Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

24 жовтня 2005 року між позивачкою та відповідачем - Акціонерним комерційним банком „Райффайзенбанк Україна" було укладено Кредитний договір N ML 600/304/2005, відповідно до якого відповідач надав позивачці кредит в розмірі 55 000 ( П'ятдесят п'ять тисяч ) Євро на придбання нерухомого майна строком до 23 жовтня 2020 року зі сплатою 10,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язання між ними також був укладений 24 жовтня 2005 року договір іпотеки № PML - 600/614/2005, посвідчений за реєстровим N 6236 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] згідно з яким позивачка передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником АКБ «Райфайзенбанк Україна», а правонаступником ПАТ «ОТП Банк» на момент розгляду справи є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» . 27 березня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, згідно з яким було звернено стягнення на квартиру [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON]. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаної квартири надано право «ОТП Банк» задоволити свої вимоги у розмірі, що становить суму еквівалентну 56617,54 євро та 3234,64 грн. 12.08.2009 року Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження - ВП № 14198547 щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису. Позивачка просила суд визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовних вимогах, просить позов задоволити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, вважає, що виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства. Треті особи участь представників в судовому засіданні не забезпечили, подали заперечення проти позовних вимог та вказали про можливість розгляду справи в їх відсутність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав: Відповідно до положень ст. 590 Цивільного кодексу України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно пункту 6.4.2 Договору іпотеки передбачено, що при виникненні іпотечного випадку відповідач повинен надіслати іпотечне повідомлення цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі з вказівкою про загальну суму боргових зобов'язань та граничний строк їх погашення. Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Як встановлено судом, доводи позивачки про відсутність її належного повідомлення про виконавчий напис та відсутність підстав для його вчинення знайшли своє підтвердження. 27 березня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис № 1667 : «про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] що належить на праві приватної власності [PERSON]. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири [ADDRESS] пропоную задовольнити вимоги ЗАТ „ОТП Банк" у розмірі, що становить суму еквівалентну 56617,54 євро та 3234,64 грн.» Відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Згідно із ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3березня 2004 року № 20/5, ( чинною на момент виникнення спірних правовідносин ) заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. За п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. У пункті 1 Переліку включені нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Як встановлено судом в процесі розгляду даної справи, в матеріалах, наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису, сума заборгованості не може вважатися безспірною, оскільки безспірність вказаної суми не підтверджена боржником та відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису. Крім того, у провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа (№ 2-п/465/127/13) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, по якому був вчинений оскаржуваний напис. Враховуючи, що між боржником та іпотекодержателем виник спір за договором кредиту, який розглядає суд, вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню. Також слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). Проте, приватним нотаріусом вчиняється виконавчий напис до завершення терміну виконання боржником зобов'язання. За таких обставин, суд вважає, що позов слід задоволити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved