Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

ТОВ «Агрофірма «Бурчак» звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок злочину. В позові зазначено, що 10 лютого 2012 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, відповідач [PERSON], з підземної системи зрошення, встановленої на полях №? 8 та №? 9, що належать позивачу, розташованих на південній околиці с. Бурчак Михайлівського району Запорізької області, шляхом демонтажу, викрав металеві фланці Ру16, з розточкою для труби діаметром 180 мм, в кількості 19 штук, вартістю 360 гривень кожен, чим заподіяв позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 6840 гривень. Крім того, 15 березня 2012 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, відповідачі [PERSON] та [PERSON] проникли в приміщення, яке належить позивачу, розташоване на території свинотоварної ферми, промислової зони №? 9 в с. Бурчак Михайлівського району Запорізької області, звідки викрали металеві боковини маточного станку, в кількості 40 штук, вартістю 160 гривень кожна, чим заподіяли позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 6400 гривень. За даними фактами були порушені кримінальні справи. Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі, а [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі, з іспитовим строком на два роки. Внаслідок скоєних злочинів позивачу було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 36880 гривень 00 копійок, яка складається із вартості викраденого майна та витрат, які підприємство повинно понести в зв'язку з роботами по відновленню цілісності пошкодженої поливної системи. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 33680 гривень 00 копійок, та стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 3200 гривень 00 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ч. 6 ст. 76 ЦПК України через адміністрацію місця утримання відповідача, однак, від дачі будь-яких письмових пояснень відмовився, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд вважає, що відповідач був повідомлений належним чином, визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв представника позивача та відповідача [PERSON] про слухання справи за їх відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача [PERSON], фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина, або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України «Про власність». Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Як встановлено в судовому засіданні, 10 лютого 2012 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, відповідач [PERSON], з корисливих мотивів, діючи з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з підземної системи зрошення, встановленої на полях №? 8 та №? 9, що належать позивачу, розташованих на південній околиці с. Бурчак Михайлівського району Запорізької області, шляхом демонтажу, таємно, повторно, викрав металеві фланці Ру16, з розточкою для труби діаметром 180 мм, в кількості 19 штук, вартістю 360 гривень кожен, чим заподіяв позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 6840 гривень. Крім того, 15 березня 2012 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, відповідачі [PERSON] та [PERSON], з корисливих мотивів, діючи з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою, через отвір у стіні, проникли в приміщення, яке належить позивачу, розташоване на території свинотоварної ферми, промислової зони №? 9 в с. Бурчак Михайлівського району Запорізької області, звідки таємно, повторно, викрали металеві боковини маточного станку, в кількості 40 штук, вартістю 160 гривень кожна, чим заподіяли позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 6400 гривень. Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2013 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі, а відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі, з іспитовим строком на два роки. Зазначений вирок набрав чинності 06 лютого 2013 року. Згідно копії рахунку-фактури № УП-0000665 від 11 травня 2012 року, направленого постачальником ТОВ «Укрполімер» на адресу одержувача і платника ТОВ «Агрофірма «Бурчак», позивачу для відновлення пошкодженої внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] системи зрошення, необхідно сплатити вартість деталей (бокова втулка та фланець - 24 штуки) в розмірі 16480 гривень, вартість робіт в розмірі 12000 гривень та транспортні витрати в розмірі 2000 гривень, на загальну суму в розмірі 30480 гривень 00 копійок. Таким чином, вбачається, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження заподіяної йому внаслідок неправомірних дій відповідачів матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, оскільки позивач в поданій ним позовній заяві зазначає належні до стягнення суми окремо з кожного відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача матеріальної шкоди у певних частках відповідно до ступеня вини кожного. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 33680 гривень 00 копійок, а з відповідача [PERSON] - матеріальної шкоди в розмірі 3200 гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved