Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-28 00:00:00

16.05.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом із нею за адресою: [ADDRESS], залишивши дитину на її утриманні та вихованні. Крім того, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивачка вказує на те, що з 05.10.2002 року перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. 18 вересня 2012 року шлюб між ними було розірвано, так як вони втратили почуття один до одного, між ними постійно виникали сварки, непорозуміння, у тому числі й щодо виховання сина [PERSON]. Шлюб існував лише формально. Ще до звернення до суду вона із сином була вимушена піти від чоловіка мешкати окремо. Як вказує [PERSON], після розірвання шлюбу вони з відповідачем ніяким чином не можуть дійти згоди щодо виховання та місця проживання дитини. Вона не перешкоджала батькові дитини проводити з ним час, неодноразово привозила сина батькові додому, щоб він міг спілкуватися з ним, але коли приходить час забирати сина, він відмовляється їхати з нею, оскільки батько настроює сина проти неї. Відповідач [PERSON] також відмовляється відпускати сина, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки. Позивачка також зазначає, що батько [PERSON] постійно забороняв їй влаштовувати сина в дитячий садочок, гуртки для дітей, оскільки вважав, що синові там завдадуть шкоди, і він сам в змозі всьому навчити сина. Коли вона із сином стали мешкати окремо, в серпні 2012 року вона влаштувала сина в дошкільний навчальний заклад (ясла-сад), в якому він спілкується з однолітками, там відбувається його моральний та духовний розвиток, оскільки він не обмежений в спілкуванні. Також, він відвідував дошкільний гурток «Дошколярик» спеціалізованої школи І ступеня з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м. Києва. Як зазначає [PERSON], останнім часом відповідач постійно залякує її тим, що відвезе сина в Полтаву проти її волі, примушує їхати з ним в м. Полтаву та записати сина в місцеву школу, хоча в цьому місці немає належного житла для життя, виховання та навчання дитини. Деякий час вона з сином мешкали в квартирі відповідача, але вони не в змозі домовитися щодо місця мешкання сина, його виховання, оскільки [PERSON] категорично відмовляється прислуховуватися до її порад та побажань. Він постійно залякує її, принижує, виганяє, примушує звільнитися з роботи та їхати в Полтаву, вимагає гроші. Він постійно спав, дитиною не займався, на вулицю майже не виходив, по дому нічого не робив. Справи по дому виконувала вона сама. Відповідач бажає жити в двох місцях одночасно, і щоб дитина відвідувала декілька шкіл паралельно. Для того, щоб вільно і постійно їздити із м. Полтави до м.Києва та навпаки, відповідач вимагає у неї велику суму грошей і хоче, щоб вона влаштувала сина до школи екстернат. [PERSON] також зазначає, що відповідач дуже агресивний. Дома ламав стільці, рвав одяг, гроші, штовхав її. Наговорив неправду про неї своїм батькам, що вона погрожувала вбити сина та схильна до самогубства. На цьому ґрунті батьки відповідача негативно налаштовані проти неї і підтримують свого сина, не хочуть, щоб [PERSON] пішов до школи, бо вважають його хворим. Крім того, батьки [PERSON] втручаються до виховання дитини та порушують її батьківські права. [PERSON] пройшов медичне обстеження у багатьох фахівців, а також психолого-педагогічну комісію, за висновками яких дитина фізично та психічно до школи готова, але між батьками та [PERSON] постійно виникають сварки в присутності [PERSON]. За таких обставин, вона була змушена була піти з сином жити за їх зареєстрованим місцем мешкання [ADDRESS]. [PERSON] вважає, що вона має всі можливості забезпечити синові належні умови для його виховання, духовного та морального розвитку. Вона має повну вищу освіту, є психологом, викладачем психології, має постійне місце роботи на посаді лаборанта кафедри соціальної роботи і психології Національного університету біоресурсів і природокористування України, регулярно отримує заробітну плату, за місцем роботи характеризується добре, користується повагою серед колег. Також, позивачка зазначає, що вони із сином зареєстровані і мешкають у приватизованій 3-кімнатній квартирі разом із бабусею, якій вказана квартира належить на праві власності. У її сина окрема кімната, облаштована всім необхідним для його життя, утримання, виховання та розвитку. Натомість, відповідач [PERSON] живе у квартирі, яка належить його батькові. В квартирі завжди бруд. Відповідач ніде не працює вже протягом 6 років, кошти на його утримання дає його батько. Коли [PERSON] буває в нього вдома ([ADDRESS]), батько на прогулянку з ним не ходить, не дозволяє [PERSON] спілкуватися з однолітками. Їй дозволяє спілкуватися з дитиною тільки в його квартирі. Вона не могла зводити дитину навіть в музей, оскільки відповідач проти цього. Батько вчить сина не слухатися вчителів, руйнувати дома, ламати державну систему, вбивати людей. Навіює [PERSON] думку, що всі люди вороги, що світ є злом, і коли він виросте, повинен всіх покарати. Її постійно залякує і принижує в присутності сина. Також постійно говорить дитині погані речі про неї, її родину і про своїх батьків. Як вказує [PERSON], з метою захисту своїх сімейних прав та інтересів свого сина вона зверталась із заявою до служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та в Управління кримінальної міліції у справах дітей щодо сприяння вирішення ситуації, яка склалася. Вказані установи надали відповідь, що з [PERSON] проведено профілактичну роботу, під час якої розяснено обовязки батьків щодо утримання, виховання та навчання неповнолітніх дітей та попереджено про відповідальність у разі невиконання батьківських обовязків належним чином. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом із нею за адресою: [ADDRESS], залишивши дитину на її утриманні та вихованні. Крім того, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи в суді 01.08.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить її вимоги до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини залишити без розгляду (а.с.165 т.1). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.08.2013 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини, залишено без розгляду (а.с. 165а-165б т. 1). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матірю підтримали та просять їх задовольнити. Не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON], 25.06.2013 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом із ним за адресою: [ADDRESS] (а.с. 66-76 т. 1). При цьому позивач за зустрічним позовом вказує на те, що позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені, так як таке рішення буде суперечити вимогам матеріального права і цивільно-процесуальному закону, фактичним обставинам справи і доказовій базі, якої немає у первісної позивачки, та навпаки мають бути задоволені вимоги його зустрічного позову з наступних підстав. Як зазначає [PERSON], він та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.10.2002 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], народженого [INFO]. Шлюб між ними розірвано 18 вересня 2012 року за ініціативою [PERSON] Він згоду на розлучення не надавав, оскільки на той час бажав зберегти сім'ю, щоб син виховувався у повній сім'ї. Після розлучення і на даний час він разом із сином [PERSON] мешкає і зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Син після народження постійно проживає тільки за цією адресою. Дана квартира двокімнатна, приватна, належить його ([PERSON]) батькові, це рідний дім [PERSON] і його рідне сімейне середовище. Крім того, він (позивач за зустрічним позовом) є власником квартири в [ADDRESS], яка є двокімнатною та приватизованою. В даний час він працюю дизайнером в ТОВ «Антон». [PERSON] вважає, що проживання сина разом із матір»ю [PERSON] за місцем їх реєстрації: [ADDRESS], погано впливає на психологічний стан дитини, загрожує його здоров'ю і життю, тому просить визначити місце мешкання сина - [PERSON] спільно з ним за адресою їх постійного місця проживання: [ADDRESS]. Як вказує [PERSON], він із дня народження дитини займається доглядом за сином та його вихованням, оскільки через рік після народження сина [PERSON], [PERSON] на протязі двох років навчалась на психолога на вечірній формі навчання в приватному університеті розвитку людини "Україна", відвідуючи університет 3-4 рази на тиждень, та готуючись до занять удома. На протязі життя сина він проводить із ним дуже багато часу. [PERSON] любить його, прихильний до нього, він завжди знаходить із сином спільну мову, не сварить його. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що вони з дружиною мали домовленість не віддавати дитину до дитсадочку до останнього дошкільного року. Його точка зору полягає в тому, що дитина повинна, головним чином, виховуватися в родині. [PERSON] легко знаходить спільну мову з однолітками у дворі, в дитячому клубі, в школі на підготовчих заняттях, він легко спілкується з вчителями, виконує їх вимоги. Із вересня 2012 року [PERSON] відвідував дитячий садок, групи підготовки до школи. З лютого 2013 року син, після перелому правої руки, відвідував у Дніпровському районі гурток раннього розвитку дитини в дитячому клубі "Компас" і заняття з підготовки до першого класу в середній загальноосвітній школі №66. В квітні 2013 року він подав заяву про зарахування [PERSON] до першого класу школи № 66. До навчання в школі [PERSON] підготовлений і він продовжує його підготовку і виховання. [PERSON] стверджує, що займаючись розвитком [PERSON], він вивчає з ним літературу, хімію, астрономію - ті предмети, до яких в нього є жвавий інтерес. Він (позивач) закінчив школу мистецтв № 2 і навчався на архітектурному факультеті Київського державного технічного університету будівництва і архітектури за спеціальностями: викладач образотворчого мистецтва, художник, дизайнер, працював у школі № 31 керівником гурткової роботи, має педагогічні навички в роботі з дітьми, професійно навчає [PERSON] малюванню і музиці. На цей час [PERSON] вже відвідав: музеї археології, геології, музей ВВВ, краєзнавчий Полтавський музей, музей під відкритим небом у Пирогово, музей «Мамаєва слобода», технічний музей «Експеріментариум». З приводу майбутнього навчання сина він має думку, що [PERSON] має яскраво окреслені здібності до знань технічної спрямованості і те, що відповідачка бажає, щоб дитина навчалась у школі, яка є "Школою - лабораторією інституту психології", яку вона вибрала в Деснянському районі, він вважає хибним. З цього приводу вони не дістали згоди щодо вибору школи. Також, позивач вказує на те, що квартира [ADDRESS], де [PERSON] проживає з ним, знаходиться в доброму санітарному стані, має дві кімнати. В ній є все необхідне для дитини: парта для занять, спортивні знаряддя в обладнаному місці, окремій диван для сина, підручники, іграшки, багато розвиваючих ігор, піаніно, інші музичні інструменти. В квартирі зібрана велика бібліотека дитячої літератури - більше 250 видань. Його (позивача) батьки, [PERSON] та [PERSON], приймають активну участь у житті і вихованні [PERSON], проводять з ним багато часу, займаються його розвитком і навчанням. Його мати не працює, і за його зверненнями часто перебуває з [PERSON]. [PERSON] дуже любить бабусю та дідуся, із своєї ініціативи постійно з ними спілкується наочно і телефоном, часто бажає перебувати у них у гостях у чотирьохкімнатній квартирі, де для нього багато конструкторів, книжок, іграшок, спортивного знаряддя. Його сестра, [PERSON], кандидат філологічних наук, викладач з англійської мови Київського національного університету їм. Т. Шевченка, багато займається з [PERSON] англійською мовою. Крім того, [PERSON] вказує на те, що постійно доглядає за здоров'ям сина і його фізичним розвитком. Влітку він організовує відпочинок з дитиною в екологічно чистому місці, в помірному кліматі в м. Полтаві. Маючи там квартиру, він дбає про те, щоб там можна було проводити все літо, також вони разом виїжджали на море. Позивач вважає, що проживання [PERSON] з матірю [PERSON] загрожує психологічному і моральному стану сина, його здоров'ю і життю, адже позивачка до народження дитини неодноразово заявляла, що не хоче мати дітей. В шлюбі в них не було дитини чотири з половиною роки, і після народження дитини та повернення додому вона була в стресовому стані. З моменту народження [PERSON] і до сьогодні мати вихованням дитини не займалася, уваги дитині не приділяла. Як вказує [PERSON], відповідачка за зустрічним позовом постійно погрожує вбити їх сіна [PERSON], неодноразово казала, що вб'є дитину і себе, намагалася вкоротити собі віку, є психічно неврівноваженою, має напади гніву, тому погрози фізичної розправи над сином може привести у виконання. [PERSON] постійно погрожує покінчити життя самогубством, каже, що думає про самогубство з 15-ти років, неодноразово в його присутності та в присутності дитини намагалася вкоротити собі віку, вважає, що в житті немає сенсу. Також, [PERSON] стверджує, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя та за сексуальною орієнтацією є лесбіянкою, про що сама йому повідомила. До народження дитини вона вела активне статеве життя поза шлюбом, вступаючи в зв'язок із жінками. Він п'ять разів заставав її під час статевої близькості із п'ятьма різними жінками. Багато її подруг є нетрадиційної орієнтації, тому виховання сина в такому оточенні є згубним для нього. Оскільки [PERSON] є лесбіянкою, вона не розуміє і не сприймає нормально чоловіків, ненавидить їх, тому ненавидить і свого сина. При народженні [PERSON] відповідачка казала, що вб'є його, її мета - фізичне знищення хлопчика, ненависть до чоловіків є сутністю її поведінки в сім'ї. Замість проявів жіночості вони із сином мають від неї прояви грубості, агресії, фізичного і психологічного насильства. На думку [PERSON], після народження сина відповідачка не може бути вільною у своїх статевих зв'язках із жінками і це посилює її ненависть до сина, вона водила його із собою до своїх коханок, а він просив її цього не робити. [PERSON] хоче забрати [PERSON], проживати з ним окремо і знову вести аморальний спосіб життя, вступаючи у статеві зв'язки із жінками. Відповідачка має психологічні проблеми та сама це визнає, протягом тринадцяти років регулярно звертається за допомогою до психологів та психіатрів, навіть має освіту психолога, і вибір цієї професії зумовлений саме спробою вирішити свої психологічні проблеми. Крім того, позивач стверджує, що [PERSON] застосовує до їх сина [PERSON] фізичне насильство, бє його, трясе, б'є по обличчю, б'ється з [PERSON], а коли він намагається захищатися, б'є його ще сильніше. Також, відповідачка застосовує до [PERSON] психологічне насильство, спричиняє на нього психологічний тиск, кричить на нього, погрожує, залякує, обзиває, погрожує наступними покараннями, тримаючи в психологічній напрузі. Після народження сина, відповідачка постійно скандалить у його присутності, кричить, лається нецензурною лайкою, ображає і принижує його (позивача) в присутності дитини. Вона постійно займається провокаціями сварок і сутичок у присутності дитини, спеціально плаче його в присутності. Коли син відсутній, або спить, цього не відбувається. Як зазначає [PERSON], відповідачка за зустрічним позовом не дбає про здоров'я дитини і це загрожує його здоров'ю та життю. Вони мають непорозуміння через недбале ставлення відповідачки до здоров'я дитини. Це особливо пов'язано із його неправильним харчуванням. За 6 років життя [PERSON] вже зафіксовано п»ять звернень до лікарів з приводу негараздів із підшлунковою залозою і кишковим трактом. Згідно досліджень УЗІ в нього збільшені: підшлункова залоза, селезінка, печінка. Син потрапив у важкому стані до інфекційного відділення лікарні після родинного свята в їх сім'ї в листопаді 2010 року, що підтверджується копіям витягів із медичних карток, які знаходяться у відповідачки. В той час, коли [PERSON] перебував з відповідачкою у її матері, вона проявила себе як людина, яка не в змозі дбати про здоров'я дитини. [PERSON] у вересні 2013 року хірург видалив ніготь на великому пальці лівої ноги після забиття дверима. Не вилікувавши легку застуду [PERSON] з 22.09.2012 року, відповідачка продовжувала водити [PERSON] в дитсадок, внаслідок чого 19.10.2012 року діагноз - затяжний перебіг ГРВІ, що потребувало звернення в Інститут отоларингології із наступним виліковуванням сина у нього вдома. Коли 28.11.2012 року [PERSON] отримав перелом правої руки із зміщенням у квартирі матері, відповідачка приховувала це від нього протягом 12 днів, не виходячи на зв'язок із його родиною, а її мати відповідала, що вони із сином поїхали в гості. Він не бачився із сином протягом місяця і за цей час через неправильне харчування у неї вдома і в зв'язку із психоемоційним станом [PERSON] майже перестав вживати їжу, бо відчував сильний біль у шлунку. 29.12.2013 року йому було знято гіпс у Дитячій поліклініці №1 Дніпровського району, і у зв'язку із болями в шлунку отримано консультацію педіатра. З цього часу [PERSON] повернувся на своє постійне місце проживання, до його (позивача) квартири для відновлення здоров'я. Як вказує позивач за зустрічним позовом, 05.01.2013 року у [PERSON] діагностовано функціональний розлад шлунково-кишкового тракту та підшлункової залози. У зв'язку з цим він (позивач) в Діагностичному центрі Дніпровського району, включно із денним стаціонаром, займався лікуванням сина до 03.03.2013 року. Згідно витягу із історії хвороби №51 дитині призначено протирецидивне лікування в 3-му - 4-му і 9-му - 10-му місяцях року; санаторно-курортне лікування в профільному санаторії гастроентерологічного профілю і дієта № 5 протягом 6-ти місяців, тобто до вересня цього року. Протягом часу лікування дитини відповідачка, за своїм бажанням, багато разів безперешкодно бувала вдома в їх із сином помешканні, маючи ключі від нього, але жодного разу не з'явилась на лікування за пропозицією лікуючого лікаря - гастроентеролога. Вона зневажливо відноситься до проблем здоров'я сина, не визнає встановленого діагнозу, у зв'язку з чим в них знову виникають непорозуміння з приводу дієтичного харчування сина і його утримання. Натомість, коли дитина два місяці проходила лікування і знаходилась на жорсткій дієті із 5-6-разовим харчуванням обов'язково теплою їжею, яку він (позивач) готував сам, [PERSON] здоров'ям [PERSON] не займалася, а замість того готувала документи до суду. На думку [PERSON], при такому стані здоров'я сина не допустимим є те, що відповідачка з 14 травня і до 13 червня 2013 року, коли йому нарешті вдалося зустрітись із сином і з нею, утримувала сина не там, де вони із сином зареєстровані у квартирі її матері по [ADDRESS], а у свого брата [PERSON], який мешкає по вул.Закревського у Деснянському районі м.Києва. Від [PERSON] йому відомо, що її брат хворіє на цироз печінки, хоча йому не відомо якого характеру гепатит - інфекційного типу або ні. Він неодноразово повідомляв відповідачку про неприпустимість знаходження там сина, так як це загроза його здоров'ю, психологічному і моральному стану. Це ще раз підтверджує загрозливо-недбале ставлення матері до здоров'я свого сина і, навіть, її невігластво у питаннях підтримання здоров'я дитини. Відповідачка раніше погрожувала йому тим, що півроку не дозволить спілкуватися із сином, щоби потім позбавити батьківських прав. Позивач також зазначає, що [PERSON] категорично відмовляється оздоровлювати [PERSON] влітку, двічі в минулому році і в цьому році зірвала оздоровлення сина із виїздом до Полтави, де вони вже неодноразово перебували втрьох. Обидва рази за один день до відправлення з м.Києва вона підступно обманом забирала сина і зникала з ним із дому. Він (позивач за зустрічним позовом) останні роки перебуває під постійним психологічним тиском з боку [PERSON], що в першу чергу виявляється в її постійній конфронтації до нього і в створені провокацій, які направлені на те, щоб вивести його з рівноваги. У зв'язку із особливостями свого характеру відповідачка домагається лише перемоги над кожним із них чоловіків, над ним і сином, та за для цієї перемоги вона замислила їх розлучити. В той же час вони з малолітнім [PERSON] впевнені, що зможуть жити в злагоді разом, не зачиняючи двері їхнього помешкання перед матір'ю в будь який день і час. Вони з [PERSON] живуть один для одного. Поки [PERSON] не самостійний і потребує великої уваги погодуванню і догляду за його здоров'ям, він шукає можливість працювати вдома, але відповідачка не визнає цього і бажає мати всі інтереси поза колом сім'ї, а сина формально закріпити в якихось дитячих закладах, щоб їм не займатися. Він завжди має від своєї родини постійну підтримку, особливо у догляді за сином і його розвитком, в їх родині [PERSON] оточений постійною увагою і любов'ю. Такої підтримки від своєї родини відповідачка не має. [PERSON] ніколи не хотів мешкати в квартирі своєї матері, бо в нього не склалися стосунки з другою бабусею, яка завжди на роботі або працює за комп»ютером, і достатньої уваги з її та боку матері син не відчуває. Посилаючись на викладені обставини, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить задовольнити його позов та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом із ним за адресою: [ADDRESS] (а.с. 66-76 т. 1). В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації Гук О.В. первісний позов [PERSON] підтримала, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. При цьому зазначила, що батько разом із дитиною проживають на території Дніпровського району м. Києва, тому перевірка житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини та виготовлення висновку щодо визначення місця проживання [PERSON] буде проводитися за територіальністю Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. З цих же підстав, просила проводити подальший розгляд справи у їх відсутність. Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Ісаєва І.М. позовні вимоги [PERSON] підтримала, проти зустрічного позову [PERSON] заперечує в повному обсязі. Як зазначила представник Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, і батько і мати малолітнього [PERSON] добросовісно виконують свої батьківські обовязки по вихованню та утриманню дитини. Однак, відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, що мають виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. В ситуації, що склалася в родині [PERSON], відсутні будь-які обставини, які б давали підстави вважати їх винятковими та дозволяли і вимагали розлучити малолітню дитину із матірю. При таких обставинах, Ісаєва І.М. вважає позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина разом із нею обгрунтованими та просить їх задовольнити.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника третьої особи Ісаєвої І.М., допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 05.10.2002 року по 18.09.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8). 16.05.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом із нею за адресою: [ADDRESS], залишивши дитину на її утриманні та вихованні, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем ніяк не можуть дійти згоди щодо виховання та місця проживання дитини. [PERSON] не погоджується з позовними вимогами [PERSON] При цьому вважає, що проживання сина разом із [PERSON] за місцем їх реєстрації: [ADDRESS], погано впливає на психологічний стан дитини, загрожує його здоров'ю і життю, тому просить визначити місце мешкання сина - [PERSON] спільно з ним за адресою їх постійного місця проживання: [ADDRESS]. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як встановлено судом, в обґрунтування своїх вимог про визначення місця проживання сина - [PERSON] спільно з ним за адресою їх постійного місця проживання: [ADDRESS], батько дитини [PERSON] посилається на те, що син після народження проживає тільки за цією адресою. Від дня його народження він займається доглядом за сином та його вихованням, оскільки мати дитини на протязі двох років навчалась в університеті на вечірньому відділенні. Після розлучення з позивачкою у 2012 році син [PERSON] продовжує мешкати разом з ним за вищезазначеною адресою. [PERSON] любить його, прихильний до нього, він завжди знаходить із сином спільну мову, не сварить його. Він постійно доглядає за здоров»ям сина, його фізичним розвитком та навчанням. За місцем їх теперішнього проживання в квартирі [ADDRESS] створені найкращі, ніж у позивачки, умови для проживання та виховання їх сина [PERSON]. Крім того, відповідач [PERSON] вважає, що проживання [PERSON] з матірю [PERSON] загрожує психологічному і моральному стану сина, його здоров'ю і життю, вказуючи на те, що позивачка до народження дитини неодноразово заявляла, що не хоче мати дітей. З моменту народження [PERSON] і до сьогодні мати вихованням дитини не займалася, уваги дитині не приділяла. Як вказує відповідач, [PERSON] неодноразово казала, що вб»є дитину і себе, а оскільки є неврівноваженою особою, має напади гніву, тому погрози над сином може привести у виконання. Як зазначає відповідач, [PERSON] веде аморальний спосіб життя та за сексуальною орієнтацією є лесбіянкою, про що сама йому повідомила. До народження дитини вона вела активне статеве життя поза шлюбом, вступаючи в зв'язок із жінками. Оскільки [PERSON] є лесбіянкою, вона не розуміє і не сприймає нормально чоловіків, ненавидить їх, тому ненавидить і свого сина. При народженні [PERSON] відповідачка казала, що вб'є його, її мета - фізичне знищення хлопчика, ненависть до чоловіків є сутністю її поведінки в сім'ї. Замість проявів жіночості вони із сином мають від неї прояви грубості, агресії, фізичного і психологічного насильства. Відповідач також стверджує, що [PERSON] застосовує до їх сина [PERSON] фізичне насильство, бє його, а коли він намагається захищатися, то б'є його ще сильніше. Також, відповідачка застосовує до [PERSON] психологічне насильство, спричиняє на нього психологічний тиск, кричить на нього, погрожує, залякує, обзиває, погрожує наступними покараннями, тримаючи в психологічній напрузі. Після народження сина, відповідачка постійно скандалить у його присутності, кричить, лається нецензурною лайкою, ображає і принижує його (позивача) в присутності дитини. Вона постійно займається провокаціями сварок і сутичок у присутності дитини, спеціально плаче його в присутності. Коли син відсутній, або спить, цього не відбувається. Як зазначає [PERSON], [PERSON] не дбає про здоров'я дитини і це загрожує його здоров'ю та життю. В листопаді 2010 року син потрапив у важкому стані до інфекційного відділення лікарні після родинного свята в їх сім»ї. У вересні 2012 року, не вилікувавши легку застуду [PERSON], [PERSON] продовжувала водити [PERSON] в дитсадок, внаслідок чого 19.10.2012 року було отримано діагноз - затяжний перебіг ГРВІ. Як зазначає [PERSON], під час перебування сина за місцем проживання матері, у вересні 2013 року [PERSON] було видалено ніготь на великому пальці лівої ноги після забиття дверима. 28.11.2012 року [PERSON] отримав перелом правої руки із зміщенням у квартирі матері позивачки. 29.12.2013 року йому було знято гіпс та отримано консультацію педіатра у зв»язку зі скаргами сина на болів у шлунку. Після чого [PERSON] повернувся на своє постійне місце проживання до його (позивача) квартири для відновлення здоров'я. Як вказує відповідач, 05.01.2013 року у [PERSON] діагностовано функціональний розлад шлунково-кишкового тракту та підшлункової залози. У зв'язку з цим він самостійно займався лікуванням сина до 03.03.2013 року. Протягом часу лікування дитини позивачка, за своїм бажанням, багато разів безперешкодно бувала вдома в їх із сином помешканні, маючи ключі від нього, але жодного разу не з'явилась на лікування за пропозицією лікуючого лікаря - гастроентеролога. Вона зневажливо відноситься до проблем здоров'я сина, не визнає встановленого діагнозу, у зв'язку з чим в них знову виникають непорозуміння з приводу дієтичного харчування сина і його утримання. [PERSON] також зазначає, що [PERSON] категорично відмовляється оздоровлювати [PERSON] влітку, двічі в минулому році і в цьому році зірвала оздоровлення сина із виїздом до Полтави, де вони вже неодноразово перебували втрьох. Обидва рази за один день до відправлення з м.Києва вона підступно обманом забирала сина і зникала з ним із дому. Раніше позивачка погрожувала йому тим, що півроку не дозволить спілкуватися із сином, щоби потім позбавити батьківських прав. Останні роки він перебуває під постійним психологічним тиском з боку [PERSON], що в першу чергу виявляється в її постійній конфронтації до нього і в створені провокацій, які направлені на те, щоб вивести його з рівноваги. У зв'язку із особливостями свого характеру відповідачка домагається лише перемоги над кожним із них чоловіків, над ним і сином, та за для цієї перемоги вона замислила їх розлучити. В той же час вони з малолітнім [PERSON] впевнені, що зможуть жити в злагоді разом, не зачиняючи двері їхнього помешкання перед матір'ю в будь який день і час. Вони з [PERSON] живуть один для одного. Поки [PERSON] не самостійний і потребує великої уваги погодуванню і догляду за його здоров'ям, він шукає можливість працювати вдома, але відповідачка не визнає цього і бажає мати всі інтереси поза колом сім'ї, а сина формально закріпити в якихось дитячих закладах, щоб їм не займатися. Він завжди має від своєї родини постійну підтримку, особливо у догляді за сином і його розвитком, в їх родині [PERSON] оточений постійною увагою і любов'ю. Такої підтримки від своєї родини відповідачка не має. [PERSON] ніколи не хотів мешкати в квартирі своєї матері, бо в нього не склалися стосунки з другою бабусею, яка завжди на роботі або працює за комп»ютером, і достатньої уваги з її та боку матері син не відчуває. Доводи [PERSON] про те, що проживання їх сина [PERSON] разом із [PERSON] за місцем їх реєстрації: [ADDRESS], погано впливає на психологічний стан дитини, загрожує його здоров'ю і життю, суд оцінює критично і до уваги не приймає, виходячи з наступного. Як вбачається з положень ст.161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтями 150- 157 цього Кодексу передбачені обов»язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 18.09.2012 року. До цього часу сторони разом із неповнолітнім сином [PERSON] проживали за місцем реєстрації батька дитини, відповідача [PERSON], за адресою: [ADDRESS], однією сім»єю. При цьому питання виховання сина батьки вирішували спільно. Як вбачається з обставин, викладених відповідачем [PERSON] в зустрічному позові про визначення місця проживання сина [PERSON] з ним за адресою: [ADDRESS], батько дитини вважає, що з дня народження сина і до теперішнього часу він більше приділяє уваги вихованню та розвитку дитини, ніж позивачка. При цьому зазначає, що через рік після народження [PERSON] [PERSON] на протязі двох років навчалась в приватному університеті розвитку людини «Україна», на вечірній формі навчання, відвідуючи університет 3-4 рази на тиждень та готуючись до занять вдома, тому належним чином дитиною не займалась. Суд критично ставиться до зазначених доводів [PERSON], оскільки вказані відповідачем події відбувались, коли дитина проживала разом з обома батьками, і батьки спільно вирішували питання про участь кожного з них у вихованні сина. Суд також не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що [PERSON] неодноразово казала, що вб»є дитину і себе, а оскільки є неврівноваженою особою, має напади гніву, тому погрози над сином може привести у виконання, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засідання та спростовуються Постановою про закриття кримінального провадження, винесеною 06.06.2013 року слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києва на підставі заяви [PERSON] від 14.05.2013 року. При цьому суд враховує, що аналогічну постанову від 06.06.2013 року винесено слідчим на підставі заяви [PERSON] щодо погроз відповідача (а.с.110-111, 147-148 т.1). Що стосується тверджень [PERSON] про те, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя та за сексуальною орієнтацією є лесбіянкою, через що вона не розуміє і не сприймає нормально чоловіків, ненавидить їх, тому ненавидить і свого сина, ненависть до чоловіків є сутністю її поведінки в сім'ї, замість проявів жіночості вони із сином мають від неї прояви грубості, агресії, фізичного і психологічного насильства, то суд вважає їх безпідставними та недоведеними, тому до уваги не приймає. При цьому суд враховує, що в обгрунтування зазначених доводів відповідач надав фотосвідчення нетрадиційної сексуальної орієнтації [PERSON] у кількості 14 фотографій, які він знайшов у комп»ютері дружини ще у 2011 році. До зазначених фотографій відповідач надав лише свої особисті коментарі та виклав свої особисті судження (а.с.64-79 т.2). Інших доказів стосовно нетрадиційної орієнтації [PERSON] відповідач суду не надав. Сама [PERSON] проти вищезазначених доводів відповідача заперечує. Суд, також, критично оцінює доводи [PERSON] про те, що мати [PERSON] не взмозі виростити самостійно здорову, розвиту дитину, оскільки халатно ставиться до здоров»я сина, не прислухається до рекомендацій лікарів, не дбає про його правильне харчування. При цьому суд враховує, що в обґрунтування зазначених доводів відповідач посилається на захворювання, які відбувалися у період з 2010 року по серпень 2012 року, тобто в період, коли сторони проживали разом, однією сім»єю і разом доглядали свою дитину. Так, функціональна диспепсія шлунка була виявлена у дитини у жовтні 2011 року. При цьому лікарем було відмічено, що болі в животі, ацетономічне блювання пов»язані не тільки з розладами харчування, а і психоемоційним станом дитини. (а.с.122-123 т.1). Зазначені обставини відмічені і в Консультативному висновку № 003 від 15.06.2013 року незалежного спеціаліста психолога, який проводив психологічне обслідування [PERSON], [PERSON] та їх дитини [PERSON] у червні 2013 року. Зокрема, спеціалістом відмічено, що «нервовий стан дитини, під час його обслідування, вказує на нетипове для цього віку емоційне напруження, яке пов»язане з постійними конфліктами в родині, розлученням батьків та з усвідомленням необхідності жити лише з одним з батьків та майже не бачити іншого, та яке може мати характер хронічного стресу і впливати на стан здоров»я дитини, в тому числі викликати порушення з боку системи травлення» (а.с.173-189 т.1). Це ж саме зазначив і в своєму виступі в дебатах і представник відповідача [PERSON], вказавши, що суть глибоких протиріч в сім»ї полягає в різному відношенні батьків до дитини. Така постійна боротьба між батьками виснажує дитину, знижує його здібності, погано впливає на емоційний стан та здоров»є їх сина. Інші захворювання [PERSON], зазначені в медичних довідках в період окремого проживання сторін, зокрема, забиття пальця на нозі та перелом руки, не свідчать про неналежне ставлення позивачки до виконання своїх обов»язких щодо медичного догляду та лікування сина. Як вбачається з повідомлення КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м.Києва» від 04.06.2013 року, [PERSON] дитина емоційно лабільна, непосидюча, тому потребує розумного контролю її дій з боку дорослих (а.с.27-28). В судовому засіданні були допитані в якості свідків мати [PERSON] [PERSON] та батьки [PERSON] [PERSON], [PERSON], з пояснень яких також вбачаються протилежні погляди на виховання онука [PERSON]. При цьому судом встановлено, що на відміну від матері позивачки, яка до теперішнього часу працює, батьки відповідача [PERSON] є пенсіонерами. [PERSON] це їх перший онук, якому вони приділяють багато свого вільного часу. З їх участю у вихованні онука забезпечується постійний нагляд та розвиток дитини, проведення її дозвілля. Як зазначив батько відповідача, вони постійно матеріально забезпечують сім»ю сина, який до недавнього часу не мав постійного заробітку. Вони приймали активну участь до підготовки онука до школи: купівлю шкільного одягу, канцтоварів та інших речей. Батьки [PERSON] вважають, що дитина має усі можливості для всебічного розвитку у школі, в сім»ї та різних культурних, спортивних організаціях завдяки тому, що спілкується з 5-ю членами двох сімей [PERSON] батьком, матір»ю, бабусею, дідусем та тіткою при їх взаємодії та підтримці. При цьому мати відповідача [PERSON] вважає, що мати дитини має бути присутньою в житті [PERSON]. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що саме після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання сина [PERSON], оскільки вважають, що саме з ним (нею) дитині буде житися краще і саме він (вона) може створити дитині найкращі умови для її розвитку, виховання, оздоровлення. З цих підстав суд не приймає до уваги доводи [PERSON] щодо неналежного виконання матір»ю дитини [PERSON] батьківських обов»язків щодо виховання та утримання сина [PERSON] в період їх спільного проживання до вересня 2012 року. Судом встановлено, що і після розлучення [PERSON] продовжує проживати з сином [PERSON] та відповідачем у його квартирі. Періодично позивачка залишала дитину з батьком та уходила жити до своєї матері, але кожного разу сама поверталась, щоб бути поруч із сином. Відповідач не проти жити разом з нею однією родиною, але позивачка цього не хоче, оскільки не бажає залежати від батьків відповідача та умов, які вони висувають. Згідно ст.161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, обидві сторони, і мати і батько, відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], мають позитивні характеристики, належні умови для забезпечення потреб малолітньої дитини. Крім того, як мати, так і батько мають однакові соціальні можливості для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку, включаючи матеріальне забезпечення, виховання сина, піклування про її здоров'я, фізичний моральний розвиток. Суд також враховує, що [PERSON] проживає в двокімнатній квартирі [ADDRESS], в якій зареєстрований з 01.06.2013 року та яка належить на праві власності батькові відповідача (а.с.77,80 т.1). Сам [PERSON] на підставі договору дарування від 13.06.2012 року є власником двокімнатної квартирі в м.Полтава, в який до недавнього часу був зареєстрований (а.с.89). Згідно довідки ТОВ «Антон» відповідач працює на посаді дизайнера з 03.06.3013 року з посадовим окладом 1200 грн. Доказів про отримані ним інших доходів під час спільного проживання с [PERSON], відповідач суду не надав (а.с.113 т.1). Позивачка [PERSON] разом із сином [PERSON] та своєю матір»ю [PERSON] зареєстровані та проживають в трикімнатній квартирі [ADDRESS] (а.с.43). [PERSON] працює в Національному університеті біоресурсів і природокористування на посаді лаборанта кафедри соціальної роботи та психології з 08.10.2012 року та за період з 01.10.2012 року по 01.02.2013 року отримувала середньомісячну заробітну плату в сумі 1200 грн. (а.с.49,50). Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов та довідок форми № 3, позивачка і відповідач проживають в майже рівних умовах, в обох приміщеннях наявні всі умови для проживання дитини (а.с.47,81 т.1). Згідно Консультаційного висновку незалежного спеціаліста психолога № 003 від 15.06.2013 року, який виконано на замовлення відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], експертом-психологом [PERSON] рекомендовано продовження проживання і виховання дитини з батьком [PERSON] за активної участі батьків з його сторони: бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON], в той час як мова про участь матері у вихованні сина у висновку не йдеться (а.с.173-189 т.1). В той же час згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровського районної в м. Києві державної адміністрації за № 4458/41/2/103 від 19.07.2013 року,

Outcome: approved