Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-30 00:00:00

28 серпня 2013 року до провадження судді Овідіопольського районного суду Одеської області, [PERSON], була прийняття позовна заява [PERSON] до [PERSON] та Відділу ДВС Овідіопольського РУЮ, про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного 07.11.2012 року між сторонами по справі, визнання права власності на вказаний автомобіль та зняття арешту з автомобілю.ю який був накладений Відділом ДВС Овідіопольського РУЮ 17.12.2012 року. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованими повідомленнями. Представник Відділу ДВС Овідіопольського РУЮ у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що 05 листопада 2012 року [PERSON], домовилась із відповідачем про придбання у нього автомобіля моделі LIANA, марки SUZUKI, 2006 року випуску. 07 листопада 2012 року, [PERSON], на підставі письмового Договору купівлі - продажу автомобіля за суму 83926,5 (вісімдесят три тисячі дев'ятсот двадцять шість гривень 50 копійок) гривень, придбала в [PERSON], який діяв через свого представника [PERSON] на підставі довіреності, легковий автомобіль моделі LIANA, марки SUZUKI, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) к.JSАЕRА31S00300874, тип легковий седан, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], що належав відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТС серії РСА № 394438, виданого РЕВ-1 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області 08 червня 2006 року. На момент укладання договору купівлі-продажу автомобіля, автомобіль не перебував під арештом або забороною, він не був у заставі, з приводу нього не велись судові спори, у відношенні його не були укладені інші договори по відчуженню або по користуванню іншими особами. На підтвердження факту передачі автомобіля 07 листопада 2012 року був складений Акт прийому-передачі автомобіля, який від імені, за дорученням й в інтересах [PERSON] підписав його повноважний представник [PERSON] На підтвердження факту отримання продавцем [PERSON] грошей за проданий автомобіль, 07 листопада 2012 року відповідач через свого повноважного представника, видав письмову розписку, якою підтвердив отримання від покупця грошей у сумі 83926,5 гривень, яка на момент укладення договору була еквівалентом 10500(десяти тисяч п'ятсот) доларів США, за продаж належного йому автомобіля. Оскільки всі істотні умови угоди було узгоджено та ніяких заперечень стосовно ціни та предмета угоди не виникало, відповідач [PERSON], з метою спрощення процедури оформлення та передачі автомобіля, та у зв'язку з відсутністю необхідних коштів для постановки автомобіля на облік видав на ім'я позивача довіреність від 07 листопада 2012 року, надавши повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом, як його власника, а також віддав оригінал своєї довіреності, на підставі якої він діяв від імені і в інтересах відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Постанова Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. На необхідність дотримання письмової форми договору купівлі-продажу автомобілів також звертається увага у абзаці 42 пункту 2 Листа пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». В свою чергу ст. 207 ЦК України, вказує на вимоги письмової форми правочину, згідно якої: правочин являється вчиненим в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин являється таким, що вчинений в письмові формі, якщо він підписаний його стороною. У відповідності до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. З положень ст.ст. 638-640 ЦК України вбачається, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві) а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Чинний ЦК України вказує, що купівля - продаж транспортних засобів здійснюється шляхом укладення письмового договору, при цьому нотаріальне посвідчення або державна реєстрація такого правочину не вимагається. Порушення правил реєстрації транспортного засобу передбачених «Правилами реєстрації та обліку автомобілів...» затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1388 від 07.09.1998 року, не може розцінюватись як порушення , яке вплинуло на законність підстав набуття права власності на автомобіль, оскільки цей підзаконний акт не передбачає обов'язковість державної реєстрації саме правочину щодо купівлі-продажу автомобіля, а вказує тільки на необхідність щодо постановки на реєстраційний облік безпосередньо самого автомобіля. Таким чином, [PERSON], на підставі письмового договору купівлі-продажу автомобіля від 07 листопада 2012 року, правомірно придбала у відповідача вказаний вище легковий автомобіль, що належав відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТС серії РСА № 394438, виданого РЕВ-1 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області 08 червня 2006 року. Під час звернення до органів ДАЇ з метою переоформлення автомобіля на своє ім'я, позивач зясувала, що перереєструвати автомобіль на себе не має права, оскільки не може продати його сама собі, а також про існування арешту, накладеного на автомобіль відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції 17 грудня 2012 року, тобто лише через 1(один) місяць і 10 днів після придбання нею цього автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В силу ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки автомобіль був придбаний на підставі договору, арешт накладений після укладання договору купівлі-продажу, позивач користується майном як законний власник.

Outcome: approved