Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

В жовтні 2013 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказує, що відповідно до укладеного договору № ZPА0GA0000000484 від 07.04.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 60000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.04.2023 року. Відповідно до умов договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачі 07.04.2008 р. уклали договір іпотеки № ZPА0GA0000000484. Згідно цього договору відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 52.20, житловою площею 26.10 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 100 000 грн. 00 коп. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 03.10.2013 року має заборгованість у сумі 288354.79 грн., яка складається з наступного: 61949.00 грн. - заборгованість за кредитом; 85534.78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2603.13 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 124298.60 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250.00 грн. - штраф (фіксована частина), 13719.28 - штраф (процентна складова). Просить суд звернути стягнення на будинок загальною площею 52.20 кв.м., житловою площею 26.10 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також просили виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаному житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву, в якій просить справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідачі не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК в даному випадку суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 07.04.2008 р. було укладено договір № ZPА0GA0000000484, що підтверджується матеріалами справи, за яким «Приватбанк» (кредитор за договором) надав [PERSON] (позичальнику) кредит в сумі 60000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.04.2023 року, договором було встановлено і порядок погашення. Також було укладено договір іпотеки № ZPА0GA0000000484 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До договору кредиту застосовуються правила щодо позики, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 527 ЦК України регламентує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договором кредиту визначено кінцевий термін повернення кредиту - 07.04.2023 р. Частина 2 ст. 536 ЦК України регламентує, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частина 1 ст. 550 ЦК України встановлює, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В силу ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку. У відповідності до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. З аналізу ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» слідує, що вимога про усунення порушень умов зобов'язання надсилається іпотекодавцю задля позасудового врегулювання спору на підставі умов договору. В свою чергу частина друга зазначеної статті вказує на те, що для звернення до суду за захистом своїх порушених прав від іпотекодержателя не вимагається попереднє надсилання письмової вимоги іпотекодавцю. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто реалізував право, передбачене ч. 2 ст.35 Закону України «Про іпотеку». Згідно положення статті 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди, на такі дії. Оскільки іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, отже реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких, осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та, повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки с житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідачі підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: [ADDRESS]. В силу приписів ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Станом на 03.10.2013 року склалася заборгованість у сумі 288354.79 грн., яка складається з наступного: 61949.00 грн. - заборгованість за кредитом; 85534.78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2603.13 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 124298.60 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250.00 грн. - штраф (фіксована частина), 13719.28 - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком суми заборгованості. При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір, що підтверджується платіжними квитанціями (а.с. 1-3), тому з відповідачів згідно до ст. 88 ЦПК України належить стягнути на користь позивача суму судового збору у частковому порядку по 1556 грн. 48 коп. з кожного відповідача. На підставі ст.ст.258, 526, 527, 530, 536, 549, 550, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 35, 37, 39-42 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial