Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому зазначає, що є інвалідом другої групи і в 1993 році на пільгових умовах він отримав автомобіль марки ЗАЗ 1993 року випуску, модель 968 МД, номер шасі [NUMBER], маса без навантаження 800 кг, червоний колір, який зареєстрований Хмільницьким ВРЕР 11.08.1993 року, реєстраційний номер [NUMBER] з відміткою «Без права продажу, передачі, дарування». Так як йому важко було обслуговувати даний автомобіль, в липні 2006 року він звернувся з заявою до УПСЗН у Літинському районі про надання дозволу на обслуговування належного йому автомобіля відповідачем [PERSON], який також в свою чергу звертався з відповідною заявою до УПСЗН. Одержавши усну згоду від керівника УПСЗН, він передав автомобіль на обслуговування відповідачу. В 2003 році закінчився термін експлуатації отриманого автомобіля і він звернувся до відповідача, щоб той повернув його йому. Відповідач відмовився повертати, оскільки даний автомобіль він продав невідомим людям і його в нього не має. Тому змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою і просить її задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він є інвалідом 2 групи. В 1993 році він отримав автомобіль ЗАЗ з умовою без права продажу, передачі, дарування. Так як йому було важко обслуговувати даний автомобіль він передав його на обслуговування відповідачу. В 2011 році він звернувся, щоб [PERSON] повернув йому автомобіль, на що останній відмовився повертати. Після цього він звернувся в органи внутрішніх справ та прокуратури, щоб якимось чином вплинути на відповідача. Проте від зазначених органів отримав відповідь, що дане питання може вирішитися в судовому порядку, оскільки в його діях не має ознак злочину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що в 2006 році позивач [PERSON] в бесіді сказав, що в нього є списаний автомобіль ЗАЗ-968, який він може йому передати. Після зазначеної розмови вони з позивачем приїхали до дому [PERSON], де останній вчепив автомобіль ЗАЗ до свого автомобіля і сам на буксирі дотянув до нього додому. Автомобіль був в несправному стані, була відсутня акумуляторна батарея, прогнивший кузов та стерті шини. Він його за власні кошти ремонтував. За вказаний автомобіль він розраховувався тим, що кожної неділі носив позивачу молоко та молочні продукти вироблені в його домогосподарстві. Пізніше він собі купив інший автомобіль, а тому автомобіль [PERSON] стояв на подвір'ї без використання. Згодом він його передав незнайомим особам, оскільки він був в несправному стані. Де він знаходиться зараз йому невідомо, а тому повернути його він не в змозі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надали суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Із копії посвідчення (а.с.4) судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом 2 групи ВВв. Із копії заяви (а.с.6) видно, що [PERSON] 05.07.2006 року звертався до УПСЗН з заявою, що він не заперечує, щоб [PERSON] здійснював обслуговування автомобіля ЗАЗ 968 МД. Із копії заяви [PERSON] (а.с.7) видно, що 05.07.2006 року він звертався до УПСЗН надати йому дозвіл на обслуговування автомобіля ЗАЗ інваліда війни 2 групи [PERSON] Із копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.8) судом встановлено, що в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] по ст.190 КК України відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК України. Із копії відповідей з прокуратури Літинського району (а.с.9,10) видно, що [PERSON] повідомлено, що 06.04.2011 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] і з приводу повернення коштів за автомобіль ЗАЗ рекомендовано звернутися з позовом в судовому порядку. Із листа з УПСЗН у Літинському районі (а.с.11) видно, що [PERSON] повідомлено про те, що якщо автомобіль визнано непридатним для подальшої експлуатації інвалід здає автомобіль на підприємство, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту. Із листа з Головного управління праці та соціального захисту населення (а.с.13) видно, що в 1993 році [PERSON] був забезпечений автомобілем ЗАЗ, який в 2006 році згідно його дозволу було передано на здійснення керування гр. [PERSON] З 29.12.2003 року він перебуває на позачерговому обліку для заміни автомобіля ЗАЗ-968 МД на автомобіль з ручним керуванням безкоштовно. Згідно довідки ТОВ ПРОМ-МЕТ (а.с.14) видно, що станом на 12.09.2013 року один кілограм брухту чорних металів коштує 1,40 гривень. Згідно п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2003 року №999 «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями» передбачено, що інвалід отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі ( в тому числі за довіреністю) іншій особі. Згідно п.14 вищезазначеної постанови, у разі заміни автомобіля інвалід повертає придатний для подальшої експлуатації автомобіль, що перебував у користуванні, головному управлінню соцзахисту, що забезпечує інваліда новим автомобілем, а у разі коли під час технічного огляду автомобіль визнано непридатним для подальшої експлуатації, інвалід здає автомобіль на підприємство, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту. Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] автомобіль ЗАЗ-968 МД для обслуговування, і на даний момент вказаний автомобіль у відповідача відсутній. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки у відповідача дійсно відсутній вищезазначений автомобіль, а тому зобов'язати відповідача повернути його не можливо. Судом було роз'яснено позивачу право змінити позовні вимоги щодо стягнення компенсації, однак позивач цим не скористався і питання стягнення компенсації вартості майна при розгляді не ставить, а тому суд не може винести рішення щодо стягнення коштів, оскільки це виходить за межі позовних вимог. Також не підлягає до задоволення позов в частині стягнення моральної шкоди, оскільки в судовому засіданні не доведено її завдання, так як надана виписка з історії хвороби [PERSON] свідчить про наявність у нього хвороб відділу хребта, кульшового суглобу, хронічний гастрит та хронічний пакреатит і не є наслідком переживань та негативних емоції і психотравматичних факторів, які зазначає позивач.

Outcome: dismissed