Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

08 липня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення витрат на підготовку фахівця за заочною формою навчання та пені за прострочення повернення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 травня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір на підготовку фахівців (кваліфікаційний рівень - спеціаліст) за заочною формою навчання №11-03/2689-У в Національному гірничому університеті по спеціальності «розробка родовищ та видобування корисних копалин», відповідно до умов п.2.1.2. договору позивач зобов'язався здійснити оплату за навчання відповідача в терміни, передбачені договором, укладеним з навчальним закладом. Відповідач за Договором зобов'язався працювати у позивача під час навчання в навчальному закладі, навчатися в університеті з 01 вересня 2011 року до 30 січня 2013 року, виконувати навчальні плани і програми та після завершення навчання відпрацювати у позивача не менше як 5 років. Однак відповідач не відпрацював у позивача після здобуття ним вищої освіти повних 4 роки та 1 рік недопрацював (а саме - 11 місяців). 12 квітня 2013 року позивач, маючи намір врегулювати спір стосовно виниклої заборгованості у відповідача до передання на розгляд суду, направив на адресу відповідача лист з вимогами протягом 30 календарних днів з моменту його отримання сплатити заборгованість за Договором. Даний лист був отриманий відповідачем 19 квітня 2013 року, що підтверджується доданим до матеріалів повідомленням про вручення. Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з відповідача 11666 грн. витрат на підготовку фахівця, пеню за прострочення повернення грошових коштів у розмірі 451 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 23 вересня 2013 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду, копія якої із зазначенням дати, часу та місця слухання направлена сторонам. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність не надходило. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши доводи позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 06 травня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір на підготовку фахівців (кваліфікаційний рівень - спеціаліст) за заочною формою навчання №11-03/2689-У в Національному гірничому університеті по спеціальності «розробка родовищ та видобування корисних копалин», відповідно до умов п.2.1.2. договору позивач зобов'язався здійснити оплату за навчання відповідача в терміни, передбачені договором, укладеним з навчальним закладом. Відповідач за Договором зобов'язався працювати у позивача під час навчання в навчальному закладі, навчатися в університеті з 01 вересня 2011 року до 30 січня 2013 року, виконувати навчальні плани і програми та після завершення навчання відпрацювати у позивача не менше як 5 років. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачем належним чином зобов'язання за договором не виконані, що виявилось у не відпрацюванні відповідачем на Підприємстві (позивач) після здобуття ним вищої освіти повних 4 років та в не доопрацюванні 1 року (а саме - 11 місяців). Про зазначене свідчить Розпорядження директора Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» від 01 березня 2013 року №37/1-к «Про звільнення», згідно якого 01 березня 2013 року відповідача було звільнено з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» за власним бажанням відповідно до ст.. 38 КЗпП України. Згідно з п.3.4. Договору відповідач зобов'язаний повернути позивачу сплачені ним грошові кошти пропорційно відпрацьованому часу (20% за кожний недопрацьований чи невідпрацьований рік) у випадку звільнення раніше встановленого умовами Договору строку з підстав, передбачених ст.. 38 КЗпП України. п. 3.5. Договору встановлено шляхи відшкодування відповідачем коштів сплачених позивачем за підготовку фахівця, а саме: - шляхом утримання грошових коштів при звільнені на підставі особистої заяви; - якщо суми виплат, належних працівнику від Підприємства (позивача) на день звільнення недостатньо для погашення витрат за навчання, недостатня сума повинна бути внесена на поточний рахунок Підприємства (позивача) протягом 10 календарних днів; - або шляхом внесення усієї суми заборгованості на розрахунковий рахунок Підприємства (позивача) протягом 30 календарних днів з моменту звільнення. Від утримання вартості навчання при звільнені з Підприємства (позивача) на підставі особистої заяви відповідач відмовився. Судом встановлено, що 12 квітня 2013 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист з вимогами протягом 30 календарних днів з моменту його отримання сплатити заборгованість за Договором. Даний лист отриманий відповідачем 19 квітня 2013 року, що підтверджується доданим до матеріалів повідомленням про вручення. Однак, станом на дату подачі позовної заяви відповідачем не виконані зобов'язання за Договором у зв'язку з чим, судом встановлена наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 11666 грн., що дорівнює повній вартості навчання з розрахунку 20% за кожний недопрацьований та невідпрацьований рік.. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним Договором відповідачем не представлено суду. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Ст.. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Так, за умовами п.5.2 Договору за прострочення повернення грошових коштів працівник (відповідач) сплачує Підприємству (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, за кожний день прострочення від суми заборгованості. Розмір пені за прострочення повернення грошових коштів, згідно наданих позивачем розрахунків, складає 451,94 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок пені за прострочення повернення грошових коштів відповідачем не представлено суду. Суду не надано відповідачем належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача витрати на підготовку фахівця за заочною формою навчання та пені за прострочення повернення грошових коштів. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 1 ч. 2 ст. 11 , 525, 526, 549, 611, 612, 629 Цивільного Кодексу України, ,

Outcome: approved