Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики з урахуванням 3 % річних, що становить 80 652 гривні 64 копійки, витрати на правову допомогу, а також сплачену суму судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що 10 червня 2013 року між сторонами у справі укладено договір позики у вигляді письмової розписки, відповідно до умов якого [PERSON] надав у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, а відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути суму позики до 21 червня 2013 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав, станом на день звернення до суду з позовом грошові кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. У зв'язку із чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 80 652 гривні 64 копійки, з урахуванням 3 % річних, що становить 722 гривні 64 копійки, витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень, а також судовий збір. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, з якої вбачається, що останній не заперечує проти постановлення заочного рішення у справі. У судове засідання відповідач повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 червня 2013 року між сторонами у справі укладено договір позики у вигляді письмової розписки, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США. [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути [PERSON] вказані вище грошові кошти у термін до 21 червня 2013 року (а.с. 10). Факт передачі вказаної вище суми грошових коштів у борг та відповідно укладення договору позики між сторонами у справі підтверджується умовами письмової розписки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на 02 жовтня 2013 року у відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] утворилась заборгованість за вказаним вище договором позики у розмірі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 79 930 гривень (7,9930 гривень за 1 долар США). В порушення умов укладеного договору, відповідач грошові кошти не повернув та ухиляється від виконання свого зобов'язання. На час розгляду справи відповідачем [PERSON] не надано суду доказів про виконання свого зобов'язання, передбаченого умовами договору позики від 10 червня 2013 року, внаслідок чого станом на 02 жовтня 2013 року заборгованість останнього становить 79 930 гривень. Відповідно до положень частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми боргу за договором позики та трьох процентів річних підлягають задоволенню, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за договором позики від 10 червня 2013 року у розмірі 79 930 гривень, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 21 червня 2013 року по 02 жовтня 2013 року у розмірі 722 гривні 64 копійки. 30 вересня 2013 року між позивачем [PERSON] та адвокат [PERSON] укладено договір про надання адвокатських послуг, відповідно до умов якого позивач сплатив за послуги адвоката грошові кошти 4000 гривень, що підтверджується прибутковим ордером адвоката [PERSON] (а.с. 4, 11). Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», якою визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати сорока відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правовому допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, та виходячи з доведеності понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд надходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 гривень. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 806 гривень 53 копійки судового збору.

Outcome: approved