Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку участі у вихованні дитини і усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з дитиною, третя особа - орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказував на те, що він з відповідачкою в період з 2006 року по липень 2007 року проживали однією сім»єю. [INFO] у них народився син -[PERSON]. В липні 2007 року відповідачка разом з сином переїхала до міста Маріуполя в гості до своїх батьків, на що він надав їй згоду, і протягом усього часу їх перебування в гостях він цікавився ними, спілкувався з ними про їх проводження часу. Однак на початку вересня 2007 року він черговий раз зателефонував відповідачці і дізнався від неї про те, що вона вирішила разом з сином залишитися проживати в м.Маріуполі. На його неодноразові спроби зберігти сім»ю, відповідачка того не бажала і відмовлялася від цього. При цьому він усвідомлює свою відповідальність за сина, бажає виховувати його та забезпечувати, розважатися разом з ним, однак свої права реалізувати не може, так як відповідачка йому в цьому перешкоджає шляхом ненадання йому дитини. 20 лютого 2009 року він звертався до Орджонікідзевської районної адміністрації з заявою про це, на що його заява була розглянута комісією по захисту прав дитини і винесено рішення, яким встановлено порядок його участі у вихованні сина, зокрема: щонеділі в суботу з 16-00 до 19-00 год. за місцем проживання відповідачки в [ADDRESS] в присутності матері. Однак навіть незважаючи на це рішення відповідачка ігнорує його і продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином, тим самим порушує його права на спілкування і виховання сина по даний час та шкодить повноцінному розвитку їх сина, так як батько має важливіше значення для виникнення у дитини відчуття себе як з особистісної, так із психологічної точки зору. Просить суд встановити йому наступний порядок участі у вихованні і спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON], [INFO], без присутності матері - відповідачки [PERSON] щонеділі в понеділок, середу, п»ятницю, суботу, неділю, із тривалістю кожного побачення мінімум в три години, а з її дозволу наданого йому письмово, безпосередньо перед побаченням із сином і більше трьох годин та зобов»язати [PERSON] припинити чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином і в здійсненні його виховання. Заперечуючи проти перівсного позову, [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області. Обгрунтовуючи свій зустрічний позов вказувала на те, що в період з 2006 року по липень 2007 року вони з відповідачем проживали однією сім»єю в Російській Федерації, Республіці Татарстан, м.Казань. [INFO] у них народився син -[PERSON]. В липні 2007 року вона разом з сином переїхала до міста Маріуполя в гості до своїх батьків, на що [PERSON] надав їй згоду, а в серпні 2007 року він переїхав і сам до них, де вони проживали однією сім»єю до грудня 2007 року. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як відповідач після народження сина не мав наміру створення нормальних сімейних відносин, матеріально забезпечувати дитину і сім»ю, став вести себе агресивно відносно неї і сина, між ними часто виникали сварки. З січня 2008 року по травень 2009 року відповідач відвідував дитину тільки декілька разів. Рішенням комісії з питань захисту дітей від 12.08.2009 року відповідачеві встановлено порядок його участі у вихованні сина, зокрема: щонеділі в суботу з 16-00 до 19-00 год. за місцем її проживання в [ADDRESS] та в її присутності. Проте з травня 2009 року по лютий 2010 року відповідач не відвідував свого сина, і за рік його відсутності син забув про нього, а з березня 2010 року по січень 2011 року відповідач бачився із сином всього декілька разів. Незважаючи на те, що відповідач порушував час зустрічей з сином, вона надавала йому можливість бачитися із сином і при кожній зустрічі він постійно влаштовував сварки з нею, вживав нецензурну лайку, погрожував фізичною розправою і здійснював психологічний тиск на неї і на сина. Все це відбувалося в присутності сина, після чого син став зачинятися в собі і заїкатися, у нього з»явився страх і настороженність відносно свого батька. Їй доводилося декілька разів звертатися до міліції з цього приводу. Крім того, їй відомо, що відповідач був два рази судимий, що може негативно вплинути на виховання і розвиток її сина. Увесь цей час син проживає разом з нею, вона самостійно виховує і утримує його без будь-якої участі зі сторони батька - відповідача [PERSON]: педагогічної, матеріальної, грошової, трудової чи іншої, дитина пам»ятає і знає свого батька тільки з її слів, так як усі ці роки відповідач не проявляв будь-якого інтересу до сина і не турбувався про нього. Таким чином, відповідач повністю ухиляється від виховання свого сина. Крім того, більше двох років відповідач не проживає в місті Маріуполі і не перебуває на території України, не має тут постійного місця проживання і у власності житла, тобто умов для зустрічей із сином. Всі ці обставини свідчать про одне, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків щодо свого малолітнього сина. Разом з тим вона проживає з дитиною в двокімнатній квартирі, в якій створені всі умови для проживання і виховання дитини та має постійне місце роботи. При таких обставинах просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. При розгляді справи в суді представник позивача [PERSON], [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, зазначивши також, що відповідачка перешкоджала позивачеві зустрічатися зі своїм сином, і тому він вирішив звернутися безпосередньо до суду. Усі наслідки в здоров"ї і психікі дитини породжує сама [PERSON] і якщоб син спілкувався з батьком дитина була б здоровою. В місті Маріуполі у нього є цивільна дружина, в якої є постійне місце проживання з усіма зручностями необхідними для дитини. Разом з тим заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви. Відповідачка [PERSON] підтримала доводи своєї зустрічної позовної заяви та просила її задовольнити, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків відносно свого малолітнього сина. Також просила суд відмовити у задоволенні первісного позову. Представник відповідачки [PERSON], [PERSON] заперечував проти задоволення первісної позовної заяви, зазначивши, що позивач проживає в іншій країні Російській Федерації і тому просто не матиме змогу зустрічатися із сином згідно графіку, який він сам же і просить встановити. Він 2 роки був відсутній в місті Маріуполі, не допомагав і не виховував свого сина. Крім того, він порушував і рішення клмісії з питань захисту прав дитини. Будь-яких спроб участі у вихованні та утриманні сина з боку позивача не було, належних умов для його виховання на території України він не має, власного житла також не має. Тому вважає, що підстав для задоволення первісного позову не має. Разом з тим, повністю підтримав вимоги позивачки за зустрічним позовом та просив позбавити відповідача батьківських прав відносно сина, так як останній не виконує своїх батьківських обов»язків по відношенню до сина. Представник третьої особи - Сєіна О.В. пояснила суду, що враховуючи малолітній вік та стан здоров»я дитини, орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області, клопоче перед судом про залишення графіку спілкування [PERSON] з малолітнім сином - [PERSON], який було встановлено комісією з питань захисту прав дитини - щотижня у суботу з 16-00 год. по 19-00 год. за місцем фактичного проживання матері [PERSON] З метою прийняття відповідного рішення з максимальним урахуванням інтересів дитини остаточне рішення по суті вказаних у позові вимог вважає за доцільне залишити на розгляд суду. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON]. Як свідчить його свідоцтво про народження та свідоцтво про встановлення батьківства, його батьками вказані: мати - «[PERSON]» та батько «[PERSON]». Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України (далі -СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Висновок психолога від 17.04.2009 року, свідчить про те, що як батько [PERSON], так і мати [PERSON] за своїми психологічними діагностиками не позбавленні можливості виховувати дитину - малолітнього [PERSON]. При розгляді справи судом встановлено, що батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] проживає на території [ADDRESS]. Працює в ТОВ «ЛУКМАН ІНЖИНІРІНГ» на посаді керуючого помічника по обслуговуванню нафто-газу Уфа Казань, його середньомісячна заробітна плата складає 11 тис.руб. з 05.05.2011 року і згідно характеристики з місця роботи від 03.01.2012 року, за час роботи характеризується позитивно. Як свідчить довідка інспектора ІАЗ МО МВС РФ «Сабінський», [PERSON] проживає в [ADDRESS], і в картотеці за адміністративними правопорушеннями не значиться. Однак суд не приймає до уваги вищевказану довідку, так як вона спростовується відповіддю заступника начальника Міжмуніципального відділу МВС Російської Федерації «Сабінський» від 21.08.2013 року та відповіддю, що характеристику на [PERSON] надати суду неможливо, так як за адресою, вказаною ним - [ADDRESS] він не проживає і місце його знаходження невідоме. Окрім того, як свідчить вимога на судимість надана заступником начальника Міжмуніципального відділу МВС Російської Федерації «Сабінський» від 21.08.2013 року, [PERSON] раніше судимий 16 жовтня 1995 року за ст.44 ч.2 ст.144, КК РСФСР до 2 років позбавлення волі, звільнений умовно з іспитовим строком в 1 рік; 13 листопада 1997 року за ч.2 ст.158 п.АВ, ст.73 КК РСФСР до 2 років позбавлення волі, звільнений умовно з іспитовим строком на 3 роки, на підставі ст.6 постанови Держ.думи від 26.05.2000 року про амністію звільнений від покарання 17 липня 2000 року. Малолітній [PERSON], [INFO] проживає [ADDRESS] разом зі своєю матір»ю [PERSON] При цьому [PERSON] ніколи не проживав і не був зареєстрований у вказаній квартирі, про що свідчить довідка ПП «Альянс-Гіс». Малолітній [PERSON] за місцем відвідування ясла-садочка №47 характеризується позитивно. Його вихованням і навчанням займається мама, бабуся і дідусь, отримує консультативну допомогу у педіатра «Маріупольського територіального медичного об»єднання здоров»я та дитини» і спостерігається у нього з лютого 2011 року. Потребує спостереження у гастроентеролога, лікування і санаторно-курортного лікування, завжди на прийом до лікаря приходить тільки його мати та виконує усі призначення і рекомендації. Крім того, отримує консультативну допомогу у невролога, відвідує психокорекційні зайняття по мірі необхідності, спостерігається у дитячого ендокринолога з приводу субклінічного гіпотеріоза, відвідує зайняття логопеда з 01.03.2011 року в дитячому садку навчального комплексу «Альтер -Его». При цьому до лікарів приходить тільки мати та з»ясовує план лікування і заняття з дитиною. Навчальний заклад відвідує мати, батько дитини не робить того і не цікавиться розвитком свого сина. Мати дитини - [PERSON] працює в Центральній юридичній консультації на посаді помічника адвокатів з 16.05.2013 року, і розмір її середньої заробітної плати складає 1163,75 грн., на обліках в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває. Згідно актів обстеження умов проживання, дитина - [PERSON] проживає разом з матір»ю [PERSON] та бабусею в 2 кімнатній квартирі, умови проживання в якій добрі. Мати займається вихованням сина, в квартирі створені усі необхідні умови для проживання і виховання дитини. Висновок спеціаліста від 10.06.2013 року, міжрегіонального юридичного центру бюро експертиз, свідчить про те, що дитина - [PERSON] до своєї матері [PERSON] відноситься як до частини себе, любить її, сприймає свого біологічного батька [PERSON] з почуттям страху, спогади про батька носять негативний емоційний досвід для нього, а ситуації, пов»язані з ним є психотравмуючими для дитини. Відсутність взаємовідносин з біологічним батьком позитивним чином впливає на його психоемоційний стан. З роками спогади, пов»язані з батьком і які нанесли визначний негативний досвід при формуванні особистості хлопчика втрачають свою кольоровість і не будуть провокувати психоемоційні неадекватні спалахи хлопчика. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. На підставі ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Як видно з відповіді служби у справах дітей Орджонкідзевської районної адміністрації від 05.06.2013 року [PERSON] до органу опіки та піклування і служби у справах дітей з питання усунення перешкод з боку [PERSON] у вихованні сина і спілкуванні з ним в період з січня 2011 року і по даний час не звертався. Постановами від 13 січня 2011 року та від 16 лютого 2009 року за заявами [PERSON] відмовлено в порушенні кримінальних справ відносно [PERSON] за фактом погроз [PERSON] та її родині фізичною розправою і за поясненнями самої [PERSON] та її представника ці сварки виникали саме в ті дні, коли [PERSON] приходив до неї для зустрічей із сином. Як свідчить відповідь головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 19.08.2013 року [PERSON] останній раз перетинав кордон України, а саме виїздив з країни 13 січня 2011 року і більше не в"їздив на її територію. Окрім того, останній раз 04 грудня 2013 року [PERSON] перебував в місті Маріуполі, Донецької області - надавав письмові пояснення начальнику служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації, в яких вказував на те, що перебував у шлюбі з [PERSON] з якою мають спільного сина, аліменти на його утримання він сплачує добровільно. [PERSON] самостійно не висловлює ніякого бажання в його спілкуванні з сином. Вважає рішення комісії по захисту прав дитини від 28 жовтня 2013 року законним і правильно винесенем. Однак як встановлено при розгляді справи свого сина він не відвідував. Свідок [PERSON], пояснила суду, що є [PERSON] цивільною дружиною. З ним вони познайомилися весною 2010 року, а через деякий час стали проживати разом. Вже на той час у нього було рішення про те, що він може спілкуватися з сином, однак приходячи до [PERSON] для цього він сина не бачив, так як його колишня дружина перешкоджала йому в цьому. Вона має у власності трикімнатну квартиру, в якій є місце і для сина [PERSON] - [PERSON]. У разі винесення судом рішення на його користь він має намір приїздити на проживання до Маріуполя і проживати разом з нею та зустрічатися з сином. При цьому охарактеризувала [PERSON] як позитивного, врівноваженого, спокійного, маючого 2 вищих освіти. А як свідчить акт обстеження її матеріально-побутових [ADDRESS], вона має належним чином створені умови для проживання в її квартирі і для сина [PERSON] - [PERSON]. Згідно висновку органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області від 13 грудня 2013 року, враховуючи малолітній вік та стан здоров»я дитини, орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області, клопоче перед судом про залишення графіку спілкування [PERSON] з малолітнім сином - [PERSON], який було встановлено комісією з питань захисту прав дитини - щотижня у суботу з 16-00 год. по 19-00 год. за місцем фактичного проживання матері [PERSON] З метою прийняття відповідного рішення з максимальним урахуванням інтересів дитини остаточне рішення по суті вказаних у позові вимог важає за доцільне залишити на розгляд суду. При цьому оцінюючи вказаний висновок суд вважає, що наданий органом опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області висновок по суті вирішення спору щодо залишення графіку спілкування [PERSON] з малолітнім сином - [PERSON], сам по собі виключає позбавлення відповідача батьківських прав. Однак відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд не погоджується з таким висновком, оскільки вважає, його таким, що суперечить інтересам дитини. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що відповідачем [PERSON] не надано суду доказів, які свідчать про існування будь-яких перешкод для його спілкування зі своїм сином і його виховання. Щодо встановлення порядку для участі у вихованні і спілкуванні [PERSON] з сином, то суд вважає, що підстав для задоволення первісного розову в цій частині немає, так як згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини № 8 від 12.08.2009 року [PERSON] встановлено порядок участі у вихованні і спілкуванні з сином - [PERSON] щонеділі, в суботу з 16-00 до 19-00 за місцем фактичного проживання матері та в її присутності. Представник позивача [PERSON], [PERSON] при розгляді справи судом зазначав про те, що фактично батько хоче спілкуватися, зустрічатися і виховувати дитину, але в цьому йому перешкоджає мати дитини - [PERSON], в тому числі і виконувати вимоги рішення комісії з прав дітей № 8 від 12.08.2009 року, однак доказів того при розгляді справи судом не встановлено, що свідчить про невиконання [PERSON] вже раніше встановленого порядку участі у вихованні і спілкуванні з сином - [PERSON] та його небажання цього. Відповідно до п.2 ч.1 Стаття 164 СК України визначає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п.16 роз»яснено, що соби можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків відносно свого малолітнього сина -[PERSON], тим, що не піклується про його фізичний і духовний розвиток, відвідування навчального закладу, не забезпечує лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток сина як складову виховання; не спілкуються з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що дає підстави суду прийти до висновку про позбавлення його батьківських прав. Суд вважає доводи [PERSON] щодо того, що відповідач не утримує сина та не надає їй матеріальної допомоги на його утримання неспроможними тому не приймає їх до уваги, так як на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 23 жовтня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON], в розмірі 1/4 частини усих видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили - 05 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку та стягнуто додаткові витрати на утримання сина в розмірі 9 677 грн. А згідно наданих представником відповідача квитанцій, [PERSON] сплачував на користь [PERSON] аліменти, зокрема: за березень 2013 року - в сумі 311 грн. і в сумі 917 грн., за квітень 2013 року в сумі - 614 грн., за липень 2013 року в сумі -3 000 рос.рубл. На підставі викладеного,

Outcome: approved