Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання їх спільної дитини - доньки [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 486,00грн. з наступною індексацією відповідно до закону, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В своєму позові позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі вона спільно проживала в не зареєстрованому шлюбі та вони мають малолітню дитину, яка проживає разом з позивачкою. Позивачка вказує на те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надіслала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити та просила суд про розгляд справи у її відсутність (а.с. 37). Відповідач в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву, в якій просив суд про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги позивачки не визнав та не погодився виплачувати аліменти на користь позивачки у зазначеному нею розмірі так як не вважає себе батьком дитини (а.с. 38). У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, на які посилаються сторони, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітніх дітей, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьком вказаний [PERSON] - відповідач по справі (а.с. 4). З довідки № 370 від 19.03.2013р., виданої виконавчим комітетом Новокапланівської сільської ради Арцизького району Одеської області вбачається, що дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с.6). Ухвалою суду від 02.07.2013р. задоволено клопотання [PERSON] та призначена судово-генетична експертиза, на вирішення якої поставилось питання - чи є батьком (чи може являтися) [PERSON], [INFO] [PERSON]? (а.с. 16). Як вбачається з листів Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 1970-02 від 24.09.2013р., № 2210-02 від 24.10.2013р. неможливо провести призначену ухвалою суду судово-генетичну експертизу у зв'язку з неприбуттям до експертної установи [PERSON], який є відповідачем по справі для відібрання біологічних зразків, що свідчить про ухилення відповідача від участі в експертизі (а.с. 23, 27). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст.24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Ч.3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про його народження, тому, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати його до досягнення ним повноліття. Виходячи з того, що відповідачем не було надано відповідних вимогам ст. ст. 58, 59 ЦПК України доказів, що спростовували б його батьківство відносно [PERSON], суд не знаходить підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів. При цьому, суд виходить з того, що призначена судом судово-генетична експертиза (а.с. 16) не була проведена з вини відповідача - внаслідок неприбуття [PERSON] до експертної установи для відбору біологічних зразків (а.с. 23, 27), а відтак для відповідача настали передбачені ч. 1 ст. 146 ЦПК України наслідки у вигляді відмови у визнанні відповідного факту. Повторного клопотання про призначення експертизи після не виконання призначеної експертизи від відповідача не надійшло. Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами не зареєстрований, в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину, яка проживає з матір'ю до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивачки на утримання дитини до її повноліття, у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. З огляду на викладене, приймаючи до уваги обов'язок батька дитини утримувати дитину, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки, та стягувати аліменти з батька малолітньої [PERSON] на користь позивачки на утримання дитини в розмірі, зазначеному позивачкою. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved