Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

23 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості за спожиту електроенергію. В позові зазначив, що відповідачка на підставі відкритого на її ім'я особового рахунку № [NUMBER] та договору на постачання електроенергії від 25.04.2010 року є споживачем електроенергії за адресою м.Снігурівка, [ADDRESS]. Станом на 01.08.2013 року відповідачка має заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 444,71 грн. Оскільки заборгованість відповідачка у добровільному порядку сплатити відмовляється, позивач просить стягнути суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові просить про його задоволення. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила, суду пояснила, що з вересня 2009 року до травня 2010 року співмешкала за вказаною адресою з чоловіком, який перебував на території України без реєстрації, протягом цього часу вони споживали електроенергію та разом за неї сплачували, припинивши стосунки з цим чоловіком вона переїхала до іншого помешкання за яким є споживачем електроенергії, зазначає, що договір на постачання електроенергії вона мабуть не підписувала, підпис схожий на її, однак яким чином він там опинився вона не знає. Ніхто з представників позивача ніколи не повідомляв її, що за нею рахується заборгованість. Просить в позові відмовити. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.714 ЦК України, ст.ст.24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 4 травня 2006 року N 562 (далі - Методика). Судом встановлено, що на ім'я [PERSON] відкрито особовий рахунок споживача електроенергії [NUMBER] за адресою м.Снігурівка [ADDRESS], на підставі договору на постачання електричної енергії від 25.04.2010 року, тобто вона є споживачем електроенергії, яку постачає за вказаною адресою ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» в особі філії Снігурівського району. Таким чином, судом встановлено, що в сторін виникли договірні правовідносини. Пунктом 42 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та Правил. Відповідно до п.п. 19, 20 Правил користування електричною енергією затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 року №1357 розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Як вбачається з наданої позивачем особової картки станом на 01.08.2013 року заборгованість відповідачки за спожиту електроенергію становить 444,71 грн. (а.с.3,4), яка виникла після укладення нею договору на користування електроенергією. Відповідно до п.3 ПКЕЕ постачання електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником. Згідно ст.1 Закону України «Про електроенергетику» споживачі енергії- суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Таким чином, чинним законодавством визначено, що споживачем електроенергії може бути як власник будинку так і інша особа на підставі укладеного договору про постачання електроенергії, або за умови доведення фактичного споживання електроенергії без договору. Обмежень щодо кількості точок споживання не встановлено. За такого не мають правового значення доводи відповідача про те, що вона не є власником будинку за вказаною адресою, споживає електроенергію за іншою адресою, а тому не є споживачем електроенергії. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доводи відповідача про те, що вона договір на користування електроенергією не підписувала, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки вона відмовилася в судовому засіданні заявляти клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, інших доказів на підтвердження своїх доводів суду не надала. Посилання відповідачки на те, що вона за вказаною адресою не проживає з травня 2010 року не звільняє її оплати за спожиту електроенергію на підставі укладеного договору, який вона не розірвала. Інших доказів на спростування викладених обставин відповідачем не надано. Посилання відповідача на те, що вона не повідомлялася про наявність заборгованості за вказаною адресою, не звільняє її від відповідальності за невиконання договірних зобов'язань по її погашенню. Крім того, відповідачка посилається, що не проживала за вказаною адресою, що не виключає направлення таких повідомлень позивачем. Вище зазначене свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по оплаті за спожиту електроенергію. Відповідачка на день розгляду справи заборгованість не погасила. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію в заявленому розмірі, а тому задовольняє позов в повному обсязі. У відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved