Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ "Мрія" про стягнення заборгованості по орендній платі, посилаючись на те, що вона являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9628 га, розташованої в межах Франківської сільської ради Чорнобаївського району, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії 11-ЧР №023354, виданим 28 грудня 2001 року Франківською сільською радою Чорнобаївського району. 20 липня 2009 року позивач як власник земельної ділянки уклала з ТОВ "Мрія" договір оренди земельної ділянки площею 2,9628 га, що розташована в адміністративних межах Франківської сільської ради Чорнобаївського району, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. Відповідно до п.п.5,9,11 зазначеного договору відповідач зобов"язався щорічно виплачувати орендну плату в розмірі 3% від вартості земельної ділянки, яка складала на час укладення договору 53734 грн. 18 коп. Мотивуючи тим, що за період з 2005 до 2012 року відповідач частково виплачував орендну плату, а заборгованість по орендній платі за вказаний період складає 4082 грн. 84 коп., позивач просила суд стягнути заборгованість по орендній платі. Представник відповідача подав запереченя проти позову та вказав, що протягом 2005-2012 років відповідач нараховував позивачу орендну плату, а остання отримувала нараховану їй платню, заборгованість по виплаті орендної плати відсутня. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що, ознайомившись з запереченнями відповідача та поданими документами щодо виплати орендної плати виявила, що вона не отримувала борошно, зерно ячменю і кукурудзи, гроші, а у списках хтось розписався замість неї. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, в позові просила відмовити з підстав, викладених в запереченні проти позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється власником земельної ділянки і 20 липня 2009 року відповідно до договору оренди земельної ділянки передав ТОВ "Мрія" 2,9629 га землі сільськогосподарського призначення, у строкове, терміном на 10 років, платне ( орендна плата складає 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки) володіння і користування земельною ділянкою. Даний правочин недійсним з моменту вчинення не визнавався. Правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються оренди земельних ділянок та відповідно до ч.1 ст.2 Земельного кодексу України є земельними відносинами, а тому при вирішенні даного спору слід враховувати вимоги Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закон України Про оренду землі №161-XIV від 06 жовтня 1998 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст.ст.21, 23 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. В судовому засіданні встановлено, що протягом дії договору оренди землі від 20 липня 2009 року та попереднього, який був укладений в 2005 році, позивачу нараховувалсь та виплачувалась орендна плата за оренду земельної ділянки: - в 2005 році нараховано 630 грн., виплачено з утриманням податку 625,06 грн.; - в 2006 році нараховано 907 грн., виплачено з утриманням податку 911,91 грн.; - в 2007 році нараховано 907 грн., виплачено з утриманням податку 912,25 грн.; - в 2008 році нараховано 1134 грн., виплачено з утриманням податку 1564 грн.; - в 2009 році нараховано 1612 грн., виплачено з утриманням податку 2780,10 грн.( на 2010 рік залишився борг перед господарством в сумі 1600,32 грн); - в 2010 році нараховано 1707 грн., виплачено з утриманням податку 1444,25 грн. (на 2011 рік залишився борг перед господарством в сумі 1337,57 грн.); - в 2011 році нараховано 2560 грн., виплачено з утриманням податку 2513,27 грн. ( на 2012 рік залишився борг перед господарством в сумі 1290,84 грн.) ; - в 2012 році нараховано 2997 грн., виплачено з утриманням податку 1899,55 грн.( на 2013 рік залишився борг перед господарством в сумі 193,39 грн.). З пояснень представника відповідача встановлено, що позивачеві в 2008, 2009, 2010 роках була виплачена орендна плата в більшому розмірі, ніж передбачена договором, внаслідок чого виникла заборгованість перед орендарем, яка відшкодовувалась шляхом утримання з орендної плати за наступний період. Позивачеві було відомо про переплату орендної плати, так як вона регулярно щороку здійснювала звірку по виплаті орендної плати. Судом встановлено, що землю відповідач використовує за призначенням, тобто для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заборгованість зі сплати орендної плати у відповідача перед позивачем відсутня, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені є безпідставною через відсутність заборгованості по орендній платі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні досліджені первинні документи бухгалтерського обліку щодо виплати орендної плати позивачу. Суд вважає, що позивач не надав суду доказів в обґрунтування своїх вимог, тому підстав для їх задоволення суд не вбачає. Враховуючи наведене та оскільки зобов'язання за договором відповідачем виконані належним чином, в порядку, передбаченому договором, суд не вбачає підстав для застосування судового захисту у зв'язку із відсутністю порушених прав та приходить до переконання про відмову в позові. Суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, поскільки відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В даному випадку термін дії договору оренди земельної ділянки не закінчився.

Outcome: dismissed