Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Літинської РДА, третя особа реєстраційна служба Літинського РУЮ про визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що на підставі Розпорядження Літинської райдержадміністрації від 28 липня 2005 року за № 251 він є власником земельної ділянки 1,7931 га., що розташована на території Микулинецької сільської ради, Літинського району Вінницької області. Цільове призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний факт підтверджує копія Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯВ № 945463 від 13 вересня 2007 року. В 2012 році позивач звернувся із заявою до Літинської районної державної адміністрації, про відновлення втраченого державного акту. На підставі його заяви, було видано розпорядження Літинською райдержадміністрацією № 730 від 28 листопада 2012 року, про відновлення втраченого державного акта на право власності на земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Микулинецької сільської ради. З вищевказаним розпорядженням, позивч звернувся до відділу Держземагентства у Літиькому районі Вінницької області про видачу дублікату державного акту. Однак йому було відмовлено, у зв'язку із введенням в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та внесення змін до ст. 126 Земельного кодексу України. Із вищевказаним розпорядженням, [PERSON], також звернувся до реєстраційної служби Літинського РУЮ, однак там йому також було відмовлено у реєстрації права на земельну ділянку та роз'яснено право звернення до суду. Тому позивач звернувся до суду із даним позовом та просить його задовільнити. В судовому засіданні позивач, [PERSON] пояснив, що він, як член колгоспу отримав земельну частку(пай) і оформив відповідно Державний акт. У зв'язку із втратою ним Державного акта на право власності на земельну ділянку, що розташована на території Микулинецької сільської ради не може підтвердити своє право на дану земельну ділянку. Звертався до відповідних організацій для отримання дублікату , однак йому відмовили через те, що на даний час Державні акти скасовано. Тому змушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надали суду заяву у якій просять справу розглянути у їх відсутність,щодо прийняття рішення покладаються на думку суду. Представник третьої особи до суду не з’явилась, надала письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в їх відсутність, проти задоволеня позову не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії розпорядження № 251 від 28.07.2005року затверджено протокол розподілу земельних ділянок між власниками сертифікатів на право на земельні частки (паї) , прийнято рішення про видачу Державних актів . У списку, який додано до розпорядження під № 219 рахується позивач [PERSON] Копія Державного акта (а.с.5) свідчить, що [PERSON], отримав документ, що посвідчує його право власності на земельну ділянку, на підставі розпорядження Літинської РДА № 251 від 28.07.2005 року. Даний Державний акт зареєстровано належним чином в реєстрі під № 010785400140. Відповідно до вирізки із газети "Літинський вісник " від 25.10.2012року встановлено , що позивачем втрачено Державний акт на земельну ділянку і його слід вважати недійсним. Копія розпорядження Літинської РДА №730 від 28.11.2012 року (а.с.7) свідчить, що позивач звертався до Літинської РДА з проханням відновити втрачений державний акт, та про те, що відділу Держкомзему у Літинському районі було доручено виготовлення та видача дубліката державного акта позивачеві. Із довідки виданої відділом Держземагенства у Літинському районі (а.с.8) судом встановлено, що позивачеві було відмовлено у відновленні втраченого державного акта. Лист-відповідь із реєстраційної служби Літинського РУЮ (а.с.9) свідчить, що питання щодо втрачених державних актів на земельну ділянку вирішується виключно в судовому порядку і на підставі рішення суду видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст 81п г ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 125,126 ЗК України(що діяли на час винекнення правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчувалось Державним актом та виникало з моменту державної реєстрації. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] отримав у власність земельну ділянку,шляхом виділення в натурі (на місцевості) належної йому земельної частки (паю) та отримав документ, що посвідчує право власності та відповідно була проведена державна реєстрація. Відповідно до Наказу Держкомзему від 22.06.2009року "Про затвердження інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою" було передбачено порядок видачі дубліката державного акта у разі його втрати чи пошкодження. Однак даний наказ втратив чинність 09.09.2013року. Відповідно до Роз'яснення Міністерства Юстиції України , щодо додаткових роз'яснень до переліку документів на право власності на земельну ділянку п 1.2 передбачає, що питання щодо втрачених державних актів на земельну ділянку вирішується включно в судовому порядкуі та в подальшому державна реєстрація права власності проводиться на підставі рішення суду без видачі свідоцтва на право власності. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з пп.1 п.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту права може бути його визнання. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своє власністю. Проте, в даному випадку позивач позбавлений можливості володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. На підставі ст. 392 ЦК України та

Outcome: approved