Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики на суму 139 663 грн.71 коп., включаючи суму основного боргу - 120 000 грн., інфляційні за весь час прострочення на суму 9614 грн.40 коп., 3 % річних від простроченої суми - 5049 грн. 31 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 17 вересня 2011 р. між ним та відповідачем укладено договір позики, на підтвердження якого останній надав йому розписку про отримання грошових коштів на суму 120 000 грн., які мав повернути до 1 січня 2012 р. Не дивлячись на те, що строк виконання зобов'язання вже сплинув, відповідач ухиляється від його виконання, що змусило позивача звернутися з відповідним позовом до суду. Він просить стягнути не тільки суму позики, але й 3% річних від простроченої суми та інфляційні за термін прострочення виконання зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що 17 вересня 2011 р. відповідач [PERSON] власноручно написав розписку позивачеві про те, що він отримав грошові кошти від останнього. Договір було укладено між двома фізичними особами, пов'язаними звичайними цивільно-правовими зобов'язаннями. Позивач не займається підприємницькою діяльністю і не займався нею в 2011 р. Можливо, між ними й були відносини, однак в інший час і вони не пов'язані з предметом даного позову. Позивач позичав відповідачеві кошти в доларах США, але в розписці було застосовано грошовий еквівалент у національній валюті. Позивач не повернув відповідачеві розписку, що свідчить про те, що останній до цього часу не розрахувався. Заперечення відповідача є надуманими та безпідставними. Відповідач в судове засідання не з'явився, але його представник [PERSON] надав суду письмові заперечення відповідача з посиланням на те, що між ним, [PERSON], та [PERSON] ніколи не існувало правовідносин, пов'язаних із позикою, коштів на суму 120 0000 грн. від нього він не отримував. 17 вересня 2011 р. між ними було досягнута домовленість щодо оренди автогрейдера ДЗ -122, заводський номер № [NUMBER]. В той же день [PERSON] написав йому розписку про позику грошей в сумі 120 000 грн. і ця розписка є гарантією оціночної вартості переданого йому [PERSON] в оренду автогрейдера. Цією розпискою спростовується факт отримання ним коштів. Насправді у такий спосіб шляхом обміну розписок вони намагалися приховати інший правочин - договір найму транспортного засобу, який підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню, а отримана ним від [PERSON] розписка свідчить лише про наміри укласти договір оренди. Автогрейдер мав технічні несправності, внаслідок чого між ними виник конфлікт щодо замовчування [PERSON] цієї обставини. Фактичної передачі майна в оренду не відбулося. За домовленістю розмір орендної плати за користування автогрейдером мав складати 30 000 грн. на місяць, що є значною грошовою сумою. У разі визначення таких умов в укладеному належним чином договорі оренди у позивача виникли б зобов'язання з оплати податку на доходи фізичних осіб. Він, відповідач, являвся директором ТОВ «Алексавтотранс» та в 2011 р. співпрацював з [PERSON] та [PERSON] в сфері надання послуг з використанням автогрейдера, разом з якими тоді і вів перемовини з [PERSON] Вони, [PERSON] та [PERSON], були свідками обміну розписками між ним та [PERSON] Указаний в розписці, яку він надав позивачеві, строк виконання зобов'язання за договором позики є строком оренди автогрейдера, а сума - орендною платою за 4 місяці. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених в запереченнях, оспорюючи факт укладання договору позики між сторонами та наполягаючи на безгрошовості наданої [PERSON] розписки від 17 вересня 2011 р. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Суд, розглядаючи справу, керується вимогами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, дотримуючись меж заявлених вимог та виходячи з того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час розгляду справи встановлено, що 17 вересня 2011 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позичальник - відповідач отримав від позикодавця - позивача кошти в сумі 120 000 грн. з умовою їх повернення до 1 січня 2012 р. Це підтверджується оригіналом розписки, який надав відповідач позивачеві, і яка до часу розгляду справи зберігалася у останнього. З боку відповідача зобов'язання до цього часу не виконані. При укладенні договору позики сторони, як і передбачено ст. 1047 ЦК України, дотримались обов'язкової письмової форми. Термін виконання зобов'язання, передбаченого цим договором, настав. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч.1, ч.2 ст.625 ЦК України). Розмір інфляційних за період з 1 січня 2012 р. по 1 січня 2013 р. становить 9 614 грн.40 коп. , виходячи з індексів інфляції в січні 2012р. - 100,2 %, лютому 2012 р. - 100,2%, березні 2012 р. - 100,3%, квітні - 100%, вересні - 100,1%, жовтні - 100%, грудні 100,2%, січні 2013 р. - 100,2% ( 1202,40 + 1202,40+ 1203,60 +1200 + 1201,20 + 1200+ 1202,40 + 1202,40=9614,40). Сума 3% річних від простроченої суми за період з 1 січня 2013 р. по 31 травня 2013 р. становить 5089 грн. 31 коп. , виходячи з такого розрахунку: за період з 1 січня 2012 р. по 31 грудня 2012 р. - 120 000 х (3% : 366) х 366 = 3600 за період з 1 січня 2013 р. по 31 травня 2013 р.- 120 000 х (3% : 365) х 151= 1489,31 Виходячи із меж заявлених вимог щодо 3 % річних суд стягує на користь позивача 5049 грн. 31 коп., а не 5089 грн. 31 коп. Отже, вимоги позивача ґрунтуються на законі. Доводи відповідача та його представника відносно того, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця [PERSON] і цю обставину можуть підтвердити свідки, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст.1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків на підтвердження неотримання позичальником коштів. Розписка , яку надав [PERSON] [PERSON] про отримання розписки про запозичення 120 000 грн., не є бездоганною, оскільки містить незастережені виправлення дати її складання. До того ж, в ній йдеться про те, що орендна плата за експлуатацію автогрейдера в сумі 30 000 грн. за кожен місяць його роботи до зазначеної суми не відноситься і в залік експлуатаційних витрат не включається, що спростовує доводи відповідача про те, що сума позики - це власне розмір орендної плати за використання автогрейдера впродовж 4 місяців. Даючи розписку про отримання коштів, відповідач мав усвідомлювати правові наслідки, які тягне укладання такого договору. Щодо компенсації витрат за правову допомогу на суму 5000 грн., то в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача - [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець, одним із видів діяльності якої є адвокатська діяльність. Між тим, свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, витяг з договору, в якому б зазначалися повноваження адвоката як представника, квитанцію про фактичну оплату цих послуг, він не надав. Між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правових послуг від 15 травня 2013 р. В судовому засіданні представник діяв за довіреністю від 26 вересня 2012 р. Представництво за довіреністю не надає позивачеві право на отримання компенсації витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору компенсуються останньому пропорційно задоволеним вимогам, тобто на суму 1346 грн. 64 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial