Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Представник позивача, діюча в інтересах [PERSON] (прізвище змінено з «Смирнової» на підставі свідоцтва про шлюб серії 1-АС № 031856) за довіреністю, звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] ? частку будівельних матеріалів гаражного боксу № 84 вартістю 58649,50 грн., що розташований у гаражному кооперативі «Радар» в м. Севастополі, вказуючи на те, що є спадкоємцем після смерті [PERSON] померлого 10.06.2008 року, після смерті батька у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори та оформила свідоцтво про право власності на ? частку спадкового майна у вигляді автомобіля та причепу. Спадкоємцем після смерті [PERSON] та співвласником іншої ? частки спадкового майна є також його мати – [PERSON] [PERSON] за життя належав гараж № 84 в гаражному кооперативі «Радар», який був побудований батьком та переданий у користування відповідачу за умовах оренди. Після смерті батька відповідач продовжував використовувати гараж для власних потреб, за рішенням правління кооперативу № 3/9 від 25.10.2009 року був прийнятий до членів ГК «Радар» та гараж № 84 був переданий йому у користування. Позивач вважає, що оскільки не має можливості користуватися гаражем у зв’язку з вищезазначеними обставинами, то як спадкоємець першої черги за законом має право на отримання з незаконного володіння [PERSON] ? частку будівельних матеріалів вартістю 58649,50 грн. на свою користь. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, наполягали на його задоволенні. Відповідач та представник 3-ої особи – ГК «Радар» в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні. Відповідач вказував на те, що в установленому законом порядку набув право на користування будівлею гаражу № 84, відповідно до рішення правління кооперативу, оскільки право було відступлено на його користь спадкоємцем [PERSON] За відступлення права на вступ до кооперативу та користування гаражем він сплатив [PERSON] 6000 доларів США, 3000 доларів з яких були повернути [PERSON] для передання позивачу, яка на отримання грошей не погодилася, а стала звертатися до суду з різними позовами до нього щодо отримання права на гараж, у зв’язку з чим він поніс значні витрати на юридичну допомогу. Представник ГК «Радар» зазначив, що згідно вимог Статуту кооперативу приоритетним правом у якості спадкоємця на вступ до членів кооперативу має лише одна особа, оскільки саме [PERSON] звернулась до кооперативу з заявою про відмову від права на участь у кооперативі та користування гаражем на користь [PERSON], вимоги [PERSON] є безпідставними. 3-тя особа: [PERSON] в судовому засіданні просила прийняти рішення на розгляд суду, не заперечувала обставини зазначені відповідачем та представником ГК «Радар». Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що батько позивача [PERSON] за життя був членом ГК «Радар» та йому у користування був наданий гараж № 84. 10.06.2008 року [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про прийняття спадщини за законом від 05.03.2009 року, виданого Другою Севастопольською державною нотаріальної конторою [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] на ? частині кожна, яка складалася з машини і причепу. Оскільки спірний гараж у власності померлого не був, у спадкову масу після його смерті не вийшов. Користування спірним гаражем після смерті [PERSON] здійснювали [PERSON] та [PERSON], які сумісно здавали цей гараж в оренду [PERSON] Зазначена обставина підтверджується сторонами по справі. У листопаді 2009 року позивачу стало відомо про переоформлення права користування гаражем на [PERSON] за заявою [PERSON] на підставі рішення правління кооперативу № 3/9 від 25.10.2009 року. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту ч.ч. 1 та 2 ст. 331 ЦК України, ч.1 ст. 182 ЦК України та ст. 4,5,18 Закону про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об’єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності та реєстрації права власності. Отже, о прийняття об’єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності не цей об’єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно, право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч.3 ст. 331 ЦК України). Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 11 ЦК України цивільні права і обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під засобами захисту субєктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання, або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 3 ЦПК України). У зв’язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно має здійснюватися за наявності даних про те, що особа у встановленому законом порядку набула та має право власності на це майно. Відповідно до роз’яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов’язаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» № 5 від 28.06.1991 року з наступними змінами (п.8,9), у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що, член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданій йому у користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд – продавати, заповідати, здавати в оренду, вчинювати інші угоди, що не заборонені законом. У справах про спори між спадкоємцями члена ГБК про право власності на гараж слід виходити з дійсної вартості гаража, якщо вона вища за розмір паю. Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про об’єднання громадян», всі основні питання діяльності організації вирішуються на загальних зборах за участю всіх членів організації чи їх представників. Об’єднання громадян діє на основі статуту або положення. Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про об’єднання громадян», втручання державних органів та службових осіб у діяльність об’єднання громадян, так само як і втручання об’єднання громадян у діяльність державних органів, не допускається, крім випадків передбачених Законом. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 27.11.2012 року, у справі за позовом [PERSON] до ГК «Радар», 3-тя особа: [PERSON] про захист права на пай, встановлено, що позивачем не надано суду доказів які підтверджують, що [PERSON] вносив до ГК «Радар» пай, не надано доказів вартості паю. В ухвалі апеляційного суду зокрема зазначено, що позивачем не надано суду доказів того, що померлий за життя звертався до ГК «Радар» з заявою про видачу йому майнового сертифікату, в ГК «Радар» взагалі відсутні паї, оскільки таки внески не передбачені статутом кооперативу, а також про внесення [PERSON] вступних та цільових внесків та вартості гаражної секції до каси кооперативу. Таким чином позивачем та її представником суду не доведений факт будівництва гаражу саме батьком спадкодавця [PERSON], враховуючі відомості про те, що гараж № 84 був наданий йому у користування кооперативом, факт внесення ним цільових внесків, а також немає відомостей про те, що відповідно до вимог Статуту кооперативу відповідачем внесена до каси кооперативу вартість гаражної секції для виплати особі, яка вибула з кооперативу, про що зазначено в ухвалі суду апеляційної інстанції. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення заявлених позовних вимог. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 15, 182, 317, 328, ч.2 ст. 331, 392 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed