Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

05 вересня 2013 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] року померла його дружина [PERSON]. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON]. [INFO] року позивач та його померла дружина отримали у спільну сумісну власність в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиру [ADDRESS]. Дана квартира була приватизована на праві спільної сумісної власності без розподілу часток між співвласниками. Позивач постійно проживав зі спадкодавцем і тому прийняв спадщину. Відповідач у спадщину не вступала, на час смерті матері мешкала за іншою адресою. Між подружжям домовленостей не було, вони вважали, що їх частки рівні. Коли позивач звернувся до Восьмої державної нотаріальної контори, то отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки квартира перебуває у спільній сумісній власності і не визначено частки кожного у даному майні. На підставі викладеного відповідно до уточнених позовних вимог позивач просить суд ухвалити рішення, яким визначити, що частки співвласників в праві власності на квартиру [ADDRESS] є рівними і кожному належить по ? частині; визнати за ним право власності на ? частину даної квартири в порядку спадкування за законом (а.с. 26-29). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду надала письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності.(а.с.62) Представник третьої особи, державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, подав до суду письмові пояснення, за змістом яких просить справу розглядати за їхньої відсутності, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.(а.с.49) Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданим Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці [INFO] року за розпорядженням №3386, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.10). Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24.02.1952 року, актовий запис 209 Амур-Нижньодніпровського райЗАГС м.Дніпропетовська, вбачається що [PERSON] є чоловіком [PERSON]. (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 12 травня 1956 року, актовий запис 902 Амур-Нижньодніпровського райЗАГС м.Дніпропетовська, [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] [INFO]. (а.с.12) Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05 серпня 1978 року, актовий запис 689, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.с.13), який було розірвано 10 листопада 1992 року, актовий запис 391, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.14). [INFO] року померла [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська [INFO] року, актовий запис за № 9610 (а.с.8). Постановою 8 ДДНК від 09 липня 2013 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] по причині того, що за життя між власниками квартири 32, будинок 1 не було досягнуто домовленості щодо належної кожному частки, а тому не може бути проведена державна реєстрація права власності позивача на квартиру так як програмне забезпечення державного реєстру речових прав не передбачає технічної можливості реєстрації права спільної сумісної власності без визначення часток кожного з співвласників (а.с.15). Згідно спадкової справи №198/02 Восьмої ДДНК, відкритої після смерті [PERSON] померлої [INFO] року, крім позивача спадщину ніхто не приймав і за видачею свідоцтва про право на спадщину не звертався (а.с. 51-61). Відповідно до технічного паспорту на квартиру від 11.09.2013 року квартира [ADDRESS], складається з: 1-коридору, площею 4,7 кв.м.; 2-вбиральні, площею 0,9 кв.м.; 3-ванної, площею 2,0 кв.м.; 4-кухні, площею 5,0 кв.м.; 5 - кімнати, площею 16,6 кв.м.; 6 - кімнати, площею 10,5 кв.м.; 7 - вбудованої шафи, площею 1,0 кв.м.; 8- коридору, площею 1,2 кв.м.; 9 - кімнати, площею 12,5 кв.м.; І - балкону, площею 1,54 кв.м.; загальна площа квартири становить 55,94 кв.м., в тому числі житлової площі - 39,6 кв.м. (а.с. 30-33) Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд виходить із наступного. У відповідності до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В свідоцтві про право власності на житло було чітко визначено, що співвласники володіють спірною квартирою на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення частки кожного із них. Положеннями ст. 357 ЦК України встановлено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Змістом ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Оскільки за життя між [PERSON] та позивачем жодних суперечностей про частки кожного у праві власності на квартиру не існувало, жодних домовленостей про ці частки також не встановлено, а позивач просить суд визнати, що частки між співвласниками були рівними, що ґрунтується на законі та відповідає фактичним обставинам справи, враховуючи що спірна квартира належить позивачу та його дружині, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про визначення часток співвласників квартири у праві спільної сумісної власності, як таких, що є рівними. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її чоловік - позивач [PERSON], постійно з 1968 року мешкаючи за адресою спірної квартири та подавши 12 квітня 2002 року заяву про прийняття спадщини, що підтверджується даними його паспорта та копією заяви у матеріалах спадкової справи (а.с. 5, а.с. 52). Інші спадкоємці, а саме [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини згідно письмової заяви нотаріусу (а.с. 53), спадщину не приймали. У зв'язку з такими обставинами суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в заявлений позивачем спосіб. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем усіх прав та обов'язків померлої дружини, у тому числі майнових прав на квартиру [ADDRESS], його позовні вимоги про визнання за ним права власності на частку спірної квартири є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки зазначена квартира є спадковим майном і має бути включена до складу спадщини.

Outcome: approved