Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач просить визнати недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS], укладений 28.12.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], яка діяла як майновий поручитель за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором №014/035-05/51385 від 28.12.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу [PERSON] 28.12.2007 р. за №170, скасувати заборону на відчуження квартири [ADDRESS] та вилучити запис №171 про заборону відчуження квартири [ADDRESS] з Єдиного реєстру іпотек. . В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 14 червня 2013 року було відкрито провадження в цивільній справі № 133/1567/13 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. З отриманих документів йому стало відомо, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 014/035-051285, згідно з яким йому було надано кредит на споживчі цілі в сумі 30 600 доларів США строком до 28.12.2017 року. Того ж дня 28 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки. В іпотеку було передано квартиру [ADDRESS] Позивач вважає, що можливе задоволення зазначеного позову порушить його права власника ? частки квартири [ADDRESS] Позивач посилається на те. що він 24 січня 1975 року уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], під час перебування у шлюбі у 1988 році ними було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] в житлово-будівельному кооперативі «Поділля». Кінцевий розрахунок вартості паєнагромадження (9621 крб.) було проведено в 1994 році. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинним на той час, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинним на той час, майно, нажите подружжям за час шлюбу. належить їм на праві спільної сумісної власності. Починаючи з 1997 року він став проживати окремо від [PERSON], по [ADDRESS]. Його дружина [PERSON] залишилась проживати в квартирі [ADDRESS]. Шлюб між позивачем та відповідачкою [PERSON] було розірвано 27 січня 1998 року; Рішенням виконкому Козятинської міськради від 24.04.2003 р. без його відома право власності на квартиру [ADDRESS], було оформлено на [PERSON] Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом зняття з реєстрації та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб на стороні відповідача: Козятинської міськради Вінницької області, голови правління ОСББ «Поділля», банку «Аваль» про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права на ? частку квартири за позивачем було визнано право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Позивач вважає, що при укладанні договору іпотеки 28.12.2007 року його згода на укладання вказаного договору повинна була бути надана у письмовому вигляді. Про існування договору іпотеки йому взагалі нічого не було відомо. Так як ним, як власником ? частки квартири, письмова згода на укладання договору надана не була, то відповідачка [PERSON] розпорядилась його власністю без його відома, а тому договір іпотеки має бути визнаний недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив зазначені вище обставини. Просить позов задовольнити. Представник відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що договір іпотеки був укладений [PERSON] після припинення шлюбних відносин між нею та [PERSON], а тому спірне майно було особистою власністю [PERSON], а не власністю подружжя, тому вимоги [PERSON] є безпідставними і його згода під час укладення договору не була потрібна; під час укладення договору іпотеки були дотримані всі вимоги ЦК України; на час укладення договору іпотеки [PERSON] набула у свою власність квартиру [ADDRESS], мала всі права щодо розпорядження своїм майном, а тому укладений 28.12.2007 року договір іпотеки є правочином, який укладено відповідно до вимог ЦК України, підстав для визнання його недійсним немає. Просить у позові відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце слухання справи, про що свідчать розписки(а.с.21, 46, 56, 70). Представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON], який діє згідно доручення(а.с.25-26) в судове засідання 25.12.2013 року не з'явився, в заяві від 10.12.2013 року позовні вимоги визнав повністю, просить справу слухати у його відсутність та відсутність відповідачки(а.с. 64). Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, хоча відповідно до ст. 74 ЦПК України був належним чином повідомлений продату, час та місце розгляду справи ( а.с.23,,45, 62, 65, 71).. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] під час перебування у шлюбі з відповідачкою [PERSON] у 1988 році було придбано квартиру [ADDRESS] в житлово-будівельному кооперативі «Поділля». Кінцевий розрахунок вартості паєнагромадження, згідно довідки ОСББ «Поділля», було проведено в 1994 році ( а.с.6). Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано 27 січня 1998 року ( а.с.7). Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом зняття з реєстрації та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи на стороні відповідача: Козятинська міська рада Вінницької області, голова правління ОСББ «Поділля», банк «Аваль». - про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права на ? частку квартири позов [PERSON] було задоволено. Квартира [ADDRESS] була визнана спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] За [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Колегія суддів дійшла висновку, що спірна квартира отримана сторонами в період шлюбу, оскільки ордер виданий в 1990 році. Квартира придбана подружжям [PERSON] в житлово-будівельному кооперативі «Поділля». Перший внесок зроблений [PERSON] в 1988 році. остаточний розрахунок проведено в 1990 році. Колегія суддів погодилась з доводами [PERSON] про те, що кошти за кооперативну квартиру були повністю виплачені [PERSON] в період перебування у шлюбі, а тому спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і при розподілі їх частки є рівними. ( а.с.8-9,72-73). Таким чином, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2010 року було встановлено, що кінцевий розрахунок за кооперативну квартиру було проведено [PERSON] та [PERSON] під час перебування їх у шлюбі, у 1990 році. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру. Суд вважає, що позивач [PERSON] став власником ? частини квартири [ADDRESS], після повного внесення пайового внеску за квартиру. Позивач [PERSON] зареєструвався у вказаній квартирі 26.03.1991 року(а.с.74). Судом також встановлено, що право власності на ?? частини квартири [ADDRESS], за позивачем [PERSON] зареєстровано не було. Однак відсутність реєстрації права власності не позбавляє особу самого права власності, особа не перестає бути власником належного їй майна. Шлюб між позивачем та відповідачкою [PERSON] було розірвано 27 січня 1998 року(а.с.7). На момент реєстрації розлучення [PERSON] вже був співвласником квартири [ADDRESS] 28 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір іпотеки. В іпотеку було передано квартиру [ADDRESS] Вінницької області( а.с.10-13). З тексту договору вбачається, що договір іпотеки був укладений без згоди позивача [PERSON]. Відповідачка [PERSON] при укладанні вказаного договору іпотеки не мала повноважень на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності. Згідно з правилами ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).Окремим видом застави є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Передана у іпотеку квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та(або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. . Відповідно до ч. 1 ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою всіх співвласників В порушення зазначених вимог закону договір іпотеки був укладений без згоди позивача [PERSON], який про існування договору іпотеки дізнався лише влітку 2013 року. Відповідачка [PERSON] при укладанні вказаного договору іпотеки в порушення вимог ч. 3 ст. 369 ЦК України не мала повноважень на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку. що права позивача [PERSON] були порушені і підлягають захисту за судовим рішенням шляхом визнання недійсним договору іпотеки, скасуванням заборони на відчуження квартири [ADDRESS] та вилученням запису про заборону відчуження вказаної квартири з Єдиного реєстру іпотек. Правовідносини, які склались між сторонами відповідають вимогам ч. 4 ст. 369 ЦК України, згідно з якими правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Outcome: approved