Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24 жовтня 2013 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що суд при ухваленні рішення порушив норми діючого матеріального та процесуального законодавства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, в основу рішення суд поклав тільки пояснення відповідача, який навмисно ухиляється від повернення боргу. Позивачка звернувшись в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики зазначила, що 13 серпня 2012 року передала у борг відповідачу 6 500 грн., на підтвердження договору позики відповідачем була надана розписка, в якій останній зобов'язався повернути борг до 20 жовтня 2012 року. Оскільки відповідач борг своєчасно не повернув, просила стягнути на свою користь суму боргу 6 500 грн., проценти від суми позики у розмірі 389 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 344,10 грн. 10 коп. Відповідач та його представник в судове засідання апеляційного суду не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши доповідача, позивачку [PERSON], яка просила задовольнити її апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України за таких підстав: Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з розписки наданої відповідачкою до суду не можливо встановити момент передачі грошей та їх кількість, що спростовує факт укладання договору позики, на думку суду в даній розписці йде мова про повернення частини боргу за договором позики від 20.11.2007 року. Однаке такі висновки суду першої інстанції є помилковими. Як вбачається з оригіналу розписки /а.с.21/, датованої 13.08.2012 року, відповідач зобов'язався повернути позивачці борг у розмірі 6 500 грн. до 20.12.2012 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України відповідач не надав до суду доказів того, що він не отримував гроші за вказаною вище розпискою, а також того, що зазначена розписка свідчить про зобов'язання повернення частини боргу за іншим договором позики від 20.11.2007 року. Зазначена розписка від 13.08.2012 року не суперечить вимогам Закону і свідчить про укладення між сторонами договору позики саме 13.08.2012 року. Оскільки відповідач своєчасно не повернув суму боргу зазначену у розписці, він повинен сплатити позивачці проценти за позику та витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved