Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-25 00:00:00

17.09.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.11.2011 року між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» (правонаступником ТОВ «КБ «Дельта») був укладений кредитний договір №001-29069-281111, однак відповідач не виконує належним чином своїх зобовязань за договором щодо оплати передбачених ним платежів, у звязку із чим станом на 19.07.2013 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 4048,59 грн. Позивач просить суд стягнути вказаний розмір заборгованості за кредитним договором, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. У позові міститься заява позивача про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Пирятинського РС УДМС України в Полтавській області, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28.11.2011 року між відповідачем як позичальником та позивачем, як кредитодавцем був укладений кредитний договір №001-29069-281111. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. укладеного між сторонами договору, кредитор надає позичальнику грошові кошти на придбання майна у сумі 5100 грн. 30 коп. на строк 10 місяців з кінцевим терміном погашення 27.09.2012 року. Згідно п.п. 2.3., 2.5. договору кредиту, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01% на рік. За обслуговування кредитної справи позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 1,95% в місяць. Як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачем, зобов'язання за договором належним чином відповідачем не виконувались, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором кредиту. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за договором становить 4048,59 грн., яка складається: з тіла кредиту 3352,28 грн.; заборгованості по відсоткам 0,09 грн. та заборгованості за комісіями 692,22 грн. (а.с. 14). Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved