overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

02.10.2013 року ПАТ “Миколаївобленерго” звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за недовраховану електроенергію у сумі 6317,38грн. У судове засідання представник позивача не з’явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з’явився, причину неявки суду не повідомив, про день слухання справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO], є споживачем електричної енергії, яку постачає ПАТ «Миколаївобленерго». За вказаною вище адресою відкрито особовий рахунок №232086. 27.04.2013 року контролерами філії ПАТ “Миколаївобленерго” м. Миколаєва при перевірці дотримання вимог діючих Правил користування електроенергією для населення (затверджених постановою КМУ України від 26.07.1999 року, далі ПКЕЕН) було встановлено порушення вищевказаних Правил, а саме: «Самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів, електропроводки до електромережі схованою проводкою порушенням схеми обліку поза приладом обліку, що неможливо виявити при контрольному огляді приладу обліку. Порушення п.42 ПКЕЕн». За вказаним правопорушенням було складено Акт № Д-2590. 04.06.2013 року вищезазначений акт був розглянутий комісією, без участі споживача [PERSON] Комісією було прийнято рішення, що в результаті порушення Правил відповідачем було нанесено збитки позивачу в розмірі 6317,38грн. Судом встановлено, що кількість недоврахованої електроенергії та сума збитків була нарахована відповідно до норм ПКЕЕН та п.3 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006р. № 562. Також, згідно ч.2 ст.27 Закону України «Про електроенергетику» крадіжка електричної енергії, у тому числі пошкодження приладу обліку; порушення ПКЕЕН, визначено, як правопорушення в електроенергетиці, а відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про електроенергетику», споживач електроенергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та ПКЕЕН, згідно з законодавством України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 525, 526 ЦК України суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню та стягненню з відповідача суми боргу в розмірі 6317,38грн., яка до теперішнього часу несплачена. Також на підставі ст.88ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути аліменти на її користь на утримання сина: [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивачка [PERSON], не з’явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, та розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні відповідач [PERSON], позовні вимоги визнав частково, та пояснив, не заперечує проти стягнення з нього аліментів але у меншому розмірі, оскільки його матеріальний стан не дозволяє йому сплачувати зазначений позивачкою у позовній заяві розмір аліментів. Заслухавши пояснення відповідача, та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлеглим задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, що в період шлюбу у подружжя: [PERSON] та [PERSON], народився син: [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження. Дитина проживає разом з матір’ю, та знаходиться на її утриманні, підтверджено довідкою № 5978 Управління житлово – комунального господарства Ізмаїльської міської ради від 02.12.2013 року. Являючись батьком дитини відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач інших аліментних зобов’язань не має. Згідно п.п.2,3 ч.1,ч.2 ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров’я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків та інші обставини які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 184 СК України, суд стягує аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн., щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. При вирішення питання щодо судових витрат суд керується загальними правилами ст. 88 ЦПК України і стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 229 грн. 40 коп. Суд відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, належності їй державного акту на право приватної власності на землю серії Р1№ 493933, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією 24.04.2003 року на ім'я «Такатлі Дарії Кіндратівні», посилаючись на те, що у зазначеному вище документі помилково вказано її прізвище «Такатлі» замість «Такатли», на її звернення до реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції з метою реєстрації права власності на земельну ділянку, їй було відмовлено у зв’язку із помилкою в написанні її прізвища, тобто вказані помилки заважають їй реалізувати право власності на належну земельну ділянку, тому вона звернулася до суду. Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав. Представник Ізмаїльської районної державної адміністрації, в судовому засіданні, не заперечував проти задоволення вимог заяви. Вислухавши пояснення представника заявника, представника Ізмаїльської районної державної адміністрації, також вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім’я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім’ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В судовому засіданні встановлено, що відповідно копії паспорта громадянина України серії КЕ № 331708 виданого Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 03.10.1996 року, прізвище ім’я по батькові заявника вказано: [PERSON]. Відповідно до дублікату картки фізичної особи – платника податків виданої Ізмаїльською державною об’єднаною податковою інспекцією Одеської області від 16.05.2002 року, прізвище ім’я по батькові заявника вказано: «Такатли Дарія Кіндратівна». Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1№ 493933, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією 24.04.2003 року на ім'я «Такатлі Дарії Кіндратівні». Аналіз зібраних по справі доказів дає суду підстави вважати достовірно встановленим факт, належності заявнику [PERSON], державного акту на право приватної власності на землю серії Р1№ 493933, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією 24.04.2003 року на ім'я «Такатлі Дарії Кіндратівні», в якому помилково вказано її прізвище, а саме: замість «Такатли» записано: «Такатлі». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вимоги обґрунтовані тим, що він 25 червня 1979 року у Виконкомі Краснокумської сільської зареєструвала шлюб із [PERSON]. Оскільки реєстрація шлюбу проведена за радянських часів, свідоцтво про одруження видано російською мовою, де написання прізвища чоловіка у російському варіанті зазначено «[PERSON]». При отриманні паспорта громадянина України, прізвище чоловіка зазначено «[PERSON]», при отримані мого паспорту моє прізвище зазначено «[PERSON]». [INFO], [PERSON] помер. Після смерті відкрилась спадщина на усе належне йому на момент смерті майно, а саме: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] (державний акт [NUMBER] видано на ім'я [PERSON]), житловий будинок [ADDRESS]. У даному випадку є спадкоємцем першої черги на майно померлого, оскільки наші спільно народжені діти відмовились від спадщини на мою користь. Реалізувати право на спадщину вона не має можливості із огляду на недоведеність факту перебування у шлюбі із померлим, оскільки його прізвище зазначено «[PERSON]», моє прізвище зазначено «[PERSON]», а свідоцтво про укладення нашого шлюбу складено російською мовою. Заявник в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій свої вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, а рішення винести згідно чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п.4 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. З свідоцтва про одруження вбачається, що «[PERSON]» та «[PERSON]» 25 червня 1979 року зареєстрували шлюб у виконкомі Краснокумської сільської ради, про що в книзі записів громадянського стану зроблено відповідний запис за №53. Після реєстрації шлюбу чоловікові та дружині присвоєно прізвище "[PERSON] " та [PERSON]". [PERSON] помер [INFO]. Згідно паспортних даних [PERSON], [INFO]. Згідно державного акту [NUMBER], [PERSON] належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. У відповідності до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд вважає, що наведені вище обставини та наявні в матеріалах справи документи, є належними та достатніми доказами для встановлення в судовому порядку факту перебування заявника в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25 червня 1979 року по день його смерті. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, мотивуючи його тим, що з 19 квітня 2009 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Це їх перший шлюб. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: доньку Софію, [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З самого початку сімейного життя взаємини між ними були нормальними, але поступово стосунки почали погіршуватися, в наслідок чого він зовсім перестав розуміти свою дружину, а вона його. З 2012 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не прибув, однак надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідачка не прибула, однак надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала. Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено: Згідно свідоцтва про шлюб (серія 1-КГ № 043916), сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області зроблено запис за № 7. Згідно свідоцтва про народження (серія 1-КГ №093147), у сторін 12 жовтня 2009 року народилася донька Софія. Згідно свідоцтва про народження (серія 1-КГ №121440), у сторін 20 травня 2011 року народився син [PERSON]. Сторони не підтримують подружніх стосунків, строк наданий їм для примирення не надав позитивних результатів, а тому збереження сім’ї в даній ситуації не представляється за можливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім`ю зберегти неможливо, а тому шлюб підлягає розірванню. Питання про заміну прізвища позивачка не ставила.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» у особі невідокремленого підрозділу «Макіївський район електричних мереж» звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 3803,31грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі мешкають у житловому приміщенні, що розташовано за адресою: 86127, м. Макіївка, вулиця Кольцова, б.63/110, та є споживачами електричної енергії. Згідно особовому рахунку № 4-9-96, відповідачі не здійснюють оплату за використану електричну енергію, в зв’язку з чим за період з 22 березня 2007 року по 20 вересня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 3803,31 грн. Вказану суму просили стягнути з відповідачів, а також понесені судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з’явилася, надала суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Відповідачі до судового засідання не з’явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON], [PERSON], [PERSON] мешкають в житловому приміщенні, що розташовано за адресою: 86127, м. Макіївка, вулиця Кольцова, б.63/110, та є споживачами електричної енергії. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов’язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно особовому рахунку № 4-9-96 у будинку № 63/110 по вулиці Кольцова у м. Макіївка, є заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 22 березня 2007 року по 20 вересня 2011 року, яка складає 3803 грн. 31 коп. Таким чином, відповідачі не виконують свої зобов'язання по оплаті наданих послуг за спожиту електричну енергію, а тому вказана сума підлягає стягненню. При цьому, суд не застосовує строки позовної давності, оскільки відповідачі до судового засідання не з’явилися і не заявили таку вимогу. Крім того, з відповідачів необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у сумі 229 грн. 40 коп. – по 76 грн. 47 коп. з кожного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в 1983 році йому було передано у власність 3-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. У вищевказаній квартирі були зареєстровані дружина позивача, [PERSON], яка померла 21.01.1999 року, два сини та невістка. На даний час [PERSON] мешкає в м. Москва [PERSON] Федерації, з реєстрації добровільно не знялась. Просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Була допитана в порядку виконання судового доручення. Позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розгляду справи в її відсутність. Судом, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих особами, які брали участь у справі, доказів, встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Зі свідоцтва про право власності на житло від 11.08.1997 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві часткової власності [PERSON] – 1/ 3 ч., [PERSON] – 1/ 3 ч., [PERSON] – 1/ 3 ч. Згідно з довідкою № 1393 від 05.04.2006 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: . Шахтарськ, [ADDRESS] разом з невісткою [PERSON] З паспорту [PERSON] вбачається, що вона є громадянином [PERSON] Федерації і зареєстрована в [INFO]. З виписки з домової книги квартири [ADDRESS] вбачається, що відповідач з 1999 року зареєстрована в [INFO]. Відповідно до ст.71 ЖК України особа може бути такою, що втратила право користування житловим приміщенням у разі її відсутності у жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Зібрані по справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки відповідач по справі [PERSON] понад шість місяців без поважних причин не користуються житловим приміщенням у квартирі № 73 будинку № 5 на мкр.7 у м.Шахтарську.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, в якому вказує, що 02.06.2000 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу у домоволодіння № 95 по вул. Берегова м.Гола Пристань, в рахунок купівлі якої було сплачено договірну суму. На теперішній час виникла необхідність оформити правовстановлюючі документи на домоволодіння, однак відповідач відмовляється оформили договір нотаріально. У зв'язку з наведеним, просить суд, визнати за нею право власності на домобудівні № 95 по вул. Берегова у м.Гола Пристань Херсонської області. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання надав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, суд встановив, що відповідно договору купівлі-продажу № 2-1206 від 02.06.2000 року, укладеному на товарній біржі «Ва-банк» [PERSON] та [PERSON] домоволодіння № 95 по вул. Береговій м.Гола Пристань, в рахунок купівлі якої було сплачено договірну суму. Домоволодіння № 95 по вул. Береговій м.Гола Пристань належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону від 11.02.2000 року. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження майном. Ст.319 ЦК України, надає право власнику володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ст.638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02.08.1996 р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Сімейне життя не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Спору майнового характеру між ними немає, тому позивач просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги на підставах, що вказані в позові. Відповідач в судове засідання не з’явився, про час та місце слухання справи повідомлений у встановленому порядку, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача. Позивачка проти заочного розгляду справи не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи і дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що сторони 02.08.1996 року зареєстрували законний шлюб, про що Олексіївською сільською радою народних депутатів Голопристанського району Херсонської області зроблений актовий запис №03, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час сторони не підтримують шлюбних відносин, характер відносин, які склалися, свідчить про повний розпад сім’ї. Основна причина розпаду сім’ї це різні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння і довіра. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved