Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

11.06.2013 року позивач ПАТ «ГАРАНТ-АВТО» звернувся до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій зазначив що 26.07.2010 року в м. Миколаєві на перехресті вулиць Потьомкінської та Артилерійської мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій з вини пішохода [PERSON], який переходячи проїзну частину дороги в невстановленому місці зіткнувся з застрахованим позивачем автомобілем «NISSAN QASHQAI 2.0», державний реєстраційний № [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого зазначений застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. Розмір матеріальних збитків на відновлення автомобіля склав 9352,68 грн., тому за заявою власника застрахованого автомобіля [PERSON] відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про страхування» позивачем здійснено виплату відшкодування збитків страхувальнику у вищезазначеному розмірі, які в порядку зворотної вимоги (регресу) просив стягнути з відповідача у справі. В судове засідання позивач явку свого представника не забезпечив, втім надіслав на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності свого представника, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов позивача визнав повністю і не заперечував проти його задоволення. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши в сукупності зібрані в справі докази, суд приходить такого висновку. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2009 року між ПАТ «ГАРАНТ-АВТО» та громадянкою [PERSON] укладено договір (поліс) № 19 G - 0295317 добровільного страхування транспортного засобу, згідно якого ПАТ «ГАРАНТ-АВТО» застрахувало транспортний засіб «NISSAN QASHQAI 2.0», державний реєстраційний № [NUMBER]. 26.07.2010 року близько 12:00 год. в м. Миколаєві на перехресті вулиць Потьомкінської та Артилерійської мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій з вини пішохода [PERSON], який в наслідок порушення вимог п.п. 4.7., 4.10., 4.14. «а», «б» переходячи проїзну частину дороги в невстановленому для цього місці зіткнувся з автомобілем «NISSAN QASHQAI 2.0», державний реєстраційний № [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого зазначений автомобіль отримав механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2010 року відповідно до якої, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, однак через сплив строків передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП для накладення на правопорушника адміністративного стягнення закрито провадження у зазначеній справі Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільні - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань чи мали ці дії та вчинені вони цією особою. Постанова судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2010 року не скасована відповідним судом у порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вона ухвалена, тому провина пішохода [PERSON] в скоєні ДТП встановлена та не потребує доказування. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «NISSAN QASHQAI 2.0», державний реєстраційний № [NUMBER], що належить [PERSON] Розмір матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого автомобіля «NISSAN QASHQAI 2.0», відповідно до Ремонтної калькуляції (копії) № 1847/7 від 10.08.2010 року становить 9352 грн.68 грн. Завдана матеріальна шкода відповідачами відшкодована не була. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування 27.02.2010 року звернувся до ПАТ «ГАРАНТ-АВТО» з відповідною заявою. Згідно норми ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про страхування», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до ст. 25 цього Закону позивач відшкодував у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна майну потерпілому під час ДТП. Так, згідно з Акту ПАТ «ГАРАНТ-АВТО» № 110165 від 02.09.2010 року, останнє здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 9352,68 грн., що підтверджується відповідними видатковими касовими ордерами від 07.09.2010 року та від 08.09.2010 року. Відповідно до приписів ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Документальні докази, які містяться в матеріалах справи підвереджують, що позивачем обов'язок, який на нього покладено Законом України «Про страхування» та договору (поліс) № 19 G - 0295317 від 05.10.2009 року добровільного страхування транспортного засобу, по відшкодуванню шкоди заподіяною відповідачем [PERSON] виконаний. Позивач звертався до відповідача з претензією про добровільне відшкодування витрат, понесених ним при виплаті потерпілій [PERSON] страхового відшкодування за заподіяну відповідачем шкоду в розмірі 9352,68 грн., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення [PERSON] відповідної претензії, однак, останній вказані витрати до цього часу позивачу не відшкодував. Виходячи з цього, визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, оскільки заявлені позивачем вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування за заподіяну відповідачем шкоду у розмірі 9362 грн. 68 коп., знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved