Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Услуга» про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та моральної шкоди. В суді позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та звернувся з позовом до Комунального підприємства «Услуга», посилаючись на те, що він працював у Комунальному підприємстві « Услуга» на посаді бухгалтера з 06.06.2012 року. 10.12.2012року наказом № 148 від 10.12.2012року переведений виконуючим обов'язки головного бухгалтера підприємства. Оскільки він навчається на заочному відділенні 2 курсу Первомайської філії Донбаського Державного технічного Університету, в січні 2013 року він отримав довідку-виклик № 76 від 09.01.2013 року для участі в настановних заняттях. У відповідності до ст. 215-220 КЗпП України, та ст. 15 Закону України «Про відпустки», він звернувся із заявою на ім'я директора підприємства про надання йому додаткової відпустки на період занять з 14.01.2013 року по 28.01.2013року. Дану заяву разом з довідкою викликом в нього не прийняли та відмовились реєструвати в книзі вхідної кореспонденції. Директор [PERSON] пояснила це тим, що йому необхідно вибирати або роботу, або навчання. 11.01.2013року він вирішив написати заяву про звільнення, оскільки підприємством порушуються його законні права, як найманого працівника, гарантовані йому державою, а саме: не надання додаткової відпустки для навчання, а також заборгованість по заробітній платі. В заяві він просив звільнити його за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з тим, що відповідач порушував законодавства про працю ( систематична невиплата заробітної плати) він просив звільнити його з 11.01.2013 року. Того ж дня він звернувся із заявою про звільнення до директора підприємства. Розглядати його заяву остання відмовилась, в реєстрації заяви в книзі вхідної кореспонденції також було відмовлено. Такі дії з боку відповідача вимусили його направити 11.01.2013р. на адресу підприємства заяву про звільнення рекомендованим листом, про свої наміри він повідомив директора КП «Услуга». 23.01.2013 року він отримав листа, в якому відповідач запрошував його отримати трудову книжку. 23.01.2013 року він отримав у відповідача трудову книжку та ксерокопію наказу № 14 від 17.01.2013 року « Про звільнення». Розрахунку в порядку ст. 116 КЗпП з ним проведено не було. Наказ № 14 від 17.01.2013 року «Про звільнення» вважає незаконним, та таким що підлягає скасуванню з наступних підстав: По-перше, в наказі № 14 від 17.01.2013 року «Про звільнення» його звільнено за невиконання посадових обов'язків з займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку із виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи. В резолютивній частині наказу наведено ряд порушень посадової інструкції головного бухгалтера підприємства з якою він не був ознайомлений належним чином. Більш того порушення, зазначені в наказі, були виявлені після подання ним заяви про звільнення, тобто після 11.01.2013 року, без його присутності та відібрання в нього будь-яких пояснень про встановлення факту вини з його боку. По-друге, наказом Міністерства Праці та Соціальної Політики України від 29 грудня 2004 року №336, з метою проведення кваліфікаційних характеристик професій працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності, у відповідність до вимог Законів України «Про вищу освіту», «Про професійно-технічну освіту», затверджено довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Відповідно до цього наказу кваліфікаційні вимоги головного бухгалтера: повна вища освіта відповідного напряму підготовки ( магістр, спеціаліст ). Стаж бухгалтерської роботи за професіями керівників нижчого рівня: для магістра - не менше 2 років, спеціаліста - не менше 3 років. На момент прийняття (переведення ) його на посаду виконуючого обов'язки головного бухгалтера він не міг відповідати вищезазначеним вимогам, оскільки не мав достатнього стажу бухгалтерської роботи, та освіти відповідного рівня і директору підприємства про це було відомо. У зв'язку з викладеним, вважає обґрунтованими вимоги щодо зміни формулювання причин звільнення. Останні 2 календарні місяці, тобто листопад і грудень, він працював, що підтверджується наданими відповідачем копіями розрахункових листів за листопад і грудень 2012р. Таким чином потрібно брати для обчислювання середнього заробітку ці місяці, не враховуючи 5 днів лікарняного в грудні місяці згідно Постанови №100 п.4 абз.16: «При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю». Згідно довідки про середню заробітну плату №44 від 25.02.2013р. заробіток за листопад складає 2054,16грн., заробіток за грудень без урахування допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, складає 2705,15грн. Загальна сума заробітної плати, яка береться для обчислення середнього заробітку складає 2053,56грн+2705,15грн.=4758,71грн. за фактично відпрацьовані на протязі 2-х місяців 38 робочих днів. Середньоденна заробітна плата складає 4758,71грн : 38р.д. =125,23грн. Таким чином за період з 18.01.2013р. (день наступний за днем фактичного звільнення) до 11.06.2013р. кількість днів складає 145. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає: 125,23грн. х 145 днів =18 158,35 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. Просить визнати наказ №14 від 17.01.2013 року «Про звільнення», виданий Комунальним підприємством «Услуга» незаконним. Скасувати наказ №14 від 17.01.2013 року «Про звільнення», виданий Комунальним підприємством «Услуга», як незаконний. Зобов'язати відповідача КП «Услуга» внести відповідні зміни до трудової книжки «Звільнений за власним бажанням за ст. 38 Кодексу Законів про працю України». Стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18 158,35грн. Залишити без розгляду позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надав до суду заяву в якій просив залишити без розгляду позовні вимоги про визнання наказу №14 від 17.01.2013 року «Про звільнення», незаконним; скасування наказу №14 від 17.01.2013 року «Про звільнення», як незаконного; зобов'язання відповідача КП «Услуга» внести відповідні зміни до трудової книжки «Звільнений за власним бажанням за ст. 38 Кодексу Законів про працю України», тому що ці вимоги відповідач задовольнив у добровільному порядку. Просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18 158,35грн., та розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача КП «Услуга» Клопотюк П.М. в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій указує, що КП «Услуга» визнає позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18158,35грн. Просить розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З копією заяви [PERSON] від 1.01.2013р. на ім'я директора КП «Услуга», [PERSON] просить звільнити його за власним бажанням у зв'язку з систематичною не виплатою заробітної плати.(а.с.13). Згідно з копією наказу КП «Услуга» № 14 від 17.01.2013 року «Про звільнення», [PERSON] звільнено з займаної посади (виконуваної роботи) з п.2 ст. 40 КЗпП України за неналежне виконання (невиконання) своїх посадових обов'язків у зв'язку з виявленим невідповідністю займаної посади у виконуваній роботі, внаслідок не достатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню роботи.(а.с.8). Згідно з довідкою про середню заробітну плату № 44 від 25.02.2013р., середньомісячна заробітна плата [PERSON], який працював КП «Услуга» складає 1957,15грн.(а.с.24). Згідно з довідкою № 43 від 25.02.2013р., [PERSON] працював в КП «Услуга» і має невиплачену заробітну плату 7645,27грн. за період з жовтня 2012р. по січень 2013р.(а.с.25). Згідно з ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13. установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 передбачено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Відповідно до вимог п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів у розрахунковому періоді, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Так, середньоденний розмір заробітної плати [PERSON] становить 125грн.23коп.: 4758грн.71коп./фактична заробітна плата за останні два місяці роботи, що передують звільненню (2053грн. 56коп.- листопад + 2705грн. 15коп. - грудень / : 38 днів / кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи / = 125грн. 23коп. Вимоги позивача в частині кількості робочих днів за час затримки розрахунку, відповідачем не оспорювались, тому суд приходить до висновку, що відповідач погодився із значеним періодом затримки розрахунку, який становить 145 робочих днів. З огляду на зазначене, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку [PERSON] по заробітній платі за період з 18.01.2013 року по 11.06.2013 року, тобто за 145 робочих днів становить 18 158,35 грн. (125,23 х 145 = 18 158,35 грн.). Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що з відповідача Комунального підприємства «Услуга» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума середнього заробітку за період затримки розрахунку з 18.01.2013 року по 11.06.2013 року в розмірі 18 158,35грн. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від оплати судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн. Згідно ст. 207 ч. 1 п. 5 ЦПК України «суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду». Позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Услуга» про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та моральної шкоди залишити без розгляду. На підставі викладеного і

Outcome: approved