Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-29 00:00:00

27 серпня 2013 року [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом до суду, в якому вказала, що 14 квітня 1994 року її матері [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,53 га, розташованої по вул. Молодіжній в с. Кузнецівка на території Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області. 25 лютого 2012 року [PERSON] померла. Позивач [PERSON] та її батько [PERSON], який в подальшому відмовився від належної йому частини спадкового майна, у встановленому законом порядку звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі такого свідоцтва державним нотаріусом їй було відмовлено через ненадання витягу з Державного земельного кадастру. Посилаючись на відсутність можливості отримати вказаний витяг, позивач прохає суд визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позові, просила задовольнити вимоги у повному обсязі (а.с.43). Представник Кузнецівської сільської ради, як відповідача у справі, письмово повідомив судові про те, що сільська рада позов визнає та не заперечує проти його задоволення (а.с.44). Третя особа без самостійних вимог [PERSON] та представник третьої особи без самостійних вимог – завідувач Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] у письмових заявах, поданих до суду, не заперечували проти задоволення вимоги позивача [PERSON] (а.с.45,47). У судове засідання учасники процесу не з’явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Вищезазначені особи до суду подали письмові заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.43,44,45,47). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію осіб, які повинні брати участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, надавши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] (дівоче прізвище - Бриль) народилась 29 січня 1989 року в с Кузнецівка Розівського району Запорізької області, про що в Книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис № 8. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про її народження серії III-ЖС № 387861, в якому батьком позивача вказаний [PERSON], а матір’ю – [PERSON] (а.с.7-9). 14 квітня 1994 року на підставі рішення Кузнецівської сільської ради народних депутатів Розівського району Запорізької області від 11 листопада 1993 року № 96 [PERSON] було видано державний акт серії ЗП 000017 № 002439 на право приватної власності на землю та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,53 гектарів, що розташована на по вул. Молодіжній в с. Кузнецівка на території Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №39 (а.с.6). [PERSON] померла 25 лютого 2012 року в с Кузнецівка Розівського району Запорізької області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 03 від 27 лютого 2012 року. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про її смерть серії I-ЖС № 229496 (а.с.5). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та листа завідувача Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області встановлено, що після померлої 25 лютого 2012 року [PERSON] Розівською державною нотаріальною конторою Запорізької області 08 червня 2012 року за заявою спадкоємця за законом - дочки померлої [PERSON] заведена спадкова справа № 62 за 2012 рік за номером у спадковому реєстрі 52919033. Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини у строки та в порядку, передбаченими ст.1273 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України). В матеріалах спадкової справи відсутні дані про усунення спадкоємців померлого від права на спадкування. Інші особи з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися (а.с.24,32). Постановою державного нотаріуса від 17 липня 2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 00,53 гектарів, що розташована на по вул. Молодіжній в с. Кузнецівка на території Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області, яка залишилась після померлої [PERSON] (а.с.10). Державний нотаріус роз’яснив, що [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання, зокрема, витягу з Державного земельного кадастру, замість якого позивачем було надано лише лист від відділу Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області щодо неможливості надання вищевказаного витягу (а.с.11). Згідно з п.4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. З 01 січня 2013 року ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Поземельна книга ведеться за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру, під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. До Поземельної книги в електронній (цифровій) формі додаються електронні копії документів, що є підставою для внесення відомостей до неї. Поземельна книга в паперовій формі відкривається шляхом роздрукування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відповідної Поземельної книги в електронній (цифровій) формі. До Поземельної книги в паперовій формі додаються всі документи, що є підставою для внесення відомостей до неї. З відповіді відділу Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області від 08 липня 2013 року за №722 вбачається, що відомості про земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 0000179 №002439, відсутні. Зазначена земельна ділянка в Державному земельному кадастрі не зареєстрована, а тому витяг з цього кадастру надати неможливо (а.с.11). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов’язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Спірна земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 002439, виданого 14 квітня 1994 року. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 39 (а.с.6). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов’язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вже було зазначено вище, ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, а право власності на спірну земельну ділянку у [PERSON] виникло 14 квітня 1994 року. За таких обставин, зволікання відділу Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області по виконанню дій щодо відкриття та ведення Поземельної книги на спірну земельну ділянку не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред’явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved