Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований у Зибківській сільській раді Онуфріївського району Кіровоградської області 4 травня 2011 року розірвати, після розірвання шлюбу визначити місце проживання їхньої малолітньої доньки [PERSON], [INFO] року з ним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що близько року між ним та дружиною склались неприязні відносини. Відповідачка не приділяє достатньої уваги дитині. Хоча вона й знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, але фактично вони разом не проживають, а дитина проживає з ним. Відповідачка орендує квартиру в м. Кременчук і приїздить до доньки декілька разів на місяць. Свою поведінку мотивує необхідністю заробляти додаткові кошти, але все, що вона заробляє неофіційно, витрачає на свої особисті потреби. Сторони втратили повагу один до одного, у їхніх стосунках не залишилось нічого спільного. По цій причині подальше спільне життя є неможливим. Він з дитиною проживаю разом з матір'ю в її будинку. Відповідачка ні власного житла, ні роботи не має, а він працює продавцем в м. Кременчук Полтавської області в магазині "АТБ-Маркет" і має стабільний заробіток. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] розірвати та визначити місце проживання їхньої неповнолітньої доньки [PERSON] разом з ним. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, з відповідачкою на даний час вони не проживають, дитину просить залишити проживати з ним, оскільки турбується про її майбутнє, хоче, щоб вона зростала в належних умовах. Відповідачка поводить себе безвідповідально, не приділяє уваги дитині, неналежним чином виконує обов'язки мами, на довгий час залишає доньку з ним та бабусю. В той час коли вони разом приживали відповідачка займалась лише собою. Він перешкод у спілкуванні з дитиною не робив, вона сама цього не хотіла. Деякий час сторони проживали на квартирі в м. Кременчук Полтавської області. Відповідачка весь цей період шукала собі роботу і не з'являлась до дому по кілька діб. На роботу її позивач не відпускав, але вона все одно залишила дитину й з'являлась до неї декілька разів на місяць. Державну допомогу на дитину дружина отримувала і по даний час отримує сама, а кошти витрачає на свої власні потреби, лише деяку частину на дитину. Відповідачка дуже хотіла влаштуватись на роботу, він їй не дозволяв, бо дитина була маленька, так вона одного разу пішла з дому, й не з'являлась два тижні, за весь цей час не дзвонила, і доля дитини її не цікавила. Досягти згоди на те з ким буде проживати дитина після розірвання шлюбу сторонам не вдалося. Перешкод у спілкуванні з донькою позивач жодного разу не чинив, а навпаки звертавсь до органу опіки і піклування, щоб змусити відповідачку переглянути своє відношення до дитини. До того як він звернувся до суду відповідачка погоджувалась, щоб дитина жила з ним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, а місце проживання дитини визначити з позивачем, мотивуючи тим, що на даний час дитина повинна залишитись проживати з батьком. Вважає, що її довіритель довів в судовому засідання, що саме з ним повинна проживати дитина, оскільки він може забезпечити їй кращі умови життя ніж відповідачка, він робить все для того, щоб дитина зростала в належних умовах, була нагодована, одягнена, не хворіла, й для цього вночі працює, щоб вдень спілкуватись з дитиною. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, на розірвання шлюбу погодилась, а міце проживання дитини просила визначити з нею, бо вона мама. В судовому засіданні пояснила, що доводи позивача, про те, що вона іноді приходила до дому в нетверезому стані, нічим не підтверджені, якщо суд визначить місце проживання дитини з нею вона буде проживати зі своїми батьками в с. Зибкове Онуфріївського району, де на її думку, дитині буде краще чим з позивачем, хоча батьки ніде офіційно не працюють, але в них велике підсобне господарство і їй та дитині буде за що жити. Коли вона забирала доньку до своїх батьків дитина поводила себе добре, була нагодована та доглянута. Позивач не дозволяв їй забрати дитину, а про те, що вона мала право звернутись з цього приводу до органу опіки та піклування не знала. Представник третьої особи директор селищного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Вакуленко Л.І. позов підтримала, просила задовольнити, в судовому засіданні пояснила, що їхня служба неодноразово відвідувала цю сім'ю, і кожного разу відповідачки вдома не було, що вказує на те, що вона ухиляється від виконання передбачених законодавством обов'язків. Позивач працює, донька з самого народження проживає з ним та його мамою. Відповідачка до них з приводу того, що їй не дають дитину, або чинять перешкоди у спілкуванні жодного разу не зверталась, а зате зверталась мама позивача [PERSON] з проханням вжити заходів стосовно відповідачки, пояснювала, що та на довгий час залишає дитину і зовсім не цікавиться її життям. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з самого народження дитини, а точніше з 2 місяців з нею займалась та доглядала не відповідачка, а вона, прала їй одяг, годувала та піклувалась про онучку. Дитина плакала, а відповідачка на це ніяк не реагувала, вона говорила : "Ви хотіли, щоб я народила, от і займайтесь нею". Коли сторони, ще проживали разом, відповідачка могла о 9 годині вечора піти з дому й повернутись десь о 2 годині ночі. Одного разу вийшла в магазин і зникла на два тижні. Коли перестала з ними жити приїздила дуже рідко і практично дитиною не займалась, в неї були свої справи, то друзі, то телефон, то комп'ютер. Гроші, які отримувала на дитину, витрачала на свої потреби. Спочатку дещо купувала, а зараз вони тих грошей взагалі не бачать. Іноді, коли йшла гуляти з дитиною до парку, поверталась напідпитку, потім влаштовувала істерики й лягала спати, до дитини їй було байдуже. Відповідачка, коли нервує не може себе стримувати. Батьки відповідачки нам допомагають, чого не можна сказати про неї. Син же, весь свій вільний час проводить з донькою, вночі працює, а вдень займається дитиною. Перешкод у спілкуванні з дочкою відповідачці ніхто не чинить, до того як син звернувся до суду вона погоджувалась, щоб дитина жила з ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивача [PERSON] по сусідству, ходить до його мами купує молоко, з дитиною постійно знаходиться бабуся та батько. В селищі Онуфріївка свідок проживає з жовтня минулого року і відповідачку бачила там 2-3 рази. В будинку позивача була і бачила, що дитині тама забезпечені всі належні умови для проживання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дитині краще буде проживати з мамою, їй просто не надавали можливості забрати дитину. Донька хоче забрати дитину і жити з нами, у них є всі необхідні умови для онучки, вони офіційно не працюють, але в них є домашнє господарство. Батьки мають рівні права стосовно своїх дітей, а позивач обмежує право доньки. Свідок з чоловіком одного разу намагались взяти онучку на свята, але нам це вдалось через силу, дитину нам не хотіли давати, й вигадували всілякі приводи, щоб цього не робити. Якщо донька піде працювати з дитиною буде сидіти вона. Про те, як часто і на який час відповідачка залишала дитину сказати не може. Одного разу до неї телефонувала [PERSON] і запитувала чи немає в нас доньки, пояснила, що та десь зникла і вони не знають де вона поділась. Донька мені пообіцяла, що більше ніколи не залишить дитину, а якщо залишить, то я подзвоню позивачу і віддам дитину йому. До органу опіки і піклування стосовно того, що нам не дають дитину вони не звертались. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сторони одружились, деякий час прожили разом, а потім щось пішло в них не так. Вважає, що дитина повинна проживати з матір'ю в них вдома, а вони позивачці допоможуть. Вони з дружиною не працюють, але мають господарство і зможуть забезпечити доньку з онукою всім необхідним. Сторони не проживають разом приблизно з липня місяця цього року, чому позивачка відразу не забрала дитину сказати не зміг, додав, що як вирішить суд так і буде. Вважає, що в них вдома дитині буде краще чим з позивачем. Якщо дочка залишить дитину ми її будемо виховувати самі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 4 травня 2011 року у Зибківській сільській раді Онуфріївського району Кіровоградської області за актовим записом № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Подружжя фактично розірвали шлюбні стосунки, проживають окремо, не мають бажання бути разом, живуть кожен своїм життям. Почуття любові між ними втрачено. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні, на примирення не погоджуються. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.2 ст.104, ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що продовжувати подальше спільне життя подружжя не бажає, від застосування заходів щодо примирення позивач відмовився, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідачка постійно зникала з місця проживання, ніде не працює, вихованням дитини не займається, таким чином дитина фактично знаходиться на утриманні позивача. Зазначені факти свідчать про безвідповідальне ставлення до дитини з боку матері, а тому, позивач просив відповідачку залишити дитину проживати біля нього, на що остання дала відмову, фактично самоусунувшись від виховання дочки. Таким чином, згоди з відповідачкою щодо місця проживання дитини не досягнуто. Тому зазначене питання позивач вимушений вирішувати в судовому порядку. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина , спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами , своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При розв"язанні спору суду належить визначити, кому з батьків надати перевагу , хто стане безпосереднім вихователем дитини. При цьому, інший з батьків не втрачає своїх прав та обов"язків. Він стає носієм права на спілкування з дитиною та права брати участь у її вихованні ( ч.2 ст. 157 СК України). У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) , проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини , бути розлучена зі своєю матір"ю. За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Позивач [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджується довідками з місця проживання та роботи. Згідно висновку органу опіки і піклування Онуфріївської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання [PERSON] за вих. № 01-24/354/4 від 02.10.2013 року малолітній [PERSON] за доцільніше визначити місце проживання біля батька. Задовольняючи позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини суд вважає, що відповідачка при розірванні стосунків з батьком дитини, залишивши сім'ю фактично погодилась на проживання дочки разом з батьком. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що відповідачка не виконувала належним чином свої материнські обов'язки щодо своєї дочки [PERSON]. Аналізуючи докази по справі у їх сукупності суд вважає, що з метою забезпечення гармонійного фізичного та психічного розвитку дитини доцільно буде залишити проживати дитину з батьком [PERSON], де дитині позивачем створені всі умови для комфортного проживання та розвитку. Суд вважає, що з урахуванням віку, психологічного стану дитини зміна побутової обстановки не буде відповідати інтересам дитини та може зашкодити психологічному та фізичному розвитку дитини. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved