Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-18 00:00:00

15 травня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що мати дитини, [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, схильна до бродяжництва, неодноразово затримувалась органами міліції з різних підстав та на теперішній час її місцезнаходження невідоме, батько дитини - [PERSON] не має постійного місця роботи та проживання, зловживає алкогольними напоями, жодної участі у вихованні дитини не приймає, її життям не цікавиться, а за такого позивач просить суд позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник третьої особи, служби у справах дітей Адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради, проти задоволення позову не заперечувала, висловилась на підтримку позовних вимог оскільки їх задоволення відповідає інтересам дитини. Прокурор Центрального району м. Миколаєва підтримала заявлені вимоги, проти задоволення позову не заперечувала. У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд в порядку статті 169 ЦПК України за згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом у справі встановлені наступні обставини: Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно висновку Миколаївської міської ради від 24.07.2013 року, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів відносно їх спільного сина - [PERSON] з наступних мотивів: мати дитини веде мігруючий спосіб життя та не цікавиться долею сина, не надає матеріальної та моральної допомоги, веде антисоціальний спосіб життя, її оголошено у розшук (про що, зокрема, свідчать довідки Центрального РВ УМВС України м. Миколаєва від 17.03.11 р., №16/108; 04.03.13р., №16/3310; 27.03.13р., №21/11-2463, довідка-характеристика на відповідача [PERSON], видана Центральним РВ УМВС України м. Миколаєва), а батько - [PERSON], самоусунувся від виконання батьківських обов'язків надавши заяву про відмову від утримання та виховання його сина - [PERSON], [INFO], що посвідчена [PERSON] приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу та зареєстровано у відповідному реєстрі за №443. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування вирішується після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру відношення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов до висновку, що позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх дитини, [PERSON], буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини. Суд вважає доведеними відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України такі обставини, які є підставою позову: що батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Щодо призначення [PERSON] опікуном дитини, [PERSON], то суд зазначає наступне: згідно довідок наданих суду (з установи охорони здоров'я та Миколаївської спеціалізованої школи №22), батьки дитини до закладів лікування з приводу медичного обслуговування дитини не звертались, до школи не приходили, поведінкою та навчанням дитини не цікавилися, не брали участі у вихованні дитини, натомість вирішенням вказаних питань займались [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим суд при ухваленні рішення враховує наявність родинних відносин між дитиною та позивачем за ступенем спорідненості онук-дідусь, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями документів, відомості про спосіб та умови проживання позивача, зокрема характеристики, довідку про доходи, про умови проживання та стан здоров'я. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України, у випадку, коли дитина не може бути передана будь кому з батьків (зокрема, коли обидва з них позбавлені батьківських прав) переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. За викладеного, суд, враховуючи всі вище зазначені обставин та вважає можливим позов в частині призначення опікуном задовольнити. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне: У відповідності до ч. 2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За такого позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів по 1/4 частки від всіх видів їх доходу з кожного, щомісяця на користь позивача для утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] теж підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved