Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить визнати неправомірним рішення Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області від 20 грудня 1996 року № 8 про виділення земельної ділянки під будівництво, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення підсобного господарства, що розташована в с. Лосятин по вул. Набережній, 31, Васильківського району Київської області площею 0,46га [PERSON], визнати недійсним та скасувати виданий на підставі рішення Державний акт на право приватної власності на землю; свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім'я відповідачки, а також визнати за позивачкою право власності на земельні ділянки, що є предметом спадщини. Сторони, будучи належним чином повідомленими, до суду не з'явилися. Позивачка та відповідач - Лосятинська сільська рада Васильківського району Київської області, надіслали заяви про можливість слухання справи за їх відсутності, останній проти задоволення вимог не заперечував. Відповідач - [PERSON] причини неявки суду не повідомила. У зв'язку із зазначеним, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд, вважає, що позов підлягає до задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1248, 1251 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За вимогами ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Положеннями п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що однією із підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно змісту ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Частинами 1 ст. 116 ЗК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 118 ЗК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ч. 1 ст. 125 ЗК України). Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. З огляду матеріалів справи, позивачці в порядку спадкування за законом після смерті 26.01.2006 року чоловіка [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 31 по вул. Набережній с. Лосятин Васильківського району Київської області (а.с. 6, 8 -10).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Тобто, починаючи з 23.10.2007 року, часу прийняття спадщини за законом, у відповідності до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, позивачка фактично набула право власності на земельну ділянку, що розташована по вулиці Набережній с. Лосятин Васильківського району під та для обслуговування житлового будинку № 31. Разом з тим, за матеріалами справи, в порушення вимог чинного законодавства, земельна ділянка по вул. Набережній с. Лосятин належить на праві приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті 2.06.2005 року чоловіка [PERSON], який був батьком спадкодавця [PERSON], відповідачці [PERSON], якій 26.10.2007 року державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії Б.ВКВ № 100529, зареєстроване в реєстрі за № 2-2762, на майно, що складається із земельної ділянки площею 0,46 га, розташованої на території селі Лосятин Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ № 8164, виданого Лосятинською сільською радою 9.03.2000 року. За протоколом № 8 засідання виконавчого комітету Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області від 20.12.1996 року, належна на праві приватної власності [PERSON] земельна ділянка площею 0,46 га розташована по вул. Набережній. Разом з тим, [PERSON] та відповідачка [PERSON], згідно довідки виконкому Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області № 202 від 14.05.2007 року постійно проживали і були зареєстрованими [INFO], що виключає можливість користування останніми земельною ділянкою по вул. Набережній с. Лосятин та свідчить про неправомірність винесення оскаржуваного рішення про надання дозволу на приватизацію спірної земельної ділянки та в подальшому виготовлення Державного акту. За таких обставин, на підставі досліджених судом доказів,

Outcome: approved