Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний Банк «Приватбанк» (далі Приватбанк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 30.01.2006 року між Приватбанком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір (без номеру), згідно з умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 8000 грн. зі сплатою 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідно до умов договору договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору на 31.07.2013 року за ним утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 22031,75 грн., з них: 6146,20 грн. - заборгованість за кредитом, 14360,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1025,32 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки відповідачем ніяких заходів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором, не вжито, позивач просить стягнути з нього на його користь 22031,75 грн. та судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду в розмірі 229,40 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги і просила їх задовольнити, стягнувши з відповідача на користь Приватбанку 22031,75 грн. та понесені судові витрати в розмірі 229,40 грн. Відповідач [PERSON] позов про стягнення з нього суми боргу в розмірі 22031,75 грн. визнав повністю і суду пояснив, що 30.01.2006 року між ним та позивачем було укладено кредитний договір, за яким Банк надав йому Кредит на картковий рахунок на суму 8000 грн. та видана картка, якою користувався його родич. Про те, що договірні зобов'язання ним не виконуються, він дізнався в 2007 році, коли Банк звернувся до суду про стягнення з нього платежів в примусовому порядку. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2007 року з нього на користь позивача була стягнута заборгованість, виникла на 21.09.2006 року, яка складала 6418,85 грн. Сплативши в 2008 році вказану заборгованість по виконавчому листу, він вважав, що договірних стосунків між ним та Банком вже не існує, тому з питання припинення дії договору до Банку не звернувся. Визнає, що, незважаючи на те, що карткою користувався не він, а його родич, відповідальність за сплату боргу покладається на нього, як особу, з якою укладено договір. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.01.2006 року між сторонами укладено кредитний договір (без номера), за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 8000 грн. зі сплатою річних в розмірі 36% на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.8). Уклавши кредитний договір, відповідач взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, що передбачено п.п.6.5, 6.6, 6.9, 8.5, 8.6 Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.10 зворот). Як встановлено судом та вбачається з представленого позивачем розрахунку, прийняті на себе зобов'язання відповідач виконував неналежним чином, про що свідчить наявність заборгованості, розмір якої станом на 31.07.2013 року становить 22031,75 грн., з яких: 6146,20 грн. - заборгованість за кредитом, 14360,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1025,32 грн. - штраф (процентна складова). Відповідачем даний розрахунок не спростовується. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, кредитний договір є двостороннім, оплатним, консенсуальним, а його предметом виступають грошові кошти, надані Банком відповідачу в користування. Згідно за ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України забов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається з матеріалів справи, Договір підписаний сторонами без застережень, що свідчить про досягнення домовленості щодо всіх істотних його умов. Умови договору відповідачем не оскаржувались. Відповідно до п. 6.5 Договору, відповідач прийняв на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених Договором. Згідно п.9.3. Договору, картковий рахунок відкрито на необмежений термін, за виключенням настання випадків, передбачених п.п.9.6., 9.7. Договору. В разі порушення Клієнтом строків платежів за любим з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, останній відповідно до п.8.6. Договору зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. (фіксована сума) + 5% (процентна складова) від суми позову. Судом встановлено, що з приводу захисту своїх прав по даному Договору кредитодавець звертається з позовом до відповідача вдруге. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2007 року з відповідача [PERSON] на користь позивача була стягнута заборгованість в розмірі 6418,85 грн., яка склалась станом на 21.09.2006 року. Як вбачається з довідки, наданої ВДВС Красноармійського МУЮ, постановою державного виконавця від 17.09.2008 року виконавче провадження про примусове стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» суми боргу за кредитним договором, стягнутої за рішенням суду від 15.03.2007року в розмірі 6528,04 грн., з яких 6418,85 грн. - сума боргу, 109,19 грн. - судові витрати за виконавчим листом № 2-641/2006, було закрито у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду. Перерахування платежів, які частинами утримувались з заробітної плати відповідача на виконання рішення суду протягом серпня 2007року - лютого 2008року, знайшло своє підтвердження в довідці з місця роботи відповідача [PERSON] та розрахунку позивача, де відображено надходження вирахованих з заробітної плати відповідача коштів. Пунктом 9.12. Договору визначено, що він діє протягом 12 місяців з дня його підписання, проте, якщо ні одна із сторін не заявила про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Оскільки доказів про звернення відповідача до позивача щодо припинення договірних відносин судом не встановлено, це дає суду підстави вважати, що договір був пролонгований зі збереженням тих умов, на підставі яких його було укладено. Тому доводи позивача щодо порушення відповідачем умов договору, строк дії якого продовжується дотепер, суд вважає обґрунтованими, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсягу. Вирішуючи питання про судові витрати в порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, в розмірі 229,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved