Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про відібрання дитини, у якому просила суд: відібрати у [PERSON] [INFO] з будинку [ADDRESS], з будинку [ADDRESS], з автомобіля марки Toyota Prado державний реєстраційний номер [NUMBER], автомобіля Toyota Prado державний реєстраційний номер [NUMBER], автомобіля марки Hyndai Accent державний реєстраційний номер [NUMBER], або з будь-якого дошкільного навчального закладу дитини [PERSON], [INFO] та повернути її [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивач є бабусею малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Дитина від часу народження мешкала разом із своєю матір'ю із позивачем та її чоловіком в м. Красногорівка. Дитина [PERSON] постійно відчувала дитячий садочок «Золота рибка» в м. Красногорівка. Влітку 2012 року [PERSON] переїхала на постійне місце мешкання до м. Макіївка Донецької області, оскільки фактично стала мешкати із відповідачем [PERSON] у цивільному шлюбі. Свою дитину [PERSON] вона забрала із собою. При цьому періодично вона привозила дитину в м. Красногорівка. [PERSON] залишалася з позивачем та її чоловіком. Також позивач періодично приїжджала до відповідача у м. Красногорівка з метою відвідування доньки та онуки. Перебуваючи вдома у відповідача позивача почала помічати, що її онучка, яка завжди була веселою дитиною, якій подобалось спілкування з оточуючими її людьми, стала замкненою, невеселою, постійно побоювалась відповідача. На її питання щодо такої поведінки онучка «замикалась в собі», пояснюючи, що не бажає говорити не цю тему. У подальшому позивач стала свідком того, що дитина стала побоюватися з боку відповідача «кари», яку він застосовував до дитини за найменшу «провину». Так, він, не будучи батьком дитини «виховував любов до праці», заставляючи дитину виконувати фізичну роботу, яка неприпустима для дитини п'ятирічного віку, а саме: виконувати роботу по господарству, у дворі та на городі. На зауваження позивача щодо неприпустимості таких «виховних» методів та погрозу розказати про це матері дитини, відповідач погрожував позивачу фізичною расправою над її донькою та онукою. Дитина стала виказувати побоювання з приводу того, що мати забере її до себе, висловлювати своє небажання їхати до будинку, де мешкає її мати. Цей факт спонукав позивача звернутися за отриманням психологічної допомоги, оскільки за її спостереженнями за дитиною позивач зрозуміла, що душевно - емоційний стан дитини є неспокійним. 14 грудня 2012 року позивач разом із дитиною [PERSON] звернулася до районного психологічного консультативного пункту при районному методичному центрі координації та розвитку освіти відділу освіти Мар»їнської районної державної адміністрації. З дитиною були проведені тривалі спілкування психолога, за результатами яких був складений протокол. Відповідно до рекомендацій, викладених в протоколі «до поступления ребенка в первый класс целесообразно не менять место жительства и учебы, закончить освоение конкретного дошкольного учебного заведения № 10 «Золотая рыбка» г. Красногоровка». Такий висновок та бесіда з психологом змусили позивача звернутися до суду, оскільки на її пропозицію щодо проживання дитини [PERSON] із позивачем її мати не погоджується. 22 лютого 2013 року донька позивача обманним шляхом забрала дитину до себе та утримує її. При цьому відповідач погрожує позивачу тим,що позивач взагалі ніколи не побачить ані свою доньку, ані онуку, якщо позивач не припинить судовий процес з приводу місця мешкання дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на задоволенні своїх позовних вимог. Суду надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що із позовом погоджується, не заперечує проти його задоволення. Зокрема в судовому засіданні зазначив, він дуже добре відноситься до доньки своєї цивільної дружини, усіма зусиллями їм допомагає як матеріально, так і морально, не заперечує проти позову, але зазначає, що жодного разу не відносився до дитини погано, а посилання позивача на те, що він має поганий вплив на дитинку, вважає лише безпідставними та необґрунтованими посиланнями, оскільки позивач бажає щоб дитина мешкала лише з нею. Представник третьої особи Мироненко І.В. в судовому зазначила, що комісією з питань захисту прав дитини 10 липня 2013 року було розглянуто питання про передачу на виховання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] бабусі [PERSON]. Було прийнято рішення щодо доцільності проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] спільно з матір'ю [PERSON]. Вважає, що з боку відповідача [PERSON] не встановленого жодного негативного впливу на дитину, а отже не вбачають законних підстав для задоволення позовних вимог позивача. Свідок [PERSON], яка займає посаду методиста - психолога Мар»їнської районної державної адміністрації Відділу освіти в судовому засіданні зазначила, що із малолітньою дитиною [PERSON] була проведена бесіда, темою дослідження була емоційно - вольова, пізнавальна та поведінкова сфера [PERSON], стан дитини на теперішній час, особливості взаємодії із своєю матір'ю. Під час зазначеної бесіди було встановлено, що поведінка дитини є адекватною, на контакт йде із радістю, без страху, але із невеликою напругою та недовірою, рисувала будинок, у якому вона мешкає із матір'ю та вітчимом, якого вона називає батьком. Дівчинка казала, що бажає мешкати із матір'ю та батьком, але обов'язково приїжджати до бабусі та дідуся. Зазначила, що емоційний стан дівчинки є стабільним, зміни у гіршу сторону відсутні, до матері відноситься із любов'ю та прив'язаністю та бажає мешкати лише із матір'ю. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, ретельно дослідивши матеріали справи, та виходячи виключно з інтересів малолітньої дитини, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом при розгляді зазначеної справи встановлено, що малолітня дитина [PERSON], 2007 року народження мешкала зі своєю матір'ю [PERSON], бабкою [PERSON] та чоловіком позивача (дідом дитини) в належному позивачці житловому приміщенні за адресою6 Донецька область, Мар»їнський район, [ADDRESS]. З 2012 року [PERSON] з донькою [PERSON] фактично мешкає в м. Макіївка спільно з цивільним чоловіком [PERSON], відповідачем по справі. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами і іншими особами, що беруть участь в справі. Так, позивачем [PERSON] всупереч статті 60 ЦПК України не надано жодного доказу того, що відповідач [PERSON] здійснює на малолітню дитину [PERSON] негативний вплив, застосовує відносно неї фізичну силу з метою «кари». Не надані докази того, що дитина боїться відповідача, не бажає мешкати у його будинку. Відповідно до статті 162 Сімейного Кодексу України якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Стаття 162 Сімейного Кодексу України визначає наслідки самочинної, тобто без згоди другого з батьків, зміни місця проживання дитини, самочинною слід вважати зміну місця проживання малолітньої дитини й за її згодою, але без відома та згоди того з батьків, з ким вона проживає. Так, в судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO] мешкає разом із своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Саме на підставі рішення матері, яка є повнолітньою та зрілою жінкою, яка, як суд вважає, не бажає своїй дитинці поганого, малолітня дитина мешкає за вищевказаною адресою разом із матір'ю та відповідачем по справі, а отже суд не вбачає правових підстав для задоволення позову [PERSON] Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Відповідно до статті 88 ЦПК України оскільки позовні вимоги [PERSON] залишені без задоволення, то суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене ст.162 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed