Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

12 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 06.03.2008 року між ними було укладено кредитний договір №АС05RX15900006 за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3616 грн. 36 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В свою чергу відповідач зобов’язався щомісяця у строки визначені договором, здійснювати погашення суми заборгованості, відсотки та комісію за користування кредитом. Проте свої зобов’язання за договором відповідач не виконав, у зв’язку з чим, станом на 28 жовтня 2013 року його заборгованість складає 22690 грн. 94 коп., яку позивач просив стягнути на його користь та витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. Позивач та його представник в судове засідання не з’явились, до суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з’явився в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. 06 березня 2008 року відповідач звернувся до позивача з заявою позичальника №АС05RX15900006 на підставі якої йому було надано строковий кредит в сумі 3616 грн. 36коп. на 24 місяці по 06 березня 2010 року включно, за умовою сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % у місяць на суму залишку заборгованості. Позивач зобов’язався у період з « 20» по « 25» число кожного місяця надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 213 грн. 92 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією а також інші витрати згідно Умов ( а.с.6 – на звороті). Зі змісту заяви позичальника вбачається, що кредит надавався відповідачу для придбання товару, тобто вказане свідчить про отримання ним споживчого кредиту. Як зазначає позивач, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов’язання за кредитним договором його заборгованість перед банком станом на 28 жовтня 2013 року складає 22690 грн. 19 коп., з яких заборгованість за кредитом – 2186,19 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 178 грн. 78 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань за договором – 18205 грн. 06 коп.; заборгованість по комісії – 564 грн. 20 коп.; штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання Банківських послуг – 500 грн.( фіксована частина), 1056 грн. 71 коп. (процентна складова). Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю три роки. Згідно з ч. 1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так для щодо вимог про стягнення пені позовна давність складає – 1 рік. У ч.1 ст.261 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Частиною першою ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Згідно кредитного договору № №АС05RX15900006 від 06 березня 2008 року (а.с.6) кінцевим строком дії кредитного договору, який фактично співпадає із строком виконання зобов’язань відповідача є 06 березня 2010 року, тому кінцевий строк позовної давності за вказаним договором становить 06 березня 2013 року. Натомість позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача лише 12 листопада 2013 року – тобто через вісім місяців після кінцевого терміну погашення кредиту. Окрім цього, з розрахунку заборгованості за кредитним договором наданим позивачем (а.с.5 – на звороті ) вбачається, що станом на 09.03.2010 року позивач припинив нарахування заборгованості по платежам кредитного договору (а.с.5). У відповідно до пункту 31 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв’язку із цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. В силу ст.266 ЦК України зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються і до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Крім цього, 06 листопада 2013 року при розгляді справи № 6-116 цс 13 Верховний суд України зробив правову позицію, у якій окрім іншого зазначено про те, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах строку позовної давності по кожному із платежів. 20 листопада 2013 року Верховним судом України при розгляді справи 6-12бцс13 було визначено правову позицію за якою п.7 ч.11 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв’язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. В силу ст. 360-7 ЦПК України вказані вище рішення Верховного суду України є обов’язковими для всіх судів України. За умовами п.5.5 розділу 5 «Відповідальність сторін» Умов надання споживчого кредиту фізичним особам» позивачем - до вимог про стягнення кредиту, відсотків, неустойки – пені, штрафів позивачем визначена позовна давність тривалістю п’ять років (а.с.7-13), але зазначене не може бути доказом укладення між сторонами договору про збільшення позовної давності. Оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не є договором про збільшення строку позовної давності як того вимагає ст.259 ЦК України, вони не містять підпису відповідача, крім цього матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови є тими умовами, які розумілися у заяві позичальника при отриманні споживчого кредиту. На підставі викладеного вище суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Outcome: dismissed