overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

27 листопада 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем; дитину залишити на вихованні позивачки до її повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 12 липня 2010 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, що призвело до постійних конфліктів та як наслідок втрати один до одного почуття любові та поваги. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 30.12.2013 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився подав до суду заяву, якою визнав позов, просив розглянути справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 12 липня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Полянківської селищної ради Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.07.2010 року (а.с. 4). Від шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, дитину суд залишає на виховання з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та залишення на виховання для позивачки малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом і просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] Свої вимоги мотивує тим, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім'ї стали неможливими. Сторони в судове засідання не з»явились. Позивачка в судове засідання 30.12.2013 року надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги просить задовольнити примирення вважає неможливим, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання 02.12.2013 року та 30.12.2013 року не з»явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими рекомендованими повідомленнями (а.с. 12, 17). Заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надійшло. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у заочному розгляді за відсутності сторін, відповідно ст. 169 ЦПК України, ст. 158 ч. 2 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 23.08.1986 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки є підставою для задоволення позову. Матеріали справи дають суду підстави для задоволення позову, і це задоволення позову не суперечить діючому законодавству і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин зі своєю матір'ю. В судове засідання заявник не з'явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність. Заяву підтримує. Представник заінтересованої особи також направив до суду лист про розгляд справи у його відсутність, жодних заперечень відносно заяви не мають. Судом постановлено ухвалу про слухання справи у відсутність учасників судового засідання. Суд проаналізувавши матеріали справи встановив наступні факти. Заявник просить встановити факт, що померла [INFO] року [PERSON] (а.с.9) є його матір'ю, оскільки після смерті останньої відкрилась спадщина. Він є спадкоємцем померлої, але не може скористатися своїм правом, оскільки при подачі заяви про прийняти спадщини до нотаріальної контори, встановлено, що в документах заявника є розбіжності в прізвищі (а.с.20). Відповідно до заповіту, заповідач, заповіла все своє майно своєму сину [PERSON] (а.с.10). Свідоцтво про народження підтверджує той факт, що матір'ю [PERSON] є [PERSON] (а.с11), якій в подальшому, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.13) присвоєно прізвище [PERSON]. Копія паспорту громадянина СССР від 1998 року, посвідчує той факт, що заявник є [PERSON] (а.с.19), а в подальшому при отриманні паспорту громадянина Латвії, заявник є [PERSON] (а.с.17). В зв'язку з вищевикладеним, нотаріусом заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту родинних відносин між ним і його померлою матір'ю для подальшого прийняття спадщини після померлої. Отже, дані обставини підтверджують те, що в документах заявника (спадкоємця) є розбіжності і не встановлення факту родинних відносин є значною перешкодою для заявника при реалізації своїх спадкових прав, а також те, що іншим шляхом встановити даний факт не представляється можливим, як тільки звернення до суду. Згідно п. 1, п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Аналіз зазначених норм та вищевказаних обставин, приводить до висновку, що заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником, а також, суд враховує те, що іншим шляхом усунути дані розбіжності неможливо, що позбавляє заявника реалізувати своє спадкове право.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

У позові проти [PERSON] [PERSON] просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS], оскільки остання не проживає в зазначеній квартирі без поважних причин понад два роки. Мирним шляхом вирішити спір не може. Позивач у письмовій заяві до суду свої вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася рекомендованою кореспонденцією за адресою, вказаною сектором адресно-довідкової роботи УДМС України в Житомирській області, проте відправлення повернулося у зв'язку із закінченням терміну зберігання. У відповідності з положеннями ч 5 ст. 74 ЦПК, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за зареєстрованою адресою місцезнаходження, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи за її відсутністю не зверталася. Суд визнав неявку [PERSON] неповажною та ухвалив про заочний розгляд справи за наявними матеріалами, які достатньо свідчать про права та взаємовідносини сторін. Представник третьої особи звернулася з клопотанням про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відвідають цивільним правовідносинам. [PERSON] є наймачем спірної квартири [ADDRESS], що підтверджується копією ордера №147 від 17.11.1993 (а.с. 15). На даний час, крім позивача, у спірному будинку з 29.07.2011, як члени сім'ї наймача, зареєстровані син [PERSON] та колишня дружина [PERSON] (а.с. 6, 7, 17). Остання, за твердженнями позивача, понад 2 роки у квартирі не проживає, шлюб між ними розірвано. З актів комісії в складі посадових осіб Будинкоуправління №3 від 22.02.2012, 20.06.2012, 11.12.2012, 10.06.2013 та 12.11.2013 вбачаться, що [PERSON] з 22.03.2012 року в спірній квартирі не проживає, фактичне місце проживання невідоме. (а.с. 8-12). За правилами ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Винятки, передбачені п.п. 1-7 ч. 3 наведеної статті у даному випадку не застосовуються. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Наведене, разом з відсутністю жодних заперечень відповідача, є підставою для задоволення позову в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, й судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що в Будинкоуправління №3 права позивача не порушувало, суд вважає вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку зайвою.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2438 грн. 60 коп. на відшкодування майнової шкоди, 500 грн. витрат на проведення оцінки розміру цієї шкоди, а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач працював у нього з 13.07.2012 року по 07.11.2012 року водієм цеху видобування піску та забезпечення транспортом, однак після його звільнення позивачем виявлено нестачу дизельного пального в автомобілі, на якому працював відповідач в кількості 274 літрів, вартістю 2438,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте звернувся з заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, позов підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду також не з'явився, однак був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки до суду не повідомив, тому суд розглянув справу заочно, без його участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач працював у позивача з 13.07.2012 року по 07.11.2012 року на посаді водія цеху видобування піску та забезпечення транспортом, що підтверджується витягами з наказів ПАТ «Житомирський комбінат силікатних виробів» №51-к від 12.07.2012 року та №84-к від 07.11.2012 року (а.с. 7, 8). Також судом встановлено, що після звільнення [PERSON] з ПАТ «Житомирський комбінат силікатних виробів», позивачем виявлено нестачу дизельного пального в автомобілі, на якому працював відповідач в кількості 274 літрів, вартістю 2438,60 грн. Вказаний факт підтверджується довідкою позивача від 16.11.2012 року, згідно якої станом на 16.11.2012 року за відповідачем рахується нестача дизельного палива в кількості 274 літрів (а.с. 9) та звітом про оцінку майна №1/175, виконаного 17 жовтня 2012 року приватною фірмою «ЮрЕкс», згідно якого загальна ринкова вартість вказаного дизпалива в кількості 274 літри складає 2438,60 грн. (а.с. 64-80). Встановленим фактам відповідають трудові правовідносини. У відповідності до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Отже, наявність факту заподіяння відповідачем [PERSON] вказаної шкоди, який перебував в момент заподіяння шкоди з позивачем у трудових відносинах, є підставою для повного задоволення позову, тобто для стягнення з відповідача на користь позивача 2438,60 грн. майнової шкоди та 500 грн. витрат за проведення оцінки наведеної шкоди (а.с. 63) Окрім цього, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесенні останнім судові витрати, а саме 229,40 грн. судового збору (а.с. 3).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

У позові проти [PERSON] позивач просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, з причин припинення шлюбних стосунків та окремого проживання, неповнолітню дитину, яку вважає своєю, залишити на виховання собі. Позивач свої вимоги підтримав, просив справу розглядати за його відсутністю, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася рекомендованою кореспонденцією, проте відправлення повернулося у зв'язку із відсутністю адресата за адресою, вказаною сектором адресно-довідкової роботи УДМС України в Житомирській області. У відповідності з положеннями ч 5 ст. 74 ЦПК, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за зареєстрованою адресою місцезнаходження, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи за її відсутністю не зверталася. Суд визнав неявку [PERSON] неповажною та ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. З досліджених матеріалів справи вбачається, що правовідносини відповідають сімейному праву. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2010 року (а.с.10). Твердження позивача, що сімейне життя сторін не склалося, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, разом не проживають вже тривалий час відповідачем не спростовані. За повідомленням Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області [PERSON] перебуває у розшуку в зв'язку з підозрою у скоєнні кримінального правопорушення (а.с. 8). У відповідача є дитина [PERSON], [INFO], батьком якого записана інша особа (а.с. 6). [PERSON] стверджує, що саме він є батьком дитини, яка проживає з ним та матір'ю позивача, має намір подавати позов про визнання батьківства. За таких обставин, враховуючи ставлення [PERSON] до дитини, відсутність відомостей про перебування матері, з метою захисту інтересів малолітнього [PERSON], суд дійшов висновку про можливість залишення його на виховання позивачу. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладання обов'язку збереження сім`ї на одного з подружжя, при відсутності заперечень відповідача, суд на підставі ст.ст. 24, 55, 56 СК України дійшов висновку , що збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

У позові проти [PERSON] позивач, з посиланням на ст. 755 ЦК України, просить розірвати договір довічного утримання від 28.12.2004, укладений з відповідачем. Вимоги мотивовано тим, що останній не виконує умов договору, за позивачем не доглядає, на прохання про допомогу не реагує. [PERSON] у письмовій заяві до суду позов підтримала, просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач звернувся з аналогічним клопотанням, позов визнав. Спір врегульовано, а тому згідно із п.4. ст. 130 ЦПК України, у разі визнання позову, суд ухвалює рішення з попереднього судового засідання. Cудом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає позов у межах заявлених вимог. 28.12.2004 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений державним нотаріусом Третьої ЖДНК Силіною Н.В. (а.с. 6). За умовами вказаного договору позивачем було передано у власність відповідачу 42/100 частини житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,135 га, а взамін відповідач зобов'язувався забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно. За відповідачем зареєстровано право власності на 42/100 частини житлового будинку та накладено заборону відчуження на наведене нерухоме майно (а.с. 11-15). Відповідно до п. 9 вказаного договору, його може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання умов, або відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку. Згідно зі ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, замість чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У відповідності до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача, у разі невиконання або неналежного виконанню набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Таким чином, підставою для розірвання договору довічного утримання є факт невиконання або неналежного виконання набувачем обов'язків за договором довічного утримання. Відповідачем визнано, що він не виконував взяті обов'язки за договором, а тому, враховуючи всі обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

У позові проти Виконкому [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 85.4 кв.м., з яких 41.1 кв.м. житлової і 44.3 кв.м. допоміжної. Вимоги мотивовані тим, що у 1993 році позивач, як постраждалий від катастрофи на ЧАЄС, отримав у встановленому порядку у приватну власність спірний житловий будинок, проте на даний час провести державну реєстрацію прав на нерухомість не може через розбіжності про загальну площу будинку у правовстановлюючих документах. Своє право власності може захистити лише в суді. У письмовій заяві до суду представник позивача вимоги [PERSON] підтримала, у порядку ст.169 ЦПК України просила справу розглядати без своєї участі. Сільський голова звернувся з аналогічним клопотанням, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. [PERSON] є постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи 2 категорії (а.с. 8). У 1993 році він разом із сім'єю був переселений із забрудненої радіоактивної території Лугинського району до с. Нова Василівка, Житомирського району, де на підставі рішення Виконкому від 16.12.1993 отримав ордер на житловий будинок за будівельною позицією[ADDRESS] (а.с.10), у подальшому позивач отримав його у приватну власність, що підтверджується актом передачі житлового будинку з надвірними будівлями від 22.12.1993 позивачу та довідкою КП ЖОМ БТІ №2655 від 24.05.2013 про те, що власником будинку є [PERSON] (а.с. 13, 31). За рішенням сесії від 23.05.1995 спірному будинку було присвоєно нову адресу [ADDRESS] (а.с. 39). Таким чином доводи позивача про набуття права власності на спірний будинок у законній спосіб, знайшли своє документальне підтвердження в суді. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проте, позивач отримав відмову державного реєстратора у реєстрації свого права власності на спірний житловий будинок відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», з причин розбіжностей розміру загальної в право встановлювальному документі та технічному паспорту, що полягають у зменшенні площі будинку з 86.60 кв.м. до 85.40 кв.м., (а.с. 18). Поряд з цим такі розбіжності зумовлені обладнанням позивачем печі у будинку, що підтверджується довідкою КП ЖОМ БТІ №6472 від 25.10.2013, технічними паспортами на спірний будинок станом на 1994 та 2013 рр. (а.с. 14-17, 32-36). Будинок розташований на належній позивачу земельній ділянці, площею 0,2500 га, що підтверджується державним актом серії IV-ЖТ №002145 від 08.04.2002 (а.с. 30). З огляду на усі обставини у сукупності, визнання позову відповідачем, загальні засади цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що наявність помилки щодо площі будинку не може бути перешкодою у реєстрації права власності на нього, а тому слід визнати це право за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

18.12.2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.09.1996 року Шепетівським міським відділом РАГСу Хмельницької області, актовий запис № 288. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З відповідачем припинили шлюбні відносини у зв'язку з несумісністю характерів, відсутності взаємопорозуміння та кохання, крім того, останнім часом не проживають як сім'я. Позивач у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання також не з'явився. Надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.09.1996 року Шепетівським міським відділом РАГСу Хмельницької області, актовий запис № 288, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивач з відповідачем спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини сторони поновлювати не бажають. За даних обставин шлюб підлягає розірванню, так як подальше спільне проживання подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки відповідач до суду не з'явився, заперечень щодо місця проживання дитини не надав, суд вирішив неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], залишити на виховання матері - [PERSON] Крім цього, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved