Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсним договору комісії у вигляді заяви про переказ готівки, посилаючись на те, що згідно з заяви про переказ готівки № 1 від 07 квітня 2008 року відповідач зобов'язався прийняти готівкову іноземну валюту в сумі 240 доларів США та зарахувати на його поточний рахунок позивача. На думку позивача квитанція № 1 від 07 квітня 2008 року про переказ ним готівки є за своєю правовою природою договором комісії. Даний договір комісії у вигляді заяви на переказ готівки № 1 від 17 липня 2006 року не містить усіх необхідних реквізитів, визначених в п. 3 глави 2 розділу III «Інструкції про касові операції в банках України». Транзитний рахунок [NUMBER], що зазначений у договорі комісії у вигляді заяви на переказ готівки № 1 від 07 квітня 2008 року є внутрішньобанківським рахунком банку для обліку, що підтверджується вимогами Постанови НБУ № 280 від 17 червня 2004 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 липня 2004 року за № 918/9517. володільцем внутрішньобанківського транзитного рахунку [NUMBER] є відповідач. Позивач вважає, що вказаний рахунок призначений лише для власних потреб і на власний розсуд і до зберігання коштів не мають жодного стосунку, договір на обслуговування транзитного рахунку між позивачем та відповідачем не укладався, а тому вказаний рахунок не є банківським рахунком позивача, у зв'язку з цим позивач звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, визнавши недійсним договір комісії між відповідачем та позивачем у вигляді заяви на переказ готівки №1 від 07 квітня 2008 року в сумі 240 доларів США. Представник відповідача в судовому засіданні надав письмове заперечення в якому позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 22 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір № CSRKAN79350231. Укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов і власноручно їх підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати їх належним чином. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Кожен лист Кредитного договору був підписаний позивачем особисто [PERSON] Погашення заборгованості по кредитному договору повинно здійснюватись у валюті кредиту - доларах США. Згідно п. 4.4 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється, шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до п. 17.8 кредитного договору, до складу яких входять платежі за винагородою, процентам та кредитом. Згідно п. 4.5 кредитного договору для погашення заборгованості Банк відкриває позичальникові транзитний рахунок. Позичальник здійснює погашення заборгованості шляхом внесення коштів на транзитний рахунок, з якого відповідні кошти списуються на користь Банку. Внесення коштів на транзитний рахунок здійснюється через касу Банку або у випадку наявності у позичальника платіжної картки, емітованої Банком, позичальник доручає Банку проводити погашення заборгованості в передбачені строки, шляхом списання на транзитний рахунок відповідної суми коштів, яка розміщена на картковому рахунку. Транзитний рахунок - це рахунок, який зазначений у п. 17.1.9 кредитного договору та відкритий Банком позичальникові для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості позичальника перед Банком за наданим Кредитом, процентам, винагородою та іншими платежами, передбаченими кредитним договором. Відповідно до п. 17.1.9. кредитного договору Банк відкрив позичальнику [PERSON] транзитний рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості позичальника перед Банком відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № CSRKAN79350231 від 22 лютого 2008 року. 07 квітня 2008 року [PERSON] здійснив платіж в розмірі 240,00 доларів США на виконання умов кредитно-заставного договору № CSRKAN79350231 від 22 лютого 2008 року, направивши їх на транзитний рахунок [NUMBER] кредитно-заставного договору № CSRKAN79350231 про що свідчить квитанція про внесення коштів від 07 квітня 2008 року. Таким чином, [PERSON] вніс кошти на погашення заборгованості по вищевказаному кредитно-заставному договору і отримав квитанцію, яка підтверджує внесення грошових коштів. В квитанції зазначені наступні дані: Платник - [PERSON]; сума - 240,00 (двісті сорок) доларів США; призначення платежу - погашення заборгованості по кредитно-заставний договір № CSRKAN79350231 від 22 лютого 2008 року; кредит рахунку - транзитний рахунок [NUMBER]. Відповідно до виписки по транзитному рахунку [NUMBER] за 07 квітня 2008 року вищевказаний платіж по кредитному договору в розмірі 240,00 доларів США був розподілений Банком наступним чином: 42,41 доларів США - погашення заборгованості по тілу кредиту згідно кредитно-заставного договору № CSRKAN79350231 від 22.02.2008 р.; 165,60 доларів США - погашення заборгованості по відсоткам згідно кредитно-заставного договору № CSRKAN79350231 від 22.02.2008 р.; 31,99 доларів США - погашення заборгованості по комісії згідно кредитно-заставного договору № CSRKAN79350231 від 22 лютого 2008 року; Згідно ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач жодних правочинів від імені позивача [PERSON] не здійснював і плату за вчинення правочинів не отримував. Вище вказана квитанція не є заявою про переказ готівки, а тим більше договором комісії оскільки не відповідає ознакам договору комісії, а є звичайною квитанцією, яка свідчить про внесення позичальником щомісячного платежу для погашення заборгованості по кредитному договору. На час звернення до суду заборгованість позивача по кредитно-заставному договору № CSRKAN79350231 від 22 лютого 2008 року перед позивачем відсутня. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). В даному випадку встановлено, факт особистого внесення [PERSON] готівкових коштів 07 квітня 2008 року на погашення заборгованості по кредитно-заставному договору на рахунок відповідача, а з позовом позивач звернувся до суду 23 липня 2013 року. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, та як не обґрунтовані та нічим об'єктивно не підтверджені, крім того звернення до суду відбулося з пропуском строків позовної давності.

Outcome: dismissed