Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь моральне відшкодування в сумі 100000 гривень та стягнути з [PERSON] моральне відшкодування в сумі 50000 гривень. В обґрунтування позову позивачка вказала, що відповідачі порушили її право власності, на її неодноразові прохання віддати її майно, яке згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2011 року визнано за [PERSON], відповідач [PERSON] відмовляв, глузував з неї, погрожував фізичною розправою, застосовував фізичну силу, його співмешканка [PERSON] постійно підтримувала його, щодо протиправних дій відносно позивачки, постійно втручалася і на даний час втручається в майновий спір. Зазначила, що неправомірними діями зі сторони відповідачів вона зазнала моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. Протягом тривалого часу у зв'язку з довго тривалістю судових процесів їй довелося самостійно шукати гроші для оплати судових витрат, через що вона не могла вночі спокійно спати, була змушена оформити кредити в банках, що призвело до пригніченого стану, внаслідок чого почала до всього нервово відноситися. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просила задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що майно він дійсно перевіз до себе додому, однак ще до накладення судом арешту, тобто до 30.07.2010 року, дане майно є в наявності, однак позивачка разом з державним виконавцем проводячи виконавчі дії відмовилася отримати частину речей, посилаючись на те, що вони зіпсовані та непридатні до використання. Заподіяння ним моральних страждань позивачці заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що не має ніякого відношення до спірного майна колишнього подружжя, та не є співмешканкою відповідача. Заподіяння нею моральних страждань позивачці заперечувала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідачів - [PERSON], який діє на підставі ордерів № 001578, № 001577 від 11 грудня 2013 року та договорів № 33, № 34 від 11 грудня 2013 року , заперечував щодо позовних вимог [PERSON], просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що відсутні всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь позивача коштів у відшкодування моральної шкоди. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.12.1987 року по 27.08.2010 року. Сімейно-шлюбні відносини [PERSON] та [PERSON] не склалися, тому їх шлюб було розірвано. Відповідно до Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2011 року визнано право власності за сторонами на нерухоме майно та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, виділивши їй : культиватор вартістю 3150,00 грн., каток - 2550,00 грн., картоплекопач - 6800,00 грн., картоплеобгортач - 1000,00 грн., кару - 8500,00 грн., компресор - 505,80 грн., свердлильний станок - 1105,0 грн., електродриль - 145,80 грн., електроножиці - 416, 50 грн., два зварювальні апарати - 850,00 грн., та 1275,00 грн., електролобзик - 178,50 грн., циркулярку - 1275,00 грн., бетономішалку - 1275,00 грн., подрібнювач зерна - 510,00 грн., металеву тачку - 425,00 грн., корморізку - 510,00 грн., холодильник - 722,50 грн., морозильну камеру - 765,00 грн., меблеву стінку - 1320,00 грн., пральну машину - 1201,90 грн, а всього на суму - 34481 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2012 року , касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2011 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2011 року в частині вирішення позову [PERSON] про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0896 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд скасовано та направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2011 року залишено без змін. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, 24 вересня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про витребування від відповідача належного їй рухомого майна на загальну суму 30471,60 грн. Згідно з рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння - задоволено у повному обсязі, витребувати у [PERSON] та передати [PERSON] майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: культиватор вартістю 3150,00 грн., каток - 2550,00 грн., картоплекопач - вартістю 6800,00 грн., картоплеобгортач - вартістю 1000,00 грн., кару - 8500,00 грн., компресор - 505,80 грн., свердлильний станок - 1105,0 грн., електродриль - 145,80 грн., електроножиці - 416, 50 грн., два зварювальні апарати - 850,00 грн., та 1275,00 грн., електролобзик - 178,50 грн., циркулярку - 1275,00 грн., бетономішалку - 1275,00 грн. Рішення набрало законної сили 25 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачкою не доведений належними доказами факт завдання їй моральної шкоди відповідачами, не доведено протиправність їх дій (бездіяльності), якими було завдано моральну шкоду, та не доведено в чому полягає причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідачів та вини останніх в їх заподіянні, а надані позивачем та досліджені судом докази не є достатніми для висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення на підставі ст. 23, 1167 ЦК України із відповідачів 150000 грн. моральної шкоди, а тому відсутні всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь позивачки коштів у відшкодування моральної шкоди. Позивачкою [PERSON] не надано доказів стосовно заподіяної їй шкоди, яка б призвела до моральних страждань, потягла за собою втрату нормальних життєвих зв'язків, і яка вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя, в судових засіданнях нею в більшості висловлювалися свої суб'єктивні міркування та припущення з приводу спору між нею та її колишнім чоловіком, а також з приводу поділу спільного майна подружжя. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що пред'явлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed