Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-16 00:00:00

Львівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. Відповідно до позовних вимог Львівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» просить стягнути зі [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 113 071,12 грн. Мотивує позов тим, що між позивачем та відповідачем 28 листопада 2006 року було укладено кредитний договір № 307, згідно якого, позивач від імені держави надав відповідачу прямий, адресний (цільовий) кредит на будівництво (реконструкцію) квартири за адресою: [ADDRESS] в розмірі 297 264,15 гривень, терміном повернення до 03.02.2030 року. Протягом терміну повернення кредиту відповідач зобов'язується внести суму коштів до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Кошти кредиту надійшли на рахунок відповідача 05.12.2006 року, з цього моменту згідно п.п. 2.8, 4.2.2 кредитного договору починається погашення кредиту і сплата відсотків за користування ним. Крім цього відповідач, згідно ст.3, п. 4.2.4 кредитного договору № 307 був зобов'язаний укласти договір іпотеки та страхування фінансових ризиків, однак на момент звернення до суду даних договорів не укладено, що є порушенням умов кредитного договору, а також підставою для його одностороннього розірвання відповідно до п. 4.3.3 кредитного договору. Позивач також зазначає, що позичальник 25.02.2010 року продав квартиру, яка була придбана за рахунок пільгового кредиту, що є порушенням п.п. 1.1, 1.2, 4.4.6 кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов з урахуванням уточнень, просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився і не повідомив причини своєї неявки, хоча його належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем - Львівським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та відповідачем - [PERSON], 28.11.2006 року було укладено кредитний договір № 307, згідно якого, позивач надав відповідачу адресний (цільовий) кредит на будівництво (реконструкцію) квартири за адресою: [ADDRESS] в розмірі 297 264,15 гривень, терміном повернення до 03.02.2030 року. Згідно п.1.3 Кредитного договору № 307 протягом строку, встановленого в п.1.1 договору, позичальник зобов'язується внести суму коштів, що визначається у розрахунку погашення кредиту (додаток 2), до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно додатку 2 до кредитної угоди № 307 від 28.11.2006 року дата зарахування коштів кредиту відбулася 05.12.2006 року. Відповідно до п. 5.2.1 кредитного договору, у кожному випадку несплати або часткової несплати щоквартального платежу до останнього дня звітного кварталу позичальник сплачує на рахунок фонду пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка нараховується від суми несплаченого щоквартального платежу. Згідно п. 5.2.2 кредитного договру, у разі повної або часткової несплати позичальником щоквартального платежу або відсотків за користування ним протягом трьох місяців після закінчення терміну чергової виплати фонд має право вимагати розірвання кредитного договору та повернення всієї суми кредиту. Відповідно до довідки позивача по обліку повернення кредиту позичальником, заборгованість відповідача по поверненню тіла кредиту існує з 31.12.2010 року та станом на 16.07.2013 року становить 6230,64 гривні, пеня за прострочення повернення позики становить 360,23 гривні, залишок повернення кредиту - 112710,89 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати відсотків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач всі передбачені договором умови виконав в повному обсязі, відповідач прийняв кошти і зобов'язувався у відповідності до умов договору повернути позику позивачу. Згідно п.4.3.3 кредитного договору позивач має право достроково розірвати цей договір, письмово повідомивши про це позичальника за 10 календарних днів, у разі несплати позичальником щоквартального платежу (повністю або частково) протягом трьох місяців після закінчення терміну чергової виплати. Позивач надіслав відповідачу претензію № 6-9-05/1 від 22.03.2012 року, якою повідомив останньому про розмір існуючої заборгованості, обов"язок відповідача укласти договір іпотеки та страхування та про свій намір розірвати договір в односторонньому порядку. Відповідно ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. За таких обставин суд дійшов висновку про підставність заявленого позову. Кредитний договір № 307 від 28.11.2006 року слід розірвати, а з відповідача стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 113 071, 12 гривень, в тому числі пеню за прострочення повернення платежу - 360,23 гривень, 1130,71 гривень судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1050 ЦК України та

Outcome: approved