Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На підтвердження позовних вимог в заяві вказала, що 11 грудня 2011 року вона була прийнята на роботу вихователем дошкільного навчального закладу №134 м. Миколаєва. 06.06.2013р. вона була звільнена з роботи у зв'язку із станом здоров'я. В порушення вимог трудового законодавства при звільненні із нею не був проведений повний розрахунок. На її неодноразові вимоги про погашення заборгованості керівництво не реагувало. Вона звернулася до прокурора Центрального району м. Миколаєва зі скаргою. В подальшому вона отримала відповідь територіальної інспекції з питань праці в Миколаївській області про те ,що дійсно адміністрацією відповідача було порушено вимоги ст. 116 КЗпП щодо обов'язку провести повний розрахунок з працівником в день його звільнення. У відповіді було зазначено, що позивачці було належно при звільненні до виплати заробітної плати у сумі 2030,64грн., але вказані кошти були виплачені лише 25 червня 2013року. крім того, при звільнені їй належало отримати вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, яка не була виплачена. Після отримання вказаної відповіді інспекції 29.10.2013року вона звернулася до централізованої бухгалтерії управління освіти Центрального району м. Миколаєва з заявою про надання їй довідки про середньомісячний заробіток і тарифікацію для звернення до суду з позовом про його стягнення за час затримки розрахунку. 31 жовтня 2013року їй зателефонували з бухгалтерії і запропонували отримати кошти в розмірі 4578грн. Довідку про тарифікацію і заробіток позивачці не надано до цього часу. Проте вона має таку довідку за час роботи з вересня 2012року по квітень 2013року. Середньомісячний заробіток складає 2673гривень.Таким чином розмір належних до сплати коштів становить 13365гривень(2637 гривень х 5місяців). Тому просила стягнути з відповідачів суму розрахунку - 13365 гривень. В судове засідання позивачка не з'явилася, від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином - рекомендованим повідомленням. До суду надійшла заява про визнання позовних вимог. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи (копію трудової книги, УКР№0749161; заяву [PERSON] про надання тарифікації і середньомісячного заробітку від 29.10.2013р.;копію довідки централізовано бухгалтерії; довідки до акта огляду МСЕК, серії 10ААБ №529899; заяви начальнику управління освіти [PERSON] від 05.11.2013р. ) суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк визначений ст.116 цього кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство,організація,установа повинні виплатити працівникові його середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку. В порушення вимог ст..116 КЗпП України адміністрація роботодавця не провела з нею розрахунок у встановлений законом строк в день звільнення або на наступний день, Відповідно до ст..117 КЗпП України в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні з працівником власник зобов'язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки на підставі п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судових витрат в дохід держави, то такі витрати має понести відповідач. Враховуючи той факт, що відповідач своєчасно не здійснив виплати по розрахунку при звільненні позивачки, суд вважає що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення.

Outcome: approved