Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON], тертя особа: Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» про розподіл майна подружжя. В обґрунтування позову вказує, що 28.04.2007 року що вона з 28.04.2007 року по 27.10.2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі – [PERSON]. Вказує, що 01.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазабанк», правонаступником якого є ПАТ АТ «Укргазбанк» та її чоловіком було укладено кредитний договір № 10-54/08, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 13313,0 дол. США. За отримані в кредит кошти ними було придбано автомобіль «Chevrole Аveo» ТС 58Г, 2008 року випуску, який згідно Договору застави від було передано в заставу ВАТ АБ «Укргазабанк». Крім того, 07.10.2009 року між нею та ПАТ АТ «Укргазбанк» було укладено Договір поруки № ДП-10-54/08, відповідно до умов якого вона поручилася перед Кредитором за виконання Позичальником зобов’язань по Кредитному договору № 10-54/08 від 01.09.2008 року. На виконання вказаного кредитного договору № 10-54/08 від 01.09.2008 року ними, як подружжям, станом на травень 2009 року було сплачено кошти в загальній сумі 2427 дол. США, що складає 18,5% від вартості автомобіля. Дана частка у вартості автомобіля є їх спільною сумісною власністю. Отже частка її колишнього чоловіка (відповідача) у праві власності на автомобіль повинна складати 9,25%, що становить 1213,5 дол. США. Вказує, що за час перебування їх в шлюбі з вини відповідача між ними постійно виникали непорозуміння і сварки, оскільки чоловік не приділяв їй належної уваги та не цікавився інтересами сім’ї. З травня 2009 року шлюбні відносини між ними припинилися, спільне господарство не велося. Починаючи з червня 2009 року вона одноособово виконує зобов’язання по Кредитному договору № 10-54/08 від 01.09.2008 року і станом на червень 2013 року вона сплатила 12348 дол. США, в тому числі 7785,18 дол. США в рахунок погашення тіла кредиту та 4562,82 дол. США в рахунок погашення відсотків по кредиту, що становить 87% вартості автомобіля. Вважає, що ця частка автомобіля є її особистою приватною власністю. Вказує, що відповідач незацікавлений у виконанні кредитного договору, кошти не сплачує. Згоди на добровільний поділ майна між ними не досягнуто. В березні 2012 року вона звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про поділ майна подружжя, в якому просила суд визнати за нею право власності на автомобіль «Chevrole Аveo» ТС 58Г, 2008 року випуску. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.06.2012 року її позов було задоволено та визнано право власності на автомобіль «Chevrole Аveo» ТС 58Г, 2008 року випуску. Відповідач, не погоджуючи з ним, оскаржив його в апеляційному порядку. Ухвалю Апеляційного суду Черкаської області від 13.02.2013 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси було скасоване, а її позов залишено без розгляду. На момент прийняття ухвали Апеляційним судом Черкаської області пройшло більше трьох років з моменту розірвання їх шлюбу, тобто сплив строк позовної давності, про що її представник її не попередив. Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області вона отримала 13.02.2013 року вона отримала 13.06.2013 року. В зв’язку з цим вона вимушена повторно звертатися до суду з позовом про поділ майна подружжя та просити суд поновити строк позовної давності. Відповідно до ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 6 та ч. 7 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв’язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути видалена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім’ї. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудженому одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків передбачених ЦК України. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом. Вказує, що автомобіль є неподільною річчю, а частка [PERSON] від вартості автомобіля є незначною. А тому, просить поновити їй строк звернення до суду з даним позовом; розділити спільне майно подружжя - автомобіль «Chevrole Аveo» ТС 58Г, 2008 року випуску; визнати за нею право власності на автомобіль «Chevrole Аveo» ТС 58Г, 2008 року випуску зі стягненням з неї на користь відповідача грошової компенсації за належну йому частку автомобіля «Chevrole Аveo» ТС 58Г, 2008 року випуску в розмірі 1213,50 дол. США; покласти на неї обов’язок по виконанню зобов’язання по Кредитному договору № 10-54/08 від 01.09.2008 року. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON], за довіреністю [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні 10.10.2013 року представник відповідача [PERSON], за довіреністю [PERSON], позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на автомобіль з покладенням на неї обов’язку по виконанню зобов’язань по Кредитному договору № 10-54/08 від 01.09.2008 року, однак не погодився з розміром грошової компенсації за належну [PERSON] частку автомобіля «Chevrole Аveo» ТС 58Г, 2008 року випуску, пояснивши, що грошова компенсація має бути значно більшою. В судовому засіданні 10.10.2013 року представник третьої особи – ПАТ АБ «Укргазбанк», за довіреністю [PERSON], не заперечував проти задоволення позову та покладення на позивачку [PERSON] обов’язку по виконанню зобов’язань по Кредитному договору № 10-54/08 від 01.09.2008 року. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] – [PERSON], представника відповідача [PERSON] – [PERSON], представника третьої особи – [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об’єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України – у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 року по 27.10.2009 року. В період шлюбу, а саме 29.09.2008 року між ТзОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу автомобіля «Chevrole Аveo» ТС 58Г, 2008 року випуску за вартістю 71650 грн. Перед підписання вказаного договору Продавцем було надано Покупцю пакет документів для оформлення банківського кредиту на придбання автомобіля: модель Авто, марки Шеврове, виробник ЗАТ «ЗАЗ», за вартість 71650 грн. Покупець попередньо погодив з структурним підрозділом банку ВАТ АБ «Укргазбанк» питання кредитування Покупця на придбання автомобіля і уповноваженим банку прийнято рішення про кредитування Покупця для придбання автомобіля, про що Банком надано Гарантійний лист № 46-39661 від 26.08.2008 року, що є невід’ємним додатком до цього Договору. 01.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазабнак», правонаступником якого є ПАТ АТ «Укргазбанк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 10-54/08, відповідно до якого Банк надав Позичальнику - [PERSON] кредит в сумі 13313,0 дол. США на придбання автомобіля «Chevrole Аveo» ТС 58Г, 2008 року випуску, строком по 31.08.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,5% річних. Як вбачається з Довідки-рахунку № 520344, виданої [PERSON] йому продано і видано автомобіль марки Chevrole Аveo ТС 58U, 2008 року випуску, акт приймання передачі транспортного засобу серія НДЦ №444230 транспортний засіб М1 Chevrole Аveo ТС 58U, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] від 15.08.2008 року. Право власності на спірний автомобіль, який придбаний подружжям за час шлюбу в кредит, оформлено за [PERSON], що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданим Черкаським ВРЕР при УДАЇ УМВС України в Черкаській області. 07.10.2009 року між [PERSON] а ПАТ АТ «Укргазбанк» було укладено Договір поруки № ДП-10-54/08, відповідно до умов якого вона поручилася перед Кредитором за виконання Позичальником зобов’язань по Кредитному договору № 10-54/08 від 01.09.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім’ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України – у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. Відповідно до ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя в інтересах сім’ї, створює обов’язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім’ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов’язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов’язань за кредитом. Відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з’ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов’язаннями, що виникли в інтересах сім’ї. В даному випадку Кредитний договір № 10-54/08 від 01.09.2008 року укладений саме в інтересах сім’ї, а тому [PERSON] та [PERSON] є солідарними боржниками по зобов’язанню за кредитом. Таким чином, у результаті взяття в кредит грошових коштів, які використані на придбання автомобіля, боргові зобов’язання перед позикодавцем несуть солідарно як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Застава є видом забезпечення виконання зобов’язань рухомим майном, що залишається у володінні та користуванні Заставодавця. Знаходження спірного автомобіля в заставі не перешкоджає подружжю, яке є власником майна визначити свої частки у спірному майні. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що автомобіль «Chevrole Аveo» ТС 58Г, 2008 року випуску являється спільним майном подружжя та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право особистої власності на автомобіль Chevrole Аveo ТС 58Г, 2008 року випуску, вартість 71650 грн., стягнувши при цьому з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частину автомобіля Chevrole Аveo ТС 58Г, 2008 року випуску в сумі 35825 грн. Щодо вимог позивачки в частині покладення на неї обов’язку по виконанню зобов’язань по Кредитному договору № 10-54/08 від 01.09.2008 року, то вони на думку суду, не підлягають до задоволення, оскільки випливають з кредитних правовідносин та регулюються нормами ЦК України. Крім того, позивачка згідно договору поруки № ДП-10-04/08 від 07.10.2009 року поручилася перед Кредитором за виконання Позичальником зобов’язань по Кредитному договору ДП-10-04/08 від 07.10.2009 року, укладеному між Кредитором та Позичальником, згідно якого Позичальнику наданий кредит в 13313 дол. США на строк до 31.08.2015 року, а тому вона і так разом Позичальником несе солідарну відповідальність за виконання вказаного договору. Щодо поновлення строку звернення позивачки [PERSON] з даним позовом до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В судовому засіданні 10.10.2013 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] строк позовної давності застосувати не просив, натомість пояснив, що заяв щодо строків позовної давності він не має та не просить його застосовувати. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку позовної давності. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial