Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс», третя особа [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на наступні обставини. 25 листопада 2012 року приблизно о 09 год. 16 хвилин по вул. Б. Партизан, що у Пролетарському районі в м. Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода, у зв'язку із зіткненням трамваю Т-3, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], з його транспортним засобом марки CHEVROLET, д.р.н. [NUMBER], який належить [PERSON] - Позивачу по справі, на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серії [NUMBER]. Транспортний засіб-трамвай належить ККП "ДОНЕЛЕКТРОАВТОТРАНС". [PERSON] керувала транспортним засобом (трамваєм), власником якого є ККП «ДОНЕЛЕКТРОАВТОТРАНС», на підставі того, що вона виконувала свої трудові обов'язки, тобто правопорушниця знаходилася з власником транспортного засобу у трудових правовідносинах. Ця обставина підтверджується постановою суду першої інстанції та постановою суду Апеляційної інстанції. Згідно до ст.61 ч. 3 ЦПК України - обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких бере участь та сама особа, щодо якої встановлені ці обставини. У зв'язку з вищевказаним ДТП автомобілю Позивача було спричинено механічні пошкодження. Згідно з ч.1,ч. З ст. 22 ЦК України збитками є втрати, які понесені особою у зв'язку з пошкодженням чи знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить була зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному розмірі, якщо договором чи законом не встановлено більший або менший розмір відшкодування. Згідно до висновку № 136 від 07.12.2012 року, складеного експертом-товарознавцем Крутих Є.А, вартість відновлювальних робіт автомобіля CHEVROLET д.р.н. [NUMBER] складає 29 024, 22 гри, (двадцять дев'ять тисяч двадцять чотири гривні, 22 копійки) Таким чином, матеріальна шкода, завдана мені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, працівником Відповідача складає 29 тисяч 024 гри. 22 копійки. Внаслідок порушення працівником Відповідача - [PERSON] Правил Дорожнього руху, у відношенні [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення та направлено справу до районного суду для розгляду по суті. Судом першої інстанції [PERSON] була визнана винною у скоєнні ДТП та порушенні ст. 124 КУпАП, та стягненню з останньої штрафу у розмірі 340 гривень у дохід держави. Третя особа - працівник Відповідача свою вину у скоєнні правопорушення не визнала та в апеляційному порядку оскаржила постанову суду першої інстанції. Постановою Апеляційного суду Донецької області вимоги апеляційної скарги третьої особи було задоволено частково, постанову суду першої інстанції було скасовано за відсутністю складу правопорушення, але Апеляційний суд у своїй постанові визнав винною [PERSON] у скоєнні правопорушенні та вказав, що [PERSON] своїми діями скоїла правопорушення, а саме - не виконала вимоги п. 2.3 б і п. 12.3, тобто, правопорушниця повинна бути уважною, cтежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керуванням транспортним засобом у дорозі, а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об'єктивно водій спроможна була виявити - повинна негайно вжити заходів щодо її усунення, тобто негайно зменшити швидкість до зупинки транспортного засобу. Тобто, згідно з постановою апеляційної інстанції, [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення та настанні дорожньо-транспортної події, яка відбулася 25.11.2012 року, наявність вини у діях правопорушниці не скасовано, тому Позивач вважає, що [PERSON] є винною у скоєнні правопорушення, з вищевказаних та наступних підстав: 25 листопада 2012 року приблизно о 09 год. 00 хвилин, Позивач [PERSON], керував автомобілем марки CHEVROLET, д.р.н. [NUMBER] по направленню ринка "Об'єднаний" у Пролетарському районі м. Донецька. На зупинці вул. Зверькова випередив трамвай, який рухався з лівої сторони та продовжив рух по головній дорозі. Під'їжджаючи до перехрестя, через яке проходять трамвайні колії, включив правий поворот, але повернути зразу не зміг, так як пропускав інший автомобіль. Почавши рух, відчув удар в задню частину автомобіля. У автомобілі [PERSON] був відео регістратор, з якого проводилася відеозйомка вищевказаної події. Компакт-диск з відеозйомкою було досліджено у судовому засіданні, та встановлено, що дійсно мало місце скоєння дорожньо-транспортної події. Вищевказані обставини ДТП підтверджуються поясненнями третьої особи [PERSON], протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 797784, який було складено посадовими особами органів ДАІ, довідкою про дорожньо-транспортну пригоду (копія додається), фотознімком та відеозаписом з відеорегістратора. Згідно з ч. 1 ст.1172 Цивільного Кодексу України - юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, яка завдана їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Так як, працівником Відповідача, [PERSON] було порушено правила дорожнього руху під час виконання своїх трудових обов'язків, у зв'язку з чим було спричинено мені шкоду, підприємство, Відповідач по справі, з яким третя особа знаходилася в трудових відносинах, відповідає за шкоду, спричинену його працівником транспортному засобу Позивача. Ч.З п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вказує, що не визнається власником транспортного засобу і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілими особа, що керувала джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин з володільцем цього джерела (водій, машиніст, оператор, тракторист та ін.). Таким чином, відповідальність за шкоду перед потерпілими на підставі ст. ст. 1187,1188 ЦК України, несе тільки власник джерела підвищеної небезпеки. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу не застрахована у Страховій компанії, тому власник транспортного засобу повинен нести повну матеріальну відповідальність за заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно зі ст. 1187 ч. 1 ЦКУ - Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Ч. 2. ст. 1187 ЦКУ визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року надано приблизний перелік володільців джерел підвищеної небезпеки, до яких, зокрема, належать власники джерел підвищеної небезпеки (кооперативи, акціонерні товариства, громадяни тощо); організації, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на праві повного господарського відання або на праві оперативного управління (державні підприємства та установи); організації та громадяни, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на підставі відповідних договорів (договору оренди, підряду); громадяни, які мають доручення на керування транспортним засобом; організації, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на підставі адміністративного акта про передачу їх у тимчасове користування. У відповідності до ст. 1188 ЦКУ - Шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи - відшкодовується винною особою. Ч. 5 ст. 1187 ЦКУ визначає, що особа, яка здійснює діяльність, яка є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо воно не докаже, що шкоду спричинено внаслідок нездоланної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень ч. З ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 23 ч. 1 ч.2 п. 3, ч. 3 ЦК України визначає підстави відшкодування моральної шкоди - Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, та при настанні інших негативних наслідків. В момент зіткнення з транспортним засобом під керуванням працівника Відповідача, [PERSON] пережив нервовий жах за своє життя, належний йому автомобіль було значно пошкоджено, тому нормальні життєві умови [PERSON] було значно порушені. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу Позивача, йому було мені завдано значних матеріальних труднощів. Йому довелося займати гроші, що призвело до створення боргів перед знайомими особами та друзями. Ця ситуація дуже мене пригнічує, це відобразилося на відносинах Позивача зі знайомими та друзями, так як Позивач не має можливості своєчасно повернути грошовий борг. Третя особа винною себе не визнає, та власник транспортного засобу відмовляється сплатити мені матеріальну шкоду. Вважає, що діями та бездіяльністю Відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 20 000 (двадцять тисяч гривень). Просив суд стягнути з Відповідача матеріальну шкоду, заподіяну майну Позивача у розмірі 29 024, 22 грн. (двадцять дев'ять тисяч двадцять чотири гривні, 22 копійки); стягнути з Відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень); стягнути з Відповідача витрати на приведення експертизи у розмірі 500 грн.; стягнути з Відповідача судові витрати у розмірі 410 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, представником позивача [PERSON] надано заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника та винести заочне рішення на підставі фактичних даних, які маються в матеріалах справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, представник відповідача Мельникова Є.В. про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить телефонограма. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилася, була повідомлена про час та місце слухання справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого, не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлені наступні обставини. 25 листопада 2012 року приблизно о 09 год. 16 хвилин по вул. Б. Партизан, що у Пролетарському районі в м. Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода, у зв'язку із зіткненням трамваю Т-3, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], з його транспортним засобом марки CHEVROLET, д.р.н. [NUMBER], який належить [PERSON] - Позивачу по справі, на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серії [NUMBER]. Постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 25 грудня 2012 року [PERSON] піддано адміністративному стягненню за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень на користь держави. З вказаної постанови суду вбачається, що 25.11.2012 року о 09 годині 16 хвилин [PERSON] керувала трамваєм Т-3, номерний знак [NUMBER] по вул. Б. Партизан в Пролетарському районі м. Донецька не вибрала безпечну дистанцію та скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою апеляційного суду Донецької області від 31 січня 2013 року, постанова судді Калінінського районного суду м. Донецька Донецької області від 25 грудня 2012 року, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави скасовано, провадження по справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вказаною постановою апеляційного суду Донецької області від 31 січня 2013 року встановлено, що законних підстав для визнання [PERSON] винною у порушені п. 13.1 ПДР України, а саме в тому, що вона не вибрала безпечну дистанцію та скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, немає. Проте, на думку суду, водій [PERSON] для забезпечення безпеки дорожнього руху була зобов»язана виконати вимоги п. 2.3б і п. 12.3 ПДР України, а саме - бути уважною, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об»єктивно спроможна була виявити, повинна негайно вжити заходів для зменшення швидкості до зупинки транспортного засобу. Вказані порушення пунктів ПДР в вину [PERSON] не пред»являлася і суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання з цього приводу і встановити вину [PERSON] в порушенні ПДР України в досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди в рамках розгляду даної справи. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, в своїй постанові апеляційний суд Донецької області приходить до висновку, що водій [PERSON] для забезпечення безпеки дорожнього руху була зобов»язана виконати вимоги п. 2.3б і п. 12.3 ПДР України, а саме - бути уважною, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об»єктивно спроможна була виявити, повинна негайно вжити заходів для зменшення швидкості до зупинки транспортного засобу, що не було зроблено [PERSON] у результаті чого була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Згідно висновку експерта № 136 експертного авто товарознавчого дослідження від 07 грудня 2012 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля [NUMBER] складає 23 129,25 гривень, вартість поновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 29 024,22 гривень. Частиною 2 п.1 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 п.2 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити по шкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для від новлення пошкодженої речі. Позивач [PERSON] вважає, що за завдану шкоду, яка була заподіяна його транспортному засобу, а саме 25 листопада 2012 року повинно відповідати ККП «Донелектроавтотранс», оскільки шкода заподіяна [PERSON], яка є працівником даного підприємства та була на час ДТП у трудових правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб трамвай Т-3, державний номерний знак [NUMBER] належить комунальному комерційному підприємству Донецької міської ради "Донелектроавтотранс", а [PERSON] керувала вказаним транспортним засобом трамвай, державний номерний знак [NUMBER] під час ДТП та знаходилася в трудових відносинах з комунальним комерційним підприємством Донецької міської ради "Донелектроавтотранс". Встановлено, що автомобіль [NUMBER], належить [PERSON] на підставі права власності, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно частини 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків. Отже, з урахуванням встановленого суд приходить до висновку, що з вини [PERSON], яка керувала транспортним засобом трамваєм Т-3, д/н [NUMBER], яка перебувала у трудових відносинах з відповідачем було спричинено шкоду позивачу, а саме пошкодження належного позивачу транспортного засобу, а тому позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс» матеріальної шкоди у сумі 29 524,22 гривень є такими, що підлягають задоволенню та вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог позивача до відповідача в частині стягнення понесених витрат на проведення експертизи у сумі 500 гривень, то суд вважає такі вимоги цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки понесення позивачем таких витрат підтверджуються документально. Стосовно позовних вимог позивача [PERSON] до комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс» в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 гривень, суд приходить до наступного. Згідно ст. 22 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Частиною 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак, позивачем не надано жодного доказу, а також і в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження того факту, щодо позивачу [PERSON] відповідачем ККП «Донелектроавтотранс» було заподіяно моральну шкоду під час ДТП, яке мале місце 25 листопада 2012 року, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з ККП «Донелектроавтотранс» на користь [PERSON] моральної шкоди не підлягають задоовленню, оскільки є безпідставними та необгрунтованими. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial