Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2012 року звернувся в суд з даним позовом. В заяві послався на те, що з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1987 року по 23 листопада 2009 року, після чого шлюб розірвали на підставі судового рішення. Під час шлюбу, а також після його розірвання, за спільні кошти вони придбали слідуюче майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS], комплекс будівель по [ADDRESS], двокімнатну квартиру [ADDRESS], трикімнатну квартиру [ADDRESS], однокімнатну квартиру [ADDRESS], однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Так як згоди щодо розподілу майна між ними не досягнуто, просить розділити спільне нажите майно, виділити йому у власність: трикімнатну квартиру [ADDRESS] та комплекс будівель по [ADDRESS] (цегляний млин, цегляну пилораму, цегляний пункт дозборки сільськогосподарських), а відповідачці - двокімнатну квартиру [ADDRESS] та однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Оскільки трикімнатна квартира [ADDRESS] була придбана за рахунок кредитних коштів та погашення кредиту здійснювалося виключно за його особисті кошти та кошти подружжя - [PERSON], то дана квартира поділу не підлягає. Відповідачка в квітні 2013 року звернулася в суд з зустрічним позовом, та уточнивши позовні вимоги просить визнати договір дарування квартири [ADDRESS] від 28.02.2002 року удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу квартири та застосувати до зазначеного правочину правила купівлі-продажу, а також визнати спільною сумісною власністю: нежитлове приміщення по [ADDRESS] та визнати за нею право власності на ? частину: трикімнатної квартири по [ADDRESS] ? частину комплексу будівель по вул. [ADDRESS], трикімнатної квартири по [ADDRESS], нежитлового приміщення по [ADDRESS], статутного капіталу та майна приватного підприємства «Андромеда» по [ADDRESS]. У власності позивача залишити ? частку вищевказаного майна. Визнати за нею право особистої приватної власності на: однокімнатну квартиру по [ADDRESS], однокімнатну квартиру по [ADDRESS], двокімнатну квартиру по [ADDRESS], розділити боргове зобов'язання та стягнути з позивача на її користь 247 680 грн. В судовому засіданні позивач та його представник первісний позов підтримали, зустрічний позов не визнали. Відповідачка та її представник позов не визнали, зустрічний позов підтримали. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.11.1987 року по 23.11.2009 року, після чого шлюб розірвали. Під час подружнього життя, за спільні кошти, вони придбали слідуюче нерухоме майно: кватиру [ADDRESS], комплекс будівель по [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] придбана відповідачкою на підставі договорів купівлі-продажу від 20.08.2010 року, тобто після розірвання шлюбу, доказів того, що дане житло придбано за спільні кошти суду позивачем не надано, а отже суд вважає, що дані квартири належать відповідачці на праві особистої власності. Як вбачається з реєстраційного посвідчення від 28.02.2002 року за реєстровим номером 386, квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві договору дарування, а отже є його приватною власністю, хоч отримана в період шлюбу. Заяву [PERSON] від 17.10.2013 року про те, що 28.02.2002 оку фактично відбулася купівля-продаж даної квартири, а не дарування, суд до уваги не бере, так як дана заява належним чином не засвідчена, а отже відсутні підстави для визнання даного правочину удаваним. Вимога щодо визнання за відповідачкою по первісному позові права власності на ? частку статутного капіталу та майна ПП «Андромеда», то суд вважає її такою, що до задоволення теж не підлягає, так як із статуту даного підприємства вбачається, що статутний фонд не формувався, а також відповідачка не надала доказів про види, кількість та вартість майна, що є власністю даного підприємства. Щодо стягнення з [PERSON] боргового зобов'язання в сумі - 247 680 грн., то суд вважає дану вимогу необґрунтованою, так як вбачається з рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15.11.2011 року, яке набрало законної сили, дані кошти передавалися [PERSON], як голові благодійного фонду «Пульс» для потреби даної організації, а отже відсутні підстави вважати їх грошовим зобов'язанням сторін.

Outcome: approved