Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

[PERSON] 05.08.2013 року звернувся до суду з даним позовом до відповідача та просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], посилаючись на наступні обставини. 13 листопада 2007 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким у його власність перейшла квартира [ADDRESS]. Згідно з пунктом 9 вказаного договору купівлі-продажу квартири [PERSON] зобов'язався знятися з реєстрації у вказаній квартирі, звільнити її та передати іншій стороні в строк до 01 грудня 2007 року. У вказаний вище строк відповідач свої зобов'язання за договором виконав лише частково - він звільнив квартиру [ADDRESS] та передав її позивачу, а от з реєстрації у вказаній квартирі він не знявся до цього часу. Його неодноразові вимоги щодо зняття з реєстрації у квартирі [ADDRESS] відповідач ігнорує, тобто він регулярно обіцяє, що протягом найближчого місяця він зніметься з реєстрації, однак свої обіцянки не виконує. Вже понад п'ять з половиною років відповідач у квартирі не проживає, жодного разу в ній не з'являвся. У квартирі немає його речей. Відповідач також не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг. Позивач в судове засідання не з'явився, про місце, час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи та не повідомили про причини неявки. У зв'язку з чим суд вважає можливим, згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідачів та відповідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17261669 від 29.12.2007 року виданого Єнакієвським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с.9), позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону N475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Такий захист прав може бути здійснено способами передбаченими ст.16 ЦК України. При цьому [PERSON], відповідно до даних УІАЗ ГУ МВС України в Донецькій області до кримінальної від повільності не притягується, засудженим не значиться та у розшуку не перебуває (а.с.30), за даними відділу РАЦСу Дебальцевського міського управління юстиції актовий запис про його смерть не реєструвався (а.с.29) та за даними Дебальцевського МВ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] в період з 2007 року по теперішній час з заявами про усунення перешкод в проживанні в квартирі [ADDRESS] не звертався (а.с.28). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦПК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. В даному випадку у відповідача, який відчужив квартиру [ADDRESS], шляхом її продажу позивачу, право власності на неї припинилось. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, який втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 114,70 грн., сплачений при звернені ним до суду. На підставі ст.ст. 317, 319, 346, 391, ч.2 ст.405 ЦК України та

Outcome: approved