Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з Договором кредитної лінії № 287/МК/2007-840 від 10.08.2007 р. фізичній особі [PERSON] - відповідачу у справі відкрито кредитну лінію у сумі 19900 доларів США на строк до 08.08.2014 р. зі сплатою 15,5 % річних. Додатковою угодою № 1 від 10.08.2007 р. до вказаного Договору позивачу надано Транш у розмірі 19900 доларів США з терміном користування до 08.08.2014 р. зі сплатою 15,5 % річних по терміновому кредиту і 25 % річних по простроченому кредиту. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов»язань щодо погашення кредиту 10.08.2007 р. між позивачем та відповідачем - ТОВ «Таврія-Авто» в особі директора [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно з позичальником. Крім того, в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов»язань за кредитним договором, 10.08.2007 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки № МК 287/01, де предметом іпотеки виступило майно, належне приватному підприємцю [PERSON] - комплекс, хлібокомбінат, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Станом на 01.07.2013 р. у відповідача [PERSON] утворилася заборгованість за кредитним договором № 287/МК/2007-840 від 10.08.2007 р. та Додаткової угоди № 1 від 10.08.2007 р. у розмірі 37142,08 доларів США, що еквівалентно 296876,68 грн., яка складається з пені за порушення строків платежу по кредиту та відсотках у сумі 367,2 доларів США, що еквівалентно 2935 грн., заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 15812,52 доларів США, що еквівалентно 126389,5 грн., штрафу за порушення положень відповідно до п. 8.3. Кредитного договору у розмірі 1751,19 доларів США, що еквівалентно 13997,22 грн., заборгованості по кредиту в сумі 19211,18 доларів США, що еквівалентно 153554,96 грн. Зазначену заборгованість просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та ТОВ «Таврія-Авто» в особі директора [PERSON] В рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення, з урахуванням уточнень, на комплекс, хлібокомбінат, який розташований за адресою: [ADDRESS], котрий належить приватному підприємцю [PERSON], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № МК 287/01 від 10.08.2007 року) в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». У судовому засіданні представник позивача, з урахуванням уточнень, підтримав позовні вимоги із зазначених вище підстав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю. Відповідачі [PERSON] та представник ТОВ «Таврія-Авто», будучи повідомленими належним чином, у судове засідання не з»явилися з невідомих причин. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що Договором кредитної лінії № 287/МК/2007-840 від 10.08.2007 р. фізичній особі [PERSON] - відповідачу у справі позивачем відкрито кредитну лінію у сумі 19900 доларів США на строк до 08.08.2014 р. зі сплатою 15,5 % річних. (п. 3.1.2.1.). Додатковою угодою № 1 від 10.08.2007 р. до вказаного Договору позивачу надано Транш на споживчі цілі у розмірі 19900 доларів США з терміном користування до 08.08.2014 р. зі сплатою 15,5 % річних по терміновому кредиту і 25 % річних по простроченому кредиту. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов»язань щодо погашення кредиту, 10.08.2007 р. між позивачем та відповідачем - ТОВ «Таврія-Авто» в особі директора [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов»язань, що витікають з Договору кредитної лінії № 287/МК/2007-840 від 10.08.2007 р. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов»язань за кредитним договором, 10.08.2007 р. між позивачем та відповідачем - приватним підприємцем [PERSON] укладено договір іпотеки № МК 287/01, де предметом іпотеки виступило майно, належне відповідачу [PERSON] - комплекс, хлібокомбінат, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. ст. 1049, 1050 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 ЦК України. Відповідно до ст.. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках невиконаного або неналежного зобов'язання. Свої зобов»язання за кредитним договором, як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав. Згідно розрахунку позивача станом на 01.07.2013 р. у відповідача [PERSON] утворилася заборгованість за кредитним договором № 287/МК/2007-840 від 10.08.2007 р. та Додаткової угоди № 1 від 10.08.2007 р. у розмірі 37142,08 доларів США, що еквівалентно 296876,68 грн., яка складається з пені за порушення строків платежу по кредиту та відсотках у сумі 367,2 доларів США, що еквівалентно 2935 грн., заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 15812,52 доларів США, що еквівалентно 126389,5 грн., штрафу за порушення положень відповідно до п. 8.3. Кредитного договору у розмірі 1751,19 доларів США, що еквівалентно 13997,22 грн., заборгованості по кредиту в сумі19211,18 доларів США, що еквівалентно 153554,96 грн. Суд вважає, що заборгованість відповідачів [PERSON] та ТОВ «Таврія-Авто» по кредиту, процентам і пені підлягає солідарному стягненню на користь позивача за кредитним договором № 287/МК/2007-840 від 10.08.2007 р. та Додаткової угоди № 1 від 10.08.2007 р. станом на 01.07.2013 р. у розмірі 35023,7 доларів США, що еквівалентно 279944 грн. 46 коп. та 2472,23 грн., яка складається з: 19211,18 доларів США, що еквівалентно 153554 грн. 96 коп. - заборгованість за кредитом, 15812,52 доларів США, що еквівалентно 126389 грн. 50 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2472 грн. 23 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. При цьому визначаючи складові загального розміру вимог щодо розміру заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом у доларах США, а щодо розміру заборгованості по комісії та пені - в гривнях, суд виходить із діючого в Україні законодавства, що регулює валютні операції та положень укладеного сторонами кредитного договору, за умовами якого погашення пені здійснюється в гривнях (п. п. 8.1., 8.2. Договору), а повернення кредиту та сплата процентів - у валюті кредиту (пункти 1.2., 3.1.2.1., 3.1.1.,3.1.3. Договору кредитної лінії ). Що стосується вимог про стягнення сум пені та штрафів, то у цій частині позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно роз'яснень, даних в п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року №5, враховуючи положення п.7ч.13 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", слід виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Пунктом 1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Договором кредитної лінії від 10.08.2007 р. сторони погодили, що відносини Сторін стосовно предмету цього Договору, не врегульовані в ньому, регулюються чинним законодавством України (п. 11.5.), що в даному випадку відноситься до річного строку позовної давності стосовно вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Банк звернувся з позовом до суду 30 липня 2013 року. Таким чином, оскільки в даному випадку спеціальна позовна давність, яка визначена для цих правовідносин в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України), не може бути змінена за угодою сторін, позовні вимоги в частині стягнення суми пені суд вважає частково обґрунтованими за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2013 р., яка становить (367,2-57,9)=309,38 доларів США, що еквівалентно 2472 грн. 23 коп. Щодо стягнення суми штрафу за порушення положень кредитного Договору відповідно до пункту 8.3., то позов у цій частині не підлягає задоволенню, оскільки до вказаних різновидів неустойки також застосовується строк позовної давності в один рік. Згідно умов Договору (п. 8.3.) за порушення строків повернення Кредиту та/чи сплати відсотків за користування Кредитом Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості по поверненню Кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у Графіку і визначених на дату прострочення. Як вбачається з Розрахунку заборгованості позивача, початок порушень виконання зобов»язань відповідачем [PERSON] відбувся у 2008 році, що також підтвердила представник позивача у судовому засіданні, від якого і нараховані зазначені у позові суми штрафу. У зв»язку із спливом 5 ти - річного періоду з цього часу, суд вважає в цій частині вимоги позивача необґрунтованими. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Як вбачається з п. 7.4. Договору іпотеки № МК 287/01 від10.08.2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ПП [PERSON] у ньому міститься застереження про право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Зі змісту ч.1 ст.38 та ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що в разі наявності між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, суд у рішенні визначає спосіб реалізації предмету іпотеки із застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку».У ч.ч.5,6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» встановлено порядок реалізації іпотечного майна у разі наявності відповідного договору чи застереження в іпотечному договорі, відповідно до якого дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Як роз'яснив в п. 42 постанови № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Умовами Договору іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації сторонами не визначалася. Оскільки, вартість предмета іпотеки відповідно до зазначеного Договору не визначена, між іпотекодавцем та іпотекодержателем не досягнуто згоди щодо початкової ціни продажу іпотечного майна, отже, ціна продажу предмета іпотеки повинна бути встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна під час проведення виконавчих дій, в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкуванням, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Надра» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів [PERSON] та ТОВ «Таврія-Авто» на користь ПАТ КБ «Надра» судовий збір у розмірі 2824 грн. 17 коп. - по 1412 грн. 08 коп. з кожного - пропорційно розміру до задоволених вимог, а також з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial