Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

16 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 19 грудня 2000 року з відповідачем був укладений кредитний договір № 0320/2000 про надання кредиту у сумі 16000 грн., згідно з яким відповідач фактично отримав кредит у сумі 9458 грн.47 коп. для будівництва прибудови до житлового будинку і господарських будівель строком на 9 років 8 місяці. Але відповідач зобов*язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість : за кредитом у сумі 3849 грн.51 коп., за процентами за користування кредитом - 810 грн.11 коп., за процентами за оформлення та обслуговування кредиту - 539 грн.63 коп., пеня - 577 грн.43 коп., а всього заборгованість у сумі 5776 грн.68, яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить розірвати договір, посилаючись на те, що відповідач суттєво порушив договір, порушив строки повернення кредиту, у зв*язку з чим державою не отримано кошти спеціального фонду державного бюджету, які повинні бути спрямовані на подальше кредитування сільського населення згідно з регіональною програмою «Власний дім». У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов не визнав. Суду надав пояснення про те, що кредит він повернув, але докази у нього не збереглися, так як з того часу пройшов тривалий час. Тому просить застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2000 року Луганське обласне комунальне підприємство «Обласний Фонд підтримки індивідуального будівництва на селі», правонаступником якого є позивач /а.с.11-20/, та [PERSON] уклали кредитний договір № 0320/2000, згідно з яким [PERSON] надано кредит у сумі 16000 грн. на строк 9 років 8 місяці для будівництва прибудови до жилого будинку і господарських будівель /а.с.22-23/. Додатковою угодою від 01 листопада 2004 року були внесені зміни до кредитного договору та передбачено стягнення оплати за оформлення і обслуговування кредиту у розмірі 2% річних від суми кредиту, та сплата процентів за користування кредитом у розмірі 3% річних /а.с.24/. Відповідно до ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається з розрахунку на а.с.5 у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором станом на 20 серпня 2013 року у сумі 5776 грн. 68 коп., в тому числі : за кредитом у сумі 3849 грн.51 коп., за процентами за користування кредитом - 810 грн.11 коп., за процентами за оформлення та обслуговування кредиту - 539 грн.63 коп., пеня - 577 грн.43 коп. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що строк дії договору - до 19 серпня 2010 року, останні платіж здійснено 12 березня 2007 року, що підтверджується довідкою про повернення кредиту /а.с.6/. У відповідності до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Відповідач до винесення рішення заявив про застосування позовної давності. Беручи до уваги, що відповідач заявив про застосування позовної давності, строк позовної давності сплинув, а тому на підставі ч.4 ст.267 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed