Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS]. Іншими співвласниками цієї квартири є її чоловік [PERSON], її сини [PERSON] і [PERSON], а також її донька [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) Н.З. на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 30.04.1996 року. 11.07.2008 року [PERSON] уклав з ВАТ «Укргазбанк» кредитний договір № 223-р на суму 80 000 доларів США. Водночас було оформлено іпотечний договір без оформлення заставної від 11.07.2008 року між ВАТ «Укргазбанк» і [PERSON], [PERSON], [PERSON] та нібито [PERSON] і позивачем. Відповідно до умов іпотечного договору банку в іпотеку було передано квартиру за адресою: [ADDRESS]. Іпотечний договір від імені позивача було підписано [PERSON], представником за довіреністю, що нібито була посвідчена 11.06.2008 року приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] а від імені [PERSON] договір було підписано [PERSON], представником за довіреністю, що начебто була посвідчена 13.05.2008 року приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] У 2011 році [PERSON] звернулась до Сихівського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Львівської філії ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним іпотечного договору без оформлення заставної і частково недійсним кредитного договору. Причиною для звернення до суду з таким позовом став той факт, що [PERSON] з 2007 року, а [PERSON] з 2003 року безперервно перебувають за кордоном України на постійному місці проживання та жодного разу не в’їжджали на територію України з часу виїзду з неї. Тому довіреностей на підписання іпотечного договору на території України ні [PERSON], ні [PERSON] не могли видати, не знали про їхнє існування, а про намір підписання іпотечного договору з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» та факт такого підписання їм не було відомо до розвитку конфлікту з вказаним банком щодо виселення позивача та її родини з їхньої квартири. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20.03.2012 року вказані позовні вимоги були задоволені. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25.06.2012 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» відхилено, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20.03.2012 року залишено без змін. За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирішила, що скасуванню підлягає лише ухвала апеляційного суду як така, що постановлена із порушенням норм процесуального права, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Зазначала, що у листі приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] від 09.11.2011 pоку, отриманому Сихівським районним судом м. Львова під час провадження у справі № 2-1656/11, було вказано, що довіреність від імені [PERSON] за 2008-2011 роки нотаріусом не посвідчувалась. У відповіді [PERSON] центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 03.02.2012 року на запит Сихівського районного суду м. Львова від 29.11.2011 року у справі № 2-1656/11 щодо інформації про перетин державного кордону України [PERSON] і [PERSON] у період з 2007 року до дня надання відповіді на цей запит зазначено, що [PERSON] виїхала з України 24.05.2007 року у напрямку з Києва (Бориспіль) у Нью-Йорк (США) літаком авіакомпанії «Аеросвіт», а [PERSON] виїхала з України 06.12.2003 р. у напрямку зі Львова до Варшави літаком авіакомпанії «LOT». Крім цього, вказано, що інформації про інші перетини державного кордону України цими особами у Державної прикордонної служби України немає. Тобто, на територію України з того часу вони не в'їжджали. Таким чином, зазначені докази у сукупності доводять те, що [PERSON], не перетинаючи державний кордон України, не в'їхавши в Україну, не могла у 2008 році у Любомльському районі Волинської області видавати будь-яку довіреність та надавати дозвіл на відчуження частки у квартирі, в якій вона зареєстрована, за адресою: [ADDRESS]. Вказувала, що договір доручення між нею та [PERSON] та видана на підставі цього договору довіреність не можуть вважатися дійсними правочинами, оскільки не дотримана одна з загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. А в даному випадку волевиявлення позивача було відсутнім, крім того, вчинення таких правочинів не відповідало і його внутрішній волі. Такі обставини, відповідно до ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання правочинів недійсними в судовому порядку. З урахуванням наведеного, позивач просила суд визнати недійсним договір доручення між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсною довіреність, видану [PERSON] повіреному - [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у заяві, просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що 11.06.2008 року в службовий кабінет нотаріуса (м. Любомль, вул. Чапаєва, 5а) з’явилась [PERSON] Її особу було встановлено за паспортом громадянина України КВ 870226, що виданий Галицьким ЛМУ УМВС України у Львівській області 04.04.2002 року. Пред'явлений паспорт не викликав жодних сумнівів у його справжності, вік заявниці чи її поведінка не викликали жодних підозр. Проведення будь- яких інших перевірок особи не передбачено. Нотаріус зробив з пред’явленого паспорту та ідентифікаційного коду ксерокопії та залишила їх разом із примірником довіреності, що залишається у справах нотаріуса. [PERSON] або особа, що пред'явила паспорт на ім'я [PERSON], звернулась із проханням посвідчити довіреність від її імені про надання повноважень [PERSON] представляти інтереси [PERSON] перед третіми особами щодо передачі майна в іпотеку. Оскільки не було законних підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії, було посвідчено довіреність за реєстровим номером 222, [PERSON] або особа, що пред'явила паспорт на ім'я [PERSON], особисто підписала два примірники довіреності, поставила підпис у реєстрі нотаріальних дій. Відмічав, що підпис [PERSON] в паспорті та на довіреності візуально співпадають. Вважає, що в цьому випадку нотаріус діяв цілком добросовісно, виконав усі вимоги закону, в його діях відсутня вина за можливі шахрайські дії третіх осіб. Вказував, що суть його заперечень є процесуальною, без обговорень обґрунтованості тверджень позивача. Просив відмовити в задоволенні позову в частині вимог до приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] за безпідставністю. Представник третьої особи ПАТ АБ «Укргазбанк» в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначав, що основним і єдиним доказом позивача щодо її вимоги визнати недійсним договір доручення між [PERSON] та [PERSON] а відповідно і недійсною довіреність від імені позивача, посвідчену 11.06.2008 року приватним нотаріусом [PERSON], є відповідь [PERSON] центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 03.02.2012 року щодо інформації про перетин державного кордону України [PERSON] та [PERSON] Опираючись на цей доказ, представник позивача робить висновок, що позивач не могла і не видавала таку довіреність, а отже її потрібно визнати недійсною. Звертав увагу на той факт, що відповідь [PERSON] центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України містить формулювання щодо надання витягу за наявною у цій базі інформацією щодо перетинання державного кордону України та відсутність іншої інформації. Вважає, що відсутність інформації у базі даних не означає однозначно, що факт перетину кордону не відбувся. Це також може означати, що факт перетину державного кордону України з будь-якої причини не був занесений у базу даних або інформація про це була втрачена, наприклад, з технічних причин. Окрім того в матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої довіреності, належної форми і з належними повноваженнями, виготовлена на бланку, відповідна інформація про яку занесена в Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів, інформація про довіреність внесена в Єдиний реєстр довіреностей. Саме існування належним чином зареєстрованої довіреності на думку представника вже суперечить відповіді прикордонної служби. Також, вказував, що спосіб захисту права, як визнання недійсним первинного документа, а саме довіреності, не передбачено чинними нормативно-правовими актами, зокрема ст. 16 ЦПК України. Вважає, що визнавати недійсним можна правочин. В даному випадку правочином є укладення договору доручення, а сама довіреність - це лише письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Щодо договору доручення, то відповідно до ЦК України він може бути укладений усно і добровільність волевиявлення на укладення правочину, як зазначено в ст. 203 ЦПК України, не залежить від присутності/відсутності людини в конкретному місці. Вважає, що позивач не довів факт відсутності свого добровільного волевиявлення на укладення договору доручення у 2008 році та просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що [PERSON] у травні 2007 року виїхала з України до США. З того часу вона постійно проживає та працює в США. З моменту переїзду до США [PERSON] жодного разу до України не приїздила, зі своїми близькими контактує телефонним зв'язком та через інтернет. Про факт отримання батьком [PERSON] кредиту в банку під заставу квартири за адресою: [ADDRESS] їй не було відомо, як не було відомо і про намір та факт укладення іпотечного договору до моменту розвитку конфлікту з вказаним банком щодо виселення її та членів її родини з квартири. Жодних договорів чи інших документів про відчуження своєї частки у вказаній квартирі [PERSON] не підписувала, так само як і не підписувала жодних довіреностей на право розпоряджатися будь- якою її власністю. Всі дії щодо передання їхнього житла у заставу [PERSON] і [PERSON] вважають аферою, оскільки вони відповідно з 2007 та 2003 років в Україні не живуть і з того часу в Україні не були. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з’явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Надав суду нотаріально посвідчену заяву, згідно з якою визнав як борг за кредитним договором, так і те, що іпотечний договір був оформлений без згоди на це його дружини - [PERSON], та доньки - [PERSON] (яка на той час мала прізвище [PERSON]). Пояснив, що у 2008 році він змушений був терміново повертати свої борги і не знав, як це зробити. Банки не могли видати йому кредит, бо без згоди дружини і доньки неможливо було внести квартиру в заставу, а таку згоду він не міг отримати через відсутність його дружини та доньки в Україні. Влітку 2008 року він натрапив на людину, яка мала знайомих у банку, в якому можна було би взяти кредит і оформити заставу квартири без присутності в України дружини і доньки (мова йшла про «Укргазбанк»). Ця людина за відповідну винагороду йому і, наскільки він зрозумів, комусь з персоналу вказаного банку пообіцяла все організувати так, щоб [PERSON] отримав кредит. Для цього він надав дані двох своїх знайомих, які могли би представити інтереси доньки та дружини перед вказаним банком - [PERSON] та [PERSON] Останнім [PERSON] повідомив, що йому потрібно допомогти, підписавши документи у нотаріуса для оформлення кредиту. На думку [PERSON], працівники банку, які оформлювали кредит, мали знати про те, що [PERSON] та [PERSON] проживають за кордоном хоча би тому, що в банку не питали, чому дружина та донька особисто не можуть прийти, не цікавилися, чому довіреності видані ними у Волинській та Рівненській областях, хоча місцем реєстрації їхнього проживання є квартира, що знаходиться у м. Львові. Про те, як саме і де саме були зроблені довіреності на [PERSON] та на [PERSON] від імені відповідно його дружини і доньки, [PERSON] не знав. Проте, за словами [PERSON], про це могли знати працівники ПАТ АБ «Укргазбанк», які мали приязні стосунки з незнайомцем, який вирішив допомогти [PERSON] Вони могли мати матеріальну зацікавленість у такій допомозі. Було обумовлено, що частину кредитних коштів, передбачених договором, [PERSON] має, отримавши їх у банку, віддати незнайомцеві. Оригінали вказаних довіреностей були в останнього. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з’явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Надав суду нотаріально посвідчену заяву, згідно з якою його сестра [PERSON] (до одруження - [PERSON]) Н.З. постійно проживає у США, куди виїхала у травні 2007 року на навчання та залишилася там працювати, одружилася, створила сім'ю. З того часу в Україну вона не приїжджала. З нею зв'язок підтримується по телефону. Матір - [PERSON] змушена була виїхати на заробітки, тому що сім'я не мала за що жити. [PERSON] поїхала в Канаду, де зараз постійно проживає. З часу виїзду з України у грудні 2003 року в Україну не поверталася. Батько [PERSON] - [PERSON] розпочав ведення власного бізнесу, для чого позичив багато грошей, але зазнав невдач і був змушений шукати шляхи для повернення грошей і для нових заробітків. Батько повідомляв [PERSON] з покійним братом [PERSON] про те, що банки не хочуть йому давати кредит через те, що в Україні немає їхньої матері та сестри, а без їхньої згоди не можна передати банку у заставу їхню квартиру. Але через деякий час батько з радістю повідомив, що один випадковий знайомий сказав, що є банк, в якому видадуть кредит, незважаючи на відсутність в Україні їхньої матері та сестри, - мова йшла про «Укргазбанк». За словами батька, новий знайомий [PERSON] сказав, що за винагороду організує отримання батьком кредиту, але має знати двох осіб, які від імені матері та сестри [PERSON] підпишуть іпотечний договір. Батько дав дані свого товариша - [PERSON] та [PERSON], яку він знав через те, що [PERSON] нею зустрічався. [PERSON] та [PERSON] знали про те, що допомагають батькові [PERSON] отримати кредит, і підписали в нотаріуса те, що було потрібно для отримання з банку коштів. [PERSON] наполіг, щоб вони пішли до нотаріуса. Вони з братом були змушені допомогти батькові вийти зі скрутного фінансового становища, підписавши у нотаріуса якісь документи. 11.07.2008 року вони прийшли за вказаною батьком адресою, де перебували, зокрема, незнайомі люди, з якими батько активно спілкувався. [PERSON] і [PERSON] підписали подані нотаріусом документи,

Outcome: dismissed