Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

У вересні 2013 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Новобудова" (далі - ТОВ "Новобудова") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з травня 2010 р. по квітень 2013 р. з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальній сумі 19935,11 грн. Позов обґрунтований наступним. [PERSON] на підставі договору дарування від 8 жовтня 2002 р. є власником квартири [ADDRESS]. Вказаний будинок перебуває на балансі ТОВ "Новобудова». Відповідач як власник зобов'язаний утримувати належну йому квартиру шляхом оплати експлуатуючій організації усіх витрат по утриманню, проте до цього часу він не виконав свого обов'язку укласти договір про надання житлово-комунальних послуг і, користуючись житлово-комунальними послугами, з травня 2010 р. систематично не вносить за них плату, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 1 травня 2013 р. розмір заборгованості відповідача становить 16864,53 грн. Окрім того відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на підставі ст. 625 ЦК України повинен сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції. В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги. Просив стягнути з [PERSON] заборгованість, яка утворилася за період з травня 2010 р. по листопад 2013 р. включно, в сумі 19794,57 грн., три проценти річних в сумі 2098,77 грн. та індекс інфляції в сумі 1885,53 грн., а всього 23778,87 грн. В судовому засіданні представник позивача Оніщенко Ю.М. позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 630 не надає експлуатуючій організації дані про показники встановлених у його квартирі лічильників води, а тому плата за холодне та гаряче водопостачання нарахована йому за установленими нормативами. Відповідач [PERSON] позов не визнав пославшись на відсутність у позивача права на звернення до суду, незаконність і безпідставність його вимог. В обґрунтування заперечень вказав, що позивач не надав належних доказів того, що він є балансоутримувачем будинку і експлуатуючою організацією; не обґрунтував детально нарахування кожної з сум; не повідомив джерела отримання інформації, використаної при проведенні обрахунків; не надав інформацію про кількість спожитих відповідачем кубометрів холодної та гарячої води та інших послуг, про чинні тарифи, методики проведення розрахунків та норми законодавства, якими він керувався, а також про співробітників, які відповідають за отримання такої інформації; не надав копії документів, які доводять, що такі дії співробітниками позивача вживалися, а також неналежну якість наданих йому послуг. Окрім того звернув увагу суду на відмінність підписів бухгалтера Скопець в різних документах та відсутність у представника позивача повноважень на вчинення розрахунку штрафних санкцій. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши письмові докази, вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач [PERSON] на підставі договору дарування від 8 жовтня 2002 р. є власником квартири [ADDRESS] і проживає у ній (а.с. 7, 8). Відповідно до положень ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Балансоутримувачем будинку, де знаходиться зазначена квартира, являється ТОВ "Новобудова", що доводиться рішенням правління акціонерного товариства холдингової компанії «Київміськбуд» від 16 червня 2004 р. з додатком (а.с. 3, 4) та авізо про передачу будинку [ADDRESS] від ЖУ «Західне» на баланс ТОВ "Новобудова" (а.с. 6). Жодних доказів, які б підтверджували, що будинок [ADDRESS] перебуває на балансі іншого підприємства, відповідач не надав. Ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" покладає на балансоутримувача будинку обов'язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном. Підпункти 1, 10 пункту 1 частини 1 вказаної статті цього Закону дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Отже на підставі Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ТОВ "Новобудова" відповідно до укладених з виробниками та виконавцями житлово-комунальних послуг договорів виступило замовником житлово-комунальних послуг для будинку [ADDRESS]. Відповідач користується жилим приміщенням квартири [ADDRESS] та за змістом Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є споживачем житлово-комунальних послуг. З огляду на положення ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 162 Житлового кодексу України, п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2006 р. № 45, [PERSON] зобов'язаний своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної ним квартири. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспорт та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869. Слід відмітити, що до 1 червня 2011 р. діяв Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинку і прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 529. Судом встановлено, що відповідач, будучи споживачем житлово-комунальних послуг, з травня 2010 р. не виконує покладений на нього законом обов'язок по сплаті коштів на утримання будинку та прибудинкової території і вартості отриманих ним послуг з централізованого опалення, водовідведення, гарячого та холодного водопостачання, у зв'язку з чим у нього станом на 1 грудня 2013 р. утворився борг в розмірі 29201,24 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 10). В судовому засіданні відповідач [PERSON] також не заперечував, що з травня 2010 р. він взагалі не сплачував кошти за житлово-комунальні послуги. При визначенні суми заборгованості відповідача суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок як об'єктивний доказ, що містить відомості щодо вартості нарахованих відповідачу сум на утримання будинку та прибудинкової території, вартості послуг з централізованого опалення, водовідведення, гарячого та холодного водопостачання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідач не надав. З цих же підстав суд відкидає доводи відповідача щодо необґрунтованості нарахування йому сум за послуги гарячого та холодного водопостачання за нормативами (нормами) без врахування показників встановлених в його квартирі лічильників як це передбачено п. 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також надання йому послуг не в повному обсязі і неналежної якості. Відповідач як споживач житлово-комунальних послуг має право отримувати в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг тощо, проте доказів, що позивач відмовився надати йому вказану інформацію, [PERSON] не надав. Також є безпідставними і нічим не доведеними доводи відповідача про підроблення підписів бухгалтера позивача, який складав розрахунок заборгованості. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. [PERSON] не виконав грошове зобов'язання, а отже він в силу ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем розрахунком втрати від інфляції становлять 1885,53 грн., а три проценти річних від простроченої суми за час прострочення складають 2098,77 грн. (а.с. 36). Ствердження відповідача про відсутність у представника сторони повноважень на складання розрахунку штрафних санкцій не ґрунтуються на законі, так як жодним законом чи підзаконним актом не визначено особу, яка повинна складати такий розрахунок. На інші обставини, які б спростовували вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій, відповідач не послався, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі наданих ними доказів. Таким чином вимоги ТОВ «Новобудова» суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України присудженню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved