Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 23.04.2007 року між ним та дочірнім підприємством «Філдекс Україна » компанії « Філдекс Ентерпрайєйс ЛТД» було укладено контракт № 0506502, предметом якого є надання особи, яка уклала контракт , послуг щодо адміністрування системи, умовно іменованої GAR CREDIT (Кар Кредит) з метою придбання автомобіля в групі. Відповідно до цього договору адміністратор бере на себе обов'язок за виконання обов'язків , виходячи з даного контракту для випливаючи забезпечень прав клієнтів системи, а клієнт системи бере на себе обов'язок, що випливає з нього . Починаючи з моменту підписання даного контракту сторони, що підписують контракт , вступають у цивільно - правові відносини, урегульовані даним контрактом. Позивач вказує, що в ідентифікаторі контракту № 0506502 сторони узгодили , що вартість автомобіля марки ВАЗ 11183 складає 46500 грн., щомісячний чистий внесок - 1,19% , щомісячні адміністративні витрати з урахуванням ПДВ - 0,3 % , щомісячний страховий платіж - 0,065% , асигнаційний збір з урахуванням ПДВ - 4% . Крім того, відповідно до ст.. 5 контракту, клієнт зобов*язан вносити щомісячні внески в строк з першого числа до десятого кожного місяця або до слідуючого числа , якщо десяте число не є робочим днем. Одночасно з чистим внеском клієнт системи сплачує адміністративні витрати та страховий внесок, а також платіж за страхування автомобіля після його отримання, кожна із складових частин внеску представляє собою процент від вартості автомобіля, визначений на ідентифікаторі контракту. Відповідно до ст.. 2 контракту , відповідач гарантує надання клієнту права на отримання автомобіля за умовами виконання учасником всіх обов'язків, передбачених контрактом. Позивач вказує, що за період з квітня 2007 року по травень 2013 року на виконання умов контракту ним на розрахунковий рахунок відповідача були проведені оплати на загальну суму 80856,20 грн. , що підтверджується платіжними документами. Після підписання контракту ним було обрано автомобіль ВАЗ 11183 вартістю 46500 грн., сплативши вищевказану вартість на рахунок відповідача, автомобіль ним отримано не було. Позивач вказує, що відповідно до умов контракту , який було укладено з відповідачем , розподілення придбаних автомобілів проводиться відповідачем самостійно,при цьому в контракті не вказані строки отримання автомобіля учасниками, контракт не містить в собі ніякої відповідальності відповідача у разі невиконання його умов, однак містить безліч негативних наслідків при невиконанні обов'язків клієнтом та не справедливі умови для клієнта у разі розірвання контракту по його ініціативі. Проводячи сплату за контрактом, він оплатив не за отримання товару, а фактично сплатив за можливість отримання права на покупку товару, який придбався не за рахунок відповідача , а за рахунок залучення інших споживачів та їх грошових коштів, право отримати товар залежить від розміру фонду та внесення коштів, іншими учасниками групи. Позивач вказує, що укладений між відповідачем та ним договір носить ознаки пірамідальної схеми, а у відповідності з вимогами діючого законодавства України використання нечесної підприємницької діяльності заборонено. Таким чином, позивач вказує, що контракт № 0506502 від 23.04.2007 року є нікчемним, оскільки його недійсність передбачена законом. Позивач вказує, що оскільки дана угода є нікчемною, відповідач в порядку ст.. 216 ЦПК України повинен повернути йому суму сплачених грошових коштів у розмірі 80856,20 грн. Крім того позивач вказує, що ним були сплачені послуги за надання правової допомоги у розмірі 4000,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 80856,20 грн. та 4000,00 грн. витрати за надання правової допомоги та судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився , надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав , що не заперечує проти винесення заочного рішення , позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що в справі є відомості. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.04.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено № 0506502 про надання послуг по адмініструванню системи, що умовно називається CAR Credit з метою придбання автомобіля в групі. (а.с.9) Судом встановлено, що відповідно до відомостей, викладених у ідентифікаторі контракту №0506502 від 23.04.2007 року позивач мав придбати автомобіль марки «ВАЗ 11183» за ціною 46500,00 грн.. Крім того, з вищевказаного документу вбачається, що клієнт системи сплачує вступний внесок (одноразовий платіж, що підлягає оплаті клієнтом в момент підписання Контракту) у розмірі 1674,00 грн., щомісячний чистий внесок (частина ціни автомобіля, що систематично, але не менш ніж один раз на місяць, сплачує клієнт системи, за рахунок якого здійснюється придбання автомобіля) в 1,19 %, щомісячні адміністративні витрати (плата за послуги з формування груп клієнтів системи, а також плата за здійснення організаційних дій по визнанню автомобіля) 0,3%, щомісячний страховий внесок (щомісячний платіж за договором страхування автомобіля клієнта системи, сума якого направляється в страхову компанію) 0,065%, збір за визнання (одноразовий платіж, що підлягає оплаті клієнтом системи в момент визнання за ним автомобіля) 4%. (а.с.17) Судом встановлено, що позивачем усього на виконання умов контракту було сплачено на рахунок ПрАТ «Філдес Україна» за період часу з квітня 2007 року по травень 2013 року грошову суму у розмірі 80856,20 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.18-54) Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що клієнт сплачує передбачені контрактом кошти, ПрАТ «Філдес Україна»формує групу клієнтів, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля (ст.ст. 5,8 контракту, а.с.10,11). Клієнт одержує автомобіль відповідно до методів визнання права на отримання ним автомобіля, передбачених контрактом (ст.ст. 12), і таке визнання права здійснює ПрАТ «Філдес Україна»на власний розсуд, право на купівлю мають не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість внесків. Контракт не містить строків та (або) термінів отримання клієнтом автомобіля, в той час, як містить терміни дії контракту (63 календарних місяців з моменту виконання клієнтом системи умов п. г) ст.. 3 контракту). Крім того, судом встановлено, що спірний контракт не передбачає будь - якої відповідальності ПрАт «Філдес Україна» за невиконання або неналежне виконання умов контракту, також не містить будь -яких гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної сплати його вартості. Однак, вказаний контракт містить положення щодо того, що у випадку відмови клієнта від контракту, клієнт системи одержує повернення свого внеску після ліквідації групи, крім того, клієнт системи одержує повернення суми, сплачених ним чистих внесків, нарахованих у відповідності з поточною вартістю автомобіля на момент повернення, зменшену на десять відсотків у порядку штрафу за дострокове розірвання з боку клієнта системи. Розмір штрафу ніколи не буде нижче вартості двох чистих внесків, розрахованих на основі діючої ціни автомобіля, яка має чинність в день повернення. Поверненню не підлягають вступний внесок, адміністративні витрати, страховий внесок. (а.с.9-16) Відповідно до ч 1 ст. 202 ЦК України вказано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч 1 ст. 215 ЦК України передбачено Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, у відповідності до вимог ч. 2 тієї ж статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами 1 та 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Абзацом 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України встановлено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Також, відповідно до положень ч. 2 ст.. 19 того ж Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пунктом 7 ч. 3 тієї ж статті передбачено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно з абзацом 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.2009 року №9 нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Також, у відповідності до абзаців 2 та 3 пункту 7 тієї ж Постанови Пленуму ВСУ, у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено цивільно -правовий договір, який містить ознаки пірамідальної схеми, що у відповідності до вимог чинного законодавства України є використання нечесної підприємницької практики, тобто спірний контракт є нікчемним, внаслідок того, що його недійсність передбачена законом, тому визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається, та на користь позивача підлягають стягненню сплачені ним грошові кошти у розмірі 80856,20 грн., у відповідності до вимог ст. 216 ЦК України. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд вважає зазначити наступне. Згідно з ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено, що позивачем не доведено та не надано необхідних доказів в обґрунтування своїх вимог , щодо стягнення витрат на правову допомогу , а тому суд вважає в цій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ч.3 ст.10, чч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлений цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Крім того, згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Разом з тим, відповідач не надав суду ніяких доказів на підтвердження того, що вироби відповідно до договору замовлення було належної якості. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення (а.с.1) суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь з позивача судові витрати, які були сплачені позивачем у розмірі 808 грн. 56 коп. На підставі викладеного, ст.ст.526, 554, 1054 ЦК України в редакції 2003 року, ст.88 ЦПК України, Постанова Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Закон України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial