Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що в її власності знаходиться квартира [ADDRESS]. В належній їй квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO]. В 2005 році відповідач зібрав свої речі та почав мешкати в іншому місці, та до даного часу в її квартирі не з'являвся. В наслідок реєстрації відповідача в її квартирі, вона вимушена сплачувати за нього комунальні послуги, на що витрачає дуже значку для неї частину доходів. Вважає, що відповідач втратив право користування належною їй на праві власності квартирою, оскільки був відсутній протягом строку протягом якого за відповідачем зберігалося право користування належної їй на праві власності квартирою. Просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. До початку розгляду справи судом по суті [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій просила визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, однак надала суду письмову заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Стаття 41 Конституції закріплює у нормі-гарантії, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України закріплює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 319 ЦК України регламентує наступне: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.Держава не втручається у здійснення власником права власності.Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 321 ЦК України призюмує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Згідно з статтею 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Стаття 382 ЦК України дає легальне визначення квартири, тобто квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Стаття 386 ЦК України передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 1994 року та рішення Лисичанського міського суду від 18 листопада 2008 року. Згідно з домовою книгою на квартиру [ADDRESS], що знаходиться у власності громадянки [PERSON], вбачається, що у цій квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON]. Згідно з довідкою № 413 від 11.10.2013 року, наданою ЛКП «ПАСПОРТНА СЛУЖБА» вбачається, що [ADDRESS] зареєстровані та мешкають разом [PERSON] - власник, [INFO] та [PERSON] - онук, [INFO]. Згідно з відповіддю на запит Лисичанського міського суду № 2/415/2137/13 від 15.10.2013 року, ЛКП «Паспортна служба» надала інформацію, що за адресою: [ADDRESS], в період з 18.11.2008 року по теперішній час зареєстровані: - з 1982 року - [PERSON], [INFO]; - з 18.06.2002 року - [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою № 832 від 15.10.2013 року, наданою КП «Лисичанська житлово-комунальна контора №8» вбачається, що за адресою: [ADDRESS], її онук [PERSON], [INFO] не проживає за вищезазначеною адресою з 2004 року по даний час. З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що вона проживає за адресою: [ADDRESS]. Підтверджує, що [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2004 року. З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що він проживає за адресою: [ADDRESS]. Підтверджує, що [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2004 року. Судом встановлено, що існування реєстрації відповідача у квартирі позивача обмежує її права, так як вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача, який у комунальних витратах участі не приймає. Судом також встановлено, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі з 2004 року. За таких обставин суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, відповідач, [PERSON] дійсно не проживає у квартирі [ADDRESS] понад 1 рік, і судом не встановлено поважність причини його відсутності, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 29 від 12.10.2013 року про судового збору у розмірі 114,70 грн.

Outcome: approved