Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В жовтні 2010 року прокурор Зміївського району Харківської області звернувся в інтересах [PERSON] сільської ради Зміївського району до [PERSON] про визнання державного акту на землю недійсним, треті особи управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09 листопада 2010 року провадження по справі було зупинено до вирішення іншої справи , що розглядається в порядку адміністративного судочинства. У червні 2013 року прокурор Зміївського району Харківської області звернувся з уточненим позовом в інтересах держави до [PERSON] сілької ради Зміївського району Харківської області [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування рішень, треті особи: відділ Держземагенства у Зміївському районі Харківської області, Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, [PERSON], [PERSON] , [PERSON], вказуючи на те, що прокуратурою Зміївського району із залученням спеціалістів державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Харківській області проводилась перевірка за зверненням [PERSON] та інших щодо порушення, на їх думку, земельного законодавства [PERSON] Під час перевірки встановлено, що до [PERSON] сільради 10.10.2008 року звернулася [PERSON] із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться в с. Мохнач вул. Воїнів Сибіряків 76, 76-а, 78, 80, при цьому надала копію паспорту, картки фізичної особи, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.11.2006 року пл. 0,0936 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд в с. Мохнач вул. Воїнів Сибіряків № 76 Зміївського району Харківської області. Рішенням XXIV сесії V скликання від 20.10.2008 року [PERSON] сільської ради №68 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для обслуговування, будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства в натурі на місцевості, що розташована за адресою: с. Мохнач, вул. Воїнів Сибіряків, 76. В подальшому 18.12.2008 року [PERSON] звернулася до [PERSON] сільської ради із заявою про безкоштовну передачу у приватну власність земельної ділянки пл. 0,035 га для ведення особистого селянського господарства в с. Мохнач вул. Воїнів Сибіряків без номеру. До вказаної заяви додала розроблену технічну документацію на вказану ділянку. Рішенням XXVIII сесії V скликання [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області від 23 січня 2009 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок [PERSON] площею 0,0350 га для ведення особистого селянського господарства та передана у власність земельна ділянка, яка розташована по вул. Воїнів Сибіряків, 80 в с. Мохнач Зміївського району Харківської області. На підставі вказаних рішень [PERSON] було видано державний акт на право власності серії ЯИ №863425 від 11 грудня 2009 року Н.В. на земельну ділянку площею 0,0350 га, що розташована по вул. Воїнів Сибіряків, 80 в с. Мохнач Зміївського району Харківської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19.01.2010 року старшого інспектора Рєпіна О.І. встановлено, що вищевказані рішення прийняті усупереч вимогам ст. ст. 118, 151 Земельного кодексу України, п. 2 «Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 26.05.2004 р. № 677. Однак, усупереч вимогам вказаних норм законодавства України на земельну ділянку пл. 0,035 га по вул. Воїнів Сибіряків № 80 незважаючи на невизначеність її меж, проект її відведення розроблено не було. Крім того, встановлено, що на даний час [PERSON] видано державний акт на право власності серія ЯА №629829 на земельну ділянку пл. 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд по вул. Воїнів Сибіряків № 80.Також відповідно до інформації управління Держкомзему у Зміївському районі земельна ділянка пл. 0,0350 га частково знаходиться у прибережній захисній смузі р. Сіверський Донець. Однак, межі вказаної прибережної смуги в натуру не виносились, відповідний проект не розроблявся, у зв’язку з чим вказати точну площу земельної ділянки, яка знаходиться у її межах на даний час неможливо. Зважаючи на викладене та враховуючи те, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду, тому прокурор має законні підстави звернутися з даним позовом в інтересах держави і просив скасувати рішення XXIV сесії V скликання від 20.10.2008 року XXVIII сесії V скликання [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області від 23 січня 2009 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку ЯИ №863425 від 16.12.2009 року, кадастровий номер 6321784503000000118, виданий [PERSON] на земельну ділянку пл. 0,0350 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Воїнів Сибіряків № 80 з моменту його видачі, зобов’язати [PERSON] звільнити та повернути земельну земельну ділянку у володіння та користування [PERSON] сільській раді, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] вказаної земельної ділянки. У судовому засіданні прокурор підтримав доводи своєї позовної заяви, посилаючись на обставини викладені в ній. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] позов не визнав, надав свої заперечення, в яких вказав, що земельна ділянка [PERSON] належить до земель населеного пункту с. Мохнач, а не до земель водного фонду (прибережна захисна смуга). Крім того, при виготовленні державного акту на земельну ділянку проходило погодження відносно місця розташування з Управлінням Держкомзему та Відділом містобудування та архітектури РДА в Зміївському районі, про що свідчать висновки цих органів в яких не відмічено ніяких обмежень (копії висновків в матеріалах справи) . Отже, слід зазначити, що у переданої [PERSON] у власність земельної ділянки зміна цільового призначення не відбулась, межі визначені в натурі (на місцевості), належить до земель населеного пункту, а не земель водного фонду (прибережна захисна смуга). Належних доказів того, що була зміна цільового призначення, невизначені межі в натурі (на місцевості) земельної ділянки та що вона розташована в прибережній захисній смузі р. Сіверський Донець Позивачем до суду не надано. Рішення прийняті [PERSON] сільською радою, відповідно до чинного законодавства України. Представник відповідача [PERSON] – [PERSON] просив суд в задоволенні позову відмовити, надав до суду свої заперечення, в яких зазначив, що усі обставини, на які посилається позивач, були вже предметом розгляду у адміністративній справі. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Саме тому, при розгляді цієї справи просив суд врахувати судове рішення, винесене в адміністративній справі № 2014/2а-2417/12 за позовом Прокуратури Зміївського району Харківської області до [PERSON] сільської ради Зміївського району треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про скасування рішень. Спір, щодо скасування рішення ХХІV сесії V скликання Скрипаїівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 20 жовтня 2008 року та рішення ХХVІІІ сесії V скликання Скрипаїівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 23 січня 2009 року в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки для обслуговування, будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства [PERSON] вже був розглянутий Адміністративним судом. Рішення адміністративного суду з цього предмету спору вже набрало чинності та саме тому, вважаємо, що цей спір не може бути вирішений у порядку цивільного судочинства. Представник 3-ї особи Державної інспекції сільського господарства в Харківській області [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги прокурора, вказуючи на те, що рішення про надання дозволу на розробку технічної документації було прийнято на земельну ділянку в с. Мохнач по вул. Воїнів Сибіряків №76 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства, а затвердження документації відбулося на земельну ділянку в с. Мохнач вул. Воїнів Сибіряків № 80 в частині передачі земельної ділянки для особистого селянського господарства. З експлікації (по формі 6-зем.) та плану встановлених меж, по опису меж можливо зробити висновок, що відбулася передача нової земельної ділянки загального користування [PERSON] сільської ради, межі якої не було встановлено до її передачі, що також підтверджується технічними документаціями. Також рішення про надання дозволу на розробку землевпорядної документації в с. Мохнач по вул. Воїнів Сибіряків №76 не може бути підставою для розробки такої документації за іншою адресою та її затвердження. 3-і особи [PERSON]Г, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги прокурора , просили їх задовольнити, вказуючи на те , що [PERSON] в 2006 році купила чотири земельних ділянки по вулиці Воїнів Сибіряків в с. Мохнач. Між ділянками знаходиться прохід до річки Сіверський Донець, яким мешканці села історично користувались багатого років. [PERSON] самовільно зайняла цей прохід, а також закрила природний стік води, направлений трубою, прокладеною сільрадою через дорогу до ріки по цьому проходу. Вказані дії [PERSON] привели до того, що зараз на березі річки, що прилягає до її земельної ділянки, проведені роботи, що суперечать вимогам ст. 58 ЗК України так, як вказана земля належить до земель водного фонду і є комунальною власністю. Представник 3-ї особи відділу Держземагенства у Зміївському районі Харківської області у судове засідання не з’явився., належним чином був повідомлений про розгляд справи. Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши сторони, дослідив надані судові докази, суд дійшов наступного: Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників адміністративного процесу, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається та було встановлено судом що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №629829 від 21 грудня 2005 року [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2005 року, належить земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована по вул. Воїнів Сибіряків, 80 в с. Мохнач Зміївського району Харківської області, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд. Згідно державного акту на право власності на земельну серії ЯА №629837 від 21 грудня 2005 року [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,1300 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: вул. Воїнів Сибіряків, 76а в с. Мохнач Зміївського району Харківської області. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №9451553 від 03 лютого 2006 року [PERSON], на підставі договору дарування від 06.07.2005 року, належить земельна ділянка площею 0,1200 га для ведення садівництва, що розташована по вул. Воїнів Сибіряків, 78 в с. Мохнач Зміївського району Харківської області. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №989659 від 22 січня 2007 року [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,0936 га, що розташована по вул. Воїнів Сибіряків, 76 в с. Мохнач Зміївського району Харківської області, цільове призначення земельної ділянки -будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд. 10 жовтня 2008 року [PERSON] звернулася до [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: с.Мохнач, вул.Воїнів Сибіряків, 76, 76а, 78, 80. 18 грудня 2008 року [PERSON] звернулася до [PERSON] сільської ради із заявою про безкоштовне передання у приватну власність земельної ділянки для особистого селянського господарства площею 0,035 га за адресою: с. Мохнач, вул.Воїнів Сибіряків. Рішенням XXIV сесії V скликання від 20.10.2008 року [PERSON] сільської ради №68 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для обслуговування, будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства в натурі на місцевості, що розташована за адресою: с. Мохнач, вул. Воїнів Сибіряків, 76 та визначено необхідність розроблену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості подати на затвердження до [PERSON] сільської ради. На замовлення [PERSON] землевпорядною організацією ПП «НВП Укрпроект» було розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в с. Мохнач по вул. Воїнів Сибіряків Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області. Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області складено Технічне завдання №1682 від 25.11.2008 року на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. 25.11.2008 року за № 1682 Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області надано Висновок про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в с. Мохнач по вул. Воїнів Сибіряків Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області. Відповідно до зазначеного Висновку, розглянувши технічну документацію, Управління Держкомзему погоджує її та вважає за можливе надати у власність земельну ділянку площею 0,0350 га для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка не має обмежень, обтяжень будь-якого характеру. 01.12.2008 року Відділом містобудування та архітектури Зміївської районної державної адміністрації надано Висновок про погодження відведення земельної ділянки, відповідно до якого, розглянувши матеріали інвентаризації земельної ділянки [PERSON], виконані ПП «НВП Укрпроект» для оформлення права приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0350 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території [PERSON] сільської ради, відділ містобудування та архітектури не заперечує проти надання в приватну власність даної земельної ділянки; земельна ділянка не має обмежень, обтяжень (сервітутів) містобудівного характеру Межі земельної ділянки загальною площею 0,0350 га були погоджені з суміжними землевласниками, про що складено акт від 20.11.2008 року. Рішенням XXVIII сесії V скликання [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області від 23 січня 2009 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок [PERSON] площею 0,0350 га для ведення особистого селянського господарства та передана у власність земельна ділянка, яка розташована по вул. Воїнів Сибіряків, 80 в с. Мохнач Зміївського району Харківської області. Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №863425 від 11 грудня 2009 року, зареєстрованим Управлінням Держомзему у Зміївському районі Харківської області 16.12.2009 року, посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0350 га, що розташована по вул. Воїнів Сибіряків, 80 в с. Мохнач Зміївського району Харківської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Межі села Мохнач визначено у 1993 році Проектом встановлення меж сільських населених пунктів в адміністративних межах Скрипаїської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області, розробленим Харківською філією Інституту землеустрою Української академії аграрних наук, погоджений [PERSON] сільською Радою народних депутатів, дирекцією радгоспу «Прогрес», районними землевпорядним, природоохоронним, санітарним органами та органом архітектури та затвердженим рішенням Зміївської районної Ради народних депутатів. Згідно із проектом межа населеного пункту на протязі 665м проходить по березі р.Сіверський Донець. В листі від 13.10.2010 року № 01-15/3229 начальник управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області зазначив, що земельна ділянка по вул. Воїнів Сибіряків, 80 в с. Мохнач, що належить [PERSON], знаходиться в межах населеного пункту в с. Мохнач і входить в прибережну захисну смугу р. Сіверський Дінець. Як вказує в своєму позові прокурор, межі земельної ділянки не були встановлені в натурі (на місцевості), тому в даному випадку є необхідним розроблення та затвердження проекту землеустрою у відповідності до ст. 123 ЗК України, ст.ст. 50, 51 Закону України "Про землеустрій" та п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року №677. Однак, суд з даними твердженнями не погоджується з огляду на таке. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинна на час прийняття спірних рішень) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить - передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Підстави набуття права на землю визначено ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якою громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами унормовано ст. 118 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної. Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Статтею 151 Земельного кодексу України визначено, що вимоги щодо відведення земельної ділянки надаються цими органами у межах їх повноважень, визначених законом. Склад та зміст вимог щодо відведення земельної ділянки, які надаються уповноваженими органами, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. П.2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою КМУ від 26.05.2004р. №677 встановлено, що проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення; земельна ділянка придбана на конкурентних засадах (за результатами земельних торгів). Проект відведення земельної ділянки може не розроблятися також в інших випадках, передбачених законом. Водночас, ст.55 Закону України «Про землеустрій» закріплено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; є) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно з п. 2 Українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ), затвердженого листом Держкомзему України від 24.04.1998р. № 14-1-7/1205, землі сільськогосподарського призначення - це землі: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби; для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду; для ведення сільського господарства; для ведення підсобного сільського господарства; для ведення селянського (фермерського) господарства; для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності; для іншого сільськогосподарського призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. 4.1 ст. 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1.12. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року N43 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. П. 2.3. цієї Інструкції визначено, що межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. З системного аналізу наведених законодавчих норм та матеріалів справи вбачається, що межі села Мохнач були встановлені на місцевості відповідним проектом, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої по вул.Воїнів Сибіряків, 80 в с.Мохнач, збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами, тобто збігаються у крайніх поворотних точках з межами вже існуючих земельних ділянок, що позбавляє обов'язку встановлення межових знаків та розроблення проекту землеустрою. Матеріалами справи також підтверджується та встановлено в суді, що зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки не відбулося - землі сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства). Докази, які б свідчили про зміну цільового призначення земельної ділянки площею 0,035га, що належить [PERSON], в матеріалах справи відсутні. А відтак, розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в с.Мохнач по вул.Воїнів Сибіряків Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області, цілком узгоджується із вимогами чинного на той час законодавства. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що етапність оформлення права на земельну ділянку площею 0,035 га [PERSON] відбулася у відповідності до вимог законодавства. Положеннями ст. 123 Земельного кодексу України передбачено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, тому суд першої інстанції помилково застосував до цих правовідносин зазначену правову норму. Суд також вважає, що оскільки технічна документація із землеустрою була розроблена землевпорядною організацією, що має відповідну ліцензію, та за наявності Висновку Управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської про погодження технічної документації із землеустрою від 25.11.2008 року № 1682 та Висновку Відділу містобудування та архітектури Зміївської районної державної адміністрації про погодження відведення земельної ділянки від 01.12.2008 року, у відповідача були відсутні правові підстави не затверджувати технічну документацію із землеустрою щодо [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення XXIV сесії скликання від 20.10.2008 року №68 та рішення XXVIII сесії V скликання від 23 січня 2009 року №13 в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON], на відповідність вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, судом не встановлено порушень вимог законодавства з боку [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області. При цьому, суд також враховує те, що виходячи з положень ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державою офіційно визнано і підтверджено факт виникнення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,035га шляхом державної реєстрації цього права, посвідченого Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №863425 від 11 грудня 2009 року, зареєстрованим Управлінням Держомзему у Зміївському районі Харківської області 16.12.2009 року. Окрім того, реалізація спірних рішень відповідача, тобто виконання їх у повному обсязі, унеможливлює їх скасування з огляду на таке. В п.5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 по справі №1-9/2009 зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абз.2 п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 р. №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Водночас, суд не приймає до уваги посилань позивача стосовно розташування спірної земельної ділянки у прибережній смузі р. Сіверський Донець, оскільки дані обставини матеріалами справи не підтверджуються та відсутні докази належності спірної ділянки до категорії земель водного фонду. Згідно із ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, серед яких є землі сільськогосподарського призначення та землі водного фонду, що є самостійними категоріями і не можуть ототожнюватися. Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення та перебуває у межах с. Мохнач, які були встановлені в натурі відповідним проектом. У зв'язку з цим слід зауважити, що за приписами ст. 1 Водного кодексу України прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України встановлено, що розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Як зазначив прокурор, межі прибережної смуги р. Сіверський Донець в натуру не виносились, відповідний проект не розроблявся, доказів належності земельної ділянки до земель водного фонду в матеріалах справи немає, що спростовує твердження прокурора про часткове перебування спірної земельної ділянки у прибережній захисній смузі р. Сіверський Донець. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Проте, позивачем не доведено в чому саме полягає порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як слідує із матеріалів справи, всі обставини на які посилається позивач у своєму позові, були вже предметом розгляду адміністративній справі за позовом Прокуратури Зміївського району Харківської області до [PERSON] сільської ради Зміївського району треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про скасування рішень , за результатами розгляду якої було винесено постанову від 28.02.2013 року про відмову в позові. Отже, враховуючи вимоги ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини , встановлені вищевказаним рішенням , не доказуються при розгляді даної справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний чи матеріальний стан, похилий вік або з інших поважних причин самостійно захистити свої порушені оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження, а інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Формами представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; Отже, прокурор має право звертатися з адміністративним позовом у випадку представництва інтересів громадян або держави чи самостійно у випадку відхилення його протесту або ухилення від його розгляду. Проте, прокурор в позовній заяві конкретно не зазначив, в чиїх інтересах її подано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставними.

Outcome: dismissed