Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 23 червня 2011 року між сторонами був укладений договір у формі розписки про купівлю позивачем у статутному капіталі у розмірі 100 % приватного підприємства «ВЕРІТІ» за ціною 10 000 грн. На момент укладання даного договору 23 червня 2011 року єдиним учасником ПП «»ВЕРІТІ» являвся відповідач. За домовленістю відповідач повинен був оформити документи про перехід права власності на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі ПП «Веріті» на позивача. Проте у січні 2013 року позивачу стало відомо, що відповідач реалізував свої корпоративні права на ПП «Веріті» іншим особам. Відповідач не виконав своїх зобов’язань по переоформленню корпоративних прав на ПП «ВЕРІТІ» на ім’я позивача та володіє грошовими коштами в сумі 10 000 грн. та на даний час їх не повернув, а тому позивач був змушений звернутись звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні, представник позивача свої вимоги підтримав та просив їх задоволити, шляхом стягнення боргу в сумі 10 000 грн., відсотків в сумі 426 грн. 80 коп., 3% річних в розмірі 174 грн. 25 коп., інфляційні в розмірі 10 грн. та 229 грн. 40 коп. судового збору, а всього 10 840 грн. 45 коп. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні 23 червня 2011 року між сторонами був укладений договір у формі розписки про купівлю позивачем у статутному капіталі у розмірі 100 % приватного підприємства «ВЕРІТІ» за ціною 6 000 грн. а також 4 000 грн. на закриття штрафних санкцій по даній фірмі. На виконання умов даного договору позивачем в день підписання було надано відповідачу грошові кошти на загальну суму 10 000 грн. На момент укладання даного договору 23 червня 2011 року єдиним учасником ПП «»ВЕРІТІ» являвся відповідач. За домовленістю відповідач повинен був оформити документи про перехід права власності на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі ПП «Веріті» на позивача. Укладення даного договору підтверджується протоколами загальних зборів учасників ПП «Веріті» № 1 від 23 грудня 2012 року та протоколом № 2 від 24 грудня 2012 року, згідно яких позивач [PERSON] став єдиним учасником приватного підприємства «Веріті». З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 01 лютого 2013 року корпоративні права на ПП «Веріті» належать: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно положень ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов’язання в натурі. Таким чином відповідач [PERSON], належним чином не виконав своїх зобов’язань по переоформленню корпоративних прав ПП «Веріті» та протиправно з 23 червня 2011 року по даний час володіє грошовими коштами позивача, в зв’язку з чим у нього утворилася заборгованість з урахуванням відсотків за користування даними коштами в сумі 10 426 грн. 80 коп., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Згідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01 лютого 2013 року по 01 серпня 2013 з урахуванням 3 % річних за порушення зобов’язання становить 174 грн. 25 коп., та інфляційні в сумі 10 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданої позивачем квитанції розмір судового збору складає 229 грн. 40 коп. які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме до стягнення з відповідача на користь грошові кошти в сумі 10 000 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі 426 грн. 80 коп., три проценти річних в розмірі 174 грн. 25 коп., інфляційні в розмірі 10 грн. та судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп., а всього 10 840 грн. 45 коп.

Outcome: approved