Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому зазначив, що його батькові [PERSON] належав житловий будинок № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя на підставі договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 15.09.1950 року, реєстровий № 12836. На підставі договору дарування від 05.07.1973 року, реєстровий № 7496, батько подарував йому 1/4 частину вищезазначеного житлового будинку. 20.07.1996 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належні йому 3/4 частини будинку № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя. Позивач та його мати [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, у звязку з чим вважалися такими, що спадщину прийняли. 14.07.2004 року померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 3/8 частини житлового будинку № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя. Спадкоємцями першої черги після її смерті є діти: [PERSON] та [PERSON] Інших спадкоємців першої черги немає. У встановлений законом шестимісячний строк відповідач звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Позивач також звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак у зв'язку із новорічними святами, пропустив строк для прийняття спадщини, однак на момент смерті матері він проживав і був зареєстрований у спадковому будинку, тому вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, після смерті матері - [PERSON], сторонам має належати по 3/16 частин спадкового будинку. А всього позивачу має належати 9/16 частин житлового будинку, а відповідачці 3/16 частин спадкового будинку. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовляють, у зв'язку із відсутністю документів та інформації, необхідної для вчинення нотаріальної дії. Позивач просить суд визнати за ним право власності на 9/16 частин житлового будинку № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 20.07.1996 року, та після смерті [PERSON], яка померла 14.07.2004 року. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги. В судове засідання відповідач не зявилася, про слухання справи повідомлена судом у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 20.07.1996 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 316222 (а.с. 21). На підставі договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 15.09.1950 року, реєстровий № 12836 [PERSON] належав житловий будинок № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя (а.с. 14-16). Крім того, встановлено, що за життя на підставі договору дарування від 05.07.1973 року, реєстровий № 7496, [PERSON] подарував позивачу [PERSON] 1/4 частину житлового будинку № 4 по вул. Немирова-Данченка в м. Запоріжжя (а.с. 17-18). Згідно запису акта про укладення шлюбу № 113 від 18.04.1945 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (а.с. 19). У відповідності до вимог ст.ст. 22, 28 Кодексу України про шлюб та сім'ю, учасниками спільної сумісної власності на будинок може бути подружжя, що нажило будинок у період шлюбу, та їх долі в ньому є рівними. Оскільки будинок № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя був набутий подружжям [PERSON] та [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу, тому належав подружжю на праві спільної сумісної власності. Враховуючи викладене, [PERSON] та [PERSON] належав спірний будинок на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Враховуючи, що за життя [PERSON] на підставі договору дарування від 05.07.1973 року, реєстровий № 7496, подарував [PERSON] 1/4 частину житлового будинку № 4 по вул. Немирова-Данченка в м. Запоріжжя, отже частина житлового будинку, яка є обєктом права спільної сумісної власності подружжя склала 3/4, тобто по 3/8 частині кожному з подружжя відповідно. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 3/8 частини спірного будинку № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя. Ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), яка розповсюджується на відносини, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. На час смерті [PERSON], спадкоємцями першої черги були інший з подружжя - [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON] Також, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 257 за 1996 рік після померлого 20.07.1996 року [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 31.12.1996 року звернулася дружина [PERSON], 14.01.1997 року звернувся син [PERSON] та 11.01.2005 року звернулася донька [PERSON] (а.с. 73-91). Згідно із статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) після смерті [PERSON] спадщина могла бути прийнята спадкоємцями як шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так і шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини. Отже, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, а тому, з огляду на положення ст. 549 ЦК України (в редакції Закону 1963 року), визнаються такими, що прийняли спадщину. Враховуючи, що [PERSON] у встановленому законом порядку не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], не була зареєстрована за адресою спадкодавця, тому не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] Таким чином, спадкоємцями, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] були [PERSON] син спадкодавця та [PERSON] дружина спадкодавця, тому останні в силу ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), вважаються такими, що прийняли кожний відповідно спадщину у вигляді 3/16 частини спірного будинку. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після\~ [PERSON] вони стали\~ \~ власниками 3/16 частин буднику кожний. Верховний Суд України 23 січня 2013 року, розглянув справу № 6-164цс12, зробив правовий висновок, відповідно до якого в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] не видавалось. За вказаних обставин за позивачем слід визнати право власності на 3/16 частини будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Крім того, встановлено, що 14.07.2004 року померла мати позивача по справі - [PERSON] (а.с. 22). Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 9/16 (3/8 частка в праві спільної сумісної власності подружжя + 3/16 частка в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]І.) частин житлового будинку № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя. При житті [PERSON] заповіту не залишила, в зв'язку з чим згідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на майно, яке належало померлій. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є діти: [PERSON] та [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги немає. Як вбачається з матеріалів спадкової справи до третьої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася 11.01.2005 року донька [PERSON] (а.с. 93). Як вбачається з довідки Квартального комітету № 65 від 23 листопада 2012 року [PERSON] постійно мешкав та був зареєстрований у [INFO], разом з матірю [PERSON] до її смерті, про що зареєстровано у будинковій книзі (а.с. 31). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У відповідності зі ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідач [PERSON], є громадянкою [PERSON] Федерації, що підтверджується паспортом громадянина [PERSON] Федерації (а.с. 54). Згідно ст. 410 ЦПК України\~ \~ іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Законом України „Про міжнародне приватне право у ст.ст. 70, 71 визначено, що спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Згідно постанови державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 15.11.2012 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину будинку № 4 вул. Немирова-Данченка у м. Запоріжжя після смерті батьків, у звязку з відсутністю документів та інформації, необхідної для вчинення нотаріальної дії (а.с. 32). Позивач [PERSON] був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому, з огляду на положення ст. 1269 ЦК України, визнається такою, що прийняла спадщину. За встановлених судом обставин, після смерті матері - [PERSON], сторонам по справі [PERSON] та [PERSON] має належати по 9/32 частин спадкового будинку в порядку спадкування за законом. Отже, за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на 9/32 частин спірного житлового будинку. Всього за позивачем слід визнати право власності на 15/32 (3/16+9/32) частин будинку в порядку спадкування за законом після смерті батьків. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому.

Outcome: partial