Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON] пред'явила до суду позов про стягнення аліментів на особисте утримання з відповідача, який є її чоловіком, оскільки вона перебуває на даний час у відпустці по догляду за дитиною, сином [PERSON], [INFO] народження, отримує соціальну допомогу в незначному розмірі. З 06 квітня 2013 року вона проживає з дитиною окремо від відповідача, чоловік її не утримує, не забезпечує матеріально, хоча працює, має регулярні доходи і може надавати допомогу, тому просила стягнути аліменти на особисте утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно. Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду від 08.11.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 18.12.2013 року, вказане заочне рішення суду скасоване. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги змінила. Просила стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини прожиткового мінімуму працездатної особи, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] 3 річного віку, зазначивши, що відповідач працює в магазині «Фортуна», про що їй відомо з телефонної розмови з директором магазину [PERSON] Вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, сином відповідача, до досягнення 3 річного віку. Крім малолітнього сина на її утриманні знаходиться дочка. На даний час вона отримує соціальну допомогу в розмірі 363 гривні, оскільки батько її старшої доньки не виплачує аліменти, та 130 і 1012 гривень до досягнення сином 3 років. Син [PERSON] потребує лікування та повноцінного харчування, в зв'язку з чим вона несе постійно матеріальні витрати в розмірі близько 1500 гривень, щомісячно, на придбання ліків та продуктів харчування. Відповідач будь-якої допомоги не надає, навіть не виплачує аліменти на утримання сина, матеріальну допомогу їй надають лише її батьки, у яких вона з червня 2013 року проживає. Відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він зараз власних доходів не має, так як ніде не працює, перебуває на утриманні батьків - пенсіонерів, і тому не має можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Насправді він проходив стажування у магазині «Фортуна», однак на роботу не був прийнятий. Після припинення подружніх стосунків, він на протязі червня, липня 2013 року винаймав квартиру, оскільки вважав, що дружина повернеться в місто Роздільну, де вони раніше проживали. Крім того, він страждає захворюваннями органів травлення, тому змушений витрачати кошти на лікування та не може працювати з шкідливими умовами праці. Шлюб на даний час не розірваний, однак спільно вони не проживають. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно ч.2.ч.4 ч.5 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина має і в разі розірвання шлюбу. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] (а.с.4). В шлюбі [INFO] року народився син [PERSON] (а.с.4), який перебуває на утриманні матері (а.с.11), батьком дитини є відповідач [PERSON] [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку (а. с. 40 ) та отримує допомогу в розмірі 130 гривень щомісячно (а. с. 38 ). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 25.10.2013 року присуджено стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів (доходів) з 16.09.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.81,82). Відповідач [PERSON] працездатний, страждає захворюваннями органів травлення (а.с.79). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині в період перебування останньої у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років, отже вимоги позивача про стягнення аліментів на особисте утримання ґрунтуються на законі. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що відповідачем на підтвердження своїх заперечень не надані об'єктивні докази, що підтверджують неможливість надання матеріальної допомоги дружині, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Суд вважає неналежним доказом, що підтверджує твердження відповідача про його статус як безробітного, довідку видану приватним підприємцем [PERSON], оскільки вказаний документ не містить даних передбачених законом, що підтверджують підпис особи, яка видала вказану довідку, а також даних які свідчать, що вказана особа має повноваження на видачу відповідних документів (а.с.83). Крім того, твердження відповідача про неможливість його працевлаштування в зв'язку зі станом його здоров'я, будь-якими медичними документами не підтверджені, і спростовуються наданою ним довідкою Роздільнянського районного центру зайнятості, відповідно до якої останній взагалі не перебуває на обліку, як безробітний (а.с.78). Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, і отримує щомісячно соціальну допомогу в розмірі 493 гривні, з яких 130 гривень допомога по догляду за сином [PERSON] до досягнення ним 3 річного віку (а.с.38,39 ). Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2013 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу на місяць з 01.12.2013 року становить 1218 грн. Відповідач є працездатним, однак постійного місця роботи не має, сплачує аліменти на користь позивачки на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів. За таких обставин, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, і тому підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини прожиткового мінімуму працездатної особи, щомісячно, з 16 вересня 2013 року, часу звернення позивача з позовом до суду, по [INFO] року, до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, оскільки розмір щомісячного доходу чи розмір щомісячних витрат відповідача позивачкою не доведені. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір " від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до частини 2 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. В зв'язку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь Державного бюджету України 229 гривень 40 коп. судового збору, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial