Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпідводтрубопровід» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 29 березня 2012 року позивач, на підставі укладеного з відповідачем строкового трудового договору, працював у останнього на посаді юриста. При цьому, 28 лютого 2013 року даний трудовий договір припинив свою дію і позивач відповідно до його умов, вважався звільненим з цієї дати. Разом з тим, на день звільнення позивача йому не була виплачена відповідачем заробітна плата за лютий місяць 2013 року в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Крім того, на всі звернення позивача з приводу виплати йому заборгованості по заробітній платі відповідач жодним чином не реагує. На підставі наведеного позивач вважає дії відповідача протиправними, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за лютий місяць 2013 року у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Крім того, позивач зазначає, що у зв'язку з протиправними діями відповідача, позивач зазнав ще й значні душевні хвилювання. Таким чином, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому також і моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 2 000 грн. і яку також просить стягнути з відповідача на його користь. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При цьому, п. 2 ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) передбачено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк або на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Так, у судовому засіданні встановлено, що 29 березня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено Строковий трудовий договір № 29/03/12 (надалі - Трудовий договір) (а.с. 5-8). Згідно п.п. 1.5, 4.1 Трудового договору відповідач прийняв на роботу позивача на посаду юриста та встановив йому посадовий оклад розміром у 10 000 грн. 00 коп. Відповідно до п.п. 1.6 Трудового договору він набуває чинності з 29 березня 2012 року та діє до 28 лютого 2013 року. При цьому, п.п. 2.1.6 та 2.1.7 Трудового договору передбачено, що цей договір вважається припиненим (закінченим), а працівник звільненим після закінчення терміну його (Договору) дії, а саме з 28 лютого 2013 року. В день звільнення працівника роботодавець зобов'язаний виплатити йому, згідно вимог ст. 116 КЗпП України, всі суми, що належать працівнику від підприємства. На підставі вищезазначеного, з 29 березня 2012 року позивач виконував свої посадові обов'язки, зокрема, представляв інтереси відповідача в усіх державних установах, органах ДПІ і ДПА, управлінні статистики, органах УМВС (а.с. 9-12). 28 лютого 2013 року, на підставі ст. 36 КЗпП України, між сторонами були припиненні трудові правовідносини. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви в день звільнення позивача йому не була виплачена відповідачем заробітна плата за лютий 2013 року у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати за лютий 2013 року в розмірі 10 000 грн. 00 коп., є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Стосовно ж вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. 00 коп., завданої неправомірними діями відповідача, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані позивачем, обґрунтованості спричинення моральних страждань останньому, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 грн. 00 коп. На підставі наведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпідводтрубопровід» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпідводтрубопровід» на користь держави судовий збір у сумі 458 грн. 80 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст. 43 Конституції України, ст. 23 Цивільного кодексу України, ст.ст. 23, 36, 47, 116, 2371 КЗпП України та

Outcome: partial