Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON], про стягнення з останнього заборгованості за договором позики в сумі 9 907 гривень 20 копійок з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за прострочення боргу, судових витрат в розмірі 229 гривень 40 копійок, мотивуючи свої вимоги тим що 19 червня 2012 року за договором позики позивач [PERSON] надав в борг відповідачу [PERSON] 8 784 гривні з встановленням строку повернення боргу, а саме до 19 липня 2012 року. На підтвердження укладеного договору позики, відповідач [PERSON] написав власноруч та передав позивачу розписку про отримання грошей у сумі 8 784 гривні із зобов'язанням повернути у повній сумі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволені позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки. Таким чином, суд вважає неявку відповідача у судове засідання неповажною, оскільки суд належним чином сповістив відповідача про явку до суду. Згідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки у судове засідання відповідача, належним чином сповіщеного та який не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних в справі доказів (ч. 4 ст. 169 ЦПК України), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Суд вислухавши думку представника позивача, вивчивши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. У ході розгляду справи судом встановлено, що 19 червня 2012 року за договором позики, позивач [PERSON] надав в борг відповідачу [PERSON] 8 784 гривні зі встановленням строку повернення боргу, а саме до 19 липня 2012 року. На підтвердження укладеного договору позики, відповідач [PERSON] написав власноруч та передав позивачу розписку про отримання грошей у сумі 8 784 гривень борг із зобов'язанням повернути у повній сумі. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному, або кількох документах, у тому числі в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики і його умов може бути надана розписка позичальника, або інший документ, що засвідчує передачу йому позикодавцем певної грошової суми. Таким чином, розписка від 19.06.2012 року, що підписана відповідачем є документом, який підтверджує укладення письмового договору позики між [PERSON] та [PERSON] Оскільки після спливу строку повернення боргу, 19.07.2012 року, і до теперішнього часу борг позивачу не повернутий, в зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій же сумі, що були передані йому позикодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник вчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст. 625 ГК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. Передбачене законом право позичальника вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позичальника від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позичальнику. Розмір інфляційних нарахувань обчислюють наступним чином: суму боргу множать на індекс інфляції за кожен місяць (за час, що минув від дня, наступного за днем, коли боржник повинен був оплатити борг, до дня пред'явлення вимоги про сплату), ділять на 100 і віднімають суму боргу: 8787х(99,8х99,7х100,1х99,9х100,2х100,2х99,9х100,0х100,0х100,1 х100,0х99,9х99,3х100,0)/100-8784 = 69, 12 гривень - сума збільшення боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 19.07.2012 року по 01.10.2013 року. Сума стягнення за прострочення виконання зобов'язання розраховується наступним чином: Сума санкції = С х 3 х Д/365/100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення (прострочення станом на 01.10.2013 року). 8784х10х438/365/100 = 1054,08 гривень. - сума збільшення боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми. Тобто сума зобов'язання складає 9 907 гривень 20 копійок (8784+69,12+1054,08). Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Подані, разом з позовною заявою, власноручна розписка відповідача [PERSON] є належним доказом, який доводить отримання грошової суми відповідачем від позивача в розмірі 9 907, 20 гривень. Також відсутність розписки про повернення боргу в строк, та наявність у позивача оригіналу розписки без помітки на ній про повернення боргу - є безспірним підтвердженням того, що відповідач до сьогоднішнього дня не повернув позивачу грошей. Суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] має заборгованість за договором позики перед [PERSON] в сумі 9 907 гривень 20 копійок з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за прострочення боргу. Сплачений позивачем судовий збір в розмірі 229, 40 гривень підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача [PERSON]. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved