Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

31.05.2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту сумісного мешкання, про визнання права власності за ним та [PERSON] на 1/2 частину нежилого приміщення в будинку [ADDRESS]; про визнання за ним права власності на 1/4 частину нежилого приміщення в будинку [ADDRESS]; про визнання квартири [ADDRESS] спільной сумісной власністю його та [PERSON]; про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], вказуючи на те, що 01.05.2001 року він познайомився з відповідачкою, коли сам ще фактично був у шлюбі з [PERSON], а [PERSON] знаходилась в шлюбі з [PERSON] Через два-три тижня після знайомства вони стали підтримувати фактичні шлюбні відносини, а саме: він, [PERSON] та її син [PERSON] стали разом спільно проживати в квартирі [ADDRESS], яку орендували у його друга. Він працював в Новогродівському МВ ГУМВС України в Донецькій області на офіцерській посаді та регулярно отримував заробітну плату, яку вони повністю витрачали в інтересах сім»ї. [PERSON] працювала перукарем в ВАТ «Горизонт» і також отримувала заробітну плату, яку вони витрачали разом. Вони жили, як чоловік та дружина. За весь час проживання з [PERSON] він приділяв увагу, як до неї, так і до її сина. Вони з [PERSON], як подружжя представлялися перед знайомими, колегами. Разом вони проводили час відпочинку, разом відмічали свята, як з її колегами, так і з його сослуживцями. Разом їздили на відпочинок на природу, на море, в ліс. Також їх сім»ї допомагали матеріально його батьки та мати [PERSON] - [PERSON] і її співмешканець [PERSON] В 2002 році він взяв у борг гроші у знайомого і вони купили квартиру по [ADDRESS], яка була оформлена на його ім»я. В 2005 році вони разом з сім'єю матері [PERSON] вирішили, що він з [PERSON] і її сином переїдуть в квартиру [PERSON] - [ADDRESS], а її мати разом із [PERSON] будуть жити в її квартирі по [ADDRESS], а їхню квартиру по вул..О.Кошевого продамо. За спільні кошти вони здійснили ремонт в квартирі №15: поміняли вікна та двері, замінили сантехніку. Коли продали квартиру по вул.О.Кошевого, то всі гроші потратили на меблі та побутову техніку та фактично стали проживати в ній разом, як подружжя до квітня 2012 року, доки [PERSON] не стала підтримувати відносини з іншим чоловіком. Крім того, в період спільного життя він оформив документи на нежитлове приміщення по [ADDRESS], яке було оформлено на [PERSON] та її мати [PERSON] в рівних долях, але він фактично займався питаннями ремонту цього нежитлового приміщення. В теперішній час це приміщення використовується відповідачкою - фізичною особою підприємцем, як перукарня «[INFO]». 31.01.2011 року вони разом з [PERSON] за рахунок спільних грошових коштів придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], при цьому оформили квартиру на [PERSON], вирішивши, що вони зроблять в ній ремонт, після чого мати відповідачки [PERSON] та [PERSON] переїдуть в цю квартиру №4, а вони залишаться проживати в квартирі [PERSON]-№15, а чотирьохкімнатну №25 вирішили продати. [INFO] померла мати відповідачки [PERSON] [PERSON] було важко знаходитися в квартирі, де все нагадувало про дружину, тому вони вирішили, що він переїде в квартиру №4, а вони залишаться в квартирі №15. Тому [PERSON] переїхав в квартиру [ADDRESS]. В квартирі №25 ніхто не проживає. 15.08.2012 року [PERSON] надав до суду доповнення до позову про розподіл сумісно нажитого майна у вигляді меблів та побутової техніки, згідно наданого списку, спільне майно, яке придбане в період спільного життя та знаходиться в квартирі [ADDRESS], а саме: набір м"ягкої меблі (зальний) вартістю 3500 грн.; телевизор «Grоl» 14* - 600 грн.; микрохвильова піч «LG» - 600 грн., телевизор «LG» 21*- 1500 грн., стол компьютерний - 800 грн., ноутбук «Sаmsung» - 3000 грн.,телевизор «Pаnаsоnic» 32* - 3200 грн., пральну машинку «Indezit» - 3000 грн., электроводонагріваючий бак «Gоrеnjе» - 1200 грн., набор меблевий (кухонний) - 11000 грн., меблевий набір (коридор) - 3400 грн., холодильник «Атлант» - 3400 грн., кухонну електровитяжку - 1200 грн., пилосос «Sаmsung» - 2200 грн., відеокамеру «Sony» - 3500 грн., вибротренажер - 1600 грн., электричну піч - 2400 грн., набір меблевий (зальний) - 4000 грн., кондиционер «Dеkkеr» - 4500 грн., принтер «HP» - 400 грн., электрочайник «Scarlet» - 350 грн., хлібницю - 350 грн., набір кухонної меблі - 2900 грн., утюг электричний - 600 грн., кровать двуспальну - 3500 грн., дві прикроватні тумбочки - 800 грн., шкаф-купе (спальний) -6500 грн., крісло офисне - 600 грн., кухонний комбайн «Philips» - 2800 грн. Просить визнати вказане майно спільною загальною власністю [PERSON] та [PERSON] Просить залишити йому у власності телевізор «Рhilips» 32* , вартістю 7 500 грн., телевізор «LG» 19 *, вартістю 1 600 грн., DVD - програвач «Samsung», вартістю 450 грн., а всього на загальну суму - 9550 ( дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят) гривень. Інше рухоме майно залишити за відповідачкою, стягнув з неї 38475грн. на його користь. 07.09.2012 року [PERSON] надав до суду друге доповнення до позову, де до вказаних вимог просить про виділення йому в натурі 1/4 частини нежилого приміщення в будинку [ADDRESS]. 15.11.2012 року [PERSON] надав загальну позовну заяву, в якій об'єднав всі свої вимоги та крім того, додав вимогу про вселення його в квартиру [ADDRESS], та встановлення порядку користування цією квартирою, а саме: виділити позивачу, [PERSON] в користування ізольоване приміщення (кімнату) площею 20,5 кв.м; а кухню, коридор, комору, туалет і ванну залишити у спільному користуванні [PERSON] і [PERSON]. 20.11.2013 року [PERSON] надав доповнення до загальної позовної заяви, в якій просить також визнати за ним право власності на 1/4 частину нежитлового приміщення в будинку[ADDRESS], виділив йому в натурі 21/100 частини цього приміщення, та стягнути з відповідачки 5 738 (п'ять тисяч сімсот тридцять вісім) гривень, що складають різницю між ідеальною 1/4 частиною вказаного нежитлового приміщення і виділеною в натурі (дійсної) 21/100 частини указаного вище нежитлового приміщення. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали всі уточнені вимоги в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів позовні вимоги позивача не визнали, вказуючи на те, що вона дійсно проживала з відповідачем з 2001 по 2012 роки, однак під час спільного мешкання вони не мали спільного бюджету, не придбали речей для спільного користування, не мали взаємних прав та обов'язків, як подружжя, а їх стосунки базувалися лише на задоволенні звичайних фізичних статевих потреб чоловіка та жінки. Вони, дійсно, інколи з задоволенням проводили деякий вільний час, складали компанію один одному під час відпустки, при цьому кожен з них власними коштами сплачував вартість відпочинку. Проживая в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] (якого вона вважає як свого батька), вона дійсно зустрічалася в ній з позивачем, де позивач інколи залишався на ніч з нею, але робити якій-небудь ремонт в зазначеній квартирі ніхто позивача не зобов'язував. Договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS] була придбана нею одноособово, а нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS] було придбано нею разом з матір'ю - [PERSON] Розподіл майна, згідно вимог позивача, вона також вважає необґрунтованим, так як зазначені позивачем речі не є спільно нажитими та не наведені доказами, які б підтверджували, що майно було придбане на спільні з позивачем кошти (не вказана дійсна вартість майна, де і коли воно придбане та інше). Свідок по справі [PERSON] суду пояснив, що він більше 20 років знаходився в цивільному шлюбі з матір'ю відповідача - [PERSON] В грудні 2004 року він отримав ордер на проживання в квартирі [ADDRESS], на яку відкрив свій особистий рахунок. Квартира була в дуже поганому стані, так як в ній раніше була пожежа. В зв'язку з чим він спільно з померлою [PERSON] приблизно біля року проводили в ній ремонтні роботи. В 2005 році він її приватизував. Він знав, що відповідач сумісно мешкає з позивачем, але як чоловіка вона останнього не видавала. Після ремонту квартири він пустив відповідача з позивачем та внуком жити у вказану квартиру. За час проживання вони робили в квартирі поточний ремонт (змінювали вікна, вхідні двері та інше). За які саме гроші він не знає. Він регулярно давав гроші відповідачці на сплату комунальних послуг. Квартиру [ADDRESS] вони купили за сумісні кошти з [PERSON] та оформили на відповідачку. За час проживання відповідачки з позивачем вона грошових коштів не потребувала, так як мала доходи, працюючи в салоні краси. За час проживання зареєструвати шлюб сторонам ніщо не перешкоджало. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з дружиною зі сторонами дружили сім'ями тривалий час. Він знав що сторони жили разом приблизно 10 років, останній час мешкали в квартирі [ADDRESS]. За час спільного мешкання він бачив що сторони покупали різне майно, а саме: телевізор, пральну машину, електричну піч, духовку та інше. Неодноразово він відвозив їх до магазину. Також вони неодноразово сім'ями виїжджали в літку на відпочинок. Він знає що вони придбали приміщення в будинку де розташували перукарню. Ремонт цього приміщення сторони робили сумісно з батьками. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її сином. З відповідачем він познайомився в 2001 році. До цього часу вони мали свої сім'ї. З початку вони спільно проживали в квартирі по [ADDRESS], в якій робили ремонтні роботи. Потім вони стали жити в квартирі вітчима відповідачки, в якій також спільно робили ремонт за кошти від продажу квартири по вул.О.Кошевого, в якому вона та її чоловік також оказувала допомогу. За час проживання сторін разом вони постійно збиралися разом на свята. Відносини між сторонами та дитиною [PERSON] були гарні, син мав намір його усиновити. Вважає, що вони проживали однією сім'єю як подружжя. За час проживання сторони спільно придбали багато різних речей, меблів та іншої побутової техніки. Вона знала, що сторони придбали приміщення під перукарню, в якому син та її чоловік робили ремонтні роботи. В квартирі [ADDRESS] в м.Новогродівка сторони проживали постійно з 2005 року по травень 2012 року, в цій квартирі вона неодноразово була в гостях та бачила, що сторони проживали як одна сім'я, відповідачку вона сприймала як невістку, в зв'язку з чим сторони не зареєстрували шлюб вона не знає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він близько знайомий зі сторонами. Знає, що сторони спільно проживали приблизно 10 років. При цьому, між сторонами були подружні відносини. Вони спільно проводили ремонт в квартирі [ADDRESS], спільно придбали все необхідне майно, меблі та побутову техніку,яку він особисто бачив неодноразово знаходячись в гостях у сторін. Спільно проводили відпустки з виїздом на море та інше. При цьому, син [PERSON] постійно знаходився з ними. При спільних зустрічах, на різні свята та з інших підстав позивач був присутній з відповідачкою та представляв її як свою дружину. Від позивача він чув, що той планував зареєструвати шлюб з відповідачкою та усиновити її сина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що зі сторонами по справі він дружив родинами та знає, що вони спільно проживали приблизно 10 років. З початку сторони проживали в квартирі по [ADDRESS], на придбання якої в 2002 році він позивач позивачу гроші, а останній час сторони проживали в квартирі по [ADDRESS] разом з сином відповідачки. Він бачив, що в цій квартирі сторони спільно робили ремонт, допомогу в якому надавав також і батько позивача, та потім спільно придбали всі необхідні речі для побуту, так як неодноразово бував в гостях у сторін. Свідок по справі [PERSON] суду пояснив, що він є знайомим сторін та знав, що позивач сторони почали проживати разом при цьому маючі свої родини. Спочатку вони проживали по вул.О.Кошевого, на придбання якої позивач позичав гроші у [PERSON], а потім стали проживати по [ADDRESS] в якій спільно проводили ремонтні роботи за кошти з продажу квартири по вул.О.Кошевого. в цій квартирі вона мешкали до останнього часу спільно з сином відповідачки. За час проживання придбали за спільні кошти всі речі, які необхідні в побуті, які бачив в квартирі, так як неодноразово був в гостях у сторін. Також він знає, що позивач знайшов приміщення для влаштування в ньому перукарні. Після придбання цього приміщення, позивач та його батько приймали безпосередню участь в ремонтних роботах перукарні. При зустрічах зі своїми знайомими позивач представляв відповідачку як свою дружину. Від позивача він знає, що той мав намір зареєструвати шлюб з відповідачкою та усиновити її сина, але в зв'язку зі зрадою відповідачки з іншим чоловіком, вони припинили свої стосунки. Заслухавши пояснення сторін, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим частково та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони проживали разом з травня 2001 року по квітень 2012 року. Цей факт сторони не заперечують, та він підтверджується поясненнями свідків. До цього часу кожна із сторін знаходились в зареєстрованих шлюбах, від яких кожна сторона мають: позивач дочку - [PERSON], [INFO], а відповідачка сина - [PERSON], [INFO] (копії свідоцтв про народження в матеріалах справи). На час спільного проживання син відповідачки мешкав разом зі сторонами (довідка в матеріалах справи). Сторони працювали та мали постійний прибуток. Згідно довідки від 16.12.2013 року позивач з 04.09.1996 року по 07.04.2011 року працював інспектором дозвільної системи в Новогродівському ГО, а потім з 17.06.2011 року по теперішній час помічником начальника по матеріальному забезпеченню Селидівського ГО ГУМВС України в Донецькій області. За період праці ніяких скарг на позивача з приводу поведінки в биту до керівництва ГО не надходило та не розглядалось. Згідно свідоцтва за №513 від 19.12.2008 року про сплату єдиного податку, виданого Державною податковою адміністрацією, зареєстрованого в Новогродівській міській Раді, як фізична особа-підприємець від 21.11.2006 року, відповідач [PERSON] є суб'єктом підприємницької діяльності, як фізична особа, місце діяльності - [ADDRESS], салон краси. Згідно наданих звітів відповідач сплачувала єдиний податок, як суб'єкт малого підприємництва - фізичної особи в період з 2007 по 2011 роки. З початку спільного проживання сторони мешкали в квартирі [ADDRESS], яку орендували у знайомого позивача - [PERSON], потім в квартирі [ADDRESS], яка була належала позивачу на підставі договору дарування. Згідно довідки завідуючої Новогродівської державної нотаріальної контори від 02.10.2012 року позивач [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] за 1000 грн, яка належала йому на підставі договору дарування. Це також підтверджується витягом з державного реєстру від 05.10.2012 року. З 2005 року сторони стали проживати в двокімнатній квартирі [ADDRESS] в м.Новогродівка, яка належить на праві власності [PERSON] (свідоцтво права власності №1684 від 18.08.2005 року в матеріалах справи). 31.01.2011 року була куплена трикімнатна квартира [ADDRESS] в м.Новогродівка, власником якої була зазначена відповідачка. Згідно договору купівлі-продажу від 31.01.2011 року відповідач [PERSON] купила трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] за 40000грн., що підтверджено також витягом з державного реєстру правочинів від 31.01.2011 року. Що також підтверджується довідкою ОСББ «Рубін» (яка знаходиться в матеріалах справи). Крім того, під час спільного проживання було придбане нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS]. Відповідно рішення виконавчого комітету Новогродівської міської Ради за №169 від 22.08.2006 року за [PERSON] та [PERSON] було оформлено та видане свідоцтво про право приватної власності на нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS]. Про що також були оформлені необхідні документи біржового контракту №7 від 09.08.2006 року про купівлю-продаж вказаного приміщення Селидівською біржею нерухомості. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.09.2006 року та довідкою Селидівського БТІ від 11.10.2012 року, приватними власниками нежилого приміщення за адресою: будинок [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON], по 1/2 частині кожній. Це право зареєстровано в реєстрі прав власників Селидівського бюро технічної інвентаризації 20.09.2006 року. Згідно свідоцтва про смерть мати відповідача - [PERSON] померла [INFO] у віці 60 років. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2012 року відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] у вигляді 1/2 частки нежилого приміщення в будинку [ADDRESS] Донецької області. Що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.06.2012 року. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 4480/24 від 22.10.2013 року риночка вартість нежитлового приміщення загальною площею 59,9 кв м, розташованого за адресою [ADDRESS], складає 149954грн. 1/4 частина, що може бути виділена, складає ідеальну долю 21/100 дійсної частини від загальної площі всього приміщення, що є меншою належного на 2,3 кв.м. Розмір компенсації цієї різниці складає 5738грн. На теперішній час сторони мають житло: згідно довідки про державну реєстрацію прав власності Селидівського бюро технічної інвентаризації від 08.12.2011 року власником трьохкімнатної квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] на підставі рішення Новогродівського міського суду від 20.10.2011 року, що також підтверджено довідкою Селидівського БТІ від 11.10.2012 року (копія рішення та копія довідки в матеріалах справи). Згідно свідоцтва про право власності від 16.01.2005 року та виписки з Реєстру від 15.08.2011 року, наданих Селидівським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім'ї : дочці [PERSON] та онуку [PERSON] Що також підтверджується довідкою Селидівської БТІ від 11.10.2012 року. Згідно відповіді Управління державної автоінспекції УМВС України м.Красноармійська в Донецькій області за позивачем транспортних засобів на 06.10.2012 року не зареєстровано. Згідно свідоцтва про шлюб від 05.10.2013 року, актовий запис №18, відповідач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] Відповідно до ст.74 СК України зазначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою поширюється положення Глави 8 цього Кодексу, статті які передбачають, що: - ст.60 - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. - ст.61 - об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. - ст.63 - дружна та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить ним на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленості між ними. - ст.68 - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. - ст.69 - дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. - ст.70 - у разі розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності подружжя за обставин, що мають істотне значення. - ст.71 - майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вказана норма закону передбачає, що при поділі майна береться до уваги його вартість на момент розгляду справи судом, а не на момент його придбання. Та також, за змістом п.23 Постави Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжями про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, незаборонених законом. Згідно ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності її спільної часткової власності. Згідно ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що сторони дійсно не перебували у шлюбі між собою, але проживали однією сім'єю, так як тривалий час (з травня 2001 року по квітень 2012 року) мешкали разом з сином відповідачки. За останній термін мешкання в квартирі [ADDRESS] спільними зусиллями сторін та їх батьків був зроблений капітальний ремонт зазначеної квартири, спільно придбалися меблі, побутова техніка та інші необхідні в побуті речі, при цьому, за вказаний час сторони проживали разом постійно, а не періодично підтримували стосунки, як зазначала відповідачка, про що свідчать як пояснення самих сторін, так і свідків, жоден з яких не зазначив, що одна з сторін за вказаний період часу мешкала за другою адресою. Також, за час спільного проживання сторонами було придбано нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. вказане нерухоме майно суд вважає таким, яке було набуте сторонами за час спільного проживання, та належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому вимоги позивача про визнання за ним 1/4 частики вказаного нежитлового приміщення та 1/2 частини вказаної квартири і вселення в квартиру підлягають задоволенню з встановленням порядку користування частки квартири. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути відповідачки на користь позивача, на підставі висновку будівельно-технічної експертизи 5738 (п'ять тисяч сімсот тридцять вісім) гривень, що складають різницю між ідеальною 1/4 (однією четвертою) частиною вказаного нежитлового приміщення і виділеною в натурі (дійсної) 21/100 (двадцять однієї сотої) частини указаного вище нежитлового приміщення. З пояснень свідків та матеріалів справи (наданими фото) вбачається, що сторони спільно з сином відповідачки, однією сім'єю, як чоловік та дружина приймали знайомих та родичів у себе вдома, та самі відвідували друзів та родичів, спільно з усіма святкували свята та разом, як однією сім'єю проводили відпустки. Фактів розподілу використання доходів сторін на загальні витрати у судовому засіданні не встановлено, а тому суд вважає, що вони за вказаний час спільного проживання мали загальний сімейний бюджет. Незважаючи на те, що суд визнав факт того, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та під час спільного проживання набули майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в частині позову з вимог про розподіл рухомого майна, так як згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А тому позивачу було за необхідне надати суду не тільки перелік майна, що підлягає розподілу та його вартості, з яким відповідачка повністю не згодна, а і докази того, що кожна річ була придбана за спільні кошти з відповідачкою, вказати джерело і час його придбання та вказати дійсну вартість цього майна на момент розгляду справи, а не на момент його придбання, з яким відповідач також не згодний, а експертної оцінки спірного майна позивачем проведено не було. За виключенням цього, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на спільно нажите сторонами майно, а саме на телевізор «Рhilips» 32* , вартістю 7500 грн., телевізор «LG» 19*, вартістю 1600 грн., DVD - програва ч «Samsung», вартістю 450 грн., а всього на загальну суму - 9550 ( дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят) гривень. Так як вказане майно знаходиться у відповідача та сторонами не оспорюється. На підставі вище вказаного та

Outcome: partial