Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

Позивач в позовній заяві вказує, що 21.02.2007 року ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра» та фізична особа [PERSON] уклали договір № 01/24/МК/2007-980, відповідно до якого Банк надав відповідачці грошові кошти в сумі 25 250,00 грн. для споживчих потреб, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 22 % річних, з терміном користування по 21.02.2009 року. В забезпечення виконання своїх зобовязань 21.02.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою був укладений договір застави особистого майна , який надає перелік особистого заставного майна. Заставна вартість майна 23 160,00 грн. Станом на 02.04.2013 рік відповідачка допустила кредитну заборгованість, яка становить: 14 829, 27 грн. заборгованість з повернення кредиту, 24 374, 18 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 1 960, 17 грн. заборгованість по сплаті штрафів; 5 437, 98 грн. пеня за порушення строку сплати ануітетного платежу, а всього на загальну суму 46 601,60 грн. У звязку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів позивач неодноразово повідомляв відповідачку про факт виникнення заборгованості та її розмір. Однак на даний час кредитна заборгованість відповідачкою не погашена, тому звертається з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача за дорученням [PERSON] не зявилася,однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідачки за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявився, однак відповідно поданої письмової заяви, справу просив слухати без його участі, проти задоволення позову заперечував посилаючись на письмове заперечення, наявне в матеріалах справи. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, в судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 21.02.2007 року ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра» та фізична особа [PERSON] уклали договір № 01/24/МК/2007-980, відповідно до якого Банк надав відповідачці грошові кошти в сумі 25 250,00 грн. для споживчих потреб, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 22 % річних, з терміном користування по 21.02.2009 року. В забезпечення виконання своїх зобовязань 21.02.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою був укладений договір застави особистого майна , який надає перелік особистого заставного майна. Заставна вартість майна 23 160,00 грн. Станом на 02.04.2013 рік відповідачка допустила кредитну заборгованість, яка становить: 14 829, 27 грн. заборгованість з повернення кредиту, 24 374, 18 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 1 960, 17 грн. заборгованість по сплаті штрафів; 5 437, 98 грн. пеня за порушення строку сплати ануітетного платежу, а всього на загальну суму 46 601,60 грн. У звязку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів позивач неодноразово повідомляв відповідачку про факт виникнення заборгованості та її розмір. Відповідно п. 1.3 кредитного договору, датою повернення кредиту є 21.02.2009 року. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п.7 ч.13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Оскільки відповідно до п. 1.1 договору банк надає позичальнику грошові кошти в сумі 25250 грн. 00 коп., терміном користування по 21 лютого 2009 року для споживчих потреб, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 22 (двадцять два) % річних. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З позовом про стягнення заборгованості за відсотками, комісією ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду 19.04.2013 року, тобто після спливу строку позовної давності (21.02.2012 року), встановленого ст. 257 ЦК України у три роки. З заявою про поновлення строків позовної давності позивач не звертався. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ч. 4 ст. 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача у розмірі 467 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed