Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 28.08.2013 року з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивувала свої вимоги тим, що з 21.12.1991 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має дітей, неповнолітнього - [PERSON], [INFO], та малолітнього - [PERSON], [INFO]. Однак, їх сім'я фактично розпалася внаслідок несумісності характерів та відсутності взаєморозуміння між подружжям. Шлюбні відносини між подружжям припинено, спільне господарство не ведеться, примирення між подружжям неможливо, тому шлюб необхідно розірвати. Оскільки згоди щодо утримання спільних дітей не досягнуто та відповідач не несе витрат на дітей, не забезпечує їх матеріально, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 гривень на кожну дитину щомісячно. Представник позивачки [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON], не заперечував проти розірвання шлюбу, однак не погодився із розміром аліментів зазначених позивачкою, пояснив, що може сплачувати аліменти у розмірі 1200 гривень щомісячно на обох дітей. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен з'ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається із матеріалів справи, 21.12.1991 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Будинком шлюбу Сімферопольського міського виконавчого комітету Кримської області зроблено актовий запис № 1925 від 21.12.1991 року (а.с.6). Після реєстрації шлюбу, сторонам присвоєні прізвища [PERSON] та [PERSON]. Подружжя має спільних дітей - [PERSON], [INFO], та - [PERSON], [INFO]. (а.с.9, 11). Позивачка зазначила в позові, що вони з відповідачем спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Просила задовольнити позов. Зазначила, що між сторонами втрачено почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Подальше спільне життя буде суперечити її інтересам та інтересам дітей. Зазначені твердження позивачки, в будь який спосіб не спростовані, відповідачем не доведено, що сім'я існує у теперішній час. Відповідач фактично не заперечував проти розірвання шлюбу. Тому враховуючи наведене, а також встановлені судом обставини, суд вважає, що шлюб повинен бути розірваний, оскільки він став носити формальний характер і суперечить інтересам сторін. Крім того, як зазначила позивачка, відповідач в добровільному порядку не забезпечує спільних дитей матеріально, не надає будь-якої іншої допомоги на їх утримання. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину. Статтями 183, 184 СК України передбачено, що аліменти можуть призначатися у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Визначення розміру аліментів, відповідно ст. 182 СК України, проводиться судом з урахуванням стану здоров'я, матеріального становища дитини й платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. В матеріалах справи не міститься доказів на підтвердження наявності у відповідача офіційних доходів. Відповідно до наданої відповідачем довідки з ДПІ у м.Сімферополі від 15.11.2013 року №6384/18-3, підприємницьку діяльність відповідач не веде. Тому, суд вважає, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивачки та дітей, які внаслідок відсутності достатнього доходу у матері позбавлені необхідних коштів для задоволення розумних та необхідних потреб. Також суд враховує наявність на утриманні відповідача батьків пенсійного віку. З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання - [PERSON], [INFO], у розмірі 800 грн., щомісяця, починаючи з 28.08.2013 р та - [PERSON], [INFO] у розмірі 800 грн., щомісяця, починаючи з 28.08.2013 р. Доводи відповідача про відсутність у нього коштів суд розцінює критично виходячи з того, що [PERSON] погодився на аліменти у розмірі 600 гривень на кожну дитину, тобто має неофіційні доходи, є працездатним та може працювати, щоб задовольнити мінімальні потреби своїх дітей. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial