Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03.04.2012 р. по 16.10.2013 р. у сумі 41092,07 грн. Позов мотивує тим, що працював на посаді чергового на стоянці у ДАП «Львівські авіалінії», а з 04.04.2012 р. звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням. При звільненні із підприємства і по даний час з ним не проведено повного розрахунку і не виплачено заборгованості із заробітної плати на суму 25204,49 грн., а тому на підставі ст. 117 КЗпП України, просить стягнути на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні виходячи із розрахунку, що така затримка допущена протягом 383 робочих днів, а його середньоденний заробіток за останніх два місці роботи становив 107,29 грн. В судове засідання позивач не з’явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання ним позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з’явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, а якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред’явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, при відсутності спору про розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 2 Закону України “Про оплату праці” структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Виходячи із п. 20, 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 р. № 13 суд, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Окрім того, з даного рішення вбачається, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. З копії трудової книжки (а.с. 4) вбачається, що [PERSON] з 22.11.2010 р. перебував у трудових відносинах із ДАП «Львівські авіалінії». Наказом від 03.04.2012 р. (а.с. 10) з 04.04.2012 р. його звільнено з посади чергового на стоянці за ст. 38 КЗпП України – за власним бажанням. Бухгалтерію зобов’язано провести повний розрахунок із [PERSON] Судовими наказами від 17.10.2012 р. (а.с. 7) та від 30.01.2012 р. (а.с. 8) із ДАП «Львівські авіалінії» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість із заробітної плати у розмірі 2520,49 грн., однак така не виплачена позивачу і на теперішній час, що вбачається із довідки від 20.02.2013 р. (а.с. 2). Згідно із довідкою ДАП «Львівські авіалінії» від 20.02.2013 р. за № 32 (а.с. 9) середня заробітна плата [PERSON] за лютий 2012 р. – березень 2012 р. становить 2360,36 грн. Таким чином, судом встановлено, що ДАП «Львівські авіалінії» при звільненні і по теперішній час не виплатило [PERSON] розрахункових сум, а тому згідно вимог ст. 117 КЗпП України на з відповідача слід стягнути її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.04.2012 р. по 16.10.2013 р. у розмірі 41092,07 грн. (з розрахунку 383 робочих дні х 107,29 грн. (середній заробіток [PERSON] за останні 2 місяці його роботи становить 2360,36 грн.), а тому позов слід задоволити. З відповідача також слід стягнути на користь держави 410,92 грн. судового збору.

Outcome: approved