Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 15 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу належить 41/100 частин домоволодіння № 6 по вулиці Новосамарська в місті Дніпропетровську. Разом з ним в спірному домоволодінні залишився зареєстрований його рідний брат [PERSON], який в домоволодінні не проживає, не користуються ним, не несе витрат на його утримання. Тому позивач звернувся до суду і просив визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення домоволодінням № 6 по вулиці Новосамарська в місті Дніпропетровську, знявши його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволені позову наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Третя особа Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області до суду свого представника не направили, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 15 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу належить 41/100 частин домоволодіння № 6 по вулиці Новосамарська в місті Дніпропетровську. [PERSON] залишається зареєстрованим в домоволодіння № 6 по вулиці Новосамарська в місті Дніпропетровську, однак тривалий час не мешкає в ньому без поважних причин, особистих речей в ньому не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданим актом від 05 липня 2013 року та показами допитаних в судовому засіданні свідків. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод в користуванні власністю обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] втратив право користування спірним житлом. Щодо позовних вимог про зобовязання Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації, суд зазначає наступне. Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обовязків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволення не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині виселення відповідача з житлового будинку, оскільки судом достеменно встановлено, що останній в будинку не проживає, речі його відсутні. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 114,70 грн.

Outcome: partial