Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна (грошей), а саме просить суд: стягнути з [PERSON] безпідставно отримані останньою на користь [PERSON] гроші в розмірі 186 000 (сто вісімдесят шість тисяч) гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування чужими грошима в розмірі 4 650 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 35 000 (тридцять п'ять тисяч) гривень; стягнути з відповідачки на користь держави судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи є його заява, відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутність, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд приходить до наступного. У своєму позові [PERSON] зазначає, що 16 липня 2012 року у м. Білгород-Дністровському в приміщенні бізнес-центру по вул. Лазо, між ним та ПП «Соната» було досягнуто згоди щодо купівлі транспортного засобу в розстрочку, а саме шляхом внесення коштів частинами, з можливістю дострокової оплати ціни автомобіля та можливістю повного повернення грошей покупцю до передачі транспортного засобу останньому. Того ж дня позивачем були передані гроші в розмірі 24000 гривень, які в нього прийняла відповідачка, після чого йому була видана квитанція до прибутково касового ордера, та відповідачка пояснила позивачеві, що Договір купівлі-продажу буде укладено в належній письмовій формі з дотриманням вимог законодавства протягом декількох тижнів. Починаючи з 16 липня 2012 року протягом трьох тижнів по 08 серпня 2012 року включно позивачем були передані відповідачці гроші на загальну суму 186 000 (сто вісімдесят шість тисяч) гривень, що підтверджується відповідними квитанціями до прибутково касового ордера. [PERSON] запевнила позивача, що проект Договору майже підготовлений та позивач має можливість визначитись із маркою та моделлю автомобіля, який хоче придбати. Однак звернувшись до відповідачки через декілька днів з моменту останнього грошового внеску з вимогою надати Договір або повернути гроші, остання відповіла позивачу, що не має на даний час можливості ані укласти з ним Договір, ані повернути гроші, та запевнила позивача що поверне йому гроші протягом наступного тижня. По закінченню серпня 2012 року позивач прийшов до приміщення бізнес-центру по вул. Лазо, однак йому пояснили, що відповідачка в цьому місці вже не працює декілька днів. Зателефонувавши відповідачці та попросивши повернути йому гроші, позивач отримав відповідь про те, що відповідачка ніяких грошей від [PERSON] не отримувала та нічого повертати не збирається. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту положень п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору ) такі правочини не є укладеними. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. У цьому разі можуть заявлятися вимоги, передбачені главою 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави). Так, згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе зарахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно з ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Вищевказана стаття ЦК є відсильною, а саме проценти за вказаною статтею розраховуються відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України. Статтею 1048 ЦК України, встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Облікова ставка Національного банку України, за визначенням ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.99 р. № 679-XIV (далі - Закон про НБУ) поняття цього терміна - це один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. По суті аналогічне, хоча більше за обсягом визначення цього терміна дається п. 1.1 глави 1 Положення про процентну політику Національного банку України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.08.2004 р. № 389. Облікова ставка Національного банку - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку. Національний банк: - установлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями (ст. 27 Закону про НБУ). З 23 березня 2012 року по дійсний час облікова ставка НБУ складає - 7,5 % річних. Таким чином проценти за користування чужими грошима розраховують за наступною формулою: 186 000 грн. (грошові кошти) х 7,5 % (облікова ставка НБУ) / 12 міс. х 4 міс. (час фактичного користування грошима) = 4 650 грн. Позивач також зазначає, що неправомірними діями відповідачки йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 35 000 (тридцять п'ять) тисяч гривень та яка виразилась у наступному. [PERSON] неодноразово звертався до відповідачки з проханням повернути гроші та мирно врегулювати спірні питання, проте остання ігнорувала його, чим викликала в нього значне душевне хвилювання, в результаті чого він був не в змозі повноцінно займатися своїми повсякденними справами та проводити свій вільний час. Внаслідок переживань та душевних хвилювань він значний час не міг зосередитись на своїй професійній діяльності, в результаті чого йому було завдано значних збитків. Стан здоров'я позивача погіршився, в нього неодноразово підвищувався артеріальний тиск, що викликало в нього головний біль, слабкість та нудоту, що також відбилось на моральному стані його сім'ї, яка переживала за фізичний стан позивача. [PERSON] змушений був звертатись до лікаря та проходити лікування, що знову ж таки позначилось на його заробітку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Як зазначається в п. 5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та в ст. 1167 ЦК, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення. Зокрема, це доповнюється в п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - про стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна (грошей). У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 2256,5 гривень.

Outcome: approved