Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі [PERSON]) звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №DNH4TP60550578 від 04.05.2006 року (далі Договір) в сумі 74439 гривень 12 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Договору відповідач 04.05.2006 року отримав кредит у розмірі 10966 гривень 20 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник, яким є відповідач, повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Але відповідач умови Договору належним чином не виконує, тому станом на 23.05.2013 року має заборгованість у розмірі 74439 гривень 12 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом 10966 гривень 20 копійок; заборгованості по процентам за користування кредитом 25998 гривень 37 копійок; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за Договором 33453 гривні 64 копійок; а також штрафів штрафу (фіксована частина) 500 гривень та штрафу (процентна складова) 3520 гривень 91 копійки. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с.30, 33, 34). Відповідачу [PERSON] судова повістка надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку (а.с.27), але була повернута до суду з відміткою за зазначеною адресою не проживає. Тому, відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року за №1618-ІV (далі - ЦПК України) суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином. (а.с.31, 42). В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про поважність причини неявки суду не повідомив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.33), судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із розрахунку заборгованості за Договором станом на 23.05.2013 року вбачається, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 74439 гривень 12 копійок, яка складається із: - заборгованості за кредитом 10966 гривень 20 копійок; - заборгованості за відсотками 25998 гривень 37 копійок; - заборгованості з пені 33453 гривні 64 копійки; - штрафу (фіксована частина) 500 гривень; - штрафу (відсоток від суми заборгованості) 3520 гривень 91 копійка. (а.с.4-6). Із заяви Позичальника №DNH4TP60550578 вбачається, що її 04.05.2006 року підписано [PERSON] та представником Банку про видачу позивачу строкового кредиту у сумі 10966 гривень 20 копійок на строк 42 місяці по 04.11.2009 року включно. (а.с.7, 8). Із п.5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) зазначено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю пять років. (а.с.9-16). Із копії паспорту громадянина України МВ 021103 виданого Шосткинським МРВ УМВС України в Сумській області 15 лютого 2002 року вбачається, що [PERSON] народився 12 травня 1975 року у с.Верхній Заларинського району Іркутської області. (а.с.17, 18). Із копії довідки АА №241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що значиться: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»; ідентифікаційний код 14360570; місцезнаходження 49094, м.Дніпропетровськ, Жовтневий район, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50; вид діяльності за КВЕД 65.12.0 інше грошове посередництво; дата первинної реєстрації 19.03.1992 року; свідоцтво про державну реєстрацію серія А01 №054809. (а.с.19-20). Із копії банківської ліцензії вбачається, що банківська ліцензія №22 видана 05 жовтня 2011 року Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПРИВАТБАНК» унесеному до державного реєстру банків 19 березня 1992 року за №92 на право надання банківських послуг визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». (а.с.21). Із копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809 вбачається, що: зареєстровано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»; ідентифікаційний код юридичної особи 14360570; місцезнаходження юридичної особи 49094, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50; дата проведення державної реєстрації 19.03.1992 року; підстава заміни свідоцтва про державну реєстрацію зміна найменування юридичної особи; дата заміни свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 року. (а.с.22). Із копії Статуту Банку вбачається, що Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» створено відповідно до Установчого договору від 06 липня 2000 року та на підставі рішення Установчих зборів акціонерів від 06 липня 2000 року шляхом зміни організаційно - правової форми комерційного банку «ПриватБанк», створеного у 1992 році у формі товариства з обмеженою відповідальністю, свідоцтво про реєстрацію від 19 березня 1992 року, реєстраційний №92 в Державному реєстрі банків, у Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків комерційного банку «ПриватБанк», створеного у формі товариства з обмеженою відповідальністю. За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У звязку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК». ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». (а.с.23). Як вбачається із назви та п.1.7. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі Умови) (а.с.9), [PERSON] було надано споживчий кредит, тобто кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до положень пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ (далі Закон №1023-ХІІ), споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ч.1 ст.259 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року за№435-ІV (далі ЦК України), позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п.7 ч.13 ст.11 Закону №1023-ХІІ, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Суд не бере до уваги п.5.5. Умов про встановлення строку позовної давності пять років, оскільки відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України можливість збільшення сторонами загального строку позовної давності (три роки) можлива за умови укладення договору, для якого передбачається проста письмова форма, а позивачем не зазначено доказів щодо укладення такого договору. Тому, до вимоги, заявленої позивачем, застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, тривалістю у три роки. Виходячи з приписів ч.1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Незважаючи на те, що відповідач почав порушувати умови договору ще з червня 2006 року, взагалі припинивши вносити платежі по кредиту, суд вважає, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати 04.11.2009 року, до якого повинен був бути повністю погашений кредит. В звязку з викладеним строк позовної давності за вимогою про стягнення боргу за кредитним договором сплив 04 листопада 2012 року. В той час як позивач звернувся до суду лише 03 липня 2013 року. Згідно із ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності суду не надано, а тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того судом враховується, що позивач з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності з наведенням поважності причин його пропуску до суду не звертався. Відповідно до ст.88 ЦПК України в звязку з відмовою у позові не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed