Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON], (далі - позивачі) звернулися до суду із позовом до Липівської сільської ради Макарівського району Київської області (далі - Липівська сільська рада), [PERSON], (далі - відповідач), в якому просили визнати недійсним рішення Липівської сільської ради № 188 від 09.10.2007 р., про передачу у власність відповідача земельної ділянки, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 966577 від 28.12.2007 р., виданий на ім'я [PERSON], визнати право користування земельними ділянками за [PERSON], площею 0,15 га, за [PERSON], площею 0,32 га та 0,13 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позову позивачі вказували, що рішенням правління колгоспу ім.Ворошилова у с. Липівка від 07.06.1956 року батькові [PERSON], - [PERSON], було виділено під забудову земельну ділянку площею 0,05 га, рішенням правління цього ж колгоспу від 13.08.1956 року № 24 йому було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,50 га. Відповідно до п. 2 протоколу № 2 загальних зборів членів колгоспу ім. Ворошилова від 30.03.1957 року всім господарствам, яким в 1956 році було виділено земельні ділянки площею 0,50 га було залишено в користуванні 0,30 га, а решту передано в присадибний фонд колгоспу. В той же час відповідно до протоколу № 9 засідання правління колгоспу ім. Ворошилова від 29.04.1957 року було вирішено виділити [PERSON], земельну ділянку площею 0,50 га. Відповідно до рішення правління колгоспу «Прогрес» у с. Липівка від 06.06.1968 року № 11 [PERSON], було додатково виділено земельну ділянку площею 0,10 га. Таким чином, загальна площа виділених [PERSON], земельних ділянок складала 0,60 га. В 1981 році [PERSON], змінив своє місце проживання, у зв'язку з чим рішенням правління колгоспу «Прогрес» від 11.12.1981 року №13 йому було замінено раніше надану земельну ділянку на іншу тієї ж площі (0,60га) за адресою: [ADDRESS] Згодом даній земельній ділянці було присвоєно адресу [ADDRESS] Земельна ділянка, що була замінена [PERSON], по [ADDRESS], межує з земельною ділянкою площею 0,25 га, що була виділена [PERSON], рішенням правління колгоспу «Прогрес» (протокол № 5 від 19.03.1981р.). Межі та місцезнаходження земельних ділянок, що були виділені [PERSON], та [PERSON], в рішеннях зазначені не були, розмежування ділянок не проводилось. За письмовою згодою [PERSON], рішенням Липівської сільської ради № 3-V-19 від 27.07.2006 року [PERSON], було передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,13 га за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Липівської сільської ради № 11-V-49 від 01.11.2007 року [PERSON], було передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,32 га за адресою: [ADDRESS] Рішенням Липівської сільської ради № 11-V-49 від 01.11.2007 року було розглянуто заяву [PERSON], щодо приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,15га за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, земельна ділянка [PERSON], була розділена та повністю перейшла в користування позивачів. Після передачі позивачам вказаних земельних ділянок було встановлено на місцевості та погоджено зовнішні межі земельних ділянок з суміжними землекористувачами. Однак [PERSON], відмовився підписувати вказані акти. Відповідно до зазначених актів межі на місцевості проходять за умовними лініями та знаками. В липні 2006 р., [PERSON], звернувся до Липівської сільської ради для приватизації земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні, рішенням відповідача від 26.07.2006 року йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі у приватну власність земельної ділянки 0,25 га під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, та 0,37 га для ведення особистого селянського господарства. З цією метою [PERSON], було укладено договір на виготовлення технічної документації з СПД [PERSON], однак, виготовити технічну документацію та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, що підлягала приватизації, не вдалось у зв'язку з накладкою земельної ділянки [PERSON], на земельну ділянку [PERSON], площею 0,20 га. Дізнавшись про це, [PERSON], було подано відповідачу заяву з проханням не затверджувати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку [PERSON], однак сільська рада проігнорувала цю заяву та передала у приватну власність відповідачу частину земельної ділянки, якою користувався та обробляв [PERSON], та позивачі. Оскільки накладка була на земельну ділянку, що перебувала у користуванні [PERSON], і його земельна ділянка згодом була повністю передана в користування позивачів, то у них є всі підстави вважати, що їхнє право щодо користування земельними ділянками порушене. Рішенням № 43 від 19.06.2007 року Липівська сільська рада надала дозвіл [PERSON], на виготовлення технічної документації для безоплатної передачі у власність виділеної земельної ділянки площею 0,25 га. При цьому в рішенні не було зазначене місцерозташування земельної ділянки та її межі. Крім того, під час виготовлення технічної документації [PERSON], як суміжний землекористувач не погоджував [PERSON], акт про встановлення меж земельної ділянки, яка передавалась йому у власність. Рішенням Липівської сільської ради № 188 від 09.10.2007 року було затверджено технічну документацію із землеустрою, надано дозвіл на виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га. На підставі даного рішення [PERSON], було отримано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 966577 від 28.12.2007 року. Таким чином, на думку позивачів, рішенням Липівської сільської ради від 09.10.2007 року було незаконно та безпідставно вилучено частину земельної ділянки, якою користувався [PERSON], та користуються позивачі, оскільки дане рішення було прийняте з порушенням встановленого порядку, а саме, передано в приватну власність частину земельних ділянок, якими користувались та обробляли [PERSON], та позивачі. В судовому засіданні [PERSON], та її представник [PERSON], вимоги за позовом підтримали, просили їх задовольнити із вказаних у позовній заяві підстав. Позивач [PERSON], у судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підстримав, просив їх задовольнити із вказаних у позові підстав. Відповідач [PERSON], проти задоволення потворних вимог заперечив, просив суд у його задоволенні відмовити, вказуючи на його безпідставність. Липівська сільська рада просила розглядати справу без участі їх представника, залишивши вирішення вимог на розсуд суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення правління колгоспу ім.Ворошилова у с. Липівка від 07.06.1956 року гр. [PERSON], було виділено під забудову земельну ділянку площею 0,05 га. Рішенням правління цього ж колгоспу від 13.08.1956 року № 24 [PERSON], було надано в користування земельну ділянку площею 0,50 га. Відповідно до п. 2 протоколу № 2 загальних зборів членів колгоспу ім. Ворошилова від 30.03.1957 року всім господарствам, яким в 1956 році було виділено земельні ділянки площею 0,50 га було залишено в користуванні 0,30 га, а решту передано в присадибний фонд колгоспу. В той же час відповідно до протоколу № 9 засідання правління колгоспу ім. Ворошилова від 29.04.1957 року було вирішено виділити [PERSON], земельну ділянку площею 0,50 га. Відповідно до рішення правління колгоспу «Прогрес» у с. Липівка від 06.06.1968 року №11 [PERSON], було додатково виділено земельну ділянку площею 0,10 га. Таким чином, загальна площа виділених [PERSON], земельних ділянок складала 0,60 га. В 1981 році [PERSON], змінив своє місце проживання, у зв'язку з чим рішенням правління колгоспу «Прогрес» від 11.12.1981 року №13 йому було замінено раніше надану земельну ділянку у зв'язку з переходом на нове місце проживання. А ні адреси місця розташування а ні пощі нової земельної ділянки у рішенні не вказано. Крім того, позивачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що батькові [PERSON], - [PERSON], є батьком [PERSON], не надано доказів на підтвердження його смерті, оскільки у позовній заяві вказано, що він 05.07.2010 року помер, а також не надано доказів прийняття ним спадщини після його смерті. Відповідно до рішення Липівської сільської ради від 26.07.2006 року [PERSON], було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі у приватну власність земельної ділянки 0,25 га під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, та 0,37 га для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається із рішення Липівської сільської ради № 3-V-19 від 27.07.2006 року [PERSON], було надано дозвіл на підготовку матеріалів інвентаризації земельних ділянок для безоплатної передачі у власність під будівництво та обслуговування жилого будинку площею 0,13 га за адресою: [ADDRESS], а не передано цю ділянку у власність, як вказували у позові позивачі. Рішенням Липівської сільської ради № 11-V-49 від 01.11.2007 року такий сами дозвіл було надано [PERSON], для приватизації ділянки площею 0,15 га під будівництво та площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства. При чому одна ділянка (не зазначено яка саме) знаходиться за адресою: [ADDRESS], а інша - по [ADDRESS] Як вказано у зазначених вище рішеннях, остаточна площа земельних ділянок буде визначена після проведення інвентаризації землевпорядною організацією. Рішенням Липівської сільської ради № 11-V-49 від 01.11.2007 року було передано у власність [PERSON], земельну ділянку площею 0,32 га для ведення особистого селянського господарства площею за адресою: [ADDRESS] Доказів отримання на підставі вказаного рішення державного акту на право власності на земельну ділянку позивачами суду не надано. Судом також було встановлено, що рішенням правління колгоспу «Прогрес» (протокол № 5 від 19.03.1981р.) [PERSON], була виділена земельна ділянка площею 0,25 га по [ADDRESS]. Рішенням № 43 від 19.06.2007 року Липівська сільська рада надала дозвіл [PERSON], на виготовлення технічної документації для безоплатної передачі у власність земельної ділянки площею 0,25 га по [ADDRESS]. Рішенням Липівської сільської ради № 188 від 09.10.2007 року було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність [PERSON], земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господасртва. На підставі вказаного рішення [PERSON], було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 966577 від 28.12.2007 року, який був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 010733000623 від 28.12.2007 року. Посилання позивачів на накладення земельної ділянки [PERSON], на земельну ділянку [PERSON], жодними належними та допустимими доказами не підтверджується. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вказана норма кореспондується із ст. 15 ЦК України. Способи захисту порушених прав визначено ст. 16 ЦК України, якими є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, оскільки гр. [PERSON], не є позивачем у даній справі, за захистом своїх порушених прав чи законних інтересів до суду у даному випадку не звертався, нікого з позивачів не уповноважував на це, а позивачами у свою чергу не надано доказів на підтвердження родинних відносин, доказів прийняття спадщини, з наданих позивачами рішень сільської ради правовий зв'язок між [PERSON], та позивачами не прослідковується, суд не приймає до уваги докази щодо надання дозволів на приватизацію чи передачі земельних ділянок [PERSON], як неналежні, оскільки вони не стосуються предмету доказування у даній справі. Що ж до позивачів, то звертаючись за захистом порушених прав, позивачі вказали, що земельна ділянка, що перебувала у їх користуванні, згідно рішення Липівської сільської ради була передана у власність відповідача [PERSON], а тому їхні права щодо користування земельними ділянками порушене, відповідно рішення сільської ради та державний акт на право власності на землю відповідача мають бути визнані недійсними відповідно до ст. 155 ЗК України. Право власності та право користування земельною ділянкою відповідно до ст. 125 ЗК України (у редакції на час надання сільською радою дозволу на проведення інвентаризації земельних ділянок для передачі їх позивачам у власність) виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Яке передбачено ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки спірні земельні ділянки не перебували у власності позивачів, останні не надали доказів на підтвердження того, що вказані земельні ділянки перебували у їх користуванні, їх посилання на порушення їх прав щодо земельних ділянок не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Посилання позивачів на накладення земельної ділянки відповідача на їх земельні ділянки та посилання на підтвердження цієї обставини на роздруківку із кадастрової карти із позначенням «від руки» самими позивачами меж земельних ділянок судом до уваги не приймаються, оскільки зазначені докази є недопустимими в розумінні ст. 59 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у разі відмови у задоволенні позову стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed