Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця, із залученням особи, яка не заявляє самостійних вимог, начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський [PERSON], про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що працювала на Південно-Західній залізниці у Вагонній дільниці станції Київ-Пасажирський з 22 липня 1981 року на посаді провідника пасажирських вагонів на контрактній формі трудового договору. Останній контракт під № 112 з нею було укладено 23 червня 2000 року терміном до 15 червня 2023 року. За 32 роки роботи на Південно-Західній залізниці позивачка [PERSON] дисциплінарних стягнень не мала, неодноразово заохочувалась керівництвом за успіхи в роботі. 07 травня 2013 року наказом начальника вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський № 920/ос від 07.05.2013 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, а саме за порушення підпункту б п. 18 Додаткової угоди до контракту порушення митного законодавства України. Позивачка вказує, що підставою такого звільнення стало складання Протоколу про порушення митних правил № 0352/80511/13 від 18 квітня 2013 року головним інспектором м/п Конотоп Сумської митниці, за ознаками порушення митних правил, передбачених ч.1 ст. 472 Митного кодексу України. Постановою Ковпаківського районного суду міста Суми від 29 травня 2013 року, яке підлягало оскарженню, [PERSON] було визнано винною в порушенні митних правил. Позивачка [PERSON] вказує, що на момент її звільнення, 07 травня 2013 року, у відповідача були відсутні правові підстави для її звільнення відповідно до умов Контракту, так як факт порушення нею митних правил було встановлено рішенням суду 29 травня 2013 року, яке підлягало оскарженню. Крім того, позивачка зазначила, що на день звільнення вона перебувала на лікарняному в період з 23 квітня 2013 року по 10 травня 2013 року, та її звільнення проведено без погодження з профспілковим комітетом, в звязку з чим просить визнати незаконними та скасувати наказ від 07 травня 2013 року № 920/ос, виданий начальником Вагонної дільниці станції Київ Пасажирський Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця про її звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України на підставі, передбаченій контрактом; поновити її на посаді провідника пасажирських вагонів Вагонної дільниці станції Київ Пасажирський; стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь період вимушеного прогулу; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50\~ 000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] збільшила позовні вимоги та просить скасувати наказ № 1768/jc виданий 09 липня 2013 року начальником Вагонної дільниці станції Київ Пасажирський Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця про внесення змін до наказу № 920/ос від 07 травня 2013 року, як такий, що не відповідає нормам трудового законодавства. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на вищенаведені обставини, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на моральні страждання в звязку з процедурою звільнення, втрату нормальних життєвих звязків та прикладення додаткових зусиль для організації життя, просить стягнути з відповідача моральну шкоду. Представник відповідача ДТГО Південно-Західна залізниця [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що звільнення позивачки було законним, посилаючись на постанову Ковпаківського районного суду міста Суми від 29 травня 2013 року, згідно якої [PERSON] було визнано винною в порушенні митних правил, що потягло за собою її звільнення на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, відповідно до якої виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення п.п. 4, 8 ст. 36, ч.3 ст. 40, ч.3 ст. 41 КЗпП України та враховуючи те, що між сторонами виник спір з приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом п.8 ст. 36 КЗпП України, а не у звязку із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, представник відповідача наполягає на безпідставності посилання [PERSON] на те, що її було звільнено в період перебування на лікарняному. Крім того, представником відповідача в ході судового слідства було надано копію наказу № 1768/jc від 09 липня 2013 року, виданого начальником вагонної дільниці станції Київ Пасажирський Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця, про внесення змін до наказу № 920/ос від 07 травня 2013 року, яким змінено дату звільнення [PERSON] з 07 травня 2013 року на 29 травня 2013 року. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог начальник вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивачки та заперечення представника відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. За правилами ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Таким чином, при укладенні контракту закон надає право сторонам установлювати підвищену відповідальність особи й додаткові підстави для розірвання трудового договору - контракту. Частиною 3 ст. 15 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно Переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 764, провідник пасажирського вагону працевлаштовується за контрактною формою трудового договору. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працює на посаді провідника пасажирських вагонів на контрактній формі трудового договору, який був укладений 23 червня 2000 року за № 112 і діє до 15 червня 2023 року, що підтверджується даними копії контракту. Відповідно до підпункту б пункту 18 Додаткової угоди до контракту працівник може бути звільнений з ініціативи роботодавця до закінчення терміну його дії у разі порушення митного законодавства України. Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням. Відповідно до ч. 2 ст. 522 справи про порушення митних правил передбачених ст. 472 Митного кодексу України уповноваженим органом щодо розгляду зазначених справ є місцевий суд. Протокол про порушення митних правил згідно із ст. 508 Митного кодексу України є лише процесуальною дією, яка не встановлює факту порушення митних правил. Даний протокол про порушення митних правил [PERSON] було складено 18 квітня 2013 року, а постановою Ковпаківського районного суду міста Суми від 29 травня 2013 року, яка підлягала оскарженню, [PERSON] було визнано винною в порушенні митних правил. На підставі вказаних обставин суд приходить до висновку, що право відповідача щодо звільнення [PERSON] настає після набрання законної сили рішенням суду про встановлення факту порушення митних правил тобто з 08 червня 2013 року, а тому на момент звільнення такого права у відповідача не було. Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Головною гарантією від незаконного звільнення є те, що підстави припинення трудових відносин вичерпно перелічені в законодавстві. Тобто звільнення може бути проведено тільки в порядку визначеному законодавством та на законних підставах. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Позивачка [PERSON] просить стягнути моральну шкоду, яку обґрунтовує незаконними діями адміністрації відповідача, що виявились у порушенні її конституційного права на захист від незаконного звільнення, передбаченого ст. 43 Конституції України, в сумі 50000 гривень. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З врахуванням порушеного права позивачки, що полягає у незаконному звільненні з роботи, суд визнав доведеним факт перенесення моральних страждань, які оцінює сумою 2000 гривень, оскільки позивачем не доведено таких в більших розмірах. З відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 229,40 гривень.

Outcome: partial