overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], дитина проживає постійно з нею, коштів не достатньо для утримання дитини, відповідач надає допомогу нерегулярно та в незначних розмірах. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги на підставах, що вказані в позові. Відповідач позовні вимоги визнав повністю. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши думки сторін, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері. Даний факт сторонами в судовому засіданні не оспорювався. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що позивач - мати неповнолітньої дитини, займається її вихованням, повністю утримує, а відповідач, батько дитини, ухиляється від виконання своїх зобов'язань по утриманню неповнолітньої дитини, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 24.09.2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" задоволені. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі Територіального відокремленого безбалансового відділення №10011/0267 філії - Кримського республіканського управління АТ „Ощадбанк" (код банку 324805, ЄДРПО 09324508, рахунок позивача 3739690305), заборгованість за Кредитним договором №147 від 24.07.2008 року у розмірі 240351,91 грн., відшкодувати з відповідача на користь банку сплату судового збору на суму 2403,52 грн. Однак рішення є неповним, оскільки не вирішено питання про судові витрати, що є підставою відповідно до ст. 220 ч.1 п.1 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення. Сторони по справі в судове засідання не з'явились, сповіщені належним чином, проте відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України присутність сторін в судовому засіданні не є обов'язковою. Суд розглядає питання у відсутність сторін і в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову сплачений судовій збір у розмірі 114,70 грн. (а.с.32) при подачі заяви про витребування доказів, та судовий збір у розмірі 114,70 грн. (а.с. 37) при подачі заяви про забезпечення позову, які відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про визнання державного акту недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 03.09.2008 року він отримав державний акт на земельну ділянку серії ЯД №238632. При отриманні державного акту виявив помилку у написанні його прізвища та імені, а саме записано "Трофім"юк Генадій", коли він "Трофимюк Геннадій". Начальником ДЗК внесено виправлення в державний акт. Однак, такі виправлення в державному акті, при вчиненні нотаріальних дій не допускаються. Тому, змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Просить визнати недійсним державний акт на право власноті на земельну ділянку серії ЯД №238632 виданий [PERSON] [PERSON] районним відділом земельних ресурсів 03.09.2008 року . Управлінню Держземагенства в [PERSON] районі повернути сертифікат на право на земельну частку (пай) особі, якій він належить Позивач в судове засідання не з"явився, але подав суду заяву в якій справу просить розглядати без його участі. Позов підтримує повністю. Представник Новокорецької сільської ради в судове засідання не з"явився, але подав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає. Представник ДП "Центр державного земельного кадастру" в судове засідання не з"явився, але подав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає. Представник Управління Держземагенства у [PERSON] районі в судове засідання не з"явився, але подав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено судом, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №238632 від 03.09.2008 року виданий [PERSON] відділом земельних ресурсів на ім"я [PERSON]. Згідно паспорта громадянина України позивач записаний як [PERSON]. Згідно п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, Затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, зі змінами і доповненнями, виправлення в державному акті не допускається. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Розгляд справи здійснювався за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою, посилаючись на те, що подружні стосунки припинено на протязі півроку, сім’я розпалася оскільки подружнє життя не склалося за різністю характерів та поглядів на життя. Від спільного проживання є одна неповнолітня дитина, яка проживає з відповідачкою. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду він пояснив, що сім’я розпалась і поновленню бути не може, оскільки відповідачкою фактично створено нову сім,ю. Наполягає на розірванні шлюбу, строк для примирення надавати не доцільно. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, наполягає на розірванні шлюбу. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сім’я розпалась внаслідок несумісності характерів сторін та поглядів на життя, в результаті чого припинено спільне проживання, принципового небажання сторін примиритись. Спільне господарство сторонами не ведеться, спільного бюджету сторони - не мають. Спору про поділ спільного майна не має. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що маються всі передбачені ст. 110 СК України підстави для розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільних дітей – синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач, маючи постійне місце роботи, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги. Відповідач в суді позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст.180 СК України батьки зобов’язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а згідно ст.ст.182,184 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров’я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших непрацездатних дружини, дітей, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову. Згідно з ч.1 ст.183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст..61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на утримання яких відповідач матеріальної допомоги не надає, тому з нього слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 05 листопада 2013 року і до їх повноліття. На підставі ст. ст. 181, 182, 184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилається на те, що між нею та відповідачем 21.11.2008 року було укладено шлюб, який було зареєстровано у міському відділу РАЦСу м.Чернівці, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №2078. Від шлюбу у них не має неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося. Відсутність взаєморозуміння між подружжям та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань, спонукали позивача до повного розриву їхніх відносин. Позивач вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження сім'ї неможливі і є такими, що суперечать її інтересам. Фактичні шлюбні відносини між ними припиненні та подружжя не підтримує подружніх стосунків. Спільного бюджету у них не має та спору про розділ майна не існує. Відповідач не бажає розірвати шлюб через органи РАЦСУ. Позивач вважає, що подальше сімейне життя і збереження шлюбу неможливі, в зв'язку з чим його треба розірвати. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та змінити їй прізвище на дівоче «[PERSON]». Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Суд, дослідивши свідоцтво про шлюб [NUMBER], з якого вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 21 листопада 2008 року (а.с.5). На підставі наведеного, наявних матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню в повному об'ємі, оскільки вони не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, що сторони по справі не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства і не мають спільного сімейного бюджету, а тому їхню сім'ю слід вважати такою, що розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Макіївської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні позивачка підтримала свій позов, зазначивши суду, що 24 квітня 2011 року помер її батько – [PERSON], який постійно мешкав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з вищевказаної жилої квартири. Спадкоємцем першої черги на вказану спадщину за законом є вона, інших спадкоємців не має. Проте, своєчасно вона не звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки після смерті батька вона вважала, що фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, вона вважала, що звернення до суду за таких підстав не вимагається. Тому за таких підстав позивач просила визнати причину пропуску нею строку на подачу заяви про прийняття спадщини поважною та визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви в три місяці після набрання чинності судового рішення. Представник відповідача, у судове засідання не з’явився, згідно листа, надісланого до суду за підписом начальника управління комунальної власності, просив справу розглянути у його відсутності, проти заявлених вимог позивача не заперечували. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом з копії свідоцтва про народження позивача встановлено, що в графі «батько» зазначено [PERSON]. 24 квітня 2011 року [PERSON] помер, у зв’язку з чим, після його смерті відкрилась спадщина. Судом встановлено, що позивач не відмовилася від прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, але в цей же строк нею не було подано заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач пропустила встановлений Законом строк у шість місяців для подання нею заяви про прийняття спадщини з поважної причини, у зв’язку з чим на підставі ст. 1272 ЦК України суд вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини в три місяці з моменту набрання чинності рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

19.08.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебуває, однак проживали у фактично шлюбних відносинах. Від сумісного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час відповідач проживає окремо від позивачки та сина, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому позивачка просить у судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач до судового засідання не з’явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з’явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у зазначеному в позові розмірі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у фактично шлюбних відносинах та мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Дитина знаходиться на утриманні матері та проживає з нею, батько дитини матеріально сина не утримує. Згідно ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ст. 182, 183, Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини своїх доходів на утримання сина, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам ст. 182 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

30.07.2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. На доведеність позовних вимог зазначив, що Дзержинське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» надає відповідачу, який проживає за адресою: [INFO], послуги по водопостачанню та водовідведенню. Відповідач не сплачував своєчасно вартість отриманих послуг, в наслідок чого за період з 01.09.2012 року по 01.07.2013 року утворилась заборгованість в сумі 867,79 грн., яку у добровільному порядку він не погашає, тому позивач просить стягнути вказану суму заборгованості у судовому порядку, а також стягнути судові витрати, що були понесені при зверненні з позовом до суду. Представник позивача до судового засідання не з’явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з’явився, судом винесено ухвалу про розгляд справи заочно. Дослідивши та оголосивши матеріали по справі, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов’язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що відповідач проживає за адресою: [INFO] та на його ім’я Дзержинським ВУВКГ відкрито особовий рахунок № 105179. Встановлено, що відповідач є споживачем послуг, що надає позивач, а саме з постачання питної води та прийманню стічних вод, які позивачем надаються у повному обсязі та належним чином, тому вони повинні оплачуватись у встановленому законом порядку. Відповідач ухилявся від оплати отриманих від позивача послуг з водопостачання та водовідведення, в наслідок чого за період з 01.09.2012 року по 01.07.2013 року утворилась заборгованість в сумі 867,79 грн. (а.с.6). Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 867,79 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

29.07.2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. На доведеність позовних вимог зазначив, що Дзержинське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» надає відповідачу, який проживає за адресою: [INFO], послуги по водопостачанню та водовідведенню. Відповідач не сплачував своєчасно вартість отриманих послуг, в наслідок чого за період з 01.04.2011 року по 01.07.2013 року утворилась заборгованість в сумі 544,80 грн., яку у добровільному порядку він не погашає, тому позивач просить стягнути вказану суму заборгованості у судовому порядку, а також стягнути судові витрати, що були понесені при зверненні з позовом до суду. Представник позивача до судового засідання не з’явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з’явився, судом винесено ухвалу про розгляд справи заочно. Дослідивши та оголосивши матеріали по справі, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов’язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що відповідач проживає за адресою: [INFO] та на його ім’я Дзержинським ВУВКГ відкрито особовий рахунок № 108039. Встановлено, що відповідач є споживачем послуг, що надає позивач, а саме з постачання питної води та прийманню стічних вод, які позивачем надаються у повному обсязі та належним чином, тому вони повинні оплачуватись у встановленому законом порядку. Відповідач ухилявся від оплати отриманих від позивача послуг з водопостачання та водовідведення, в наслідок чого за період з 01.04.2011 року по 01.07.2013 року утворилась заборгованість в сумі 544,80 грн. (а.с.6). Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 544,80 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved