Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до відповідачів про визнання договору недійсним, в якій посилається на те, що 12 вересня 2006 року [PERSON], з одного боку, та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Закрите акціонерне товариство «ОТБ Банк», з другого боку, був укладений кредитний договір №ML-900/379/2006, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредит на споживчі цілі. В цей же день, тобто 12 вересня 2006 pоку, з метою забезпечення виконання кредитного договору відповідачами та третьою особою було укладено два договори: договір іпотеки, укладений банком та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Новоайдарського нотаріального округу [PERSON], реєстр 862, згідно з умовами якого [PERSON] з метою забезпечення виконання кредитного договору передав банку в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с.Пурдівка, вул.Соснова, будинок №5-в та договір поруки, укладений ТОВ СП «Хімпоставка» та банком, згідно з умовами якого ТОВ СП «Хімпоставка», як поручитель, прийняло на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] своїх зобов'язань перед банком, передбачених кредитним договором. Про укладення зазначених договорів позивачу стало відомо лише в грудні 2009 року від колишнього чоловіка, який пред'явив їй копію постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новоайдарського районного управління юстиції щодо звернення стягнення на будинок, роз'яснив, що будинок він надав банку в іпотеку і що у зв'язку з непогашенням кредиту за заявою банку звернено стягнення на будинок, а тому вона повинна звільнити будинок, що стало для неї повною несподіванкою. Позивач вважає зазначений договір іпотеки недійсним, оскільки 28 листопада 1996 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Вказаний шлюб було розірвано 27 вересня 2002 pоку. Саме під час вказаного шлюбу, нею та відповідачем [PERSON] було побудовано житловий будинок, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с.Пурдівка, вул.Соснова, будинок №5-в та який [PERSON], передав в іпотеку банку. Сумісна будівля під час шлюбу вказаного будинку підтверджується будівельним паспортом на забудівлю земельної ділянки, \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~державним актом на право приватної власності на землю, \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~свідоцтвом про право власності на житловий будинок, \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~технічним паспортом на житловий будинок. Свідоцтво про право власності на житловий будинок було видано 27 грудня 2001 року на підставі рішення Чабанівської селищної ради від 19 грудня 2001 року №75. Оскільки спірний житловий будинок був побудований позивачем та [PERSON] під час шлюбу, про що також під час шлюбу було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, то позивач вважає, що цей будинок є її та її колишнього чоловіка спільною сумісною власністю. Отже, вона та її чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання зазначеним будинком. Разом з тим, незважаючи на рівність прав, її чоловік без її відома та без її згоди уклав договір іпотеки. Однак, вона своєї згоди на іпотеку будинку не давала. Позивач вважає договір іпотеки житлового будинку в рахунок забезпечення виконання кредитного договору на суму 100000,00 доларів США виходить за межі дрібного побутового, а тому для укладення вказаного договору чоловік зобов'язаний був отримати її згоду. Оскільки договір іпотеки потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації, то на укладення [PERSON] цього договору потрібна її згода, надана у письмовій формі. Разом з тим вона ніякої, а тим більше нотаріально посвідченої, згоди на укладення договору іпотеки не давала. Оскільки укладений договір іпотеки від 12.09.2006 року суперечить вимогам Сімейного кодексу України та вимогам Закону України «Про іпотеку», позивач вважає цей договір недійсним, у звязку з чим звернулася з даним позовом до суду і просить визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки, укладений 12 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Закрите акціонерне товариство «ОТБ Банк», та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Новоайдарського нотаріального округу [PERSON], реєстр 862, згідно з умовами якого [PERSON]М з метою забезпечення виконання кредитного договору від 12.09.2006 pоку №ML-900/379/2006 передав Акціонерному комерційному банку «Райффайзенбанк Україна» в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с.Пурдівка, вул.Соснова, будинок №5-в. Позивач в судовому засіданні надала пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, крім того пояснила, що після розлучення вона продовжує проживати в будинку, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с.Пурдівка, вул.Соснова, будинок №5-в. Проживає в будинку увесь час, з моменту побудови, нікуди не виїжджала. Свідоцтво про право власності на будинок видавалось у 2001 році, шлюб розірвано у 2002 році. Під час укладення договору іпотеки у чоловіка в паспорті були штампи про укладення шлюбу та про розлучення, чому у банку це не викликало ніяких питань їй не відомо, які документи надавались нотаріусу їй також невідомо. Просила заявлені вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення повісток з повідомленням про вручення. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, пояснив, що вважає підстави, вказані в позовній заяві не є підставами для визнання договору іпотеки недійсним. На момент підписання договору були надані документи відповідно до яких будинок було зареєстровано лише за [PERSON], який на той момент в зареєстрованому шлюбі ні з ким не перебував. Ніде не записано, що для укладення договору іпотеки потрібна згода колишньої дружини. Які документи надавались нотаріусу йому невідомо, він при цьому участі не приймав. Представник третьої особи ТОВ Сєвєродонецьке підприємство «Хімпоставка» в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення повісток з повідомленням про вручення. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину неявки третьої особи в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД № 315805 шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено 28.11.1996 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 169201 шлюб між сторонами було розірвано 12.09.2002 року. Під час шлюбу, відповідно до рішення № 24 виконкому Чабанівської селищної ради народних депутатів від 15.07.1998 року відповідачу [PERSON] було надано земельну ділянку для будівлі та обслуговування нового житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛГ № 095706, вказану земельну ділянку передано в приватну власність [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий дім від 27.12.2001 року, [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с.Пурдівка, вул.Соснова, будинок №5-в. Факт побудови будинку в період шлюбу також підтверджується проектом забудівлі земельної ділянки, схемою та актом виносу в натурі меж земельної ділянки, пояснювальною запискою, обовязками забудовника. Відповідно до кредитного договору №ML-900/379/2006 від 12.09.2006 року банк надав [PERSON] кредит у розмірі 100000,00 доларів США, цільове використання - споживчі цілі. Для забезпечення виконання позичальником його боргових зобовязань перед банком було укладено договір іпотеки. Відповідно до договору іпотеки від 12.09.2006 року укладеному між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником прав та обов'язків якого є Закрите акціонерне товариство «ОТБ Банк») та [PERSON], [PERSON]М з метою забезпечення виконання кредитного договору від 12.09.2006 pоку №ML-900/379/2006 передав Акціонерному комерційному банку «Райффайзенбанк Україна» в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с.Пурдівка, вул.Соснова, будинок №5-в. Відповідно до п.3.1 договору іпотеки: «предметом іпотеки за цим договором є житловий будинок зі спорудами та побудовами, що знаходяться за адресою: вул.Соснова, буд.№5в, с.Пурдівка, Новоайдарського району, Луганської області та належить іпотекодавцю на праві власності…» однак не зазначено на праві якої власності чи то приватної, чи то спільної сумісної власності. Відповідно до застереження до п.5.1 договору іпотеки «іпотекодержатель уклав цей договір покладаючись на заяви, гарантії і зобовязання, зроблені іпотекодавцем у п.5.1.(з підпунктами) цього договору. У разі якщо у будь-який час протягом дії цього договору будь-які із зазначених заяв, гарантій і зобовязань виявляться такими, що не відповідають дійсності, це вважатиметься наданням недостовірної інформації іпотеко держателю, з метою укладення цього договору». Відповідно до п.п.е), h), і) п.5.1 договору іпотеки «Іпотекодавець цим заявляє, гарантує і зобовязується на користь Іпотекодержателя, що: е) відсутні права будь-яких третіх осіб щодо предмету іпотеки (будь-якої його частини); h) зміст ст.ст. 3, 21, 65, 74 Сімейного кодексу України від 10.01.2002р. іпотекодавцю розяснено…» Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2009 року було звернуто стягнення на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку що належать боржнику [PERSON]. Як зазначила позивач, про договір іпотеки їй стало відомо лише у грудні 2009 року після того, як відповідач по справі - [PERSON] надав їй копію зазначеної постанови, тобто позивачем строк звернення до суду пропущено не було. Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. [PERSON] приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 ( 994_536 ) (Протокол ратифіковано Законом № 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97 ) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.22 КпШС України (що діяв на час укладення, розірвання шлюбу та виникнення права власності на нерухоме майно) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.112 ЦК УРСР (що діяв на час укладення, розірвання шлюбу та виникнення права власності на нерухоме майно) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ст.16 ЗУ «Про власність» (що діяв на час укладення, розірвання шлюбу та виникнення права власності на нерухоме майно) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про власність» (що діяв на час укладення, розірвання шлюбу та виникнення права власності на нерухоме майно) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Таким чином судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с.Пурдівка, вул.Соснова, №5-в є майном, нажитим подружжям під час шлюбу, а отже належить їм на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Та, оскільки відносини щодо володіння користування та розпорядження майном мають тривалий характер, на них розповсюджується дія ЦК України від 16.01.2003 року. Крім того, як стверджує позивач, що не заперечується представником відповідача ЗАТ «ОТП Факторинг», після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с.Пурдівка, вул.Соснова, будинок №5-в, проживає та зареєстрована і на даний час, що свідчить про те, що позивач продовжує користуватися спільною сумісною власністю та не має наміру відмовлятися від свого права власності на спільне сумісне майно. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Тобто розпорядження майном, що є у спільній власності після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.6 ЗУ «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Таким чином іпотекодавець [PERSON] не попередив іпотекодержателя про права іншої особи - позивача [PERSON] на предмет іпотеки, що є також порушенням п.5.1 договору іпотеки та у відповідності до застереження до п.5.1 вважаються наданням недостовірної інформації з метою укладення іпотечного договору. Також судом не приймається до уваги посилання представника відповідача ЗАТ «ОТП Факторинг» на висновки Верховного суду України від 01.06.2012 року оскільки вказані висновки було зроблено на підставі постанов Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року у справі № 6-33цс11 та від 7 листопада 2011 року у справі № 6-44цс11, обставини зазначених справ не є тотожними та не підлягають застосуванню в даному випадку, по даній цивільній справі. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню сплачені при зверненні до суду судові витрати по справі.

Outcome: approved