Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він з 01 вересня 1983 року по 02 жовтня 2012 року працював на підприємствах відповідача. За час роботи на підприємствах ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», при виконанні своїх трудових обов'язків захворів на професійне захворювання. За висновком МСЕК від 17.09.2013 року йому було встановлено 65 % первинно-повторно втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Стверджує, що в зв'язку з втратою професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, він втратив професійну працездатність, постійно змушений приймати лікарські препарати, не може займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль, він втратив впевненість у майбутньому, відчуває депресивний стан. Тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, з урахуванням вище наведених ним обставин, у розмірі 5500 грн. Позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити повністю та розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача ПАТ«ДТЕК «Павлоградвугілля» надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та письмове заперечення, згідно якого вважає, що не доведено та не встановлено наявність факту спричинення моральної шкоди відповідачем позивачу, протиправність дій відповідача, його вини. Приведені позивачем доводи в підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди компенсовані позивачеві встановленням йому групи інвалідності, призначенням відповідної пенсії, щомісячних страхових виплат, оплатою витрат на лікування, тому в задоволенні позову просить відмовити. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи письмові докази приходить, до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В судовому засіданні встановлено, що позивач тривалий час знаходився в трудових відносинах з підприємствами, правонаступником яких є відповідач ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», що підтверджується копією трудової книжки. За час роботи на підприємстві в підземних, шкідливих умовах він захворів на професійні захворювання: вібраційна хвороба, туговухість, що встановлено згідно акту форми П -4 розслідування хронічного професійного захворювання. За висновком МСЕК від 17.09.2013 року позивачеві було встановлено сукупно втрату професійної працездатності первинно-повторно у розмірі 65 %, з яких 50% - радикулопатія - первинно, 5% - туговухість первинно та 10% по травмі повторно з 1993 року, що підтверджується копією довідки МСЕК від 17.09.2013 року та актом розслідування хронічного захворювання форми П-4. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що факт спричинення моральної шкоди позивачеві знайшов своє підтвердження доказами, оскільки позивач несе фізичні та моральні страждання внаслідок втрати здоров'я від наявних захворювань, частково втратив професійну працездатність, є інвалідом, змушений постійно тривалий час лікуватися, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, та вимагає від нього додаткових зусиль для подальшої організації свого життя, що також свідчить про заподіяння позивачеві моральної шкоди. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України», у випадках, коли з набуттям чинності певного закону, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Разом з тим, судом не можуть бути прийнятті до уваги доводи представника відповідача про те, що при укладенні трудового договору позивачеві були роз'яснені умови праці, попереджено про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, через їх безпідставність, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також судом не можуть бути прийнятті до уваги доводи сторони відповідача про те, що позивачем не було надано висновок МСЕК про наявність спричинення йому моральної шкоди, оскільки в даному випадку позивач звернувся до суду за вирішенням виниклого спору й суд правомочний самостійно встановити факт заподіяння моральної шкоди потерпілому. В судовому засіданні наявність факту заподіяння моральної шкоди потерпілому встановлено судом. З наведених підстав судом не можуть бути прийнятті до уваги й доводи представника відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, так як відповідно до ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню та необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків, грошові кошти в сумі 5500 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» підлягає до стягнення з відповідача на користь УДКСУ у м. Тернівка Дніпропетровської області судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved