Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві власності належала квартира [ADDRESS]. Вона є літньою людиною, багато хворіє, проживає в квартирі сама. Син [PERSON] пообіцяв доглядати її до смерті, сплачувати комунальні послуги, якщо їх домовленість буде оформлена нотаріально. 09.03.2005 року вона підписала у нотаріуса текст договору, який не читала. Оскільки вона є глухою, то не чула зміст договору, який розяснювала нотаріус. Вона була впевнена, що посвідчується договір, за яким [PERSON] буде доглядати та утримувати її до смерті. Вважає, що вчинила договір під впливом помилки, що має істотне значення, а тому просить суд визнати його недійсним. Визнати за нею право власності на спірну квартиру. Просила суд поновити їй строк на оскарження договору, визнавши причину поважною, оскільки про укладення договору дарування дізналась у 2013 році. Позивач та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, на його задоволенні наполягали. [PERSON] пояснила суду, що вважала, що уклала із сином договір довічного утримання. Вона є глухою, тому не чула, що їй казала нотаріус під час укладення договору, сам текст договору вона не читала. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених в письмовому запереченні. [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його матірю. У нього є брат, який проживає в м. Москва. В 2005 році [PERSON] вирішила подарувати йому квартиру, яка їй належить, на що він погодився. Ніяких умов договір не передбачав. Під час укладення договору, нотаріус запитала у [PERSON], чи не боїться вона, що син її вижене з квартири. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду письмове заперечення проти позову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, та прийшов до наступних висновків. 09.03.2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В договорі вказано, що [PERSON] (Дарувальник) уклала договір, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки. Згідно пункту 7 сторони підтверджують, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, дарування здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального, так і фізичного. Суду не було надано доказів, але сторони підтвердили, що [PERSON] є матірю відповідача [PERSON] Судом були допитані свідки, які дали наступні показання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2005 році зі слів [PERSON] їй відомо, що вона уклала із сином [PERSON] договір довічного утримання. Вказала, що [PERSON] є глухою з 1987 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] розповідала їй про те, що у 2005 році уклала із сином [PERSON] договір, за яким він зобовязався утримувати її до смерті. [PERSON] погано чує, вад зору у неї немає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що декілька місяців проживала в квартирі [PERSON] Вказала, що [PERSON] погано чує, потрібно підвищувати голос щоб розмовляти із нею. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] погано чує, користується слуховим апаратом, читає та пише, користуючись окулярами. В 2005 році [PERSON] розповіла їй, що уклала договір довічного утримання з сином [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що знайома із [PERSON] Вони часто із нею розмовляють, в ході бесіди вона дізналась, що [PERSON] уклала договір довічного утримання із сином. А в 2013 році [PERSON] від дружини [PERSON] дізналась, що насправді був укладений договір дарування. Згідно з ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність За змістом ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, тощо. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до розяснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час посвідчення правочинів визначає обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. [PERSON] та її представник в судовому засіданні стверджували, що позивач має вади слуху та страждає глухотою. В підтвердження було надано результати обстеження [PERSON] від 24.01.2012 року, крім того посилались на показання свідків. Однак суд ставиться до цих тверджень критично внаслідок наступного. [PERSON] давала суду пояснення в ході судових засідань, відповідала на запитання головуючого та інших учасників розгляду справи. При цьому будь-яких вад зору у [PERSON] судом встановлено не було. Позивачем було підписано як договір дарування, так і всі процесуальні документи, наявні в матеріалах справи. Нотаріус [PERSON] в своєму письмовому поясненні вказала, що [PERSON] вільно спілкувалась, розповідала про бажання укласти договір дарування. Ці факти дають підстави стверджувати, що [PERSON] розуміла значення своїх дій під час укладення оспорюваного договору, доказів про наявність у неї розладів здоровя на час його укладення суду надано не було. Договір дарування був посвідчений нотаріусом відповідно до вимог діючого законодавства. Як вказано в тексті договору, приватний нотаріус [PERSON] встановила особу [PERSON], перевірила її дієздатність. Суд ставиться критично до твердження [PERSON] про те, що вона вважала, що уклала із сином договір, за яким [PERSON] зобовязався утримувати та доглядати її до смерті. Відповідно до положень статей 202-203 СК України син зобов'язаний утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Обовязок [PERSON] утримувати свою матір існує в незалежності від наявності між ними договірних відносин. Доводи [PERSON] спростовуються її власними поясненнями, даними в ході судового засідання 14.10.2013 року (13:52:05), в яких вона пояснила суду, що нотаріус запитала у неї, чи не боїться вона, що син її вижене з квартири. Це свідчить про те, що [PERSON] чула запитання нотаріуса та розуміла їх значення. Аналогічні протиріччя встановлені в поясненнях допитаних судом свідків, які вказували, що [PERSON] є глухою. Пояснити, яким чином вони розмовляли в такому разі із [PERSON] вони не змогли. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи та оцінюючі зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи показання свідків, інші матеріали справи, суд дійшов до висновку про недоведеність неможливість задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведений факт того, що [PERSON] помилялась щодо природу правочину, який вона вчинила. Підстав для поновлення строку оскарження договору судом встановлено не було.

Outcome: dismissed