Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-28 00:00:00

20 лютого 2002 року у відповідності до рішення 19 сесії 23 скликання Осіївської сільської ради Бершадського району від 29 грудня 2001 року [PERSON] отримала державний акт І-ВН №0011036 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 3,40 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При виникненні необхідності укладення договору оренди вказаної земельної ділянки, позивачка виявила втрату оригіналу державного акту, а тому звернулась до Бершадського районного відділу земельних ресурсів для видачі дублікату державного акту про право власності на земельну ділянку. На своє звернення [PERSON] отримала відповідь про те, що з 1 січня 2013 року, у зв'язку зі змінами в законодавстві, державні акти видаватися не будуть. Натомість документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку буде свідоцтво про право власності, яке видається територіальним органом Державної реєстраційної служби. Враховуючи вищенаведене, позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить постановити рішення суду, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 3,40 га, отриману нею згідно державного акту І - ВН № 001036 від 20 лютого 2002 року, виданого виконкомом Осіївської сільської ради. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак, від її представника за довіреністю [PERSON] до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Осіївської сільської ради Бершадського району в судове засідання не з'явився, однак за підписом сільського голови на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі представника сільської ради Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до рішення 19 сесії 23 скликання Осіївської сільської ради Бершадського району від 29 грудня 2001 року [PERSON] отримала державний акт І-ВН №0011036 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 3,40 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено копією вказаного державного акту про право власності на вказану земельну ділянку від 20.02.2002 року. Однак, оригінал державного акту власником було втрачено, про що зроблено оголошення в районній газеті "Бершадський край". 01.10.2013 року позивачка звернулась до відділу Держземагенства у Бершадському районі Вінницької області з заявою про видачу дублікату втраченого державного акту, на що отримала відповідь № 4546 від 02.10.2013 року про те, що з 1 січня 2013 року, у зв'язку зі змінами в законодавстві, державні акти видаватися не будуть. Натомість документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку буде свідоцтво про право власності, яке видається територіальним органом Державної реєстраційної служби. Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. А ч. 3 ст. 17 цього ж закону зазначає, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи вищенаведені норми закону, позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності на належні їй земельні ділянки у реєстраційній службі Бершадського РУЮ, оскільки реєстрація проводиться лише за наявності правовстановлюючого документу. Ч. 1 ст. 182 ЦК України вказує на те, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а ст. 392 передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved