Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-11 00:00:00

Позивач: публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення боргу на заставне майно посилаючись на те, що 22 грудня 2006 р. за договором кредиту [PERSON] отримав акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі за текстом - позивач) грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 40400 гривень з процентною ставкою користування грошовими коштами на рівні 19 процентів річних. В якості забезпечення виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, відсотків за його користування, можливих штрафних санкцій, пені та неустойки 03 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] з майновими поручителем - [PERSON] був укладений іпотечний договір та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 61, де предметом іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: двохкімнатна квартира під № 9, загальною площею 44,4 кв. м, житловою площею 28,3 кв. м, що знаходиться в будинку [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. 13 листопада 2007 року укладено договір про розірвання договору іпотеки № 1 від 22 грудня 2006 року та в той же день підписано іпотечний договір, між ВАТ «ВАБ» та [PERSON], для забезпечення виконання кредитного зобов'язання на загальну суму 80166,60 гривень відповідно до Додаткової угоди № 1 від 13 листопада 2007 року до договору кредиту. 28 травня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 22 грудня 2006 року про збільшення суми кредиту до 112939,40 гривень. З метою забезпечення виконання договірного зобов'язання, між банком та відповідачами, укладено додаткову угоду № 1 до іпотечного договору від 31 листопада 2007 року, змінюючи розмір заборгованості та термін користування кредитом. Відповідно до умов п.п. 1.1, 3.3.3. договору кредиту відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений термін. 23 травня 2011 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська ухвалено примусове стягнення кредитної заборгованості за Договором кредиту № 1/гр. від 22 грудня 2006 року (справа № 2-504/2011 року). Вимоги позивача щодо погашення боргу відповідачами не були виконані і станом на 10.05.2012 року загальна сума заборгованості громадянина [PERSON] перед позивачем складає 199057,28 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом в сумі 95263,71 гривень; прострочена заборгованість за відсотками 57 413,62 гривень; штраф по простроченому кредиту та відсоткам в сумі 46 379,95 гривень; Просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 1/гр від 22.12.2006 в сумі 199057,28 гривень; на задоволення вимог позивача за договором кредиту № 1/гр. від 22 грудня 2006 року звернути стягнення за іпотечним договором 13 листопада 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 61, на предмет іпотеки двохкімнатна квартира під № 9, загальною площею 44,4 кв. м, житловою площею 28,3 кв. м, що знаходиться в будинку [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.11.2006 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, право власності на яке зареєстровано в Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації в книзі № 126 за реєстровим № 17139409; визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку»; стягнути з відповідачів на його користь сплачений судовий збір в розмірі 107,30 гривень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав із зазначених у ньому підстав, відповідач [PERSON] позов не визнала пояснила, що хотіла таким чином допомогти [PERSON], просила не позбавляти її квартири. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 грудня 2006 р. за договором кредиту [PERSON] отримав акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі за текстом - позивач) грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 40400 гривень з процентною ставкою користування грошовими коштами на рівні 19 процентів річних. В якості забезпечення виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, відсотків за його користування, можливих штрафних санкцій, пені та неустойки 03 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] з майновими поручителем - [PERSON] був укладений іпотечний договір та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 61, де предметом іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: двохкімнатна квартира під № 9, загальною площею 44,4 кв. м, житловою площею 28,3 кв. м, що знаходиться в будинку [ADDRESS], Дніпропетровської області, що належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.11.2006 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, право власності на яке зареєстровано в Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації в книзі № 126 за реєстровим № 17139409. 13 листопада 2007 року укладено договір про розірвання договору іпотеки № 1 від 22 грудня 2006 року та в той же день підписано іпотечний договір, між ВАТ «ВАБ» та [PERSON], для забезпечення виконання кредитного зобов'язання на загальну суму 80166, 60 гривень відповідно до додаткової угоди № 1 від 13 листопада 2007 року до договору кредиту. 28 травня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 22 грудня 2006 року про збільшення суми кредиту до 112939,40 гривень. З метою забезпечення виконання договірного зобов'язання, між банком та відповідачами, укладено додаткову угоду № 1 до іпотечного договору від 31 листопада 2007 року, змінюючи розмір заборгованості та термін користування кредитом. Відповідно до умов п.п. 1.1, 3.3.3. договору кредиту відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений термін. Відповідно статті 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином та у строк відповідно до умов договору. З лютого 2008 року відповідач [PERSON] виконує обов'язки, щодо повернення основної суми заборгованості та сплати відсотків за користування, не належним чином. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] більше ніж 90 календарних днів обов'язків встановлених п. 1.1, 3.3.3. договору кредиту, термін надання кредиту вважається таким, що сплив відповідно договору кредиту, відповідач [PERSON] повинен був повністю погасити кредит з нарахованими відсотками та штрафними санкціями, цей обов'язок також не був виконаний. 23 травня 2011 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ ухвалено примусове стягнення кредитної заборгованості за договором кредиту № 1/гр. від 22 грудня 2006 року (справа № 2-504/2011 року). Станом на сьогоднішній день Заводським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ відкрито виконавче провадження стосовно примусового стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] Вимоги позивача щодо погашення боргу відповідачами не були виконані і станом на 10.05.2012 року загальна сума заборгованості громадянина [PERSON] перед позивачем складає 199057,28 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом в сумі 95263,71 гривень; прострочена заборгованість за відсотками 57413,62 гривень; штраф по простроченому кредиту та відсоткам в сумі 46 79,95 гривень; Відповідно п. 6.2 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту позивач має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно п. 7.2 іпотечного договору позивач за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки у тому числі шляхом продажу предмета іпотеки будь-який особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель, яким є позивач, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. Так, відповідно статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, таким способом може бути проведення продажу на прилюдних торгах, встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані звільнити житловий будинок чи житлове приміщення. Згідно ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved