Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

14 жовтня 2013 року позивачі звернулись до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування будинком. В судовому засіданні позивачка просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог пояснила, що згідно свідоцтва про право власності їй та чоловіку [PERSON] належить на праві спільної часткової власності житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. В даному будинку крім них ще значиться зареєстрованим їх син [PERSON], а також [PERSON], який не є членом сім'ї. Останній з моменту реєстрації у вищезазначеному будинку не проживає, ним не користується , жодних його речей в будинку немає, комунальні платежі не сплачує, текучим станом будинку не цікавиться, взагалі проживає в іншому місці. Вони є людьми похилого віку, не мають змоги скористатися допомогою від держави щодо отримання субсидії, а також в подальшому його реєстрація, може бути на перешкоді в його продажу. В добровільному порядку [PERSON], знятися з реєстрації відмовляється і намагається залишитися зареєстрованим в даному будинку. На теперішній час позивачі не мають змоги на свій розсуд розпорядитися своєю власністю, тому звернулись до суду та просять визнати [PERSON] особою яка втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився надав до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності, в зв'язку з погіршенням стану здоров'я, просив позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши позивачку, свідків, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого виконкомом Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 6 квітня 2001 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом (серія [NUMBER],виданого державним нотаріусом Шевченківського району Харківської області від 10 липня 2001 року, [PERSON], та [PERSON] належить житловий будинок, [ADDRESS]. В даному будинку значиться зареєстрованими: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та відповідач за справою [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №634 Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 7 жовтня 2013 року. Відповідно до акту обстеження житлового будинку, [ADDRESS] Шевченківського району Харківської області, складеного депутатом Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області вбачається, що відповідач за справою [PERSON] зареєстрований в вищезазначеному будинку з 2010 року , але не проживає за місцем реєстрації. Постійне місце його мешкання є с.Мостове Шевченківського району Харківської області. Довідками №55/481 Шевченківського РС ГУДМС України від 19 вересня 2013 року, та №02-20/295 Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області, засвідчено той факт, що відповідач в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, в зв'язку з чим позивачам запропоновано для вирішення даного питання звернутися до суду. В судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] підтвердили вищевикладені факти відносно [PERSON], який довгий час за місцем реєстрації, в будинку позивачів не проживає. Та доповнили, що постійне місце проживання [PERSON], в с.Мостове Шевченківського району Харківскьої обалсті. Таким чином судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу зареєстрований в будинку позивачів, але фактично з моменту реєстрації у ньому не проживає, без поважної на це причини,будь - яких доказів того ,що він звертався за поновленням свого права , якщо воно порушалось суду не надав, Згідно до ст.71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового Кодексу Української РСР передбачено ,що визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки, провадиться у судовому порядку. Положенням ст.391 Цивільного кодексу України передбачено ,що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст.150 Житлового кодексу України, особи, які мають в приватної власності житловий будинок, (частину житлового будинку), квартиру, користуються ним, (нею) для особистого проживання та проживання членів родини, та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм бажанням (продавати, дарити, заповідати, надавати в оренду, укладати угоди). Відповідно до посвідчень ( серія [NUMBER] від 11 липня 2001 року та серія [NUMBER] від 12 лютого 2002 року), позивачі є членами сім'ї ветеранів війни, які загинули, тому на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільняються від його сплати. Сумма судового збору покладається на відповідача. Враховуючи викладене , оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм правову оцінку суд дійшов до висновку ,що відповідач ,понад встановлені законом строки, не проживає за місцем своєї реєстрації без поважної причину а тому позовні вимоги позивачів є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved