Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором , в обгрунтування заявлених вимог посилаючись на те, що 24.09.2007 року між відповідачем по справі [PERSON] та ПАТ КБ » Приватбанк» було укладено договір за № DNQ1RX202750065, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 318, 75 грв., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом , при цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір. Відповідно до умов укладеного Договору погашення заборгованості відповідачем мало здійснюватися в наступному порядку, а саме щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Разом з тим, на порушення ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв»язку з чим станом на 24.09.2013 року має заборгованість у розмірі 37 810, 63 грв., яка складається з: 1 318,80 грв. - заборгованість за кредитом; 13 213, 29 грв. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 355,41 грв.- заборгованість по комісії; 20 646, 43 грв. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 500 грв. - штраф та 1 776,70 грв. - процентна складова штрафу. Посилаючись на ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 810, 63 грв., судові витрати по справі в розмірі 378, 11 грв.. Представник позивача Залізко В.С. в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав повністю , зазначивши, що в разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по даній справі (ас. 39, 40, 48 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність суду не надавав, при цьому про час та місце слухання справи був сповіщений належним чином (с.52). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи , про що зазначив у наданій суду заяві (ас.48), суд знаходить можливим розглянути дану справу та ухвалити заочне рішення у відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог , оцінивши надані докази по справі суд приходить до наступного: - так, в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем по справі виникли правовідносини споживчого кредитування, оскільки 24.09.2007 між Закритим акціонерним товариством комерційний банк »ПриватБанк» , правонаступником якого в даний час є Публічне акціонерне товариство комерційний банк « ПриватБанк» (ас.25), та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитно - заставний договір № DNQ1RX202750065 , згідно якого Банк надає Позичальнику строковий кредит в сумі 1 318,80 грв. на строк 12 місяців з 24.09.2007 року по 24.09.2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 32,31 грв. та єдиноразової винагороди за надання фінансово інструменту у розмірі 219,80 грв. в обмін на зобов»язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) строки (ас.8). Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 10» по « 15» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 149,59 грв. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Позичальник зобов»язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, відповідно до Заяви та Умов. Згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов»язань із погашення кредиту, останній сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 15, 17% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Факт перерахування кредитних коштів для придбання відповідачем товару, а саме терміналу Soni Ericsson K 610i urban silver , підтверджений в судовому засіданні актом № АЛ - 3.506.24907 від 24.09.2007 року (ас.9), рахунком фактурою № АЛ - 3.506.24907 від 24.09.2007 року (ас.10). Відповідно до п.4.7 Умов при непогашені кредиту в строки, установлені в Заяві й п. 3.2.2, 3.3.3 даних Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п.4.2 даних Умов з дати виникнення простроченої заборгованості (ас. 11 - 18). Відповідно до п.5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених Заявою та п. п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов»язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Відповідно до п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грв. + 5% від суми заборгованості. Відповідно до п.5.4 Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов»язання, передбаченої п.п. 5.1,5.2,5.3 цих Умов, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов»язання повинне бути виконане позичальником. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 5.5 Умов терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним Договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до ст. 1 Закону України » Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У п. 23 ст. 1 цього ж Закону зазначено, що споживчий кредит - це кошти , що надаються кредитодавцем ( банком) споживачеві на придбання продукції. Згідно до ст. 11 Закону « Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти ( споживчий кредит) або бере зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов»язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України « Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. За таких умов до зазначених правовідносин необхідно застосовувати норми Закону України « Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з наданим ПАТ КБ «Приват Банк» розрахунком за договором станом на 24.09.2013 року відповідач має заборгованість за кредитом на суму 37 810, 63 грн., яка складається з наступного: 1 318, 80 грн. - заборгованість за кредитом; 13 213, 29 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 355,41 грв.- заборгованість по комісії; 20 646,43 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором ; 500 грв.- штраф та 1 776,70 грв. - процентна складова штрафу (ас. 5-6). Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, однак вказані положення Закону стосуються позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямовані на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. ЦК України не передбачає заборони пред»явлення окремих вимог у зв»язку з пропущенням позовної давності. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , враховуючи положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України " Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України " Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку ( іншої фінансової установи). Як встановлено в судовому засіданні сторони встановили строки виконання зобов»язань зі щомісячним погашенням платежів, а саме з « 10» по « 15» число кожного місяця, при цьому безпосередньо кредит був наданий відповідачу строком на 12 місяців з 24.09.2007 року по 24.09.2008 року включно (ас.8). Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов»язань ( внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов»язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов»язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, відповідач належним чином не виконував щомісячні зобов»язання з погашення кредиту, при цьому відповідно до листа, наданого представником позивача на запит суду (ас.55), відповідач [PERSON] з 16.10.2007 року перестав виконувати щомісячні зобов»язання з погашення кредиту, а також з 16.10.2007 року перестав виконувати і зобов»язання зі сплати відсотків за користування кредитом. Окрім того, відповідач не виконав такі в повному обсязі і у встановлений сторонами кінцевий термін надання кредиту, тобто 24.09.2008 року, в той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом Банк звернувся до суду 16.10.2013 року ( ас. 3). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, при цьому згідно ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені) застосовуються спеціальна позовна давність тривалістю в один рік. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов»язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому , початок перебігу позовної давності пов»язується не стільки зі строком дії ( припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичним щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з матеріалів справи відповідач перестав погашати заборгованість за кредитним договором з 16.10.2007 року , а відтак у позивача виникло право на пред»явлення позовних вимог до останнього в тому числі і з 16.10. 2007 року. Не погасив заборгованість за кредитом відповідач і в кінцевий термін до якого такий надавався, тобто до 24.09.2008 року включно. Разом з тим, навіть починаючи з 25.09.2008 року позивач в межах п»ятирічного строку позовної давності , встановленої сторонами , тобто до 25.09.2013 року , в суд з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором також не звернувся. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строки звернення до суду з позовними вимогами про повернення споживчого кредиту, при цьому поновити такі з будь-яких підстав позивач в позовній заяві не просив і поважної причини пропуску цього строку Банком не наведено. На відміну від загальної норми цивільного законодавства, що регулює застосування наслідків спливу позовної давності (пункти 3 та 4 статті 267 ЦК), Законом України " Про захист прав споживачів", встановлено спеціальний порядок застосування давності у споживчих правовідносинах. Зазначеним Законом встановлена пряма імперативна заборона на задоволення вимог, що подаються після спливу давності. Тому, у разі подання позову про погашення боргового зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту із пропуском строків позовної давності, в порядку, передбаченому частиною 7 пункту 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суд застосовує позовну давність без заяви сторони у спорі. Наведене також стосується спеціальної позовної давності в один рік, встановленої частиною 1 пункту 2 статті 258 ЦК, що застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені ). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право Банку на отримання суми боргу за кредитним договором від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском Банком строку позовної давності.

Outcome: dismissed