Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. В ході судового розгляду позивачка збільшила розмір позовних вимог, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселити її та зняти з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS]. Позивачка посилається на те, що дочка позивачки [PERSON] зареєстрована у належному позивачці будинку, але з 2005 року за місцем реєстрації не проживає, добровільно знятись з реєстрації у належному позивачці будинку не бажає, витрат на утримання буднику не несе. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила, в заяві позовні вимоги визнала. Допитавши позивачку, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Регулювання житлових правовідносин відносно користування житловими приміщеннями у будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 Житлового Кодексу України. Згідно ст. 157 Житлового Кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, копії яких додані до матеріалів справи. Згідно довідки Кунівської сільської ради № 565 від 05 вересня 2013 року, доданої до матеріалів справи, у будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], яка являється дочкою позивачки. Як пояснила позивачка, що підтверджується довідкою Кунівської сільської ради № 566 від 05 вересня 2013 року, доданою до матеріалів справи, [PERSON] з 14 жовтня 2005 року проживає в [ADDRESS]. Позивачка просить виселити [PERSON] з будинку [ADDRESS], однак будь-яких доказів того, що відповідачка проживає за місцем реєстрації суду не надала. [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідачка являється дочкою позивачки, сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] не припинені. Позивачка не навела суду жодних підстав того, що [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS], та не надала ніяких доказів на їх підтвердження. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частина 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» містить вичерпний перелік підстав зняття з реєстрації місця проживання. Аналіз вказаних норм закону свідчить про відсутність підстав та можливостей примусового зняття з реєстрації місця проживання. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed