Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-30 00:00:00

11 квітня 2013 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, після смерті сина [PERSON], померлого [INFO] року. У судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що [INFO] року помер син позивачки - [PERSON]. За свого життя померлий працював у КСП «Борівське» Шевченківського району Харківської області, та був членом пайовиків даного господарства. Зазначеним господарством було отримано державний акт на право колективної власності на землю 19 січня 1996 року. Згідно додатку 1 вказаного акту, [PERSON] був включений до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, який отримав сертифікат на земельну частку (пай), розміром 9.32 умовних кадастрових гектарах. Отримати державний акт на право власності на земельну ділянку син позивачки не встиг, так як помер до їх видачі. Заповіту померлий не залишив. Про існування даного документу позивачка дізналась у вересні 2012 року , коли до неї звернувся орендатор та пояснив ,що її син май сертифікат на частку ( пай) і вона може оформити Державний акту на земельну ділянку. Її син не тривалий час працював в КСП, потім проходив службу в армії, а після повернення трагічно помер. Після смерті сина вона фактично вступила в володіння майном , що залишилось . Звернувшись до нотаріальної контори , вона отримала відмову, в зв'язку з пропуском строків прийняття спадщини. Вона є єдиною спадкоємицею за законом після смерті сина [PERSON],першої черги , її чоловік та батько сина - [PERSON], помер [INFO] року. При зверненні до Шевченківської райдержадміністрації Харківської області з заявою про видачу державного акту на земельну ділянку ,замість сертифікату на земельну частку (пай) позивачці було відмовлено, в зв'язку з відсутністю доказів прийняття спадщини після смерті її сина, та запропоновано звернутися до суду. За таких обставин, не маючи державного акту на право власності на земельну ділянку, вона не може отримати спадкове майно. На підставі викладеного, просить суд поновити строк для звернення до суду ,визнати за позивачкою право власності на вищезазначену земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON], померлого [INFO] року. В судовому засіданні представник Шевченківської райдержадміністрації Харківської області проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Представник Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає ,що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України ст. 55 надає кожному право судового захисту. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. Свідоцтвом про народження (серія [NUMBER] ,виданим Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 4 жовтня 1977 року) засвідчено той факт, що позивачка за справою [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва (серія [NUMBER] ,виданого Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області від [INFO] року) чоловік позивачки - [PERSON], помер [INFO] року. Згідно свідоцтва (серія [NUMBER] виданого Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 25 липня 2000 року) син позивачки - [PERSON], помер [INFO] року. Сертифікат (серія [NUMBER] , виданий Шевченківською райдержадміністрацією 14 лютого1997 року ) та зареєстрований 14 лютого 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER], засвідчує право [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 9,32 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Борівської сільської ради, Шевченківського району Харківської області, Довідкою №564 Борівсської сільської ради Шевченківскього району Харківської області від 16 грудня 2011 року зазначено, що [PERSON], який помер [INFO] року до дня своєї смерті постійно значився зареєстрованим та мешкав в [ADDRESS], та на день своєї смерті мав склад сім'ї - мати [PERSON], [INFO]. Відповідно до листа № Ч-52 Шевченківської райдержадміністрації Харківскьої області від 7 березня 2013 року, позивачці відмовлено в видачі державного акту на право власності на земельну ділянку замість сертифікату на право на земельну частку (пай), в зв'язку з ненаданням доказів прийняття спадщини та запропоновано звернутися, та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Згідно довідки №413 відділу Держземагенства у Шевченківскьому районі Харківської області від 18 травня 2013 року, зазначено, що згідно додатку 1, на прізвище [PERSON] був виданий сертифікат серія [NUMBER] на земельну частку (пай). Листом за № 202/01-09 Шевченківської держнотконтори Харківської області від 17 червня 2013 року, вбачається, що спадкова справа не заводилась, заповітів від імені [PERSON] не посвідчувалися. Пунктом 4.20 Наказу Мін'юсту від 22 лютого 2012 № 296/5 зареєстрованого в міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 квітня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чине законодавство, зокрема, і правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року . Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Стаття 524 Цивільного кодексу УРСР передбачає що спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За змістом ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для прийняття спадщини необхідно , щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статті 549 зазначеного Цивільного кодексу визначається, що спадкоємець прийняв спадщину : якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані дії повинні , відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР бути здійснені на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з того, що відповідачами не заявлено про застосування судом строків позовної давності, суд вважає можливим поновити строки звернення до суду з позовом. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем першої черги, визнання за нею права власності не порушає нічиїх інтересів, оцінивши зібрані докази та давши їм належну оцінку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved