Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся в інтересах своїх неповнолітніх дітей з позовом до відповідача і просив визнати подію, що мала місце [INFO] страховим випадком відповідно до полісу № АВ/1266794 і Закону та стягнути з відповідача в інтересах сина [PERSON] одноразово страхове відшкодування в розмірі 40248 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 13416 грн. і пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 992,25 грн., а всього 54656,25 грн., та в інтересах дочки [PERSON] одноразово страхове відшкодування в розмірі 53664 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 13416 грн. і пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1291,99 грн. а всього 68371,99 грн. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що [INFO]. сталася ДТП, в результаті якої мати неповнолітніх дітей позивача отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована відповідачем. Оскільки неповнолітні діти втратили годувальника, то вони мають право на отримання відшкодування шкоди. На звернення про виплату страхового відшкодування відповідач надав відмову. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та з аналогічних підстав. Крім того, просили стягнути з відповідача 3000 грн. у відшкодування витрат позивача на отримання правової допомоги. Просять позов задоволити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивачу було відмовлено у виплаті, оскільки, його вимоги є безпідставні і чинним на час ДТП законодавством такі виплати не передбачені. Так як покійна мати неповнолітніх дітей позивача не працювала, то вона не була годувальником, а отже і відсутні підстави для виплат в зв'язку із втратою годувальника. Також заперечив проти позовної вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки докази про її отримання були надані з порушенням порядку передбаченого ЦПК. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [INFO]. близько 5 год. 35 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Folkswagen LT-35» реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], рухаючись по автодорозі Голодище-Рівне-Староконстянтинів на ділянці дороги 71 км + 74 м, порушивши вимоги п.п. 1.4, 1.5, 11.2, 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з куруванням та допустив з'їзд автомобіля з проїзної частини дороги вліво в кювет із подальшим перекиданням автомобіля. Внаслідок цього пасажир автомобіля [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла. Вироком Сарненського районного суду від 10.01.2013 р. винним у вчиненні даного ДТП визнано [PERSON], якого засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1266794, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Folkswagen LT-35» реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована відповідачем. Відповідно до п.4 зазначеного Полісу ліміт страхової відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого), становив 100000 грн. Факт смерті [PERSON] стверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER]. Померла [PERSON] є матір'ю [PERSON] та [PERSON], в інтересах яких заявлено позов, що стверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] та [NUMBER]. Про ДТП було повідомлено відповідача, а 5.03.2013 р. [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 17.06.2013 р. за № 143-у відповідач повідомив [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування через відсутність законних підстав відповідно до ст. 6, п. 32.1 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У відповідності до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. За змістом ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Як вбачається із досліджених в судовому засіданні доказів померла внаслідок ДТП [PERSON] була пасажиром автомобіля «Folkswagen LT-35» реєстраційний номер [NUMBER], а отже подія, що мала місце [INFO], є страховим випадком відповідно до полісу № АВ/1266794. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.23 цього ж Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана з лікуванням потерпілого, з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, із стійкою втратою працездатності потерпілим, із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття. У зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2004 р. № 1776 затверджено Порядок проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно вищезазначеного Порядку розрахунок розміру страхового відшкодування, що виплачується утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - страхове відшкодування), проводиться у межах визначеного законодавством ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, який діяв на дату укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Частина неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини неотриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб. Зазначений Порядок допускає можливість виплати страхового відшкодування одноразово. Годувальником є особа, яка утримує або повинна утримувати непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний позов [PERSON] пред'явив в інтересах своїх неповнолітніх дітей, матір'ю яких була померла [PERSON], яка в силу приписів сімейного законодавства була їх годувальником. Тобто неповнолітні [PERSON] та [PERSON] мають право на відшкодування шкоди завданої смертю їх матері. Останнім календарним роком, що передував смерті [PERSON] є період з листопада 2011 року по жовтень 2012 року і саме з доходів померлої, отриманих за даний період, повинна визначатися частина неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б її неповнолітнім дітям. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] офіційно ніде не працювала та не отримувала доходів, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державної соціальної допомоги та щомісячних виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Оскільки, чинним законодавством не передбачена пряма норма щодо визначення доходів померлого годувальника який немає офіційних доходів, то суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосувати аналогію закону передбачену ч.1 ст. 8 ЦК України. Частиною першою 1 статті 8 ЦК України закріплено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Таким чином, за аналогією закону в даному випадку застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 1195 ЦК України, як такі, що найбільш наближені по своїй правовій суті до спірних правовідносин, відповідно до яких - у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з мінімальної заробітної плати. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», мінімальна заробітна плата станом на 17.102012 р.(день смерті [PERSON]) становила 1118 грн. На момент смерті [PERSON] її сім'я складалася із чотирьох осіб, а саме: покійної [PERSON], її чоловіка [PERSON] та дітей: [PERSON] і [PERSON]. Таким чином, частина неотриманих доходів, що припадає на одну неповнолітню дитину померлого годувальника становить 279,50 грн. на один місяць (1118 грн. : 4 = 279,50 грн.). Згідно свідоцтв про народження, [PERSON] народився [INFO] а [PERSON] - [INFO]. Відтак, період з моменту смерті [PERSON], до повноліття [PERSON] становить 122 місяці, а період до повноліття [PERSON] - 202 місяці. На підставі вищевказаного розмір одноразового відшкодування у зв'язку із смертю годувальника, що припадає на неповнолітнього [PERSON] становить 34099 грн. (279,50 грн. х 122 місяців = 34099 грн.), а на неповнолітнью [PERSON] 53664 грн. (279,50 грн. х 202 місяців = 53664 грн.). 05.03.2013 року [PERSON] звернувся із заявою до відповідача про відшкодування шкоди, однак отримав відмову. Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 30 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно з п.36.5 ст.36 цього ж Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно Постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 р. № 209 облікова ставка НБУ складає 7,00% річних. Таким чином, сума пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування на користь неповнолітнього [PERSON] вираховується з 34099 грн. - суми страхового відшкодування, 49 днів прострочення виплати (рахуючи з дати, коли мало бути виплачено страхове відшкодування, тобто з 04.06.2013 по 22.07.2013 р. - дати, на яку посилається позивач), 14% подвійної облікової ставки НБУ, та складає: 630,49 грн (365 днів : 14% х 49 днів = 1,849 % х 34099грн.). Сума пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування на користь неповнолітньої [PERSON] вираховується з 53664 грн. (суми страхового відшкодування) та становить 992,25 грн. (365 днів : 14% х 49 днів = 1,849 % х 53664 грн.). Згідно ст. 22.3 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. Оскільки п.п. 1, 2 ч.2 ст. 23 ЦК України не передбачена моральна шкода у зв'язку із смертю, то відсутні підстави для стягнення її із відповідача. Щодо позовної вимоги про відшкодування витрат на отримання правової допомоги, то суд відмовляє в її задоволенні, оскільки докази про витрати на її отримання були надані з порушенням вимог ст. 131 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved