Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-15 00:00:00

[PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулась до суду з позовом, в якому просила поновити її та її неповнолітнього сина порушене право користування житловим будинком по вул. Анадирській,11 в м. Харкові; вселити її та її сина до зазначеного житлового приміщення. До суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, однак в подальшому в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судовому засіданні просив постановити судове рішення на розсуд суду, в подальшому просила проводити судове засідання без її участі. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 квітня 1999 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ № 092823), мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 120072). Відповідно до довідки Комітету Комінтернівського району м. Харкова від 28.12.2012 за № 1400 у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул.. Анадирська,11, зареєстровані [PERSON], її чоловік [PERSON], та син [PERSON],[INFO] З листа КП ХМБТІ від 27.12.2012 за № 11959 вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул.. Анадирській,11 в м. Харкові, в цілому на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 11.12.2004, реєстровий № 5887. Відповідно до положень ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У судовому засіданні сторонами не оспорювався факт того, що житловий будинок по вул.. Анадирській,11 в м. Харкові було придбано відповідачем [PERSON] у період шлюбу із позивачем, позивачка [PERSON] та її син [PERSON] були зареєстровані за вказаною адресою за згоди власника житлового будинку. Також сторонами не оспорювався факт того, що в жовтні 2012 року позивачка [PERSON] разом із своїм сином залишила житловий будинок та на теперішній час винаймає інше житлове приміщення. При цьому позивачка стверджує, що вона була вимушена залишити житловий будинок, оскільки в неї склались неприязнені стосунки із її чоловіком відповідачем у справі, нерідко виникали сварки та суперечки. В подальшому її чоловік змінив замки на дверях і вона не може потрапити до приміщення, в якому знаходяться її особисті речі та речі її сина. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач [PERSON] була вимушена залишити житловий будинок, в якому мешкала разом із чоловіком відповідачем у справі та сином, оскільки між ними останнім часом виникали сварки. На теперішній час позивач не має змоги потрапити до житлового будинку, оскільки [PERSON] змінив замки на дверях. Допитані у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні також повідомили суду, що їм відомо про те, що позивач [PERSON] з жовтня 2012 року не мешкає у житловому будинку по вул.. Анадирській,11 в м. Харкові, однак причини їм достеменно не відомі. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень по суті позовних вимог, а саме того, що позивач [PERSON] може вільно користуватися житловим приміщенням та він жодним чином не перешкоджає їй проживати за її місцем реєстрації. На підставі викладеного та

Outcome: approved