Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] як представник [PERSON] за довіреністю звернулася до суду з позовом до Сакської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме спадкове майно, що залишалося після смерті [PERSON] - на ? частку жилого будинку під номером [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що син позивача [PERSON] помер [INFO]. Позивач та відповідач [PERSON] - син спадкодавця, є спадкоємцями за законом, оскільки спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишив. У встановлений законом строк позивач та відповідач [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 04 грудня 2009 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину. Однак, у 2013 році позивачу нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок було відмовлено з посиланням на те, що подані позивачем документи, не надають можливості визначити конкретну частку майна, що входить у спадкову масу, оскільки один із співвласників належну йому частку (3/4) будинку виділів у натурі, тому фактичний розмір спадкового майна не відповідає частці, вказаній у правовстановлюючому документі, виданому на ім'я спадкодавця. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати право власності за нею та [PERSON] по ? частці за кожним на вказаний будинок. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі у судове зсідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. На підставі положень частини 2 статті 197 та статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюються та рішення суду ухвалюється при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов о наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (актова запис за №519, зроблена 25.12.2008 Відділом РАЦС Сакського МРУЮ, а.с. 11) Позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], а відповідач [PERSON] є сином спадкодавця (а.с.12,45). На підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2006 року, зареєстрованому в реєстрі за №555, спадкодавець [PERSON] був власником ? частки жилого будинку під номером [ADDRESS]. Після відкриття спадщини, позивач та відповідач [PERSON] у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.36-76). 4 грудня 2009 року державним нотаріусом на ім'я відповідача [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він є власником 1/8 спірного будинку (а.с.71). Цим же свідоцтвом підтверджено, що свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частку будинку на ім'я позивача [PERSON] не видано. Після оформлення [PERSON] спадкових прав, інший співвласник спірного будинку, якому належало ? частки будинку, використав своє право на виділ належної йому частки у натурі з присвоєнням виділеній частці будинку іншої адреси: [ADDRESS], що підтверджується рішенням виконавчого комітету Сакської міської ради АР Крим, та проведенням державної реєстрації права власності на нерухоме майно в цілому на виділене нерухоме майно (а.с.27-29,60). Таким чином, позивачу та відповідачу [PERSON] фактично належить по ? частці спадкового майна кожному - жилого будинку під номером [ADDRESS]. За таких підстав, постановою від 21 серпня 2013 року державним нотаріусом Сакської міської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частки спірного будинку (а.с.13). З наявних у справі доказів вбачається, що спадкодавець за своє життя правомірно володів та користувався належною йому часткою спірного будинку, спадкоємці за законом у встановленому законом порядку звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Але у зв'язку із тим, що колишній співвласник будинку реалізував своє право на виділ майна у натурі з присвоєнням виділеній частці будинку нової адреси, позивач не може оформити свої спадкові права на належну їй спадщину. Відповідно до положень частин 1, 3 статті 1223, статті 1235, частин 1, 5 статті 1268, частину 2 стаття 1235 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у статтях 1235, 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, враховуючі, що позивач є спадкоємцем померлого позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить також з наступного. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відсутність реєстрації права власності на спірне нерухоме майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, право власності позивачем набуте правомірно на підставах, що встановлені законом. Реалізувати своє право на спадщину у поза судовому порядку позивач не має можливості. Право позивача підлягає захисту шляхом скасування свідоцтва свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано від 4 грудня 2009 року на ім'я відповідача [PERSON] та визнанням за позивачем та [PERSON] права власності по ? частці за кожним на спірний будинок. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, стягненню з відповідачів не підлягає, оскільки спір виник у зв'язку з несвоєчасним виконанням позивачем обов'язку оформити спадкові права. Враховуючи наведене, на підставі статей 1223, 1268,1235, Цивільного кодексу України,

Outcome: approved