Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-17 00:00:00

29 травня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом з проханням: визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1100 гектарів, що знаходиться на території села Гора Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220883201:01:019:0025. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно договору купівлі-продажу від 26.02.2005 року, укладеного між ним та [PERSON], він прийняв у власність земельну ділянку площею 0,1100 гектарів, що знаходиться на території села Гора Бориспільського району Київської області. Даний договір купівлі-продажу земельної ділянки було зареєстровано в книзі реєстру Гірської сільської ради 15.09.2006 року. Згідно довідки управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 3220883201:01:019:0025. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.04.2013 року, відомості про державну реєстрацію земельної ділянки внесено до Управління Держкомагенства в Бориспільському районі на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку від 03.09.2012 року, а державна реєстрація земельної ділянки в Управлінні Держкомагенства у Бориспільському районі відбулась 08.04.2013 року. 11 квітня 2013 року він звернувся до Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,1100 гектарів, що розташована на території села Гора Бориспільського району. Однак в державні реєстрації йому було відмовлено, посилаючись на пункт 14 Договору купівлі-продажу від 26.02.2005 р., в якому зазначено, що право власності у Покупця, тобто у нього, на земельну ділянку виникає після одержання Державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.01.2013 року та ч. 4 ст. 30 Закону України Про державний земельний кадастр від 01.01.2013 року, державні акти на право власності на землю не видаються. Натомість документом, що посвідчує право власності, є свідоцтво на право власності, отримане у територіальному органі Державної реєстраційної служби (Держреєстрі). Враховуючи наведене він не може виконати умови договору щодо одержання Державного акту на право приватної власності на землю, так як з 01.01.2013 року Державні акти відмінено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявивлась, проте через канцелярію суду подала заява, якою просила розгляд справи провести у її відсутність, проти позову не заперечувала. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання зявилась та зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заслухавши думку сторін у справі, перевіривши повноваження представника позивача [PERSON] (договір про надання правової допомоги № 8 від 23.05.2013 року, свідоцтво про право на занятті адвокатською діяльністю № 3749/10) та представника третьої особи [PERSON]В (довіреність від 08.07.2013 року за № 01-03-12/296 видана Бориспільським міськрайонним управлінням юстиції), дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець [PERSON] зобовязується передати у власність, а Покупець [PERSON] зобовязується прийняти у власність земельну ділянку, площею 0,1100 гектарів, кадастровий номер 3220883201:03:002:0179, що знаходиться на території села Гора Бориспільського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 10-11). Згідно даного договору земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 444701, виданого Гірською сільською радою Бориспільського району Київської області 23 лютого 2005 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1394 (а.с. 10-11). Даний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 619 та зареєстрований в книзі реєстру Гірської сільської ради 15.09.2006 року. Згідно довідки управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області від 08.04.2013 року № 68-К у звязку із зміною індексно-кадастрових карт земельній ділянці було присвоєно новий кадастровий номер, а саме 3220883201:01:019:0025 (а.с. 9). У відповідності до п. 14 вказаного договору право власності у Покупця на земельну ділянку виникає після одержання Державного акту на право приватної власності на землю. З цих підстав державний акт серії ЯА № 444701 виданого Гірською сільською радою Бориспільського району Київської області 23 лютого 2005 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1394 з кадастровим номером 3220883201:01:019:0025 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області було вилучено у [PERSON] та знаходиться в архіві нотаріуса, що підтверджується листом приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області від 27.06.2012 року № 91/01-16 (а.с. 8). З суті позовної заяви вбачається, що 11 квітня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,1100 гектарів, що розташована на території села Гора Бориспільського району Київської області. Однак, в державній реєстрації йому було усно відмовлено, посилаючись на пункт 14 Договору купівлі-продажу від 26.02.2005 р., в якому зазначено, що право власності у Покупця, тобто у [PERSON], на земельну ділянку виникає після одержання Державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до п. а ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України, що діяв на момент укладеного правочину, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Проте, згідно з внесеними змінами до ст. 126 Земельного кодексу України, з 01.01.2013 року право власності, користування земельною ділянкою оформлюються відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У відповідності до ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.01.2013 року, та ст. 30 Закону України Про державний земельний кадастр від 01.01.2013 року, державні акти на право власності на землю не видаються. Натомість документом, що посвідчує право власності, є свідоцтво на право власності, отримане у територіальному органі Державної реєстраційної служби. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України та ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Крім того захистом прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України, шляхом: визнання прав. Враховуючи, вище викладене, а також зміни в законодавстві щодо порядку та оформлення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, та те, що іншого способу захисту цивільного права на земельну ділянку, як визнання права власності на вказану земельну ділянку немає, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved