Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

28.11.13 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з 30.04.2009 року знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу вони мають сина: [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання між сторонами неодноразово виникало непорозуміння, з квітня 2013 року шлюбні стосунки між ними фактично припинені, позивачка із дітьми вимушена була переїхати проживати до батьків, спільне господарство між сторонами не ведеться. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя, примирення з відповідачем та збереження сім'ї стало неможливе, суперечить її інтересам, тому просить шлюб розірвати. Крім того зазначає, що з моменту припинення шлюбних відносин відповідач матеріально сім'ї не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає, угоди з приводу матеріального утримання дитини між сторонами не досягнуто, у зв'язку з чим просить стягнути з нього аліменти в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON], стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі заявлених вимог. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України, розглянув справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів, та згідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 30 квітня 2009 року Вишенською сільською радою Білогірського району АР Крим, України, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Подружжя мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6), крім того, позивачка має неповнолітню дочку: [PERSON], [INFO] (а.с.7). Сторони працюють, позивачка у відділі охорони здоров'я Білогірської РДА, відповідач у Білогірському РВ ГУ МВС України в АР Крим (а.с.8,20). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, взявши до уваги обставини життя подружжя наведені в позовній заяві, з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до статті ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи клопотання позивачки про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища - [PERSON], суд вважає можливим його задовольнити, оскільки ці вимоги ґрунтуються на нормах матеріального права. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ч.2 ст. 182 СК України не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку доходу матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням положень ст. 182 З урахуванням положень ст. 182 Сімейного Кодексу України, приймаючи до уваги те, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, а також існуючі життєві витрати, вік дитини, матеріальне становище сторін, що відомостей про стан здоров'я дитини, інших дітей або осіб на утриманні відповідача суду не надано, ураховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що розмір щомісячних аліментів на утримання [PERSON] в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно буде виправдано дійсними потребами та відповідає вимогам законодавства, яке регулює вказані правовідносини, засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи позивача пред'явила позов до суду 28.11.13 року, тому аліменти з відповідача необхідно стягнути саме з цього часу. Дотримуючись положень статті 214 ЦПК України, у відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивачки в розмірі 229,40грн. (а.с.1), а також в дохід держави - в розмірі 229,40грн. На підставі ст.ст. 24, 56, 110-112, 180 - 183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved