Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-18 00:00:00

13.06.2012 року позивач звернувся до Новомосковсковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора, який в подальшому уточнював про визнання недійсним договору довічного утримання, визнання права власності на майно за відповідача недійсним та визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних зазначив, 14 червня 2009 року через повішання померла його матір [PERSON] Відповідачі знаючи про те, що остання померла через повішання приховали цей факт та у встановленому законом порядку не повідомили про це а ні міліцію, а ні лікарню. Він звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом строк, однак свідоцтво про прийняття спадщини отримане ним не було, тому як після направлення відповідних запитів стало відомо, а саме 15.07.2011 року, що власниками будинку його матері є відповідачі за договором довічного утримання нібито укладеного з його матірю 18.04.2006 року. Вважає цей договір недійсним з огляду на наступне: - оспорюваний договір не містить в собі відомостей частини будинку, в якій мав мешкати відчужував; - відсутня індексація грошової оцінки; - на першому аркуші договору відсутні: відтиск печатки та підпис; - на момент укладання договору довічного утримання відчужував страждала хронічним захворюванням недостатністю мозкового кровообігу церебросилероз, генералізований атеросклероз, а тому, на його думку, не могла усвідомлювати настання наслідків відчуження будинку та керувати своїми діями; - його мати ніколи не хотіла передавати свій будинок і завжди мала бажання залишити його йому; - місце проживання відповідача [PERSON] м.Бердянськ, а тому виконувати умови договору довічного утримування вона не могла, а обовязки за договором довічного утримання у сторін солідарні; правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином; - щомісячна допомога в розмірі 300 грн. відповідачами не надавалась; - допомога [PERSON] взагалі відповідачами не надавалась, навпаки остання вимушена була доглядати за матірю відповідачів інваліда І групи; - через недбале ставлення до [PERSON] відповідачів, які не надавали а ні моральної підтримки, передали піклуватися за їхньою матірю інвалідом, з чим [PERSON] не змогла впоратись [PERSON] покінчила життя самогубством; - окрім того враховуючи, що з 2005 року він є непрацездатним, то його матір [PERSON] не мала права укладати правочин, який суперечить його інтересам, тому як на момент укладання договору він проживав за цією адресою; - відповідачі не змогли надати спірний договорі нібито у звязку з його втратою, однак вважає, що дублікат договору довічного утримання, який міститься в матеріалах справи не відповідає договору довічного утримання, тому як вважає його підробкою у звязку з тим, що він не є його копією, знятою з оригіналу; - у звязку з тим, що мати померла через повішання, необхідно було зробити СМЕ однак її зроблено не було, а тому лікарське свідоцтво про причину смерті є сфальсифікованим. А тому просив суд визнати оспорюваний договір недійсним, визнати право власності відповідачів - недійсним та визнати за ним право власності на побудований ним житловий будинок, розташований по вул.Середня 6, в с.Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивач в повному обсязі підтримав свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Також зазначив, що будинок 6 по вул..Середня в с.Орлівщина Новомосковського р-ну Дніпропетровської обл., він побудував на земельній ділянці матері, тому як її хата згоріла. Періодично проживав разом з матірю, постійно проживала в будинку матері матір відповідачів його сестра та дочка матері, за якою мати дбала. Коли відповідачі приїжджали мати просила їх забрати їхню матір, плакала. Вважає, що відповідачі винні у смерті матері, тому як саме вони довели її до самогубства. Мати неодноразово зверталася до сільради до соціальної служби, до неї приходили школярі, які їй допомагали. До укладення договору довічного утримання його мати вже доглядала за матірю відповідачів, тому як та була інвалідом. В будинку матері було як в сараї. Запах в хаті був нормальний. Мати ходила грязна. У 1972 році йому було 25 років, він був одружений. Будував будинок разом з дружиною. Документів, що підтверджують будівництво в нього не має. Мати відповідачів жила разом з померлою 7-9 років до її смерті. Протягом 2009-2010 року він жив у матері, та зобовязаний був дбати за нею. Протягом 2006-2010 р.р. він особисто допомогав матері у заготовці дров та вугілля. В будинку він не прибирав, тому як це не його робота. Він не знав, що будинок оформлений на матір. Після будівництва документи на будинок були оформлені на матір. З 1961 року проживав у спірному будинку до 1982 року. 2000 року розлучився та став проживати то з матірю, то з колишньою дружиною. Про смерть матері він дізнався на другий день, його повідомила сестра мати відповідачів. До міліції звертався з заявами про те, що його мати була повішена. Мати хоронили відповідачі, він не допомагав. Йому стало відомо, що про договір довічного утримання, коли відповідь надало в БТІ. Також доповнив що його мати хворіла. Відповідачі не доглядали за нею та винні у її смерті. СМЕ проведено не було причину смерті встановлено не було. Представник позивача в судовому засіданні також в повному обсязі підтримала позовні вимоги позивача від 08.04.13 р., подані через канцелярію 09.04.13 р. та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд визнати недійсним договору довічного утримання, визнати право власності на майно за відповідачами недійсним та визнати право власності на житловий будинок на позивачем. Також додала, що в будинку померлої проживали двоє її непрацездатних дітей, а тому укладання оспорюваного договору суперечить ст. 203 ч. 1 ЦК України. До того ж договір довічного утримання [PERSON] не укладала. Лікарське свідоцтво на підставі якого було видано свідоцтво про смерть підроблене, тому як не відповідає дійсній причині смерті матері позивача, через відсутність акту СМЕ про причину смерті. Вважає, що договір сфальсифікований після смерті [PERSON] Також зазначає, що оспорюваний договір був укладений без наслідків. Довідка про причину смерті відається з лікарським свідоцтвом про причину смерті. Позивач проживав в спірному будинку у 2006-2007р.р. періодично. Про договір довічного утримання позивач дізнався у 2010 році. Позивач піклувався за матірю. Він є особою похилого віку. На підставі ст. 203 ч. 6 ЦК України нотаріус повинна була витребувати відомості щодо проживаючих осіб разом з [PERSON], а саме про непрацездатних дітей. Позивач не є стороною по договору довічного утримання. Копію договору має право витребувати правоохоронні органи, позивач має право витребувати копію договору довічного утримання. Дублікат договору довічного утримання виконаний в порушення вимог закону, тому як не є його фотокопією, а тому зняття заборони з будинку матері позивача після її смерті на підставі такого дублікату є недійсним. В договорі зазначається де зареєстрована особа, а відповідач [PERSON] давно живе в м.Бердянськ. Позивач у похованні участі не приймав, тому як сповістили про факт смерті пізно. Від допомоги відповідачка відмовилася. Письмово бабуся не зверталася до позивача або до неї, як до онуки з проханням про допомогу. Просила визнати право власності на будинок за відповідачами недійсним, тому як оформлене на підставі підробного свідоцтва про факт смерті, на підставі якого отримане свідоцтво про смерть. Визнати право власності на будинок за позивачем, який ним побудований. Також зазначила, що в нотаріальній справі містить двійний витяг правочинів вони різні від 18.04.2006 та 19.06.2009 року та різні витяги про заборону, також за цими датами. Витяг з реєстру прав власності від 31.08.2009 року в якому зазначено, номер права власності № 1016-4 такий самий, як і в свідоцтві про право власності на будинок. А тому зазначені документи свідчать про те, що вони сфальсифіковані. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та, посилаючись на те, що позов необґрунтований, просила суд відмовити в його задоволенні, з огляду на наступне. Після укладення довічного утримання вона з [PERSON] в повному обсязі виконували договір довічного утримання. Сестра [PERSON] після того як стала жити в м.Бердянськ часто приїжджати до Новомосковську та надавала допомогу грошима. Також в літку вона бабусю забирала на море на два місяця кожного року. З [PERSON] проживала їхня мати з 2001 року Більченко. У 2006-2007 року їх матері купили коляску, вона ніколи не ходила на судно. Матері надали у 2006-2007 р. І групу інвалідності. Їжу варили сама бабуся та мати. [PERSON] померла своєю смертю. Причина смерті атеросклероз. На шиї померлої сліди кремом не замазувала. Був отриманий дублікат договору довічного утримання, тому як на ньому було написано ручкою рукою позивача. Це було після смерті бабусі. Про наявність договору довічного утримання знав і позивач і інші члени родини. Просила суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та, посилаючись на необґрунтованість вимоги, просив суд відмовити в його задоволенні. Також зазначив, що 18.04.2006 року було укладено договір довічного утримання. Після смерті [PERSON] для зняття заборони з будинку нотаріус не прийняла договір довічного утримання тому, як він був зіпсований позивачем, а тому був виданий дублікат договору довічного утримання. Вважає, що посилання представника позивача та позивача в позові на вимоги ст.. 203 ЦК України є помилковими, тому як непрацездатні діти це особи віком до 18 років. В задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом, в своєму листі просили розглянути справу за відсутності їхнього представника. В ході судового розгляду було допитано ряд свідків, а саме: Свідок [PERSON] показав, що він є зятем [PERSON] З [PERSON] проживали позивач та мати відповідачів, які були непрацездатними, мати відповідачів не ходила ногами та потребувала сторонньої допомоги. Відповідач [PERSON] більше 20 років проживає в м.Бердянськ. З 2000 року до 2009 рік він з жінкою провідували [PERSON], в хаті було грязно, неприбрано. Бабуся казала, що вона стара та не може впоратися. Вона жалілася, що відповідачі кинули свою матір на неї. Психологічна та моральна нагрузка на [PERSON] була дуже сильна. Позивач проживав в будинку у 2006-2007 р.р. та допомагав матері та сестрі. [PERSON] померла не своєю смертю, а відповідачі не викликали міліцію. Як померла бабуся йому не відомо. До матері позивач відносився добре, з повагою. Коли приїжджали до бабусі, жінка пропонувала прибирати, однак бабуся відмовлялася. Позивач прибирав, він особисто бачив це. Цей будинок побудували позивач та його дружина. Але належав він бабусі. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є колишньою дружиною позивача та їй дуже боляче, що будинок матері побудований нею та її чоловіком дістався відповідачам, тому як мати позивача завжди обіцяла переробити документ на позивача, а потім зясувалося, що є договір довічного утримання. Відповідачі перекинули свої обовязки на бабусю, залишивши з нею свою матір інваліда. Більше десяти років з померлою жила матір відповідача. [PERSON] постійно мешкає в м.Бердянськ більше 26 років. Відповідачів ніколи не було в будинку. Відповідач [PERSON] колись приїжджала з чоловіком та просила гроші. Бабуся плакала та казала, що якщо відповідачі не заберуть свою матір, вона її виставить. Почали страшно скандалити. Накануні перед смертю [PERSON] вона її бачила. Перед самою смертю бабусі їй допомагали діти школярі. В будинку все пахло мочою. Про наявність договору довічного утримання відомо не було. Позивач завжди допомагав своїй матері пиляв дрова, откидав сніг. Її діти не ходили до [PERSON], тому що відповідачі не пускали їх. Коли в 2006-2007 р.р. позивач проживав у матері, остання обіцяла переробити право встановлювальний документ на нього. За пів року до смерті останній раз заходила до бабусі. У неї в хаті був телевізор, обігрівач, слуховий апарат, проведений газ за рік до її смерті. Кожен рік відповідачі їздили на море та брали із собою бабусю. Воду провели відповідачі але за гроші бабусі. За пів року до смерті [PERSON] відповідачі заборонили приходити до [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що позивач побудував будинок по вул.Середня, 6 після того як хата згоріла, а [PERSON] весь час знаходилася у лікарні після інсульту. [PERSON] довгі роки доглядала за [PERSON] своєю дочкою. Позивач дуже хороша людина. Про договір довічного утримання нікому нічого не було відомо. Про те, що [PERSON] повісилася йому казали люди. [PERSON] після школи уїхала в м.Бердянськ. Кому належала хата їй невідомо. В будинку [PERSON] після 2006 року не була. Вона живе по сусідству з будинком, де живе позивач з колишньою дружиною. Особисто не чула, що будинок оформлений на [PERSON] У [PERSON] за рік чи за два роки провели газ, та воду, хто провів не знає. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] зверталася до неї за допомогою, тому як вона є учасником війни. Вони завжди орали їм землю. Вона працювала соціальним працівником. Якби вони знали що у [PERSON] оформлений договір довічного утримання вони б долучили відповідачів, щоб вони більше робили. У 2008-2009 р.р. до них приходила з листом [PERSON], - дочка [PERSON] Сімю вони не досліджували, однак до [PERSON] приходили, провідували. Коли вони приходили в гості [PERSON] зарізала свиню та пригощали їх. До їх соціальної служби часто звертаються. До 2008-2009 року [PERSON] ніколи не зверталася. Один раз на рік таким, як [PERSON] видавалися пайки. Дітей [PERSON] знала позивача та [PERSON]. Їй особисто [PERSON] не скаржилася, що їй погано жити. Коли вони провідували [PERSON], газ ще не був проведений. Дочка [PERSON] їздила на колясці. Свідок [PERSON] суду показав, що позивач будував будинок № 6 по вул.Середня в с.Орлівщина Новомосковського р-ну у 1972 році, тому як стара хата згоріла. Його мати в цей час попала в лікарню. Років 10 позивач з дружиною прожили в цій хаті. Будувати допомагали родичі дружини. Він часто приїжджав до них у гості. У 2007 році приїжджав, позивач жив з матірю. Бабуся казала, що їй важко, тому що на її утриманні ще дочка інвалід. Коли приїжджав нікого не бачив у будинку окрім бабусі та її дочки. Документи на будинок були оформлені на матір, це йому було відомо зі слів позивача. [PERSON] скаржилася на своїх онуків Свідок [PERSON] показала, що вона є депутатом в окрузі, [PERSON] знали, тому як вона є представником сільської ради. Десь раз місяць вона була в будинку [PERSON] В останні роки до будинку відповідачами був проведений газ та вода. Перед пасхою відповідачі завжди білили хату, прали гардини. З [PERSON] спілкувалася, знала, що між нею та двома онуками відповідачами був укладений договір довічного утримання. Вона приймала участь у похороні, хоронили [PERSON] відповідачі. Мати відповідачів інвалід, але скільки років сказати не може. [PERSON] не забрала мати, тому як в їхній хаті не має місця. Вони допомагали бабусі та матері. Мати відповідачів почала мешкати десь років 10 назад з [PERSON] до її смерті. [PERSON] мешкає в м.Бердянську, чотири роки назад також мешкала у м.Бердянську. Яким чином померла [PERSON] їй невідомо. Свідок [PERSON] суду показав, що позивач є його дядьком, тому як його батько з позивачем - брати. З 2006 по 2009 р. він був у бабусі, він сам особисто прибирав, [PERSON] також прибирала в будинку. Про договір довічного утримання йому було відомо ще за життя бабусі. Газ та воду [PERSON] провели відповідачі. Коли тягнули воду він не бачив. Позивач допомагав бабусі. Газифіковано було хату десь у 2007 року за кошти [PERSON] та його батька, який є старшим сином бабусі. Мати відповідачів інвалід І групи. Останні роки два мати відповідачів пересувається за допомогою коляски. В хаті туалету не було. [PERSON] доглядала за своєю матірю. Зі слів бабусі йому відомо, що [PERSON] доглядала за нею. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] це подруга його матері [PERSON]. В хаті [PERSON] було прибрано, завжди було що поїсти. З [PERSON] він особисто спілкувався. [PERSON] лише скаржилася, що позивач зловживає спиртними напоями. [PERSON] проживала з дочкою. Дочка десь була на візку, десь ходила на костилях. Памятає, що [PERSON] чоловік [PERSON] проводив воду. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що в будинку [PERSON] був з 1999 року. Він там робив наружні ремонти. Позивача бачив в будинку неодноразово, однак він нічого не робив. Про укладення його дружиною договору довічного утримання він знав. Кожного дня він або їхня дочка допомагали [PERSON], вранці обовязково хтось з них приходив, щоб винести відро, бо в хаті туалету не було. Газопровід проводили він з дружиною та старшим сином [PERSON]. На холодильник частину грошу давала бабуся. Газом бабуся користувалася. Бабуся та теща самостійно варили їжу. Теща жила з бабусею разом до дня її смерті. [PERSON] допік свою матір, своєю поведінкою. Коли [PERSON] померла він з жінкою разом були в м.Дніпропетровськ, їм на мобільний телефон подзвонила теща. Вони одразу приїздили, вдоль калитки лежала [PERSON] Він знає, що [PERSON] померла неприродною смертю, бо вона повісилася із-за сина. Труп на СМЕ не переправлявся. Будь-які сліди він ніде не замазував. Хто отримував свідоцтво про смерть не знає. Листів до відділу соцзахисту він не носив. [PERSON] допомагали всі окрім позивача. Свідок [PERSON] суду показали, що [PERSON] є її бабусею,а позивач батьком. Бабуся ні з ким ніякого договору не укладала, казала, що її батько побудував хату та вона залишиться йому. Відповідачі зробили бабусі каторгу, а не життя, тому як разом з нею оселили свою матір інваліда. [PERSON] приїжджала дуже рідко до своєї матері, а приїжджала щоб брати гроші. [PERSON] давала гроші, тому як боялася чоловіка [PERSON], тому що він перебував в місцях позбавлення волі. Вона бабусі допомагала, однак за матірю відповідачів не доглядала. За рік до смерті бабусі вона вже була не вхожа в будинок, тому як чоловік [PERSON] її вигоняв від бабусі та бив її. Бабуся збирала речі матері відповідачів та виставляла їх, однак ті матір свою не забирали, так і померла. [PERSON] взагалі з 17 років уїхала в м.Бердянськ та не приїжджала. Бабуся померла через повішання. Вона за бабусею доглядати не повинна. У бабусі вона була не менше одного разу на тиждень. Бабуся могла сама прибирати. Діти зобовязані допомагати батькам. Бабуся їй не скаржилася, про те, що вона голодна, або що їй не допомагають відповідачі. Про те, що вона не може спілкуватися з бабусею, вона зверталася до міліції в 2008 році, про що була прийнята постанова. Після 2008 року більше не зверталася. Про те, що укладений договір довічного утримання вона дізналася після смерті бабусі. Мати відповідачів проживала разом з бабусею останні 10 років до смерті бабусі. Бабуся розуміла значення своїх дій. Чи підіймав руку чоловік [PERSON] на бабусю їй не відомо, вона їй такого не казала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що в задоволенні позов належить відмовити, за наступних підстав, а саме: В судовому засіданні встановлено, що 18.04.2006 року [PERSON] уклала договір довічного утримання з [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] та [PERSON] будинок 6 по вул.Середня в с.Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, а [PERSON] та [PERSON] зобовязалися довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одежею, доглядом, необхідною допомогою та зберегти в її безоплатному довічному утримуванні згаданий вище будинок, грошовою допомогою 300 грн. на місяць (а.с. 71). Зазначений договір був посвідчений нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори, зареєстрований за № 2-1021 18.04.2006 року. Та згідно витягу з Державного реєстру прав власності зареєстрований 17.05.2006 року. Відповідно до вимог\~ ст. 744 ЦК України\~ за\~ \~ договором\~ \~ довічного\~ \~ утримання (догляду) одна сторона (відчужувач)\~ \~ передає\~ \~ другій\~ \~ стороні\~ \~ (набувачеві)\~ \~ у\~ \~ власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме\~ \~ майно,\~ \~ яке\~ \~ має\~ \~ значну\~ \~ цінність,\~ \~ взамін\~ \~ чого\~ \~ набувач зобов'язується забезпечувати\~ \~ відчужувача\~ \~ утриманням\~ \~ та\~ \~ (або) доглядом довічно. Згідно зі\~ ст. 215 ЦК України\~ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою\~ ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилами\~ ст. 234 ЦПК України\~ фіктивним\~ \~ є\~ \~ правочин,\~ \~ який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Такий\~ \~ правочин визнається судом недійсним. 14.06.2009 року [PERSON] померла, про що видане свідоцтво про смерть виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 10). 13.06.2012 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору довічного утримання недійсним, посилаючись на те, що про його наявність йому стало відомо після 15.07.2011 року (а.с. 2-4). Відповідачами в своїх запереченнях на позов ставиться питання про застосування строку позовної давності до цих вимог, тому як позивачу було відомо про цей договір ще за життя його матері. В ході судового розгляду справи не знайшов підтвердження факт обізнаності позивача про наявність договору довічного у тримання між його матірю та відповідачами під час її життя, хоча в судовому засіданні позивачем зазначалося, що про договір йому стало відомо не у 2011 році а у 2010 році. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що про порушене право позивачу стало відомо у 2010 році, що також підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що після того як йому стало відомо про наявність договору довічного утримання, він в вересні 2010 року звернувся із заявою до міліції з метою зясування причини смерті своєї матері (а.с. 17), звідки вбачається, що ще у вересні було відомо про наявність оспорюваного договору довічного утримання, а тому строк позовної давності, передбачений ст.ст. 257, 267 ЦК України не сплив. Відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 23.12.2010 року (а.с. 17-18), встановлено, що родичами [PERSON], а саме її дочкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON], якій про факт суїциду стало відомо від її матері [PERSON], було приховано факт скоєння суїциду [PERSON] Враховуючи, що відповідальність за приховання факту суїциду відсутня, в порушенні кримінальної справи за цим фактом відмовлено. Щодо лікаря, яка видала лікарське свідоцтво № 28 від 15.06.2009 року де причиною смерті зазначено Генаралізований атеросклероз, то в порушенні кримінальної справи стосовно неї за невиконання або неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обовязків внаслідок небрежного або недобросовісного ставлення до них також відмовлено, у звязку з тим, що нею був оглянутий труп, який видимих ушкоджень не мав. Ці факти також підтвердили ряд осіб, що бачили померлу [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово розяснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, в ході попереднього розгляду справи позивачем уточнювалися позовні вимоги, а відповідачем надавалися відповідні заперечення; сторонами подавалися докази. Позивачу та його представникові неодноразово під час попереднього розгляду справи так і в ходу судового розгляду розяснювалися вимоги ст. 143-146 ЦПК України у звязку із посиланням в позові на ті обставини, що [PERSON] під час укладення договору довічного утримання не могла розуміти значення своїх дій через хворобу, а в судовому засіданні зазначено, що договір укладався помимо її волі. Однак позивач та його представник відмовилися від призначення та проведення судових експертиз. Не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача нате, що договір був укладений без настання правових наслідків, тому як встановлено в судовому засіданні, і [PERSON] і [PERSON] виконували договір довічного утримання [PERSON], яка проживала неподалік допомагала повсякденно, провела газ та воду до будинку [PERSON], частину коштів надавала сама померла, скарг з боку [PERSON] щодо того, що відповідачі не виконують договір довічного утримання не було, що підтверджується показами свідків, що допитувалися в судовому засіданні за клопотанням сторін. [PERSON], яка проживає в м.Бердянськ, влітку забирала [PERSON] разом з [PERSON] до себе, де ті проводили декілька місяців, що не заперечувалося в судовому засіданні і самим позивачем. Не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на ч. 6 ст. 203 ЦК України, як на підставу позовних вимог щодо визнання договору довічного утримання недійсним, тому як в судовому засіданні не встановлено, що він знаходився на утриманні [PERSON], більше того ним самим зазначалося, що [PERSON] потребувала допомоги, яку він також надавав. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Ч. 1\~ ст. 203 ЦК України\~ передбачає, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, підставою недійсності правочину може бути недотримання спеціальних вимог закону щодо вчинення певних видів правочинів. Згідно ч. 3\~ статті 10 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні, в порушення зазначених норм закону, позивачем не доведено того, що волевиявлення учасників оспорюваного правочину не було вільним, не відповідало внутрішній волі сторін договору та того, що договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Стаття 204 ЦК України\~ визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, з аналізу даної норми випливає, що презумпція правомірності правочину може бути спростована лише за наявності припису закону, що забороняє такі дії та правом суду є виходити з того, що заборона правочину може або міститися у спеціальних нормах\~ ЦК, або слідувати із правил\~ ст. 13 ЦК\~ про межі здійснення цивільних прав. Таким чином, судом не встановлено порушень при укладанні оспорюваного договору норм закону, положень інших нормативно правових актів, прийнятих відповідно до\~ Конституції України, які б давали суду право визнати його недійсним, з врахуванням положень ч. 1\~ статті 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~ Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; сторонами належним чином виконані його умови. При житті [PERSON] не зверталася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору довічного утримання\~ \~ недійсним чи про розірвання такого договору, а тому позовні вимоги щодо визнання договору довічного утримання від 18.04.2006 року недійсним є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача та його представника на те, що договір не укладався у звязку з тим, що згідно наданих нотаріусом документів нотаріальної справи додані двійні витяги правочинів від 18.04.2006 та 19.06.2009 року та заборон, також за цими датами. Тому як витяг правочину від 18.04.2006 року свідчить про те, що в єдиний державний реєстр внесено правочин від 18.04.2006 року договір довічного утримання, а від 19.06.2009 року про видачу дублікату договору довічного утримання від 18.04.2006 року; а заборон від 18.04.06 про накладення заборони, арешту, від 19.06.2009 року по зняття заборони (а.с. 71-84). Також не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача та його представника про те, що згідно витягу з реєстру прав власності від 31.08.2009 року зазначений номер запису № 1016 в книзі 4 такий самий, як і в свідоцтві про право власності на будинок на імя [PERSON] Зазначене рішення про реєстрацію права власності від 31.08.2009 року не скасовано, будь-яких підстав вважати, що воно не є дійсним суду не надано. Тому вимоги позивача щодо визнання недійсним права власності на будинок 6 по вул..Середня в с.Орлівщина Новомосковського р-ну Дніпропетровської області не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині визнання за ним права власності на побудований ним житловий будинок 6 по вул..Середня в с.Орлівщина Новомосковського р-ну Дніпропетровської області, то вони також не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 3\~ статті 10 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано жодних доказів того, що ним побудований зазначений будок, окрім того позивач зазначає, що ним у 1972 році був побудований зазначений. Відповідно до вимог ст. 71 ЦК України, в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Про те, що матірю позивача [PERSON] будинок 6 по вул..Середня в с.Орлівщина Новомосковського р-ну Дніпропетровської області був оформлений не на імя позивача, а на її імя, позивачу було відомо, що випливає з його пояснень, наданих в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 75 ЦК України позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності за позивачем на будинок 6 по вул..Середня в с.Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області необхідно відмовити. Суд також звертає увагу позивача на те, що судом не розглядалась заява про збільшення позовних вимог подана ним через канцелярією суду 19.06.2012 року, тому як зазначена заява фактично містить зміну підстав позову, а відповідно вимог ст. 31 ЦПК України зміна предмету або підстави позову може бути подана лише до почаску розгляду справи по суті. Як вбачається розгляд справи по суті судом був розпочатий 16.05.2013 року і за клопотанням представника позивача яка просила оголосити у справі перерву для того, щоб підготувати клопотання про призначення експертизи, у справі була оголошена перерва. В наступні два судові засідання позивач не зявився через хворобу, причин неявки представник позивача не зазначила. А в останнє судове засідання через канцелярію суду була подана заява про збільшення позовних вимог, яка фактично змінює підстави позову, тому як позивач просить за позовом визнати недійсним неукладений договір довічного утримання та визнати за позивачем право власності на будинок за набувальною давністю. В судовому засіданні 19.06.2013 року позивачу та його поставнику було розяснено вимоги ст. 31 ЦПК України і після подачі зазначеної заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed