Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] звернення стягнення в рахунок заборгованості за кредитним договором від 29 листопада 2007 року № ODTIGI0000001905 на квартиру про виселення його та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу, виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у цієї квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку у органах МВС України. Представник Банку в судове засідання не прибув, надано заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не прибув, причини неявки не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що Банк та [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит № ODT1G10000001905 від 29 листопада 2007 року, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 328250,00грн., зобовязався повернути його, сплатити відсотки за користування ним в розмірі 15 % річних. Згідно п.3.1. вказаного договору виконання зобовязань [PERSON] забезпечується іпотекою нерухомого майна - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 3940 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекоутримувача одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекоутримувача або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.\~ Згідно ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 серпня 2010 року за позовом Банку до [PERSON] в рахунок заборгованості за вказаним кредитним договором звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], як предмет іпотеки, шляхом продажу його Банком, яке набуло чинності. З цих підстав вимоги, щодо звернення стягнення на нерухоме майно не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], яка проживає там разом з неповнолітнім сином - [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Вимога позивача про виселення з цього будинку всіх інших осіб та зняття їх з реєстрації за цією адресою, не може бути задоволена судом, виходячи з того, що позивач\~\~в установленому порядку не заявив позовні вимоги щодо кожного з цих уявних осіб і відповідно не залучив їх до участі у справі у якості відповідачів. Тому суд не може приймати умовне рішення щодо не визначеного кола осіб, оскільки наслідком цього буде порушення права особи на справедливий суд, а крім цього таке рішення у подальшому не може бути виконано в натурі. Крім того, з наданих суду матеріалів вбачається, що іншим особам, в тому числі, неповнолітній особі, до моменту звернення до суду, Банком не пропонувалося звільнити цю квартиру. Суд приходить до висновку, що позов Банку не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed