Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він перебував в трудових відносинах з ПРАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з 28.06.1990 року до 05.12.1990 року, з 10.09.1992 року до 21.06.1993 року, з 31.10.1995 року до 14.10.2009 року. Звільнений за п.2 ст. 40 КЗпП України, а саме через виявлену невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоровя, які перешкоджають продовженню даній роботі. Працював у шкідливих умовах, внаслідок чого отримав професійне захворювання. За результатами розслідування хронічного професійного захворювання (акт від 27.12.2010 року по формі П-4) йому встановлено діагноз: «хронічна екзема кистей з рецидивуючим перебігом». Пунктом 17 акту встановлено, що причиною професійного захворювання є те, що з моменту введення у використання на підприємстві з червня 2007 року техвідділом підприємства не була розроблена та затверджена інструкція (технологічний регламент), що регламентує порядок використання змащувально-охолоджуючої рідини «Концентрату змащувально-охолоджуючого технологічного середовища «Алініл-М»…, де вказувались засоби захисту шкіри. За висновком МСЕК № 006987 від 07.08.2012 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом позивачу встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності. Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яка була йому завдана у результаті професійного захворювання на виробництві, яку він оцінює в 25 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні на позові наполягає на підставах, викладених в ньому. Пояснив, що позивач почав хворіти з 2009 року, після чого звільнився. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що у відповідача є й інші захворювання, не повязані з умовами праці. Його не було визнано інвалідом. Моральна шкода та її розмір позивачем не доведені. Тому просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач згідно з витягом з трудової книжки [PERSON] працював на ПРАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з 28.06.1990 року до 05.12.1990 року, з 10.09.1992 року до 21.06.1993 року, з 31.10.1995 року до 14.10.2009 року оператором верстатів з програмним керуванням. Звільнений 14.10.2009 року за п.2 ст. 40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоровя, які перешкоджають продовженню даній роботі. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 27.12.2010 року у [PERSON] встановлені наступні захворювання: основне - хронічну екзему кистей з рецидивуючим перебігом, та супутні - метаболічну кардіоміопатію, гіпертонічну хворобу, хронічний бронхіт фаза ремісії, виразкову хворобу 12-ти шерстної кишки фаза субремісії, хронічний холицестит. Остеохондроз поперекового відділу хребта, люмбаглію. Професійне захворювання у потерпілого виникло внаслідок того, що з моменту введення у використання на підприємстві з червня 2007 року техвідділом підприємства не була розроблена та затверджена інструкція (технологічний регламент), що регламентує порядок використання змащувально-охолоджуючої рідини «Концентрату змащувально-охолоджуючого технологічного середовища «Алініл-М»…, де вказувались засоби захисту шкіри. За висновком МСЕК № 006987 від 07.08.2012 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом, [PERSON] встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності. Група інвалідності не встановлювалась. З наданих позивачем медичних документів вбачається, що з 2009 року він неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні по поводу хронічної екземи кистей рук (арк..с.24-26, 44-57). Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв"язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв"язку між попередніми умовами. Відповідно до роз"яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою ПВС України від 25.05.2001 року), згідно зі ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров"я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди та її розмір позивач зазначив, що внаслідок цього професійного захворювання він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв'язку з професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у зв'язку із загальною слабкістю, втомою, головокружінням. Всі ці фактори позначились на здоровому сні, за останні роки позивач погано спить у звязку з частим загостренням проявів хвороби. Він не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, у нього порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані. Через стан здоров'я він позбавлений можливості працювати за своєю спеціальністю. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли працював. Його заробітна плата була основним засобом існування його родини. Це додає йому багато неприємних відчуттів, йому приходиться витрачати кошти на відновлення здоров'я. Суд вважає, що сам факт виникнення у позивача професійного захворювання з настанням таких негативних наслідків, як втрата професійної працездатності на 20 % свідчить про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Для визначення розміру моральної шкоди сторони не заявили клопотання про призначення експертизи. Тому, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з характеру, обсягу та тривалості страждань, глибини фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення його немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєвих і трудових стосунках, обсягу зусиль, яких необхідно позивачу докласти для відновлення свого попереднього стану, а саме того, що з 2009 року йому приходиться постійно лікуватися з приводу професійного захворювання. Тому, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити у розмірі 8 000 грн.

Outcome: partial