Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача про повернення грошових коштів за товар неналежної якості. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 01.06.2013 року нею у магазині «SHARMAN» (ТРЦ «PROMENADA») було придбано сумку 3008 кор. у відповідача - ФОП [PERSON] за ціною 801 грн. В подальшому, а саме 09.06.2013 року позивач звернулась до відповідача з заявою з проханням повернути грошові кошти за сумку, оскільки були виявлені її істотні недоліки, а саме сумка порвалась вже на восьмий день після її покупки. Враховуючи встановлений законодавством строк для повернення грошей та дату пред»явлення вимоги про їх повернення, відповідач зобов»язаний був повернути гроші за товар 16.06.2013 року. Однак, зазначені грошові кошти не були нею отримані на її банківський рахунок в зазначений у вимозі 7-ми денний термін з моменту отримання відповідачем вимоги всупереч ст.530 ЦК України. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідачем, як продавцем товару, не було доведено, що недоліки придбаного нею товару виникли внаслідок порушення правил користування товару або його зберігання, позивач просить задовольнити її вимоги, стягнувши з відповідача на її користь грошові кошти, сплачені за товар неналежної якості в сумі 801 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. При цьому позивач зазначила, що неналежна якість товару виявилась в тому, що на сумці розійшовся шов, що є істотним недоліком. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи на відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки в повернутому позивачем товарі наявне механічне пошкодження, яке виникло під час експлуатації товару, шляхом надриву ручки сумки, в зв»язку з чим позивачу було відмовлено у поверненні грошових коштів. Однак, враховуючи відсутність правових підстав, ідучи назустріч позивачу, їй було запропоновано безоплатне проведення ремонту, від чого позивач відмовилась і залишила сумку в магазині. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, 01.06.2013 року позивач [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] сумку 3008 кор., вартістю 801 грн. (а.с.3). 09.06.2013 року позивач звернулась до відповідача з заявою про повернення грошей за придбаний товар, вказуючи на те, що на ремонт товару вона не згодна (а.с.4). 19.06.2013 року позивач повторно звернулась до відповідача з аналогічною претензією (а.с.5). На вказані звернення позивача відповідачем було надано відповіді від 17.06.2013 року та від 01.07.2013 року, в яких, враховуючи наявність механічного пошкодження, а також відсутність правових підстав та імідж магазину, позивачу було запропоновано ремонту виробу за рахунок магазину (а.с.26, 27). Як визначено у п.12 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відповідно до ч. 1 ст.6 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Згідно ч.1 ст.7 ЗУ «Про захист прав споживачів», виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк на комплектуючі вироби повинен бути не менший, ніж гарантійний строк на основний виріб, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Як визначено ч.1, 3, 5, 14 ст.8 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред'явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Згідно ч.4 ст.17 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов'язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наявні в справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано жодного доказу про те, що придбаний нею товар є неналежної якості, містив істотний недолік в розумінні п.12 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» на момент придбання і що цей недолік виник не в результаті експлуатації товару. У встановленому вищевказаним Законом порядку позивач дозволу на проведення експертизи не надавала, категорично наполягаючи на поверненні коштів, в зв»язку з чим суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову за його недоведеністю. Крім того, слід звернути увагу і на те, що висуваючи вимоги про стягнення грошових коштів за товар неналежної якості, позивач не висуває вимоги про розірвання договору, як це передбачено ст.8 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed