Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, в обґрунтування вимог зазначивши, що вона з січня 2000 року стала проживати у квартирі [ADDRESS]. Вказане майно було занедбаним, почало руйнуватися, зробивши необхідний для проживання ремонт в квартирі, позивач стала нею користуватися відкрито та безперервно. На теперішній час до неї звернулася відповідач по справі [PERSON] та надала договір купівлі-продажу від 24.12.1990р., з якого вбачається, що зазначена квартира належить їй, та вона, як власниця майна, стала вимагати звільнити будинок або сплатити їй грошові кошти у розмірі 21000 грн в якості компенсації. Позивач не згодна з позицією відповідача, бо вважає себе власником квартири та належних до неї господарських будівель та споруд, оскільки проживає в ній та користується нею відкрито і безперервно більше ніж 10 років, проводить необхідні ремонтні роботи, сплачує комунальні платежі та підтримує квартиру у належному стані. Позивач просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право приватної власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,0 кв.м, до якої належать господарські будівлі та споруди: «Е» - гараж, «Ж» - літня кухня, «З,И,К» - сараї, «Л» - душ, «М» - вбиральня, №1 - ? частина огорожі, №3 - водопровід, І - замощення, яка є 1/2 частиною житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 138,9 кв.м, житловою площею 76,2 кв.м, до якого належать господарські будівлі та споруди: «Е» - гараж, «Ж» - літня кухня, «Г,З,И,К,Р» - сараї, «Л» - душ, «М,Д» - вбиральня, «У,С» - навіси, №1 - 1/2 частина огорожі, №?2,3 - водопровід, І - замощення. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, заявлені вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Суд, перевіривши матеріали справи та надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №?2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. За положеннями ст.317 ч.1, 319 ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування, розпорядження майном і він реалізує їх на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 24.12.1990р. належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до даних технічного паспорту, квартира [ADDRESS], має розмір загальної площі 67,6 кв.м, житлової площі - 38,0 кв.м, та до неї належать господарські будівлі та споруди: «Е» - гараж, «Ж» - літня кухня, «З,И,К» - сараї, «Л» - душ, «М» - вбиральня, №1 - 1/2 частина огорожі, №3 - водопровід, І - замощення. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до Рішення щодо отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, складеного державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Свердловського міського управління юстиції Луганської області Александровою Я.А., за квартирою [ADDRESS], обтяжень речових прав не має. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки позивач добросовісно заволоділа зазначеною квартирою, самостійно повністю користується та володіє нею та належними до нього господарськими будівлями та спорудами більше ніж 10 років, підтримує в охайному, придатному до експлуатації стані, використовує як господар для власних потреб за їх цільовим призначенням, користується квартирою відкрито, безперервно, як своєю, права третіх осіб не порушує, то вона набуває право власності на цю квартиру, та суд вважає, що за позивачем повинно бути визнано право власності на це нерухоме майно. На підставі ст.ст.316,317,321,328,331,344,346 ЦК України,

Outcome: approved