Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнії дітей у зв'язку з ухиленням того від виконання своїх обов'язків по їх вихованню і утриманню. В судовому засіданні, обгрунтовуючи свої вимоги, позивач та її представник (на підставі довіреності) посилалися на те, що в 1998 році позивач зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. 05 листопада 2003 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З часу розірвання шлюбу батько дітей ними не цікавився, не піклувався про їх фіизичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги не надавав і не надає, аліментів не сплачує. З моменту припинення шлюбних відносин, а саме з 2003 року, відповідач жодного разу до дітей не навідувався, що свідчить про його небажання приймати участь у їхньому житті. Діти перебувають на повному утриманні позивача і живуть разом з нею. Позивач просить позбавити батьківських парв відповідача відносно [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Про причини неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Представники третьої особи (служби у справах дітей Кодимської РДА) (за довіреністю) вважала, що в інтересах дітей необхідно позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Дітей залишити на утриманні матері. Згідно акту обстеження умов проживання від 02 листопада 2012 року, неповнолітні [PERSON] і [PERSON] проживають з матір»ю - [PERSON] в с. Лисогірка, Кодимського району. Батько дітей - [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] у 2003 році, життям своїх дітей не цікавиться і не цікавився. Дітям матір»ю створені всі необхідні умови для життя і навчання. Згідно висновку Служби у справах дітей Кодимської РДА [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Вислухавши вимоги позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі з таких мотивів. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до їх повноліття. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року №2402-ІІІ забороняє будь-яке насильство над дітьми і зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обов'язок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України "Про освіту". У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року і набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно частини 2 статті 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дитини, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Роз'яснюючи положення зазначеної статті закону Пленум Верховного Суду, в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Аналізуючи вказані норми Закону, суд приходить до висновку, про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач на протязі більш ніж шість місяців не виявляє до дітей батьківського піклування, ухиляється умисно від виконання своїх батьківських обов»язків. Отже, суд приходить до переконання в необхідності позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], а дітей залишити на утримання і виховання матері - [PERSON]. На підставі ст.ст.164 ч.1 п.1,2, СК України,

Outcome: approved