Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2013 року з нього проводиться стягнення аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Крім того, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2013 року з нього також проводиться стягнення аліментів на користь другої дружини [PERSON], з якою також не склалися відношення, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Позивач працює, однак його заробітної плати не вистачає на утримання двох дітей, тому він звернувся з даним позов до суду та просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до 1/8 частини з усіх видів заробітку щомісяця до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, пояснивши також, що на його утриманні перебуває батько, який постійно хворіє та нуждається в постійному лікуванні, оскільки має невеликий розмір пенсії. На теперішній час позивач, крім іншого, навчається на першому курсі післядипломної освіти Дніпропетровської державної фінансової академії, яке є на платній основі, з метою збереження роботи. Крім того, при розлученні з відповідачем він залишив їй та їх спільній дитині квартиру, а також все спільне майно. Син [PERSON] навчається в КЗО «Загальноосвітня санаторна школа-інтернат №3». Цей заклад знаходиться на повному державному забезпеченні. Всі ці обставини, на думку позивача, є підставами для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються на користь відповідача. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що фактично на теперішній час у позивача не відбулися зміни ані сімейного, ані матеріального стану. Вона отримує невелику заробітну плату, більш високооплачувану роботу для належного утримання дитини вона знайти не може. Крім того, при розділі квартири, нею було виплачено позивачу вартість її 1/3 частини. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Розглядаючи справу, суд враховує, що матеріальне становище і сімейний стан особи, зобов'язаної надавати дитині утримання, та особи, яка одержує аліменти, не є незмінними чинниками. Оскільки матеріальне становище і сімейний стан, а також стан здоров?я зазначених у законі осіб можуть протягом часу існування аліментного зобов'язання змінюватися, закон передбачає, що особа, яка сплачує аліменти, може звернутися до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів, якщо істотно погіршилось її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я або покращилось матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2013 року з [PERSON] проводиться стягнення аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку Під час розгляду справи відповідач позов визнав. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2013 року з [PERSON] проводиться стягнення аліментів на користь другої дружини [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Під розгляду справи [PERSON] просив ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства з урахуванням того, що у нього на утриманні ще є неповнолітня дитина. Разом з тим, зазначене рішення суду від 17 червня 2013 року не оскаржувалося та набрало чинності. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] зазначає, що його заробітної плати не вистачає на утримання двох дітей по ? частці. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює в ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах справи. Згідно ч. 1 ст. 128 КЗпП України - при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20%, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, 50% заробітної плати, яка належить до виплати працівникові, а згідно ч. 2 ст. 128 КЗпП України - при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено 50% заробітку. Відповідно ж до ч. 3 ст. 128 КЗпП України - обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статі, не поширюється на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%. Крім того, згідно ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю, тобто ст. 128 КЗпП України. До того ж, ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» є аналогічною ч. 3 ст. 128 КЗпП України стосовно не поширення обмежень на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Таким чином, з [PERSON] були стягнені аліменти за двома судовими рішеннями на користь неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини (1/4+1/4=1/2) всіх видів його заробітку (доходу), тобто в межах, що передбачені ст. 128 КЗпП України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що всупереч вказаних вимог законодавства позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що за період з 29.05.2013 (дати ухвалення рішення суду) по 15.07.2013 (дата звернення позивача до суду з даним позовом) настали підстави передбачені ч. 1 ст. 192 СК України, які дають позивачу право на зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed