Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

12 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа орган опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації про стягнення аліментів. У заяві зазначала, що вона відповідно до розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 20 січня 2011 року № 32 «Про призначення опікуна над дитиною, позбавленою батьківського піклування», призначена опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачкою в с. Руденко Радехівського району Львівської області. Батьки дитини [PERSON] та [PERSON], позбавлені батьківських прав відносно їх сина рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 9 березня 2010 року. Участі в утриманні дитини відповідачі не беруть, матеріальної допомоги не надають. На даний час в позивача немає відомостей про місце роботи відповідачів та розмір їх поточних доходів, однак їй відомо, що [PERSON] постійно працює за кордоном тому має можливість утримувати дитину. Посилаючись на вищенаведене, просила суд постановити рішення про стягнення із відповідачів аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення ним повноліття, а в разі продовження ним навчання до досягнення віку 23 років. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повній мірі, покликавшись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник третьої особи органу опіки і піклування Радехівської районної державної адміністраці [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала. Відповідачі в судове засідання повторно не з”явилися, причин неявки суду не повідомили, хоч належним чином були повідомлені про розгляд справи, що підтверджується судовими розписками про вручення судової повістки. Тому, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечили позивач та представник третьої особи в судовому засіданні.. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що позивачка [PERSON] відповідно до розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 20 січня 2011 року № 32 «Про призначення опікуна над дитиною, позбавленою батьківського піклування», є опікуном малолітнього [PERSON], [INFO].(а.с.7). Як вбачається з рішення Радехівського районного суду Львівської області від 9 березня 2010 року батьки дитини [PERSON] та [PERSON], позбавлені батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO].(а.с.5). Участі в утриманні дитини відповідачі не беруть матеріальної допомоги на утримання дитини не надають. На даний час в позивача немає відомостей про місце роботи відповідачів та розмір їх поточних доходів, однак їй відомо, що [PERSON] постійно працює за кордоном тому має можливість утримувати дитину. Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов’язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов”язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов’язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачами про способи виконання обов’язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимоги позивачки про стягнення із відповідачів аліментів на утримання неповнолітньої дитини є правомірними. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов’язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки відповідачі не приймають участі у вихованні дитини, не надають матеріальної допомоги, тому з них слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідачі є працездатними та можуть таку надати. На підставі наведеного, врахувавши обов’язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків,суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідачів в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, до досягнення ним повноліття аліменти в твердій грошовій сумі розмірі по 400 гривень, щомісячно (з проведенням індексації, відповідно до закону), що буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам закону. Згідно із ч.1 та ч.3 ст.199СК, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної дороги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів в разі досягнення [PERSON] повноліття та продовження навчання до досягнення 23 років, то такі на думку суду є передчасними та безпідставними. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідачів.

Outcome: partial