Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку за кредитним договором №11058398000 від 23.10.2006р. в сумі 503236,17 грн. та понесених судових витрат по справі. Під час розгляду справи відповідачами було заявлено клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення судом справи за позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – [PERSON] України, [PERSON] про визнання протиправними дій щодо надання кредиту в іноземній валюті, визнання бездіяльності щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, визнання недійсним кредитного договору. Ухвалою суду клопотання відповідачів було задоволено, а провадження у даній справі – зупинено. Рішенням від 12.08.2013р., яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні вказаного позову, а судом по даній справі – відновлено провадження. В судовому засіданні сторона позивача вимоги підтримала з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Сторона відповідача в судовому засіданні вимог позову не визнала, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, при цьому неодноразово заявляла різноманітні клопотання, зокрема про витребування доказів, оголошення перерви, призначення експертизи, які проте не відповідали вимогам ЦПК, а тому розцінюються судом, як такі, що спрямовані на затягування розумного строку розгляду справи, а відтак, з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру, оскільки справа перебуває тривалий час на розгляді, а сторони намагаються зловживати своїм правом шляхом затягування судового розгляду справи, то суд вирішує дану справу по суті спору. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з кредитним договором №11058398000 від 23.10.2006р. (а.с. 8-12) АКІБ «УкрСиббанк» (яке перейменоване надалі на ПАТ «УкрСиббанк») надало [PERSON] кредитні кошти в розмірі 59000,00 швейцарських франків, що еквівалентно 236940,40 грн. з терміном повернення отриманих кредитних коштів до 22.10.2021р. та зі сплатою 8,99% річних. З метою забезпечення виконання кредитного зобов’язання, що виникло на підставі вказаного вище договору між АКІБ «УкрСиббанк» з одного боку та [PERSON] і відповідачем [PERSON] з другого боку було укладено договір поруки №1/11058398000-П від 23.10.2006р. (а.с. 16). Свої зобов’язання за кредитним договором відповідачі належним чином не виконували та згідно до розрахунку від 11.11.2011р. заборгованість становить за кредитним договором №11058398000 від 23.10.2006р. 63610,30 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 503236,17 грн. і складається з 51133,28 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 404527,50 грн. – основного боргу; 4878,74 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 38596,87 грн. – простроченого боргу; 5826,33 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 46093,48 грн. – прострочених відсотків; 574,74 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 4546,90 грн. – відсотків; 1134,00 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 8971,42 грн. – пені; 63,20 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 500,00 грн. – штрафних санкцій. (а.с.7). В подальшому, станом на 12.11.2012р. заборгованість відповідача зменшилась, що свідчить про продовження виконання сторонами умов договору, а тому позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно до якої сторона позивача просить про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 137310,43 грн., яка складається із 14400,42 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 121213,86 грн. – основного боргу; 1794,74 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 15107,02 грн. – відсотків; 117,56 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 989,55 грн. – пені (а.с.132-153). Зазначена обставина нічим не спростована. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, в даному випадку – договору №11058398000 від 23.10.2006р. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки порушення зобов'язання,забезпеченого порукою, так відповідно до ч.1 вказаної статті у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а частиною 2 цієї ж статті визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя в солідарному порядку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В рішенні Івано-Франківського міського суду від 12.08.2013р. надано правову оцінку обставин щодо укладення між сторонами кредитного договору №11058398000 від 23.10.2006р. та зазначено, що «Підписав вказаний кредитний договір від імені позичальника [PERSON] за дорученням № 43 від 30.01.2006 року його рідний брат [PERSON] (а.с.127), довіреність посвідчена нотаріально.», «В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором №11058398000, між позивачем [PERSON], Банком та позичальником [PERSON] 23.10.2006 року було укладено договір поруки №1/11058398000-П (а.с.21-22). Знову ж таки, від імені позичальника [PERSON] договір поруки підписав його брат [PERSON] згідно довіреності від 30.01.2006 року № 43.» також судом у рішенні встановлено, що «кредитний договір №11058398000 укладений 23.10.2006 року між відповідачем та третьою особою відповідає вимогам, які встановлені для чинності правочину.», а в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] банк України, [PERSON] про визнання протиправними дій щодо надання кредиту в іноземній валюті, визнання бездіяльності щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, визнання недійсним кредитного договору відмовлено. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення та слід солідарно стягнути із відповідачів по справі в користь позивача розмір заборгованості, котрий становить за кредитним договором №11058398000 від 23.10.2006р. в сумі 137310,43 грн. Суд вважає, що понесені позивачем витрати пов’язані з розглядом справи підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах. На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 11, 15, 16,20, 526, 530,554, 610-612, 1049-1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» та

Outcome: approved