Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.10.2013 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на наступні обставини: внаслідок шахрайських дій відповідачки [PERSON] йому було завдано матеріальну шкоду в розмірі 29400 грн. [PERSON] була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Однак постановою Дебальцевського міського суду від 04.02.2009 року на підставі положень Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року, відповідач був звільнений від кримінальної відповідальності та провадження у справі було закрито. Просив відшкодувати завдані йому злочином: майнову шкоду в розмірі 29400 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., яка полягає в тому, що неправомірними діями відповідача був порушений його звичайний уклад життя, в родині виникали сварки, він пережив нервовий стрес через втрату грошей, розмір яких для нього є значним. Крім того він протягом тривалого часу був вимушений звертатися до різних державних органів для захисту своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримував заявлений, надав пояснення аналогічні викладеним в заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. У зв'язку з чим суд вважає можливим, згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідачів та відповідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В судовому засіданні встановлено, що у провадженні Дебальцевського міського суду перебувала кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ст. 190 ч. 2 КК України, по даній справі позивача було визнано потерпілим. Постановою Дебальцевського міського суду Донецької області від 04 лютого 2009 року [PERSON] була звільнена від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, внаслідок акту амністії на підставі ст.1 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року, провадження у справі закрито (а.с.8-9). Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінально-процесуальним законодавством відмова держави в особі компетентних органів від засудження особи, яка вчинила злочин, від застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. За своїм змістом звільнення від кримінальної відповідальності характеризується трьома моментами: 1) не відбувається державний осуд особи, яка вчинила злочин (обвинувальний вирок суду не постановляється); 2) до винного не застосовується покарання; 2) через відсутність обвинувального вироку звільнена від кримінальної відповідальності особа вважається такою, що не має судимості. Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. Відповідно до ст.14 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року застосування амністії не звільняє винну особу від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду. Крім того, відповідно до роз»ясень, які містяться в п.7 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Так, цивільний позов потерпілого [PERSON] було залишено без розгляду, у зв'язку з чим останній звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства. Вина [PERSON] в заволодінні грошовими коштами [PERSON] шляхом обману (шахрайство) була встановлена постановою Дебальцевського міського суду від 04.02.2009 року, відповідно до якої 04.04.2006 року [PERSON] на території м.Дебальцеве під виглядом приватного підприємництва зареєструвала на своє ім»я приватне підприємство з надання інформаційних послуг населенню - служби знайомств та кадрову агенцію (ПП [PERSON].), що розташовано за адресою: [ADDRESS]. Після чого [PERSON], діючи навмисно, під виглядом функціонування інформаційних послуг населенню, з єдиним умислом, в період часу з 12.09.2006 року по 19.12.2006 року, переслідуючи корисливі цілі, заволоділа грошовими коштами мешканців м.Дебальцеве, вкладників грошових коштів в нею створений інформаційно-ділінговий центр на базі зареєстрованого на її ім»я приватного підприємства з надання інформаційних послуг населенню, зокрема [PERSON] - 29980 грн. (а.с.8-9). Отже, факт заволодіння грошовими коштами [PERSON] шляхом обману в розмірі 29980 грн. та вина в цьому відповідачки [PERSON] встановлено постановою Дебальцевського міського суду від 04 лютого 2009 року. Зазначена постанова не була оскаржена сторонами по справі. Таким чином майнова шкода, завдана позивачеві злочином має бути відшкодована на користь позивача з відповідачки [PERSON], як з особи, винної у завдані такої шкоди, в розмірі 29400 грн., враховуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в наслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до роз»ясень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», то він залежить від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що [PERSON] заволодінням його грошима, заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв»язку з протиправною поведінкою щодо нього зі сторони [PERSON], в зв»язку з втратою свого майна. Вказана сума є для нього значною, й він повинен докладати зусиль щодо пошуку засобів та коштів для відновлювання свого матеріального становища. Як під час розгляду кримінальної справи, так й до теперішнього часу в добровільному порядку відповідач відмовився відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, що додатково призводить до нервового переживання. Враховуючи наведене, понесену позивачем моральну шкоду суд, виходячи з засад розумності, справедливості та виваженості, оцінює в 2000 грн., і вважає за необхідне стягнути її з відповідача [PERSON] Всього підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]:29400+2000=31400 грн. Також в силу ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 229 грн. 40 коп. з вимог позивача майнового характеру та 114 грн. 70 коп. з вимог позивача немайнового характеру, а всього 344 грн. 10 коп. На підставі ст.ст. 1166, 1168 ЦК України та,

Outcome: approved