Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася із позовом до відповідача про надання дозволу дитині на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення нею 16 років, тобто до 22 грудня 2016 року, у своєму супроводі без згоди та супроводу батька, а також у супроводі інших осіб, уповноважених в установленому законом порядку позивачкою без згоди та супроводу відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.07.1990 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу вони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. 04.05.2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка має змогу вивозити доньку за межі України на відпочинок, оздоровлення та навчання, однак відповідач після отримання судового рішення про стягнення аліментів сказав, що більше ніколи не надасть згоди на виїзд доньки за межі України. Позивач вважає, що ухилення від надання згоди на виїзд дитини за кордон суперечить інтересам дитини. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. 27.11.2013 року представник позивачки подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без своєї участі та участі позивачки, підтримав позов, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що він не чинив позивачці жодних перешкод в наданні дозволу дитині на тимчасовий виїзд з України, на підтвердження чого надав суду копію нотаріально завіреної заяви. Представник третьої особи - служба у справах дітей Києво-Святошинської районної Державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 18.12.2013 р. направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу в своїй відсутності. Вислухавши пояснення відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 04.05.2012 року шлюб було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 5) та довідки № 1293 від 11.09.2013 р. (а.с. 6). В позовній заяві представник позивачки вказував на те, що відповідач безпідставно ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон разом із матір'ю, однак доводи представника позивача про те, що відповідач систематично ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон, не можуть вважатися судом достовірно встановленими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Крім цього, позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, не вказував мети такого виїзду та конкретний час. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Також, судом встановлено, що позивачкою не доведено той факт, що з боку відповідача їй чинились перешкоди по наданню дозволу дитині на тимчасовий виїзд з України. Навпаки, відповідач надав суду копію нотаріально посвідченої заяви, датовану 27 листопада 2013 року, в якій не заперечив проти приватної поїздки доньки [PERSON] до Польщі з 20.12.2013 року по 31.01.2014 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed