Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Керченського міського суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, витрачених на газифікацію квартири. У подальшому судом було встановлено, що замовником проекту на газифікацію та платником у всіх фінансових документах було зазначено [PERSON] – дочку позивача. Зі згоди неналежного позивача [PERSON] ухвалою судового засідання її було замінено на належного позивача [PERSON]. Належний позивач вступила до участі у справі підтримавши раніше подану позовну заяву та викладене у ній обґрунтування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] у 2011 році отримав у спадщину від батька квартиру [ADDRESS]. Вказане житло він пообіцяв подарувати своєї дочці [PERSON] На підтвердження свого наміру він передав ключі від вказаного житла своєї колишньої дружині [PERSON] та дозволив робити у квартирі ремонт. Як зазначає позивач , у подальшому з метою покращення житлових умов у квартирі було встановлено газове обладнання, при цьому усі проектні документи були замовлені та виготовлені на ім'я [PERSON], як майбутньої власниці квартири. Загалом на встановлення газового обладнання у квартирі [ADDRESS] А.О. було витрачено 3 607 грн. 98 коп. Однак у подальшому відповідач від свого наміру подарувати квартиру дочці відмовився та продав її іншим особам. З наведеного позивач просила суд постановити рішення, яким стягнути на її користь вартість газового обладнання, встановленого у колишньої квартирі відповідача. Належний позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, навівши обґрунтування, аналогічне викладеному у ньому. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, зазначаючи, що жодних дозволів на переобладнання квартири позивач від [PERSON] не отримувала, тому вважали, що спірні витрати вона здійснила лише з власної ініціативи, через що на відповідача не може бути покладено обов’язку щодо іх відшкодування. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2011 року був власником квартири [ADDRESS]. 08 лютого 2013 року вказане житло було ним відчужено на підставі договору купівлі-продажу на користь [PERSON] (а.с45) Як вбачається з тотожних пояснень учасників судового розгляду, після отримання у спадщину квартири відповідач висловив свій намір у подальшому подарувати її дочці – позивачу у справі, однак змінив свій намір продавши квартиру іншої особі. Сторонами у справі також не заперечувався той факт, що власник квартири [PERSON] до часу укладення договору дарування дозволив своєї дочці користуватися квартирою безкоштовно, передавши ключі від неї свої колишньої дружині [PERSON] З наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини яки мають елементи договору позички житлового приміщення, та регулюються вимогами ст.. 827 ЦК України, яка передбачає, що «За договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.» Приймаючі до уваги, що сторонами не визначався строк користування квартирою, суд

Outcome: dismissed