Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

19 лютого 2013 року позивачка [PERSON] звернулася із позовом в суд до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини [PERSON] (02.01.1999 р.н.) в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позов мотивує тим, що вона з жовтня 1998 року по 2001 рік перебувала з відповідачем у цивільних шлюбних відносинах. Від цивільного шлюбу із відповідачем у них народився син – [PERSON], [INFO]. На даний час позивачка та відповідач проживають окремо. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, відповідач не надає жодних коштів та будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач ухиляється від обов’язку по утриманню дитини, хоча зобов’язаний утримувати його до досягнення повноліття. Він не піклується про дитину, матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Позивачка не має можливості самостійно забезпечувати належне утримання дитини, тому змушена звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала повністю, пояснила, що дитина знаходяться на її утриманні. Вказала, що вона не має можливості самостійно забезпечувати належне утримання та розвиток дитини, оскільки не працює, її батьки є пенсіонерами. Відповідач не дбає про сина, востаннє бачився з дитиною, коли йому було з роки. Доповнила, що відповідач офіційно не працює, проте має можливість сплачувати аліменти, оскільки часто їздить на роботу закордон, а тому просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з’явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується, зокрема, оголошенням в газеті „Високий Замок”. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення справи не заявив, що дає підстави відповідно до ст.169 ЦПК України справу розглядати у його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, а тому, суд приходить до переконання про можливість, відповідно до ст. 224 ЦПК України постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд позов задовольняє частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов’язок не залежить від матеріального становища батьків. В судовому засіданні встановлено, сторони проживали однією сім’єю з 1998 по 2001 роки. Від спільного проживання позивачки та відповідача у них народився син [PERSON], [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.12.2000 р. 1-СГ № 203410, долученого до матеріалів справи. В судовому засіданні позивачка ствердила, що [PERSON] проживає на даний час з нею та перебуває на її утриманні. Згідно довідки, виданої ЛКП „Богданівна” від 18.02.2013 р. в квартирі [ADDRESS] проживає та зареєстрована [PERSON] та має на утриманні сина – [PERSON],[INFO] Суд приходить до переконання, що позивачем у відповідності до вимог ст. 184 СК України правомірно заявлено позов про стягнення аліментів на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище сторін, відсутність у відповідача інших дітей та утриманців, стан здоров’я дитини та відповідача, які є здоровими. Суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. З відповідача слід стягувати в користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 19.02.2013р. до досягнення дитиною повноліття. У зв’язку із частковим задоволенням позову з відповідача слід стягнути судові витрати. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial