Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до Свердловського міського суду з дійсною позовною заявою до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої пережитими фізичними та моральними стражданнями у зв'язку з професійним захворюванням та трудовим каліцтвом на виробництві, в обґрунтування вимог зазначивши, що він працював у ВП «Шахта «Довжанська-Капітальна» ДП «Свердловантрацит», яка є правонаступником шахти 60 років СССР в/о «Свердловантрацит» з 21.12.1981р. по 22.10.2005р. на підземних роботах з повним робочим днем під землею. З 10.02.2003р. позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності 35% за сукупністю: 20% первісно у зв'язку з трудовим каліцтвом, яке отримано 20.09.2002р. та 15% повторно у зв'язку з професійним захворюванням. Також позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково. Професійне захворювання та трудове каліцтво на виробництві завдають позивачу моральної шкоди, яка полягає у тому, що він переніс сильний психологічний стрес та фізичний біль, пов'язаний з лікуванням професійного захворювання. Крім того, позивач зазначає, що у результаті травми на виробництві, внаслідок якої йому ампутовано пальці лівої руки, він обмежений у рухах. До фізичного болю також додані душевні страждання, які пов'язані із безсиллям позивача поратися по господарству, набуті фізичні обмеження постійно заважають йому реалізовуватися як особистість, він не може швидко рухатись, здійснювати фізичні вправи та робити фізичну роботу по дому, оскільки постійно відчуває дискомфорт в особистому житті. Виходячи із принципу справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», позивач вважає, що на його користь підлягає стягненню сума на відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн. Позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача державного підприємства "Свердловантрацит" 15000 грн моральної шкоди, завданої пережитими фізичними та моральними стражданнями у зв'язку з професійним захворюванням та трудовим каліцтвом на виробництві. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на полягає на задоволенні позову. Представник відповідача ДП «Свердловантрацит» Коваль О.Д. у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду заявою про розгляд справи за її відсутністю, проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає, що позивач не довів настання у нього моральних страждань, навів правове обґрунтування незаконності заявлених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 21.12.1981р. по 22.10.2005р. працював на підприємстві ВП «Шахта «Довжанська-Капітальна» ДП «Свердловантрацит», яка є правонаступником шахти 60 років СССР в/о «Свердловантрацит» на підземних роботах з повним робочим днем під землею, що підтверджено даними трудової книжки на ім'я позивача. 20.09.2002р. з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, що підтверджено витягом з медичної карти та випискою з епікризу хвороби, відповідно до якого позивачу було ампутовано пальці лівої руки. Відповідно даних виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 2-20 СУ 034146 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, позивачу проведено повторний огляд, за результатами якого йому повторно встановлено втрату професійної працездатності 20% у зв'язку з трудовим каліцтвом та первісно встановлено втрату професійної працездатності 15% у зв'язку з професійним захворюванням. В сукупності з 10.02.2003р. йому безстроково встановлено втрату професійної працездатності 35% та тертю групу інвалідності. Професійне захворювання у позивача первинно було встановлено 24.11.1993р. в розмірі 20% з приводу захворювання - пневмоконіоз, строком до 01.11.1994р. в 1994р. [PERSON] пройшов повторний огляд, та йому встановлено 20% втрати професійної працездатності з приводу професійного захворювання безстроково. Оскільки втрата працездатності позивача виникла внаслідок виконання ним трудових обов'язків, відшкодування йому завданої моральної шкоди передбачено вимогами ст.237-1 КЗпП України. Відповідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4 визначено, що відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, з приводу чого судам рекомендовано встановлювати якими правовими нормами виниклі правовідносини регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. На момент установлення вперше позивачу висновком медико-соціальної експертної комісії втрати працездатності питання щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, регулювалося саме ст.237-1 КЗпП України. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4, визначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.153 ч.2 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Факт заподіяння такої шкоди позивачу в зв'язку з отриманим ним професійними захворюванням встановлений у судовому засіданні, а саме, позивач постійно зазнає фізичних страждань з приводу погіршення стану здоров'я, ускладнення життєвих умов, які викликають у нього моральні страждання та вимагають додаткових зусиль для організації його життя, але заявлена позивачем сума моральної шкоди, яка повинна бути стягнута на його користь у розмірі 15 тис. грн, є завищеною. Крім того, Конституційний Суд України в абз.9 п.5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від отриманого каліцтва на виробництві, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації (20% втрати професійної працездатності від каліцтва на виробництві, 15% втрати професійної працездатності від професійного захворювання - пневмоконіозу), що призвело до значних змін його життєвих зв'язків та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди позивачу потрібно стягнути з відповідача в межах заявлених ним позовних вимог моральну шкоду в розмірі 1500 грн у зв'язку з професійним захворюванням - пневконіозом, та вважає, що позивач довів настання моральної шкоди у зазначеній сумі у зв'язку з професійним захворюванням та в діях відповідача щодо організації робочого процесу позивача містилися порушення умов праці позивача, які визначають вину відповідача у заподіянні позивачу моральних страждань. Часткове задоволення позовних вимог у розмірі 1500 грн суд обґрунтовує також тим, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до вимог ст.29 КЗпП України, був повідомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров'я та пов'язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Позивачу ніщо не перешкоджало відмовитися від укладення трудового договору, або його продовження в таких умовах праці, та він свідомо працював в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. За даними розслідування нещасного випадку на виробництві також встановлена вина позивача, який при виконанні робіт, в результаті яких був травмований, також не дотримувався правил по охороні праці відповідно до виконаних робіт. Також, позивач щорічно проходив періодичний медичний огляд, був повідомлений про стан свого здоров'я, під час медоглядів, при погіршенні стану здоров'я позивач мав можливість припинити трудовий договір, однак продовжував працювати в шкідливих та небезпечних умовах праці, тим самим, свідомо йшов на ризик для свого здоров'я задля отримання пов'язаних з цим пільг та компенсацій (підвищеного заробітку, скороченого робочого дня, додаткових відпусток, пільгового стажу на пенсію та інше). Таким чином, сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди у розмірі 15 тис.грн при професійному захворюванні при виконанні ним трудових обов'язків, оскільки іншої технології видобутку вугілля на території України не запроваджено. Крім того, позивач обґрунтовує суму моральної шкоди у розмірі 15 тис.грн ще тим, що в нього 10.02.2003р. встановлена стійка втрата професійної працездатності 20% первісно у зв'язку з трудовим каліцтвом, яке отримано 20.09.2002р. Рішенням Свердловського міського суду Луганської області від 05.02.2013р. по цивільній справі №2-3542/12 на користь позивача з Відділення виконавчої дирекції ФССНВ у м.Свердловську Луганської області моральну шкоду в розмірі 4 000 грн у зв'язку з трудовим каліцтвом на виробництві, у зв'язку з чим позивачу з приводу каліцтва на виробництві вже було стягнуто моральну шкоду та повторне її стягнення законодавством не передбачено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2013р. рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині відмови позивачу [PERSON] у стягненні моральної шкоди з Відділення виконавчої дирекції ФССНВ у м.Свердловську Луганської області залишені без змін. Згідно зі ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у дохід держави у розмірі 229,40 грн, оскільки у результаті його неправомірних дій позивач змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. На підставі ст.153,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial