Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-25 00:00:00

07.02.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення несплачених відсотків за договором позики, стягнення різниці у курсі валют та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.12.2010р. він дав у борг відповідачці гроші в сумі 5000 доларів США, що на той час становило 39817.50 грн. Також відповідачка взяла гроші в борг під 4% щомісячно, гроші повинна була повернути через три місяці. Але вона добровільно не повернула йому грошей. Згідно рішення суду від 19.07.2012р. з відповідачки на його користь стягнуто борг в сумі 39817.50 грн. А в частині стягнення відсотків, вимога не розглядалася. Також йому була завдана моральна шкода, на підставі чого просить стягнути з відповідачки суму боргу по відсоткам в розмірі 19112 грн. 40 коп., а також стягнути з відповідачки різницю у курсі валют, що існувала на час укладання договору позики та на час розгляду справи у сумі 7344 грн., також стягнути з відповідачки моральну шкоду в сумі 40000 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав в обсязі та просив його задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що відповідачка змінили прізвище з [PERSON] на [PERSON], тому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики. Надалі надав заяву про розгляд страви за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив та заяву про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, в зв'язку з чим справа розглядається в порядку заочного розгляду, на підставі Ухвали суду від 26 червня 2013 року. Суд, заслухав позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 грудня 2010 року позивач передав відповідачу 5000 доларів США, з виплатою чотирьох відсотків на місяць, з поверненням за вимогою, про що відповідачем була складена розписка (а.с. 7). 19 грудня 2011 року відповідачка написала розписку, відповідно до якої відповідачка зобов'язалася повернути позивачу борг до 10 січня 2012 р. (а.с.8). Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року з відповідачки на користь позивача стягнута сума боргу у розмірі 39817 грн. 50 коп. в зв'язку з неповерненням грошей за розпискою від 17.12.2010р.(а.с. 9-10). Тим самим рішенням суду встановлено, що виходячи із курсу долара США, який існував на день укладання договору 5000 доларів США еквівалентно 39817 грн. 50 коп., яку і було стягнуто. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, наявність основного зобов'язання за розпискою від 17 грудня 2010 року, встановлено Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року та невиконання цього зобов'язання відповідачем встановлено рішенням суду та доведенню не підлягають в силу ст. 61 ЦПК України. Доказів повернення позики суду не надано. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. ст. 11, 509, 631 ЦК України, зобов'язання виникають, зокрема із договору. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як убачається із змісту розрахунку позивача він просить стягнути з відповідача відсотки у розмірі 4% щомісячно за період з січня 2012р. по грудень 2012р. (а.с. 12). Одночасно з цим відповідач повинний повернути борг до 10 січня 2012 р., відповідно сума чотирьох відсотків за період з 01 січня 2012 року (період, заявлений позивачем) до 10 січня 2012 р.(строк повернення позики) складає 513,77 грн. = (4%/31дн. * 39817,50грн.*10дн.), Де: 4% - щомісячні відсотки, передбачені договором позики; 31 дн. - кількість днів у січні; 39817,50 грн. - сума основного боргу; 10 дн. - період з 01 січня 2012 року до 10 січня 2012 р. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з матеріалів справи відповідач своєчасно не повернув суму позики, тому до нього застосовується спеціальна норма, яка передбачає правові наслідки несвоєчасного повернення позичальником позики, а саме ст. 1050 ЦК України, яка в свою чергу відсилає до ст. 625 ЦК України. Виходячи з загального принципу пріоритетності застосування спеціальної норми перед загальної, до спірних правовідносин застосовуються ст. ст. 625, 1050 ЦК України щодо визначення відсотків за користування чужими грошовими коштами у разі порушення строків повернення позики, а ні ст. 1048 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за період з 11 січня 2012р. по 31 грудня 2012р. відсотки за користування чужими грошима підлягають нарахуванню в розмірі 3% річних, відповідно до ст. ст. 625, 1050 ЦК України. Отже відсотки за період з 11 січня 2012р. по 31 грудня 2012р. складає 1161,89 грн.= (3%:366дн.)* 39817,50грн.*356дн. Де: 3% - річні відсотки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України; 366дн. - кількість днів у 2012 р.; 39817,50 грн. - сума основного боргу; 356дн. - період з 11 січня 2012р. по 31 грудня 2012р. Таким чином, відсотки за заявлений позивачем період складають 1675,66 грн.(513,77 грн.+1161,89 грн.) та в цієї сумі суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування грошима. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст.ст. 611, 623 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Неналежне виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення позики встановлено Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року, виконання Рішення Верхньодніпровського районного суду від 19.07.12р. та повернення позики суду не надано. Позивач заявив вимогу щодо стягнення з відповідача суми курсової різниці, яка по своєї правової природі є збитками у розуміння ст. 22 ЦК України, оскільки пов'язане з здороженням валюти США, в якій була надана позика. Як убачається із Рішення суду від 19.07.12р. сума позики у грошовій одиниці України, враховуючи курс валюти на день надання позики складає 39817,50 грн. Відповідно до Довідки ПАТ «КБ ПриватБанк» від 22 січня 2013р. №374101 курс долара США станом на 22.01.2013 складає 8,16 грн. (а.с. 13). Сума позики у грошовій одиниці України, враховуючи курс валюти станом на 22.01.2013р. складає 40800 грн. = (8,16 грн.*5000 дол. США), відповідно сума курсової різниці складає 982,50 грн. =(40800 грн. - 39817,50 грн.). Отже суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення курсової різниці в частині стягнення сумі у розмірі 982,50 грн. Також частковому задоволенню підлягають вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 124 Конституції України, судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як встановлено судом відповідач в порушення ст. 124 Конституції не виконує Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року, чим спричинив позивачеві моральну шкоду, яка полягає у необхідності додати додаткових зусиль щодо організації свого життя, а саме: здійснення певних дій спрямованих на повернення позики, пошуку додаткових грошей та інш., проте враховуючи принцип розумності та співмірності, суд вважає, що розмір заявленої шкоди є надмірним, тому задовольняє вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат пов'язаних з наданням юридичної допомоги за складання позову у сумі 1000 гривень, виходячи з наступного. У відповідності зі статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Проте суду не надано доказів підтверджуючих кількість часу, який затратив адвокат на надання правової допомоги, в зв'язку з чим витрати в розмірі 1000 гривень на надання правової допомоги не знайшли свого підтвердження. Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, враховуючи принцип пропорційності відшкодування понесених судових витрат при частковому задоволенні позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий сбір у сумі 49 (сорок дев'ять) грн.. 52 коп.

Outcome: partial