Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

У травні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Олександрійської районної лікарні, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач мотивує свій позов тим, що 29 травня 2008 року здавала кров в Олександрійській центральній районній лікарні, але погодилася задати лише 250 мл, так як зазначено у висновку лікаря терапевта [PERSON] Під час відбору крові у відділені переливання крові були присутні [PERSON], операційна сестра [PERSON] і медична сестра [PERSON] Позивач стверджує, що при здачі крові було отримано шляхом обману 390 мл крові, замість 250 мл, що підтверджується матеріалами кримінальних справ. Також стверджує, що наслідком цього є погіршення стану здоров'я позивача та погіршення стосунків з керівництвом лікарні, зазнала матеріальної та моральної шкоди, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 1 000 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп., а також просить стягнути судовий збір. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю. Представник відповідача позовні вимоги не визнала повністю. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони не заперечували той факт, що [PERSON] 29 травня 2008 року здавала кров в Олександрійській центральній районній лікарні. У порушення законодавства та службових інструкцій, замість визначених дозволом 240 мл, було відібрано 390 мл крові у [PERSON] [PERSON] на момент забору крові та на теперішній час працює лікарем отолярінгологом у Олександрійській центральній районній лікарні. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2010 року, апеляцію потерпілої [PERSON] залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2010 року, якою закрито провадження по кримінальній справі щодо [PERSON], обвинуваченої за ч. 2 ст. 122 КК України внаслідок акту амністії та звільнено її від кримінальної відповідальності - без зміни. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.10.2011 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, а провадження по справі закрито. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 17 січня 2012 року, апеляцію потерпілої [PERSON] залишити без задоволення. Мотивувальну частину постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.10.2011 року змінити, зазначивши дату Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року. В решті постанову залишити без зміни. У судовому засіданні оголошено покази свідків, які містяться в матеріалах кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 144 КК України та [PERSON] у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 144 КК України, зокрема: [PERSON] повідомила, що на посаді медичної сестри відділення переливання крові Олександрійської ЦРЛ працює приблизно з кінця вересня 2007 року. В її функціональні обов'язки входить: забір крові від донорів, веденнядокументації, відправка крові на аналізи, дотримання вимог наказів галузевого|міністерства. Об'єм забору крові визначає лікар-терапевт, який проводить профогляд донора перед кровоздачею. Однак, завідуючий відділенням переливання крові мав право егувати обсяг кровоздачі. Такі випадки мали місце у практиці роботи відділення. З приводу забору крові у [PERSON] свідок може пояснити, що 29.05.2008 завідуюча відділенням переливання крові [PERSON] повідомила її, що приблизно о 9 год. ранку прийде [PERSON] здавати кров. Безпосередньо забір крові у [PERSON] проводила саме вона. Перед початком проведення забору крові [PERSON] сказала, що бажає здати 240 мл. крові (40 мл необхідно здати на проведення аналізу). Однак, [PERSON] сказала їй, взяти не 240 мл, а 390, мотивуючи це рішення тим, що кров об'ємом 240 мл має термін придатності 21 день, а об'ємом 390 - 35 днів. Свідок виконала усну вказівку [PERSON], оскільки вона є начальницею. Під час забору крові [PERSON] уточнила у [PERSON] (сестра медична операційна, яка працює у відділенні переливання крові та також була присутня в операційній), скільки залишилось у неї взяти крові, на що остання відповіла, що залишилось 50 мл. Під час виконання вказаної процедури [PERSON] знаходилась у сидячому положенні, скарг на стан здоров'я від неї не надходило. Контейнер для забору крові знаходився на відстані 30 см від донора та нічим не був вкритий, а тому [PERSON] безпосередньо бачила кількість крові, яку вона здавала. Свідку не відомо про нормативно-правовий акт, який би детально регламентував процес забору крові. Забір крові у [PERSON] проводився за загальним порядком, як і в інших донорів. Після цього, відібрану кров розлила по пробіркам і направила до лабораторії для проведення аналізів (на СНІД; гепатит В, С; шкір-венерологічну лабораторію та клінічну лабораторії ОЦРЛ). Про кількість фактично відібраної крові, об'єм якої складав 390 мл [PERSON] до відома не ставила. Наступного дня, а саме 30.05.2008 року, після 13 години, зателефонувала до лабораторії, щоб дізнатись результати аналізів. Отримавши негативні результати (відсутність вірусів та захворювань), вона відділила плазму від еритроцитної маси. Нативна (свіжозаморожена плазма) зберігається у відділенні протягом 2 років та по закінченню строків зберігання і за відсутності у ній потреби передається до Кіровоградського обласного відділення переливання крові для її переробки. Еритроцитну масу передала до пологового відділення для забезпечення їх резерву. Об'єм плазми становив 140 мл, еритроцитної маси 259 мл. Враховуючи те, що у відділенні з'явилась свіжа кров вказаної групи та резусу - О(І), RH «-» нег, замінила донорську еритроцитарну масу на нову. Еритроцитна маса, що належала [PERSON] зберігалась до 02.07.2008 року, а потім, у зв'язку із закінченням строків придатності, була утилізована, наступним чином: 02.07.2008 р. було розкрито контейнер для зберігання крові. Його разом з кров'ю помістили до спеціальної ємкості, яку засипали сухим хлорним вапном (в пропорції 1:5). Вказана суміш упродовж 1 години дезінфікувалась, після чого була утилізована. Зазначений порядок регламентується галузевим наказом. Відомо, що [PERSON] раніше виявляла бажання здавати кров, безпосередньо зверталась до неї та [PERSON] з проханням знайти людей, які потребували такої групи крові; [PERSON] повідомила, що на посаді медичної сестри відділення переливання крові Олександрійської ЦРЛ працює за сумісництвом на 0,25 ставки з 01.04.2008 року. В її функціональні обов'язки входить: забір крові від донорів, ведення документації, відправка крові на аналізи, дотримання вимог наказів галузевого міністерства. З самого початку роботи у відділенні переливання крові завідуюча відділенням [PERSON] роз'яснила їй, що дози кровоздачі визначає терапевт, який проводить профогляд донора перед кожною кровоздачею, але вона має право самостійно корегувати об'єм кровоздачі в залежності від стану здоров'я крові та кількості попередніх кровоздач 29.05.2008 року, прийшла до відділення на 9 годину ранку (працює з 9 до 11 год.), у відділенні вже була присутня [PERSON], яка прийшла раніше, а тому медична сестра [PERSON] була готова до забору крові у неї, так як була одягнена у стерильний одяг і знаходилась в операційній. Тому, цього дня вона забір крові не проводила, а займалась веденням документації по крові. Потім [PERSON] була свідком того, що [PERSON] підійшла до дверей операційної і сказала медичній сестрі [PERSON], щоб остання брала у [PERSON] 350 мл. крові. Після цієї усної вказівки [PERSON]приступила до забору крові. Через деякий період часу свідка покликала [PERSON], щоб допомогти потримати тару забору крові для аналізів, так як забір крові підходив до свого завершення. Відразу після того, як зайшла до операційної та взяла пробірки, [PERSON] запитала у неї скільки ще залишилось взяти крові, на що свідок, поглянувши на ваги, відповіла: «Ще 50 грам» (на той момент вже було 300 грам). Після того, як на вагах був показник 350 мг, було від'єднано систему від гемокону та добрано ще 40 мл. крові для проведення аналізів. Під час кровоздачі [PERSON] знаходилась у сидячому положенні та пила каву. Жодних скарг на стан здоров'я від неї не надходило. Також, один раз чула, що [PERSON] цікавилась станом здоров'я у [PERSON], на що остання відповіла, що «все нормально». Під час кровоздачі показники вагів [PERSON] не бачила, так як вони були від неї повернуті, проте сам гемокон [PERSON] бачила. Про кількість фактично відібраної крові, об'єм якої складав 390 мл [PERSON] не повідомляла, оскільки цим питанням займалась [PERSON] Після цього, [PERSON] відібрану кров розлила по пробіркам і направила до лабораторії для проведення аналізів (на СНІД; гепатит В,С; шкір-венерологічну лабораторію та клінічну лабораторії ОЦРЛ). У подальшому всі операції з кров'ю донора [PERSON] проводились медичною сестрою [PERSON], у тому числі відправка еритроцитної маси на ургентний випадок до пологового відділення Олександрійської ЦРЛ та утилізація у зв'язку із закінченням строків зберігання; [PERSON] повідомила, що вона працює на посаді лікаря-терапевта Олександрійської ЦРЛ з 2006 року. В її посадові обов'язки входить проведення профілактичного огляду донорів перед здачею ними крові. Так, 29.05.2008 року, до неї на профілактичний огляд звернулась [PERSON], яка у цей день повинна була здавати кров. У ході огляду [PERSON] почувала себе добре, гемоглобін становив 140 г/дм3. Оскільки [PERSON] вже не в перший раз сдавала кров, свідок дозволила їй і цього разу це зробити (мало місце зауваженя в усній формі про утримання від кровоздачі, з метою не нашкодити здоров'ю, оскільки в січні 2008 року вона вже здавала кров). Заборонити їй здавати кров вона не могла, однак становила максимально можливий обсяг кровоздачі об'ємом 250 мл. Саме такий об'єм був безпечний для здоров'я донора. При визначенні об'єму кровоздачі свідок керувалась Порядком обстеження донорів крові та (або) її компонентів. Враховуючи статуру [PERSON] (астенічний тип статури), зріст, вагу (дещо більше 50кг), крім того враховуючи досвід роботи з 1985 року (працюючий лікар), вважала саме такий обсяг кровоздачі безпечним для здоров'я [PERSON] Більший об'єм кровоздачі, ніж 250 мл вона б не дозволила здійснити. Донора [PERSON] оглядала два рази перед здачею крові. Перший раз [PERSON] оглядалася 30.01.2008 року. При цьому, у зв'язку з невеликою кількістю заповнених анкет донора, машинальної анкеті-картці донора резерву [PERSON] від 30.01.2008 року, графу 17 про дозволену дозу крові на здачу свідок не заповнила. При цьому, в усному порядку попередила [PERSON], що об'єм крові на здачу буде не більше 250 мл. Оглянувши пред'явлену в ході допиту копію картки донора резерву [PERSON] від 30.01.2008, де в пункті 17 «Дозволено здавання/крові/плазми в дозі: 245 мл - 1, 440 мл -2» в квадраті виконано рукописний запис «2» пояснила, що у вказаному пункті вона особисто ніяких позначок не робила, а хто виконав запис «2» їй не відомо. Вказану анкету свідок передала після огляду [PERSON], без проведення записів у пункті 17. Про те, що провела огляд у картці донор [PERSON], в графі «підпис лікаря-терапевта» виконала свій підпис. При огляді донора [PERSON] 29.05.2008 року, в її картці донора резерву, було вказано дозволену кількість крові для здачі - 250 мл, про що мається відповідний запис в п. 17 анкети. На момент огляду [PERSON] мала до6рий вигляд, казала, що у неї гарний стан здоров'я та бажає здати кров. Дані пульсу та артеріального тиску свідок записала як норму, бо [PERSON] запевнила її у власному доброму стані здоров'я. При цьому, на картці донора резерву малась відмітка долікарняного кабінету поліклініки, про те що у [PERSON] 27.05.2008 був артеріальний тиск 100/70. Чому [PERSON] у кровоздачі не проходила огляд у терапевта їй не відомо. Після зазначеної кровоздачі, [PERSON] неодноразово скаржилась на стан здоров'я (зниження артеріального тиску, слабкість), а також показувала результати аналізу крові, в якому було зазначено рівень гемоглобіну 105 г/дм (нормальний рівень гемоглобіну для жінок 120 [г/дм3). Особисто після кровоздачі не оглядала [PERSON], оскільки 04.06.2008 року перебувала у відпустці; [PERSON] повідомив, що на початку червня 2008 року до нього звернулась [PERSON] зі скаргами на слабкість, втрату апетиту. Вона надала аналізи крові та сечі, зроблені в динаміці. Після ознайомлення з ними стало зрозуміло, що рівень гемоглобіну знижено. Враховуючи стан хворого, запропонував [PERSON] госпіталізацію в інфекційне відділення для обстеження та подальшого лікування. [PERSON] було встановлено діагноз: сечокислий діатез, реактивний пієліт, анемія неякісного генезу. Не виключено, що вказані хвороби могли бути спровоковані здачею надмірної кількості крові. [PERSON] перебувала на лікуванні 5 днів. Після поліпшення стану здоров'я була виписана; [PERSON] повідомила, що з 1964 року і по теперішній час працює завідуючою відділенням клінічної лабораторної діагностики Олександрійської ЦРЛ (ВКЛД ОЦРЛ). В її обов'язки входить керівництво відділенням, контроль за роботою підлеглих працівників-лаборантів і молодших медичних сестер, розподіл між працівниками відділення обов'язків, також виконує складні аналізи та налагоджує Методики в роботі. Наприкінці травня 2008 року, лабораторія проводила обстеження крові донора [PERSON] на гемоглобін, в ході якого було отримано нормальний результат 140г/л, при нормі для відбору крові у особи жіночої статі 120 г/л. Аналіз крові на гемоглобін робився з крові, яку відібрали у [PERSON] з пальця. Також до лабораторії з пункту переливання було надано пробірку з вмістом біля 5-7 мл крові [PERSON] для подальшого обстеження. При цьому, всі результати відповідали нормам. Результати обстеження крові [PERSON] були занесені до картки донора, яку було повернуто до пункту переливання крові ОЦРЛ. В лабораторії дані обстеження крові [PERSON] для відображені у журналі. Кров [PERSON] відноситься до резус-негативного типу по всіх своїх антигенах, що робить її рідкісною та цінною. Яким чином проводився відбір крові у пунті переливання крові ОЦРЛ у [PERSON], у травні 2008 року, їй не відомо, так як на той період завідуючою відділенням переливання крові ОЦРЛ працювала [PERSON] Приблизно через тиждень, після проведення аналізу крові [PERSON] в травні 2008 року, остання сама звернулась до лабораторії з питанням зробити повторний аналіз крові, у зв'язку з її поганим самопочуттям. Лабораторією було знову проведено аналізи крові [PERSON], в ході яких було виявлено зниження показників гемоглобіну до 116 г/л. Через декілька днів, а саме 05.06.2008, [PERSON] попросила знову зробити повний клінічний аналіз крові, в ході якого було встановлено зниження до 112 г/л. 13.06.2008 гемоглобін складав 108 г/л, а 02.07.2008 - 102 г/л. У ході розмови зі свідком [PERSON] повідомила що вона встановила, що під час відбору крові у неї було перевищено дозу взяття крові, без її дозволу, що призвело до погіршення її стану здоров'я, у тому числі і погіршення показників гемоглобіну, та виникла необхідність у проходженні лікування. Зниження гемоглобіну у крові [PERSON], яке тривало упродовж біля 1 місяця, з кінця травня до початку липня 2008 року, свідок пов'язує з перевищенням дози крові, взятої у донора; [PERSON] пояснив, що щодо подій пов'язаних із здачею крові [PERSON] і у подальшому передачі цієї крові до пологового відділення пояснити нічого не може, оскільки 30.05.2008 року, тобто у день, коли було передано еритроцитарну масу [PERSON], він перебував у Новопразькій районній лікарні №1. Безпосередньо, в той день, чергувала акушерка [PERSON], яка відповідно і приймала кров донора [PERSON], яку було передано з пункту переливання крові. У той час , у пологовому відділенні, ніхто не потребував переливання крові (0(І) резус негативний), що підтверджується тим, що 09.06.2008 року вказана еритроцитарна маса донора [PERSON] була повернута до відділення переливання крові у зв'язку із закінченням строків зберігання, У разі термінової потреби у переливанні крові пацієнту відділення, при відсутності відповідної групи крові у пологовому відділенні, черговий лікар телефонує до відділення переливання крові, вказує яку групу та кількість крові необхідно доставити. У зв'язку з відсутністю необхідності переливання крові, черговий лікар відділенні переливання крові кров не замовляв. До нього безпосередньо зверталась [PERSON] (коли саме вказати не може) з проханням повідомити, чи передавалась кров, яку вона здала, до пологового відділення і яка саме кількість. На її прохання підтвердив факт передачі з відділення переливання крові до пологового відділення еритроцитарної маси та вказав її кількість; [PERSON] повідомила, що 30.05.2008 року була черговою акушеркою акушерського відділення. Цього ж дня, з відділення переливання крові до акушерського відділення передавались нові запаси донорської еритроцитарної маси у тому числі [PERSON] Під час приймання поповнення еритроцитарної маси, не з'ясувала від яких саме донорів, лише перевірила наявність всіх необхідних груп крові. Прийняту кров помістила до холодильної камери для зберігання. Необхідність у всіх групах крові акушерське відділення має завжди, проте спеціальної вимоги на видачу з віділення переливання крові до акушерського відділення групи крові 0(1) резус негативнй не направлялось. Такі вимоги, згідно журналу, направлялись: 25.05.2008 року для пацієнта [PERSON] 0(1) резус позитивний; 30.07.2008 року для пацієнта [PERSON] свіжозаморожена плазма В(ІІІ); 05.08.2008 року для [PERSON] свіжозаморожена плазма 0(1). У зв'язку із закінченням строків зберігання еритроцитарної маси їй було 09.06.2008 повернуто до відділення переливання крові, у тому числі еритроцитарну масу донора [PERSON]; [PERSON] повідомила, що 09.05.2008 сталося ДТП за участю її тітки [PERSON], і внаслідок отриманих травм потрапила до реанімаційного віділення Олександрійської ЦРЛ. У зв'язку з проведеним хірургічним втручанням були значні втрати крові, а тому необхідно було здійснювати переливання крові. Приблизно через 7-10 днів після проведеної операції у неї відбулась розмова з медичним працівником відділення переливання крові Олександрійської ЦРЛ (точно сказати, хто саме звернувся до неї не може, швидше за все це була [PERSON]), в ході якої було повідомлено, що необхідно підійти до завідуючої відділенням переливання крові [PERSON] Того ж дня [PERSON] підійшла до вказаного лікаря. Під час розмови [PERSON] повідомила, що у зв'язку з тим, що була проведена операція її тітки, в ході якої відбулося переливання крові, необхідно поповнити запаси крові. [PERSON] в наказному порядку сказала, забезпечити явку 2-3 донорів для поповнення запасів крові.Конкретну групу крові, яку необхідно було здати, [PERSON] не назвала. Почала пошуки донорів. Приблизно через 5 днів було знайдено 2 донора, які бажали здати кров. Третього донора знайдено не було, про що було повідомлено [PERSON] у зв'язку з чим [PERSON] заявила, що вона може і не шукати третього донора, проте має умовити здати кров [PERSON], яка працює лікарем в ОЦРЛ. Конкретну кількість крові, яку має здати [PERSON] [PERSON] не вказала. Приблизно через 5 днів після розмови з [PERSON], мала розмову з [PERSON] з проханням здати кров, на що остання погодилась. Жодних розмов з приводу кількості крові, яку має здати, матеріальної винагороди [PERSON] не було. Після того, як [PERSON] здала кров, принесла їй соки, фрукти. Пізніше знову відбулась розмова з [PERSON], де остання повідомила, що після здачі крові у неї погіршився стан здоров'я. Під час розмови [PERSON] плакала. Згодом стало відомо, що [PERSON] проходить лікування в ОЦРЛ; [PERSON] повідомила, що на посаді Головного лікаря Олександрійської ЦРЛ з червня 2000 року. Безпосередньо про конфлікт, що виник між [PERSON] та [PERSON] з приводу здачі крові донором [PERSON] дізналась 01.07.2008 р. (до цього перебувала у тарифній відпустці). Для з'ясування всіх обставин вищевказаного конфлікту дане питання було винесено на обговорення наради у головного лікаря з завідувачами відділень, що відбулась 14.07.2008 р. За результатами проведеної наради запропонувала застосувати до лікаря [PERSON] дисциплінарне стягнення - догану, а [PERSON] - суворе зауваження з приводу порушення службової етики і деонтології. У подальшому, згідно наказу №205-ОД від 25.07.2008 року, завідувачу відділення переливання крові [PERSON] та медичній сестрі відділення [PERSON], було оголошено догану, та з [PERSON] з 28.07.2008 знято сумісництво 0,25 ставки завідувача відділення переливання крові. За роботу ж по донорству безпосередньо відповідає заступник головного лікаря з лікувальної частини [PERSON]; [PERSON] повідомив, що з 01.10.2004 року і по теперішній час працює лікарем в Олександрійській центральній районній лікарні (ОЦРЛ). Його спеціалізація терапія. З 2004 року був лікарем загальної практики «сімейної медицини» поліклініки ОЦРЛ, також з грудня 2005 року по березень 2007 року за сумісництвом (0,5 ставки) займав посаду завідуючого відділенням переливання крові (ВПК), В його обов'язки як завідуючого ВПК входило: планування та організація донорства району, огляд донорів з метою з'ясування їх придатності до кроводачі (ексфузії), контроль за дотриманням санепідемічних правил у відділенні ВПК, контроль за дотриманням правил забору крові, транспортування, зберігання і видачі крові та її компонентів у відділення, які її потребують. Враховуючи те, що на період перебування на посаді завідуючого ВПК, він знаходився ще на посаді сімейного лікаря ОЦРЛ та мав спеціалізацію «терапія», то самостійно проводив огляд донорів перед кровоздачею, заповнював облікову картку донора. При цьому, встановлював стан здоров'я донора, його придатність до кровоздачі, а також об'єм кровоздачі. При огляді донорів керувався нормами встановленими наказами га інструкціями Міністерства охорони здоров'я України, які діяли на той період. Яким чином, готувалась посадова інструкція на лікаря відділення переливання крові йому не відомо, цим займалась адміністрація лікарні, адже це типовий документ, який використовується і в інших лікарнях. З посадовою інструкцією був ознайомлений під підпис. На момент відбору крові, дозу кровоздачі як правило визначає лікар-терапевт. Чи може визначити дозу кровоздачі лікар іншої спеціалізації не знає. Згідно висновку експертизи №643/09 від 17.12.2009 року (проведеної при досудовому розслідуванні кримінальної справи), як вбачається з особової картки співробітника Олександрійської ЦРЛ, гр. [PERSON], яка була призначена на посаду завідувачки відділення переливання крові з 10.04.207 року, не стажувалася за спеціальністю «трансфузіологія». Отже, гр. [PERSON] на момент забору у гр. [PERSON] 29.05.2008 року, не відповідала кваліфікаційним вимогам на посаду завідувачки віділення переливання крові та вимогам п. 2.7. «Порядку медичного обстеження донорів крові та (або) її компонентів», затвердженого Наказом Міністерства Охорони Здоров'я України №385 від 01.08.205 року, де вказано, що огляд донорів проводить кваліфікований лікар, який заповнює облікову документацію, анкету донора - додаток 2, визначає кількість плазми, клітин крові, крові, що вилучається, при необхідності направляє на додаткові дослідження і консультації. Надані на експертизу картки донора резерву та анкети особи, яка виявила бажання здати кров та (або) плазму на ім'я [PERSON], які використовувалися відділенням Олександрійської центральної районної лікарні під час відібрання крові у донорів на період травня-червня 2008 року, не повністю відповідали формі ф. 430/о, затвердженої Наказом МОЗ України 22 серпня 2002 року №323 «про затвердження форми медичної облікової документації «Картка донора резерву», а саме: відсутні дані про вищевказаний Наказ, яким затверджена форма; відсутній підпис особи, яка виявила бажання задати кров та (або) плазму; у частині анкети, остання речення «Про доцільність повторного тестування поінформований», не доповнюється реченням «Даю згоду на повторне тестування крові після 180 днів». Згідно висновку експертизи №369-КЄ/2008 року від 31.03.2009 року (проведеної при досудовому розслідуванні кримінальної справи), у [PERSON] відміток про анемію немає, після здачі крові 29.05.208 року у [PERSON] мала місце нормохромна анемія легкого ступеню, про що вказують гемограми. Суд дійшов висновку, що позивач довела факт погіршення стану здоров'я та негативного наслідку після забору крові у кількості 390 мл, на що [PERSON] дозволу не давала. Аналіз статті 1195 ЦК України вказує, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав і гідності людини щодо застосування біології та медицини від 4 квітня 1997 року та підписана Україною 22.03.2002 року, будь-яке втручання у сферу здоров'я може здійснюватися тільки після добровільної та свідомої згоди на нього відповідної особи. Такій особі заздалегідь надається відповідна інформація про мету і характер втручання, а також про його наслідки та ризики. Відповідна особа у будь-який час може безперешкодно відкликати свою згоду. Стаття 24 Конвенції про захист прав і гідності людини щодо застосування біології та медицини від 4 квітня 1997 року та підписана Україною 22.03.2002 року вказує, що особа, якій в результаті втручання було неправомірно завдано шкоди, має право на справедливе відшкодування відповідно до вимог та процедур, встановлених законом. Згідно ст. 5 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов'язані забезпечити пріоритетність охорони здоров'я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров'ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, інвалідам та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров'я в їх діяльності, а також виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством про охорону здоров'я. Відповідно до ст. 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», у разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров'я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов'язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров'я здійснюється у порядку, встановленому законодавством. Згідно ст. 46 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», здавання крові, її компонентів для подальшого використання їх для лікування, виготовлення відповідних лікарських препаратів або використання в наукових дослідженнях здійснюється повнолітніми дієздатними фізичними особами добровільно. Забороняється насильницьке або шляхом обману вилучення крові у фізичної особи з метою використання її як донора. Донорство крові, її компонентів здійснюється відповідно до закону. Донорам надаються пільги, передбачені законодавством України. Суд дійшов висновку, що відшкодувати шкоду завдану здоров'ю, неможливо. Унікальні особливості здоров'я не завжди дають можливість повернутися в той стан, який був до медичного втручання. Така шкода є невиправною. Медична наука та практика вказує, що навіть трансплантація органів не дає стовідсоткового відновлення організму. При ушкодженні здоров'я відшкодовується не тільки матеріальна шкода, а й моральна шкода. Однак, Законодавство України не містить офіційних методик обчислення моральної шкоди, а містить перелік критеріїв для визначення відшкодування. Визначення суми психологічних переживань та страждань [PERSON] у грошовому еквіваленті експертами-психологами неможливо, так як методика такого розрахунку не затверджена у встановленому порядку Міністерством юстиції України. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд дійшов висновку, що глибина душевних страждань позивача полягає у спричинених протиправною поведінкою третіх осіб щодо забору крові та подальшого принизливого ставлення керівництвом лікарні, які полягають у занепокоєні, соромі, приниженні, страху та розпачу. Також моральні страждання полягають з урахуванням ступеню приниження честі, гідності, ділової репутації, так як на час порушення та розслідування кримінальної справи керівництво Олександрійської районної лікарні ставилося негативно до позивача, про що свідчать протоколи нарад, які проводилися у відсутність [PERSON] У даному випадку є значна шкода як здоров'ю так і приниженню ділової репутації позивача та на теперішній час потребує зусиль та часу для відновлення авторитету. Позивач має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, які містяться в матеріалах справи. [PERSON] під час моральних страждань не в повній мірі надавала любов та піклування своїм неповнолітнім дітям, так як змушена була пройти курс лікування за наслідком забору крові у кількості 390 мл. Таким чином, особи, які звертаються до медичних закладів мають бути захищені від лікарської некомпетентності, тому мають право на відшкодування завданих здоров'ю втрат. діл. не мала пране мав погоджувати межі земільної овий план земельної ділянки, складений за результатмЗгідно статті 15 ЦПК визначено, що суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, сімейних, земельних чи інших прав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач надав докази, які підтверджують факт завдання моральної шкоди, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та стягненню моральної шкоди у розмірі 40 000 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial