Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів вказуючи, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 02.10.2008 року був укладений кредитний договір № 253731- СRЕD про надання кредиту в розмірі 25 000,0 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 31.500 % річних зі строком повернення до 25.03.2010 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно, шляхом погашення заборгованості за кредитом, відсотків, комісії та інших витрат, зазначених у кредитному договорі. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 253731- СRЕD/2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на 21.02.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 48 270.39 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 12 883,08 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 32 850,62 грн.; а також штрафи відповідно до договору: - 250.00грн, - штраф (фіксована частина); - 2 286,69 грн. - штраф (процентна складова). 20.11.2013року представником позивача позовні вимоги були уточнені та станом на 05.11.2013року становили заборгованість у сумі - 37 742,40 грн., в тому числі - 1752,89 грн. - заборгованість за кредитом; - 35 989,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, що становить 37 742,40 гривень та витрати понесені по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовльнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з»вились, надали заяви в яких просять розглядати справу у її відсутність, проти задоволення позову заперечують, просять відмовити в повному обсязі. В письмових запереченнях зазначила, що за рішенням суду з неї вже була стягнута суму заборгованості в розмірі 24013,21 грн., та що вона погасила виниклу заборгованість, вважає, що договір після цього вже розірваний, поручителі взагалі не несуть ніякої відповідальності, тому що строк пред»явлення до них вимог минув, тому договора поруки є припиненими. Відповідачі [PERSON], та [PERSON] в судове засідання не з»вились, [PERSON] надіслала телеграму, [PERSON] надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечували проти задоволення позову, просять відмовити в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоленню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі кредитного договору № 253731- СRЕD від 02.10.2008 року надав [PERSON] кредит у розмірі 25 000 грн. з умовою - погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 31.500 % на рік зі строком повернення до 25.03.2010 року. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором у встановлений строк не виконала та рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26.11.2009 року з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 24013 грн. 21 коп. Вказана сума заборгованості [PERSON] погашена, про що свідчить постанова державного виконавця ВДВС Кам'янсько-Дніпровського РУЮ про закінчення виконавчого провадження від 27.07.2012 року. В забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору між банком і відповідачами [PERSON], [PERSON] 02.10.2008 року було укладено договори поруки, відповідно до яких останні взяли на себе зобов'язання відповідати солідарно в повному обсязі за невиконання або несвоєчасне виконання [PERSON], умов кредитного договору. Повідомлення про неналежне виконання [PERSON] умов кредитного договору банком направлено поручителям 25.12.2012 року. Відповідно до ст. 2 Закону України „ Про банки та банківську діяльність " банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки. За такого підлягає застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно п.1.3. кредитного договору строком виконання основного зобов'язання є строк повного погашення кредиту, тобто 25 березня 2010 року. За таких обставин у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 25.10.2010 року, протягом наступних 6 місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 25.12.2012 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку. За таких обставин суд вважає, що договори поруки укладені між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] є припиненими. Виходячи з наведеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до відповідачів [PERSON], [PERSON] слід відмовити. Дослідивши наданий позивачем при поданні позовної заяви 04.04.2013 розрахунок стягуваної заборгованості, встановлено, що він відрізняється від розрахунку, що був доданий позивачем до уточненої позовної заяви, яка подана 20.11.2013 року, за один той самий період, який починається з 14.12.2010 року по 27.07.2012 року, що викликає сумнів у правильності проведеного розрахунку. Так, сума, що вказана в уточненій позовній заяві станом на 27.07.2012 року складає 37739 грн. 48 коп., що набагато нижча, ніж була зазначена при поданні первинного позову на цей же період та складала 45712 грн. 08 коп., при цьому така зміна в розрахунках відбулася без всяких обгрунтувань з боку позивача. Також не зрозуміло яким чином нарахована заборгованість в первинному позові за період з 27.07.2012 року по 21.02.2013 року, та в уточненій позовній заяві з 21.02.2013 року по 05.11.2013 року. Крім цього, явка представника позивача в судове засідання була визнана обов»язковою 24.12.13 року та 31.12.13 року, якого було викликано для пояснення та підтвердження наданого ним розрахунку, але представник будучи своєчасно та в належній формі повідомленим, до суду не з»явився, причини неявки суд не повідомив, таким чином від будь-яких пояснень ухилився. Таким чином, позивачем не надано розгорнутого та детального розрахунку суми стягуваної заборгованості, з огляду на який суд міг би переконатись у безперечності заявлених вимог. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п.11. постанови «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4.ст.60 ЦПК). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у зв»язку з відсутністю в матеріалах справи розгорнутого та детального розрахунку суми стягуваної заборгованості, той розрахунок, що наданий позивачем не може бути покладений в основу рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed