Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

В вересні 2013 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 06.07.2013 року між нею та ФОП [PERSON] підписаний договір по виготовленню та доставці метало пластикових конструкцій. Одночасно з цим договором був підписаний Договір про надання споживчого кредиту ПАТ "ОТП Банк" на придбання товару у відповідача. Прочитавши умови договору позивач зрозуміла, що потрібно сплачувати додаткові проценти, а в разі відмови від замовлення аванс не повертається, хоча менеджер перед підписанням договору пояснив, що в випадку виникнення непорозумінь між сторонами чи інших причин, кожен клієнт вправі відмовитись від замовлення протягом 30 днів, оскільки термін виконання замовлення становить 30 робочих днів. У звязку з цим позивач просить суд визнати договір від 06 липня 2013 року з виконання роботи по виготовленню і доставці метало-пластикових конструкцій нікчемним у порядку застосування наслідків недійсності правочину, стягнути з відповідача перераховані кошти за кредитним договором № [NUMBER] в сумі 8 827 грн. 00 коп. та судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилася, але до початку розгляду справи 06.11.2013 р. через канцелярію суду надала заяву в якій вона позовні вимоги підтримала, обставини вказані у позові підтвердила та просила слухати справу у її відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання Управління у справах захисту прав споживача у м. Києві, свого представника не направив, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, у судові засідання не зявлявся, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.. Судом встановлено, що 06.07.2013 року між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON], який займається підприємницькою діяльністю, було укладено договір про надання послуг з виготовлення та доставки метало пластикових конструкцій. Одночасно позивачем був підписаний Договір про надання споживчого кредиту з ПАТ "ОТП Банк" на придбання товару у відповідача. Термін виконання робіт становить 30 робочих днів з моменту підписання договору про надання послуг. Відповідач повинен був виготовити та доставити метало пластикових конструкцій. ФОП [PERSON] виконавцем робіт були допущені істотні порушення договору щодо строку виконання робіт тому позивач просить вищевказаний договір визнати недійсним та стягнути оплачену ним вартість робіт в сумі 8 827 грн. 00 коп. На неодноразові звернення та претензії з боку позивача щодо істотних порушень відповідачем договору, усунення недоліків, повернення коштів, відповідач не реагував і не приступив до виконання своїх зобов'язань. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ПАТ "ОТП Банк" укладено договір про надання споживчого кредиту на придбання товару у відповідача та станом на 16.10.2013 року позивач [PERSON] має заборгованість по даному кредитному договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не рахунок продажу або споживання продукції. Правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Наслідками порушення зобов'язання за змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України є: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справі про визнання правочинів "недійсними" відповідно до статтей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Таким чином, в судовому засіданні встановлені підстави визнання договору про надання послуг нікчемним, в зв'язку з чим права позивача були порушені і підлягають відновленню шляхом визнання договору нікчемним та стягнення коштів. У звязку з цим суд приходить до висновку, що оспорюваний договір, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] необхідно визнати недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка отримала грошові кошти або зберігає їх без достатньої правової підстави, зобовязана повернути ці грошові кошти. Особа зобовязана повернути грошові кошти і тоді, коли підстава, на якій вони були отримані, згодом відпала. Відповідно до вимог п. 1 ст. 216 ЦК України у разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочині, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як встановлено судом, відповідач своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором від 06.07.2013 року, а позивач відмовився від договору, направивши відповідачу лист-вимогу від 07.07.2013 року, тому позивачу відповідачем завдано матеріальні збитки, а саме кошти сплачені відповідачу на виконання умов оспорюваного договору в розмірі 8 827 грн.00 коп., тому відповідач має повернути позивачу зазначені грошові кошти отримані за договором, який визнаний недійсним. Сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в розмірі 229 грн. 40 коп. на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved