Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Вінницька міська рада звернулась до Староміського районного суду м. Вінниці із цивільним позовом до [PERSON] про зобов'язання відповідача знести за свій рахунок самочинно збудовану будівлю, розміром 4?5 м? за адресою м. Вінниця, [ADDRESS], та привести самовільно зайняту земельну ділянку до стану, придатного для використання. В ході судового розгляду позивачем відповідно до заяви від 22.01.2008 року збільшено розмір позовних вимог. Згідно даної заяви Вінницька міська рада просила знести за рахунок [PERSON] самочинно збудовані будівлі розміром 4,54?4,55 м?, яка згідно технічного паспорту будинковолодіння значиться під літерою «Ж», та розміром 6,15?12,04 м?, яка згідно технічного плану будинковолодіння позначена літерою «К». Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач без належного дозволу та належно затвердженого проекту на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Вінниці в особі Вінницької міської ради, здійснила будівництво сараю із підвалом та гаражу. Вінницька міська рада зазначає, що нею не приймалось рішення про передачу [PERSON] даної земельної ділянки, відповідно і не надавався дозвіл на здійснення будівництва, а тому 20.08.2007 року відповідача було попереджено про необхідність усунути в добровільному порядку порушення законодавства, шляхом знесення об'єктів самочинного будівництва. [PERSON] добровільно вимоги попередження не виконала, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Згідно ухвали від 23.10.2012 року дану справу прийнято до провадження Вінницьким міським судом Вінницької області. В ході судового розгляду до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON], який є власником суміжного із відповідачем будинковолодіння. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Кріпак О.М. вимоги позову підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що у відповідності до державних будівельних норм та правил не має потреби створювати проїзд до будинковолодіння [ADDRESS] у м. Вінниці, оскільки площа земельної ділянки, яка закріплена за даним будинковолодінням, має площу до 400 м?. В той же час наявний прохід у повному обсязі забезпечує потреби у обслуговуванні будинку. Крім того, просила суд врахувати ту обставину, що дані споруди не має підстав вважати самочинними, оскілки вона отримувала відповідні дозволи на будівництво у Вінницькій міській раді, однак після його закінчення, позивач відмовився прийняти дані споруди до експлуатації. Представник відповідача за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, приєднаних до матеріалів справи. Крім того, заявив про застосування до вимог Вінницької міської ради позовної давності, оскільки позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду із відповідним позовом. Просив судові витрати залишити за сторонами. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. В ході судового розгляду проти позову заперечував з тих підстав, що в разі знесення зазначених у позові споруд, його житловий будинок буде зруйнованим, оскільки і сарай, і гараж, позначені на технічному плані відповідно літерами «Ж» та «К», є підпорними стінками до його земельної ділянки, яка розташована вище земельної ділянки відповідачки. В такому разі, його земельна ділянка зсунеться до низу разом із житловим будинком. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 23.12.1985 року та зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 03.01.1986 року, [PERSON] є власником 8/25 частки домоволодіння [ADDRESS] у м. Вінниці, яке розташоване на земельній ділянці, площею 910 м? та 160 м?. Дані земельні ділянки закріплені за будинковолодінням згідно рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради народних трудящих за № 28/950 від 06.10.1955 року та № 75 від 14.02.1985 року відповідно. Іншим співвласником будинковолодіння [ADDRESS] у м. Вінниці є [PERSON] Рішенням виконкому Вінницької міської ради народних трудящих № 56 від 28.02.1991 року [PERSON] та [PERSON], як співвласникам будинковлодіння, було передано 288 м? в постійне користування та 36 м? в загальне користування у зв'язку із облаштуванням проїзду площею 36 м?, розмірами 3 м шириною та 12 м довжиною, з метою створення заїзду з вул. Кармелюка до частини домоволодіння, якою користується [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються планом, що є невід'ємною частиною вказаного рішення Вінницької міської ради. Таким чином, Вінницькою міською радою рішення щодо створення проїзду до будинку [ADDRESS] в м. Вінниці не приймалось, натомість існує зазначене рішення про створення проїзду до будинку [NUMBER]. Вимоги позову обґрунтовані рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1283 від 08.06.2006 року, яким надано дозвіл управлінню міського господарства Вінницької міської ради на проектування проїзду до житлового будинку [ADDRESS] у м. Вінниці. Таким чином, вимоги позову про звільнення земельної ділянки, зайнятої самочинно збудованими будівлями, для створення проїзду, що має тільки проектуватись, є безпідставним та не знайшло свого підтвердження, що також зазначено у відповіді на четверте питання висновку № 09/1361 комісійної судової будівельно-технічної експертизи, складеного 27.06.2013 року TOB «Подільський центр судових експертиз». Не підлягають задоволенню за недоведеністю й вимоги позову про знесення самочинно збудованих споруд, а саме сараю, позначеного літерою «Ж», погріба, літерою «п/Ж» та гаражу, літерою «К», з наступних підстав. Сарай, позначений на плані літерою «Ж», збудовано відповідно до дозволу Управління містобудування та архітектури № 02-508 від 05.01.1994 року. Погріб, позначений літерою «п/Ж», разом з підвалами під літерами «п/Х» та «п'/Х», прийнято в експлуатацію 26.03.1991 року відповідно до акту, складеного приймальною комісією Староміської районної ради м. Вінниці. Гараж, позначений літерою «К», збудовано відповідно до дозволу № М-3106 від 294&1994 року. Наведені обставини відображені у висновку № 781 судової будівельно-технічної експертизи, складеному 30.10.2009 року TOB «Подільський центр судових експертиз». Також викладене підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи № 3248 на домоволодіння [ADDRESS] в м. Вінниці, де зазначено, що ці споруди на є самочинно зведеними, а на них відсутні акти приймання в експлуатацію, що виключає поняття самочинності. Побудову вказаних споруд за відповідним дозволом підтверджує також Вінницьке міське управління по земельним ресурсам у своєму листі № К-283/14-271 від 11.07.2005 року. Всі вказані споруди побудовано з дотриманням Державних будівельних норм, що підтверджується вказаними висновками експертиз, висновком будівельно-технічного експертного дослідження від 23 жовтня 2013 року та технічними висновками, складеними у 2007 році TOB «М П Юлія». Відповідно до матеріалів інвентарної справи, вказані будівлі збудовано у 1997 році. 28.08.1997 року Управлінням міського господарства Вінницької міської ради у своєму листі № 861 зазначено про те, що всі спірні будівлі було обстежено та надано згоду на улаштування закритої системи дренажу з метою запобігання пошкодження фундаментів зазначених будівель ґрунтовими водами. Таким чином, Вінницькій міській раді було відомо про існування спірних будівель ще у 1997 році, а тому нею безпідставно пропущено строк позовної давності звернення до суду, який відповідно до положень статті 257 ЦК України, складає три роки, а за умови відповідної заяви представника відповідача, є додатковою підставою для відмови у позові. Пояснення представника позивача з приводу того, що дозвіл на будівництво, виданий відповідачу Управлінням містобудування та архітектури № 02-508 від 05.01.1994 року, не є належним доказом, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради народних трудящих № 127 від 26.07.1990 року, Управлінню містобудування та архітектури Вінницької міської ради народних трудящих надано повноваження щодо видачі дозволів на будівництво добудов до будинків, на будівництво надвірних господарських споруд, як то гаражів, сараїв, підвальних приміщень, тощо. Відповідно до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Оскільки рішення виконкому Вінницької міської ради народних трудящих № 127 від 26.07.1990 року ніким не зупинялось і не скасовувалось станом на 1994 рік, а тому було чинним і підлягало виконанню. Пунктом 4 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами положень статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до положень пункту 22 цієї ж постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Пунктом 23 постанови визначено, що при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та керуючи ст. ст. 257, 376 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 15, 30, 58 - 61, 88, 212, 214 - 218 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed