Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-21 00:00:00

Позивач, звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить суд позбавити його батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач після розірвання шлюбу у 2005 році зовсім перестав піклуватися про сина, не інтересується його життям, станом здоров'я, не приймає участі у його вихованні. Аліменти на утримання дитини за рішенням Апеляційного суду АР Крим від 14 червня 2006 року відповідач не сплачує, не дає права на виїзд дитини за кордон для лікування. Така поведінка відповідача свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позові. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач проти заявленого позову заперечував. Суду пояснив, що є батьком дитини, та намагається піклуватися про нього. Представник відповідача проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення, де вказано, що відповідач сплачує аліменти, але сума стягнення аліментів збільшена на підставі рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 22.07.2013 року. Відповідачу достовірно відомо, що дитина здобуває середню освіту, дитина не хворіє на відповідні гострі захворювання, які викликають необхідність постійного стороннього догляду, зокрема безпосередньо від батька, на стаціонарному лікуванні не перебуває. Підставою того, що відповідач не приймає значної участі у вихованні дитини є непостійний заробіток, пов'язаний з перевезенням грузу та пасажирів, з метою надання матеріальної допомоги позивачу для утримання сина Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сповіщений завчасно, причин неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а. с. 8, 9). 19 січня 2005 року шлюб між сторонами розірваний у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ялтинського управління юстиції АР Крим, актовий запис 28. Факт проживання дитини та находження його на утриманні матері документально не підтверджений, але визнається відповідачем, ім не оспорюється, тому відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Рішенням Апеляційного суду АР Крим від 14 червня 2006 року на користь позивача присуджені до стягнення аліменти в розмірі 166 гривень щомісячно, починаючи з 14 червня 2006 року і до його повноліття (а.с.10-11). Рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 22 липня 2013 року розмір аліментів збільшений до 363 гривні щомісячно, починаючи з 12 липня 2013 року і до повнолітня дитини (а.с.29-30). Відповідно до наданої суду довідки-розрахунку від 21 жовтня 2013 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції АР Крим станом на цю дату за відповідачем існує незначна заборгованість по сплаті аліментів на користь позивача для утримання [PERSON], 2003 року народження (а.с.31). Вказаними доказами спростовуються твердження позивача про фактичне ухилення відповідача від сплати аліментів на утриманні дитини та той факт, що вказане рішення суду виконує його матір [PERSON] 04 липня 2013 року Ялтинською міською дитячою лікарнею видана довідка про те, що [PERSON], [INFO] року знаходиться на лікарняному обліку з діагнозом вроджена аномалія кішечника, хронічний спастичний коліт, панкреатит, однак, доказів необхідності в медичної консультації за кордоном, потрібності додаткових матеріальних витрат з приводу лікування дитини за вказаними хворобами, відмови або ухилення відповідача надати додаткову матеріальну допомогу на лікування або згоду на виїзд за кордон з цього приводу позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав », позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, ті інше ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, твердження позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно неповнолітнього [PERSON], 2003 року народження не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не підтверджені відповідними доказами. Незначну заборгованість зі сплати аліментів не можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, оскільки таке можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed