Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

У відповідності до позовної заяви, 04.02.1990 р. між сторонами був укладений шлюб. У шлюбі народилось четверо дітей, з яких двоє неповнолітніх на дату розгляду справи. Позивач посилається на несумісність характерів, що призводило до постійних сварок, припинення подружніх відносин та окреме проживання з квітня 2013 р. Просить позов задовольнити. В судових засіданнях позивач позов підтримав із зазначених у позовній заяві мотивів. Відповідач позов заперечив, посилається на бажання зберегти сім’ю, наявність неповнолітніх дітей, на яких негативно впливає життя у неповній сім’ї. Водночас, визнала факт виїзду позивача та його окреме проживання в м. Хмельницький. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.1990 р. між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Тинянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис №2 від 04.02.1990 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-БВ №116206 від 06.11.2013 р. У шлюбі народилось четверо дітей, з яких двоє неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження І-БВ №110073 від 01.11.2001 р. та 1-БВ№149797 від 08.07.2011 р. відповідно. Позивач з квітня 2013 р. проживає окремо від відповідача в м. Хмельницькому, що визнано сторонами у судових засіданнях. Доказів наявності у подружжя спорів майнового характеру суду не надано, позивач ствердив про відсутність таких. Згідно із ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З цією метою розгляд справи відкладався на тривалий строк, однак, сторони наданою можливістю примиритись не скористались, позивач заперечив можливість примирення ствердивши, що обов’язки по утриманню та вихованню дітей він продовжуватиме виконувати. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дійсною причиною розірвання шлюбу стала втрата поваги та взаєморозуміння сторін внаслідок поведінки, яка не враховувала інтереси другого з подружжя, призводила до втрати довіри один до одного. Враховуючи встановлену судом дійсну причину розірвання шлюбу, тривалим окремим проживанням подружжя та безрезультатністю заходів, спрямованих на примирення сторін, підтверджується неможливість збереження шлюбу. На дату розгляду справи судом шлюб у сторін носить лише формальний характер, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Зазначене є підставою для розірвання шлюбу. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати – сплачена позивачем сума судового збору 229,40 грн., згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на його користь із відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved