Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

У вересні 2013 року Львівський державний університет внутрішніх справ через свого представника за довіреністю (а.с. 54) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, посилаючись на наступне. Відповідно до наказу Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ № 222 від 28 липня 2006 року відповідача було зараховано курсантом 1-го курсу факультету громадської безпеки та кримінальної міліції. 21 грудня 2007 року між Прикарпатським юридичним інститутом Львівського державного університету внутрішніх справ, УМВС України в Хмельницькій області та [PERSON] укладено письмовий договір №10/902 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. У відповідності до умов цього Договору, останній був зобов'язаний після закінчення навчання відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років, однак наказом УМВС України в Хмельницькій області від 26 червня 2012 року № 144 о/с за п. 64 «ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» відповідача було звільнено з ОВС за власним бажанням. Відповідно до довідки-розрахунку № 75 від 17 серпня 2012 року, сума витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] за період з 01 вересня 2006 року по 29 червня 2010 року становить 8780,95 грн. Вказану суму та судові витрати позивач просить стягнути з останнього на свою користь. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, у поданій до суду письмовій заяві розгляд справи просив провести без його участі. Представник відповідача [PERSON] під час судового розгляду справи заперечив проти позову, посилаючись на те, що Львівський державний університет внутрішніх справ не має права на звернення до суду з даним позовом, оскільки він не є належним позивачем, а кошти на навчання повинні відшкодовуватись на користь Міністерства внутрішніх справ України. Зазначив, що у відповідності до положень ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у спірних зобов'язаннях, оскільки вони нерозривно пов'язані з особою кредитора. Відтак, договір відступлення права вимоги щодо стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, не міг бути укладений між позивачем та Прикарпатським юридичним інститутом, бо право на укладення такого правочину не передбачено ні договором, ні законодавством. Надана суду довідка-розрахунок витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у вищому навчальному закладі, не є належним доказом на підтвердження заявлених позивачем вимог, оскільки вона складена без урахування встановленого законодавством строку строкової військової служби. Посилаючись на вищевказані обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з п.п. 1, 2, 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року (в редакції станом на день укладання угоди), цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних із грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ № 222 від 28 липня 2006 року [PERSON] було зараховано на 1 курс факультету громадської безпеки та кримінальної міліції з 16 серпня 2006 року з присвоєнням спеціального звання «рядовий міліції» з 01 вересня 2006 року (а.с. 4). 21 грудня 2007 року між Прикарпатським юридичним інститутом Львівського державного університету внутрішніх справ, УМВС України в Хмельницькій області та [PERSON] було укладено письмовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України № 10/902 (далі - Договір) за державним замовленням на денній формі навчання з отриманням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом «правоохоронна діяльність» (а.с. 5). Згідно п.п. 2.3.5, 2.3.6 Договору, [PERSON] зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обов'язків, відпрацювати не менше трьох років тощо, а у разі звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі - відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно наказу УМВС України в Хмельницькій області від 26 червня 2012 року № 144 о/с відповідача було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України за власним бажанням на підставі п. 64 «ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» (а.с. 6). Відповідно до п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. З довідки-розрахунку № 75 від 17 серпня 2012 року вбачається, що сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у Прикарпатському юридичному інституті Львівського державного університету внутрішніх справ, становить 9820 грн. 46 коп., а сума, яка підлягає відшкодуванню - 8780 грн. 95 коп. (а.с. 7). Вказана довідка-розрахунок складена у відповідності до «Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16 липня 2007 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за № 863/14130, містить інформацію щодо предмету доказування та є належним і допустимим доказом у справі. Сума витрат, які підлягають відшкодуванню, обрахована у вказаній довідці-розрахунку лише за період навчання, що перевищує встановлений законодавством строк строкової військової служби, що спростовує твердження відповідача відносно того, що зазначений розрахунок не є належним доказом у справі. Крім того, розмір фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підтверджено також наданим на запит суду розгорнутим розрахунком (а.с. 62). Судом також встановлено, що забезпечення відповідача здійснювалось не з моменту укладення з ним договору, а з моменту його зарахування до навчального закладу, а тому у зв'язку з неналежним виконанням умов договору відповідач має відшкодувати позивачу понесені витрати на його утримання в межах заявлених вимог у повному обсязі. Що стосується посилання представника відповідача у своїх запереченнях на те, що Львівський державний університет внутрішніх справ не має права на звернення до суду з даним позовом у зв'язку з тим, що він не є належним позивачем, а кошти на навчання повинні відшкодовуватись на користь Міністерства внутрішніх справ України, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.1. Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62 з наступними змінами (далі - Положення), вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані Міністерству внутрішніх справ. Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України. Бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства (п. 9.9. Положення). Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС (п. 9.10 Положення). Згідно з п. 2.3 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, сума відшкодування витрат на утримання під час навчання курсантів відображається у наказі про його звільнення та вноситься до книги обліку нестач вищого навчального закладу. Таким чином, розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки спеціалістів органів внутрішніх справ є навчальний заклад, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються МВС України або підпорядкованим йому підрозділам, яким у даному випадку виступає навчальний заклад. Відповідно до свого правового статусу у спірних правовідносинах, обмовлених договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, фактами навчання та утримання відповідача у ВНЗ за бюджетні кошти, які були виділені Прикарпатському юридичному інституту Львівського державного університету внутрішніх справ державою з цією метою, а також в зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років після закінчення навчання, суд вважає, що вказаний навчальний заклад набув права звернення до суду із даним позовом, оскільки він, як вищий навчальний заклад МВС України, зобов'язаний контролювати використання бюджетних коштів та реагувати на порушення випускниками договірних зобов'язань шляхом звернення до суду із позовами про стягнення понесених державою витрат на їх навчання. Водночас, позивачем надано суду докази того, що він є правонаступником Прикарпатського юридичного інституту, від імені якого на даний час діє ліквідаційна комісія, щодо права вимагати від відповідача виконання усіх обов'язків відповідно до укладеного із ним договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Як встановлено судом, 02 липня 2013 року Прикарпатський юридичний інститут Львівського державного університету внутрішніх справ (далі - Цедент) та Львівський державний університет внутрішніх справ (далі - Цесіонарій) уклали договір відступлення права вимоги, за яким Цесіонарій набув право вимагати від випускників установи Цедента належного та повного виконання усіх обов'язків боржників відповідно до укладеного з кожним із них договору, перелік яких міститься в додатках до цього Договору. До Цесіонарія переходять зазначені вище права вимоги Цедента в обсязі і на умовах, що існували на момент укладення та в процесі виконання вищевказаних договорів (а.с. 38). У п. 10 вказаного Договору вказано, що Міністерство внутрішніх справ України як головний розпорядник бюджетних коштів дозволило позивачу стягувати на свої рахунки кошти на відшкодування витрат за утримання у вищому навчальному закладі випускників Прикарпатського юридичного інституту, які не відпрацювали в органах внутрішніх справ 3 роки. Відповідач [PERSON] значиться у додатку № 2 до вищезазначеного договору відступлення права вимоги (а.с. 39). Статтею ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності з вимогами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, цивільним законодавством визначено підстави, порядок та умови заміни кредитора у зобов'язанні, при цьому законодавцем визначено, що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. У даному ж випадку ні договором, ні законом такої заборони не встановлено. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається на ст. 515 ЦК України, згідно якої заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, пов'язаних з особою кредитора, зокрема, у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, або смертю. Суд відхиляє вказані доводи представника відповідача, оскільки правовідносини, які склались між відповідачем і Прикарпатським юридичним інститутом, тобто, відносини з приводу підготовки фахівця у вищому навчальному закладі МВС України та його утримання, не є такими, що нерозривно пов'язані з особою кредитора. За положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає доведеними та обґрунтованими твердження позивача щодо наявності у нього законних підстав для звернення до суду з вказаним позовом та стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язання відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід також стягнути судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 512, 514, 515, 526 Цивільного кодексу України, Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року, Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», «Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16 липня 2007 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за № 863/14130, Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62,

Outcome: approved