Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

11 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 22.06.1991 року зареєстрував шлюб з відповідачем. Сімейне життя з відповідачем не склалося, і шлюб розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська 05.07.2011р. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час подружнього життя ними був збудований будинок [ADDRESS]. Ще до шлюбу він з відповідачкою мешкали разом та вели спільне господарство, коли стало питання про реєстрацію договору на будинок, то вирішили оформити на неї, оскільки він на той час знаходився на військовій службі і не міг оформити на себе. Будівництво будинку закінчено у 1992 році. На підставі викладено просить суд визнати за ним право власності на ? частину будинку [ADDRESS] (а.с.2-4). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила суд задовольнити позовні вимоги. Додатково пояснила, що вони дійсно будували будинок разом. Заслухавши учасників по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 22 червня 1991 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] актовий запис 35 (а.с.7). 05 липня 2011 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська шлюб укладений між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 6). Згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 27.09.2011р. № 11715 право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору забудови, посвідченого 16.06.1990 року 8ДДНК за реєстром № 3-1205 (а.с.9). Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва від 12 червня 1990 року [PERSON] надано право на безстрокове користування земельною ділянкою по [ADDRESS] загальною площею шістсот кв.м.(а.с. 10-11). Згідно технічного паспорту, будинок [ADDRESS] що складається в цілому з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею - 51,7 кв.м., який складається з приміщень: 1-1- коридор площею 4,9 кв.м., 1-2 - житлова площею 11,8 кв.м., 1-3 - житлова площею 18,9 кв.м., 1-4 - житлова площею 9,7 кв.м., 1-5 - житлова площею 11,3 кв.м., 1-6 - санвузол площею 7,8 кв.м., 1-7 - кухня площею 12,9 кв.м., літ. Б - вбиральні; № 1-4 - огородження; № 3 - водоколонка; № 4 - зливна яма (а.с.22-24). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В силу ч. 1 ст. 60, ст. 63 Сімейного кодексу України майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Подружжя мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11, звертається увага на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням того, що спірне домоволодіння було придбано сторонами у період перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб.

Outcome: approved