Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

У січні 2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа: нотаріус Дудкіна Надія Володимирівна про визнання права на спадкування. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05.05.2012 року [PERSON] як племінниця звернулась до Києво-Святошинського районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після її тітки [PERSON]. Позивач зазначила, що народилась [INFO] року в м. Києві. Відповідно до записів у свідоцтві про народження батьками записані [PERSON] і [PERSON]. [INFO] року рідна мати Позивача померла. 28.03.1975 року батько Позивача уклав шлюб з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Їх шлюб був дійним до самої смерті обох з подружжя, які померли в один день [INFO] року. За весь час з моменту реєстрації шлюбу, [PERSON] фактично удочерила Позивача, тобто виконувала всі права і обов'язки матері, піклувалась про Позивача. [PERSON] своїх рідних дітей не мала, а тому виховала Позивача як рідну доньку, фактично удочеривши її. Позивач після смерті [PERSON] взяла на себе всі витрати щодо проведення поховання останньої, що підтверджується договором-замовленням № 2 від 29.04.2012 року та довідкою виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 03.05.2012 року № 836. Позивач просила суд встановити (визнати) факт удочеріння [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з 24.06.1992 року без проведення реєстрації удочеріння уповноваженим органом держави та визнати за [PERSON] право на спадкування у першу чергу після померлої [PERSON]. В судовому засіданні представник Позивача просив задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання для проведення дебатів не з'явилась, надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог та була присутня під час проголошення короткого тексту рішення. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено в судовому засіданні, Позивач народилась [INFO] року в м. Києві. Відповідно до записів у свідоцтві про народження батьками записані [PERSON] і [PERSON]. [INFO] року рідна мати Позивача померла. 28.03.1975 року батько Позивача уклав шлюб з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Їх шлюб був дійним до самої смерті обох з подружжя, які померли в один день [INFO] року. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз'яснено, що, відповідно, суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), якщо: в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис; відмовлено у його відновленні; або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. При цьому слід мати на увазі, реєстрація усиновлення (удочеріння) була введена в Україні з березня 1926 року, а норми про її проведення виключено з Кодексу про шлюб та сім'ю України Законом України від 23 червня 1992 року, судом при наявності доказів може бути встановлено факт усиновлення (удочеріння) за період, коли реєстрація не проводилась. Тобто, реєстрація усиновлення (удочеріння) була введена в Україні з березня 1926 року, а норми про її проведення виключено з моменту внесення змін до Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР Законом України від 23 червня 1992 року. Реєстрація усиновлення поновлені з дня набрання чинності СК України. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.1 розділу VІІ Прикінцевих положень Сімейного Кодексу України, цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав та обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права та обов'язки, визначаються на підставах передбачених СК України у тому числі й положеннями ч.1 ст.74 цього Кодексу. Суд приходить до висновку про застосування положень Кодексу про шлюб та сім'ю (далі - КпШС), який регулював сімейні відносини до 01.01.2004 року для розгляду даної справи. Відповідно до ст. 102 КпШС України від 20.06.1969 року усиновлення дітей провадиться за заявою особи, яка бажає усиновити дитину, в судовому порядку. У редакції цього Закону від 23.06.92 року усиновлення провадиться рішенням державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах Рад народних депутатів на прохання особи, яка бажає усиновити дитину. В силу ст. 111 цього кодексу заява про усиновлення громадянами України, а також іноземними громадянами, які перебувають у шлюбі з громадянами України подається за місцем проживання особи, яка бажає усиновити дитину, або за місцем проживання усиновлюваного. Частиною 1 ст. 115 КпШС України від 20.06.1969 року на прохання усиновителів вони можуть бути записані в книгах записів народжень як батьки усиновленого. Такий запис робиться відділом запису актів громадянського стану на підставі рішення про усиновлення. У разі присвоєння усиновленому прізвища усиновителя, імені і по батькові за іменем усиновителя або ж запису усиновителя як батька усиновленого відділ запису актів громадянського стану вносить до актового запису про народження усиновленого відповідні зміни і видає нове свідоцтво про народження усиновленого з урахуванням зроблених змін. Раніше видане свідоцтво про народження анулюється. Статтями 10 та 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Як вже зазначалось, відповідно до записів у свідоцтві про народження Позивача батьками записані [PERSON] і [PERSON]; актовий запис про усиновлення [PERSON] відсутній, а Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що усиновлення її [PERSON] мало місце, тому встановити факт її усиновлення не вбачається можливим. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1260 ЦК України у разі спадкування за законом усиновлений та його нащадки, з одного боку, та усиновлювач і його родичі - з другого, прирівнюються до родичів за походженням. Проте, оскільки суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги щодо встановлення факту удочеріння Позивача, то не підлягає задоволенню і похідна вимога Позивача про визнання за нею права на спадкування за [PERSON] у першу чергу. На підставі ст. ст. 102 Кодексу про шлюб та сім'ю, ст. ст. 5, 15 Цивільного кодексу України, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року та

Outcome: dismissed