Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

В травні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт належності померлій 05 жовтня 2012 року [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 28 січня 1997 року Кіровською селищною радою на підставі рішення виконкому Кіровської селищної ради від 18 грудня 1996 року за № 47 на ім’я «Латишової Марії Кирилівни»; визнати за нею право власності в порядку спадкування за правом представлення після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1903 га, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, пр. Кіровський, 21 та належить їй на праві приватної власності на землю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ([PERSON] № 009877), виданого на ім’я [PERSON], зареєстрованої в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 319, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд -0,1500 га та особисте підсобне господарство 0,0403 га. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що вона народилася 23 травня 1978 року в місті Дніпропетровську, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Її батько [PERSON] народився 19 червня 1950 року в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Його мати, [PERSON], народила його, маючи статус одинокої матері. Інших дітей його мати, а її бабуся [PERSON], крім її батька не мала. 22 вересня 1955 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] в відділі запису актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська та прийняла прізвище чоловіка «Латишева». 25 лютого 1983 року [PERSON] зробила заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось и з чого б воно не складалося, а також все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом вона буде мати право, заповідала [PERSON] Але ще до відкриття спадщини після смерті своєї матері, її батько [PERSON] помер 21 березня 2007 року. Її бабуся [PERSON] померла 05 жовтня 2012 року. Вона у встановлений законом шестимісячний термін звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської державної нотаріальної контори заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] заповіт на її ім»я не залишила, а тому відкрилась спадщина за законом. Так як її батько помер ще до відкриття спадщини після своєї матері, то вона на підставі ст. 1266 ЦК України є її спадкоємцем за правом представлення. Те, що вона спадщину після смерті [PERSON] прийняла, підтверджується виданим на її ім’я Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою 23 квітня 2013 року Свідоцтвом про право на спадщину за законом на належний спадкодавиці житловий будинок, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське по пров. Кіровському, 21. Будинок находиться на земельній ділянці площею 0,1903 гектарів, яка передана [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,1500 га та особисте підсобне господарство — 0,403 га у власність на підставі Державного ауту на право приватної власності на землю ([PERSON] ДПД н № 009877), виданого 28 січня 1997 року Кіровською селищною радою на підставі рішення Виконкому Кіровської селищної ради від 18 грудня 1966 року за № 47. Даний державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 319. Постановою від 23 квітня 2013 року за № 1138/02-31 державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на дану земельну ділянку. В даній постанові вказано про те, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку є помилка і неможливо встановити належність правовстановлюючого документу спадкодавці, так як її прізвище «ЛАТИШЕВА», а в державному акті вказано помилково її прізвище «ЛАТИШОВА». Так як встановлення факту належності Державного акту на право приватної власності спадкодавиці необхідно для визнання за нею права на земельну ділянку, позивачка звернулася до суду з данним позовом. Позивачка надала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Представник Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив слухати справу без їх присутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] (а.с.7), який помер 21 березня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 143998 від 23 березня 2007 року (а.с.9). Померлий [PERSON], як вбачається з матеріалів справи був сином [PERSON], яка померла 05 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 475992 від 08 жовтня 2012 року (а.с.10), тобто позивачка є онукою [PERSON]. За часи свого життя, 25 лютого 1983 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не знаходилось и з чого б воно не складалося, а також все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право, заповідала [PERSON] (батьку позивачки). Заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 46 (а.с.14). Але, ще до відкриття спадщини після смерті своєї матері, 21 березня 2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області серія 1-КИ № 143998, актовий запис за № 28 (а.с.9). 05 жовтня 2012 року померла бабуся позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області серія 1-КИ № 475992, актовий запис за № 117 (а.с.10). Спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] є позивачка по праву представлення - онука померлої [PERSON], інші спадкоємці відсутні. Після смерті бабусі, позивачка звернулася з заявою до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна, та 23 квітня 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходяться в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області пров. Кіровський, буд. 21(а.с.13). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 05 жовтня 2012 року на земельну ділянку, державним нотаріусом було відмовлено оскільки у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку,що розташована за тією ж адресою , є помилка і неможливо встановити належність правовстановлюючого документа спадкодавиці, так як її прізвище «ЛАТИШЕВА», а в державному акті вказано помилково її прізвище «ЛАТИШОВА», що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 квітня 2013 року (а.с.16). Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 р), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Судом встановлено, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку - Державний акт на землю має помилку у прізвищі спадкодавці. Згідно п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, виправлення у державних актах на право власності на земельну ділянку не допускаються. В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов’язується з наступним вирішенням спору про право. Тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне встановити факт належності вищевказаного державного акту на земельну ділянку спадкодавиці [PERSON], померлої 05 жовтня 2012 року. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі ст. 116, 131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Отже, з вищевикладених норм цивільного законодавства вбачається, що [PERSON] відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON], померлої 05 жовтня 2012 року. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, встановлено неможливість оформлення [PERSON] спадкових прав на земельну ділянку у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,1903 га, що знаходиться в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області пров. Кіровський, буд. 21. На підставі викладеного,

Outcome: approved