Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 25 грудня 1998 року між відповідачем [PERSON], яка діяла за довіреністю, від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та третьою особою Товарна біржа "ЛІДЕР"- та позивачем, [PERSON], особисто був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № N 01КФ-16 від 25.12.1998 року на квартиру № 20, яка знаходиться за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд. 38, яка складається з трьох кімнат загальною площею 57.30 кв. м., житловою площею 43.80 кв. м., яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власність на житло №269. Договір був укладений на Товарній біржі « ЛІДЕР». Придбана квартира була куплена за 9360,00 грн, які були одержані відповідачем повністю при підписанні договору. Договір купівлі-продажу вказаної квартири був зареєстрований позивачем 21.01.1999 року в Криворізькому бюро технічної інвентаризації. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами були звільнена квартира, передані ключі, вони знялася з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивач використовує квартиру для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує її в належному санітарно - технічному стані. На час укладення договору в грудні місяці 1998 року ні позивач, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 35 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1999 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі – продажу нерухомого майна від 25 грудня 1998 року. Позивач до суду не з’явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні не була присутньою, про час та місце розгляду справи повідомлена за адресою, зазначеною у позовній заяві, судові повістки повернулися до суду з позначкою «у зв’язку з закінченням терміну зберігання», заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, у судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 1998 року між відповідачем [PERSON], яка діяла за довіреністю, завіреною 10.09.1998 року [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу по реєстру за № 1405 від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та третьою особою Товарна біржа "ЛІДЕР"- та позивачем, [PERSON], особисто був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № N 01КФ-16 від 25.12.1998 року на квартиру № 20, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд. 38, яка складається з трьох кімнат загальною площею 57.30 кв. м., житловою площею 43.80 кв. м., яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власність на житло №269, виданого 22.10.1996 року на підставі розпорядження П/О "Кривбассруда" УСП №138 від 10.10.1996 року та зареєстрованого в БТІ м. Кривого Рогу за реєстровим N 10/14 ПВ-323. ( а.с. 6,7). Договір був укладений на Товарній біржі «ЛІДЕР». Придбана квартира була куплена за 9360,00 грн., які були одержані відповідачем повністю при підписанні договору. Договір купівлі-продажу вказаної квартири був зареєстрований позивачем 21.01.1999 року в Криворізькому бюро технічної інвентаризації. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами були звільнена квартира, передані ключі, вони знялася з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивач використовує квартиру для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує її в належному санітарно - технічному стані. На час укладення договору в грудні місяці 1998 року ні позивач, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 35 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році. В відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.. . В відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved