Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд визнати за нею та за її неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 99,4 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову позивач вказувала, що починаючи з 08.02.2002 року є зареєстрованою та проживає в [ADDRESS], але право власності не зареєстровано. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, в якій позов підтримала та просила задовольнити, просила слухати справу у його відсутність. Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не направили свого представника для участі у справі. Надала заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву, в якій просили слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнали, не заперечували проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень до діючого ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно (саме право власності та інші речові права підлягають державній реєстрації) у цьому випадку не є підставою виникнення права власності, оскільки воно виникає на підставі набувальної давності. Реєстрація визначає лише момент виникнення права власності, але не є підставою для його набуття. Це означає, що право власності виникає на підставі набувальної давності і, водночас, закріплюється за новим власником у момент його державної реєстрації. Судом встановлено, що 19 листопада 1987 року рішенням профсоюзного комітету СМУ - 22 було вирішено видати батькові позивача [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 9), у зв'язку із чим [PERSON] був виданий відповідний ордер (а.с. 8). [INFO] року [PERSON] помер, що об'єктивно підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 7). В спірній квартирі залишилась проживати мати позивача - [PERSON] (зареєстрована з 23.01.1988 року), а в подальшому вселились позивач (зареєстрована з 08.02.2002 року), її брат - [PERSON] (зареєстрований з 07.05.1997 року) та неповнолітні діти позивача: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (зареєстровані з 08.02.2002 року). З часу своєї реєстрації у спірній квартирі сторони добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються нею, доглядають за квартирою, здійснюючи поточні ремонти, сплачуючи комунальні послуги. Починаючи з 08.02.2002 року позивач та її неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] є зареєстрованими та проживають [ADDRESS], що об'єктивно підтверджується відповідними записами у будинковій книзі (а.с. 14-15), тобто добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються спірною квартирою, що за законом дає їм підстави для набуття права власності в порядку набувальної давності. Згідно з ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України сторони мають право на судовий захист своїх інтересів. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права власності в порядку набувальної давності. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, визнавши за останньою та її неповнолітніми дітьми право власності на спірне майно.

Outcome: approved