Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

02.12.2013 року до Кіровського районного суду м. Донецька звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] «про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини», в якому вказала, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 4 лютого 2006 року. Однак на теперішній час у родині склалися неприязні стосунки та вони з відповідачем спільно не мешкають. Від вказаного шлюбу мають неповнолітніх дітей – [PERSON], 27 травня 2006 року та [PERSON] [INFO]. які проживають з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача,. Позивачка в судове засідання з’явилась, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з’явився, але належним чином був повідомлений. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 04.02.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 56. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей – [PERSON] 27 травня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 065021 та [PERSON] 04 січня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №438830 Встановлено, що позивачка дійсно проживає разом з дитиною окремо від відповідача. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов’язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов’язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім’ї. Відповідно обов’язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно ст. 183 СК України ,якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тому суд встановлює розмір стягнення аліментів по 1/3 частиині всіх видів доходів відповідача до досягнення сина повноліття, а потім по 1/4 частині всіх видів доходів відповідача до досягнення повноліття доньки. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Куруючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 180, 182, 185, 191, 199 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved