Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування своїх вимог вказуючи на те, що 28 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/127108/3167/73, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9 198, 02 доларів США , строком з 28 березня 2007 року по 28 березня 2011 року, а відповідач прийняв на себе зобов»язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,5% річних та здійснювати його погашення в строки обумовлені договором, відповідно до графіку погашення кредиту. Позивачем зобов»язання щодо видачі кредиту були виконані належним чином та відповідачеві на підставі заяви на видачу готівки від 28.03.2007 року були видані кошти в сумі 9 198, 02 доларів США. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до платіжного календаря, не сплачує проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 10.1 Кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій , передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення. У зв»язку з невиконанням відповідачем зобов»язань за кредитним договором на адресу останнього була направлена претензія - вимога щодо погашення заборгованості, яка залишена боржником без задоволення. До теперішнього часу відповідач не виконав порушене зобов'язання, кредит, проценти та штрафні санкції не сплатив. Станом на 15 жовтня 2013 року заборгованість за кредитним договором складає 249 465, 29 грв. , з яких : 41 497, 82 грв. - заборгованість по кредиту; 48 774, 33 грв. - заборгованість по відсоткам; 159 193, 14 грв .- пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків. Посилаючись на ст. ст. 526, 543, 546, 549, 550, 553, 554, 610-612, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитним договором в сумі 249 465, 29 грв. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача Графченко І.А. не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував (ас.18, 30). Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини не явки суд не повідомив , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення у пресі про виклик в судове засідання (ас.31). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного, та приймаючи до уваги те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи , про що зазначив у наданій суду заяві (ас.30), суд знаходить можливим розглянути дану справу та ухвалити заочне рішення у відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд знаходить встановленими наступні обставини: - так, 28 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/127108/3167/73, згідно умов якого позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 9 198,02 доларів США , строком на 48 місяців з 28 березня 2007 року по 28 березня 2011 року, а відповідач прийняв на себе зобов»язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13, 50 % річних та здійснювати його погашення в строки обумовлені договором, відповідно до графіку погашення кредиту , що підтверджено в судовому засіданні копією вищезазначеного договору (ас. 4-6), графіком погашення кредиту ( платіжний календар) (ас.7). Позивачем зобов»язання щодо видачі кредиту були виконані належним чином та відповідачеві на підставі заяви на видачу готівки № 167/581-41 від 28.03.2007 року були видані кошти в сумі 9 198,02 доларів США, що становило в еквіваленті у гривнях 46 450,00 грв. що підтверджено в судовому засіданні копією вищевказаної заяви (ас.8). Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до платіжного календаря, не сплачує проценти за користування кредитними коштами. Згідно п. 10.1 Кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення (ас.6). У зв»язку з невиконанням відповідачем зобов»язань за кредитним договором на адресу останнього була направлена претензія - вимога щодо погашення заборгованості, яка залишена боржником без задоволення (ас.9). До теперішнього часу відповідач не виконав порушене зобов'язання, кредит, проценти та штрафні санкції не сплатив. Станом на 15 жовтня 2013 року заборгованість за кредитним договором складає 249 465,29 грв. з яких : 41 497, 82 грв.- заборгованість по кредиту; 48 774, 33 грв .- заборгованість по відсоткам; 159 193, 14 грв. - пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків, що підтверджено в судовому засіданні розрахунком заборгованості за договором , виконаним станом на 15.10.2013 року та в якому курс НБУ валюти кредиту на дату розрахунку становить 7, 9930 грв. (ас.11-14) Відповідно до ст. 525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України , якщо в зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ) . Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня, при цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Згідно зі ст. 2 Закону України " Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Таким чином, право банку здійснювати видачу кредитів в іноземній валюті визначено на законодавчому рівні і регулюється Законом України « Про банки і банківську діяльність» , Законом України « Про Національний банк України», Декретом Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якими дозволяється зазначена діяльність за наявності виданої Національним банком України ліцензії. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 249 465, 29 грв., суд виходить з наступного: - так, однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов»язань, а також й однією з форм цивільно - правової відповідальності. Відтак, проценти, які підлягають сплаті, згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Таким чином, вимоги позивача в частині щодо стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в розмірі 41 497, 82 грв. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 48 774, 33 грв., суд знаходить обґрунтованими та такими , що підлягають до повного задоволення. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені за порушення строків повернення суми кредиту та процентів за користування останнім в розмірі 159 193, 14 грв. , суд виходить з наступного: - відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 10.1 договору визначено, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума. Відповідно до ч.3 зазначеної статті розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом та відсотками за користування останнім, суд , виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості знаходить можливим та доцільним зменшити розмір останньої з 159 193,14 грв. до 23 225 грв. ., так як визначений позивачем розмір останньої є непропорційно великим в порівнянні з отриманим кредитом , та стягнення останньої в такому розмірі буде явно несправедливим. Суд зауважує, що як вбачається з укладеного між сторонами договору відповідач отримав споживчий кредит, тобто мало місце споживче кредитування. Відповідно до ст. 1 Закону України » Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У п. 23 ст. 1 цього ж Закону зазначено, що споживчий кредит - це кошти , що надаються кредитодавцем ( банком) споживачеві на придбання продукції. Згідно до ст. 11 Закону « Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти ( споживчий кредит) або бере зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов»язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ст. 18 Закону України „ Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягатиме 23 225, 00 грв. пені за несвоєчасність виконання зобов»язань, як п»ятдесят відсотків від суми отриманого останнім кредиту, еквівалент якого у гривнях на момент отримання становив 46 450, 00 грв. (ас.8). Відтак, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість в сумі 113 497, 15 грв., яка складається з : 41 497,82 грв .- заборгованість за кредитом; 48 774, 33 грв. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 23 225, 00 грв. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором . Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі 1 134, 97 грв.

Outcome: partial