Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

У червні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та розподіл майна подружжя: квартири [ADDRESS] та рухомих речей. До початку розгляду справи по суті, позивач уточнила позовні вимоги, просила відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України виділити належну їй 1/2 частку квартири [ADDRESS], та стягнути з [PERSON] вартість належної позивачу частки в квартирі [ADDRESS] в сумі 91391 грн. припинивши право позивача на цю частку, визнавши право на цю частку за відповідачем, а також просила розподілити рухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши їй: газову плиту «Індезіт», кухонний гарнітур, холодильник «Норд», пилосос «Самсунг», відеомагнітофон «Панасонік»; відповідачу - м'які меблі, кухонні корпусні меблі, телевізор «Шарп», килимові покриття. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що вказане майно придбано за час спільного проживання, проте [PERSON] не бажає поділити його, а також чинить перешкоди в користуванні спільною квартирою. В ході судового розгляду позивач [PERSON] та її представник ці вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] та його представник позов визнали частково посилаючись на те, що [PERSON] не чинить перешкод [PERSON] у користуванні спірною квартирою, і немає можливості сплатити [PERSON] 91391 грн. за половину квартири, у зв'язку із відсутністю таких коштів та майна необхідного для відшкодування цієї частки, і задоволення цих вимог [PERSON] призведе до необхідності продажу безпосередньо квартири, яка є його місцем проживання, що призведе до порушення його прав, а також газова плита «Індезіт» не підлягає розподілу оскільки вона належить йому і не є спільно нажитим в шлюбі майном. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що з 16 липня 2005 року по 23 грудня 2011 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON]. За час шлюбу сторони за спільні кошти придбали: - кухонний гарнітур, вартістю 400 грн.; - холодильник «Норд», вартістю 900 грн.; - пилосос «Самсунг», вартістю 500 грн.; - відеомагнітофон «Панасонік», вартістю 700 грн.; - газову плиту «Індезіт», вартістю 2000 грн.; - м'які меблі, вартістю 700 грн.; - кухонні корпусні меблі, вартістю 100 грн.; - телевізор «Шарп», вартістю 200 грн.; - килимове покриття, вартістю 100 грн.; - дві доріжки, вартістю 100 грн., а всього майна на загальну суму 5700 грн.. [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по 1/2 частці квартири [ADDRESS]. Вартість спірної квартири становить 182782 грн., і вказана вартість сторонами не оспорюється. Вказані обставини частково визнаються сторонами та підтверджуються їх поясненнями, свідоцтвом про народження [PERSON], рішенням Красилівського районного суду від 12 грудня 2011 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 13 червня 2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно ч.ч.2, 4, 5 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. [PERSON] не надав суду достатніх та об'єктивних доказів про своє право особистої приватної власності на газову плиту «Індезіт», а показання свідка [PERSON], що зі слів батька [PERSON] цю газову плиту купував батько [PERSON] є недостатніми, тому суд вважає, що дане майно, яке придбане за час шлюбу сторін, належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, В силу ч.1 ст.70 даного Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.1 ст.71 цього ж Кодексу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Вартість майна, яка погоджена сторонами, складає 5700 грн.. Розмір частки кожного з подружжя становить 2850 грн. (5700:2). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність поділу вищевказаного рухомого майна подружжя [PERSON] за варіантом, який визначений сторонами в судовому засіданні і який відповідає вимогам закону та не порушує їх прав. При цьому, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню незначна компенсація вартості майна в сумі 350 грн.. Вирішуючи позов [PERSON] про стягнення на її користь з [PERSON] вартість 1/2 частини квартири [ADDRESS] в сумі 91391 грн., суд приходить до висновку, що вказані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частинами 1, 2 ст.364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч.ч.2-4, 5 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач та його представник посилалися на те, що відповідач не перешкоджає [PERSON] проживати у квартирі, а сплатити їй грошову компенсацію він не має об'єктивної можливості у зв'язку з відсутністю коштів і задоволення таких вимог [PERSON] призведе до необхідності продажу безпосередньо квартири, яка є його місцем проживання, що призведе до порушення його прав. В ході судового розгляду позивач та її представник не спростували наведені відповідачем та його представником доводи. Суд вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в сумі 91391 грн., враховує не лише норми закону, які передбачають наявність у позивача права вимагати компенсації, як власника частини квартири, а також і на наявність у [PERSON] обов'язків власника відповідно до положень ст.319 ЦК України. Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку, що позивачем та її представником не доведено в судовому засіданні, що відповідач має можливість сплатити позивачу грошову компенсацію в сумі 91391 грн., і покладення на відповідача обов'язку зі сплати такої суми позивачу призведе до звернення стягнення на квартиру, її примусового продажу й порушення прав безпосередньо відповідача. Також суд враховує, що позивачем та її представником не надано доказів, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст.88 ЦПК України на [PERSON] слід покласти судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог. Позов [PERSON] задоволено на 2,87 % (2850х100:99291), а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 28 грн. 49 коп. (992,91х2,87:100). Судові витрати за проведення експертиз не можуть бути стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON], оскільки суд не взяв до уваги висновки експертів і позов про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості 1/2 частини спірної квартири задоволенню не підлягає. В порядку, передбаченому ст.154 ЦПК України, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами від 19 червня 2012 року і 27 березня 2013 року.

Outcome: partial