Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 14.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNABRX01390019, згідно вимог якого відповідач отримав кредит у розмірі 7560,02 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з 14.09.2007 року по 13.09.2009 року включно. Однак відповідач [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, в результаті чого станом на 24.09.2013 року має заборгованість у розмірі 72791,69 грн..Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 72791,69 грн. та судові витрати у розмірі 727,92 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив у своїх запереченнях, що розрахунок заборгованості позивачем не оформлений належним чином та базується на припущеннях, також позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки відповідач заперечує, що вона підписувала договір про зміну строку позовної давності на п'ять років. Зазначила, що строк позовної давності відраховується з 14.09.2009 року. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNABRX01390019, згідно вимог якого відповідач отримав кредит у розмірі 7560,02 гривень на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік з 14.09.2007 року по 13.09.2009 року включно (а.с.3-7). Вказаний договір складається з анкети (заяви) позичальника (а.с.3) та умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) (а.с.4-7). Пунктом 2.1 кредитного договору №DNABRX01390019 від 14.09.2007 року (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) передбачено, що банк зобов'язався надати кредит позичальнику шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює двадцяти місячним відсотковим ставкам. Згідно п.4.1 кредитного договору №DNABRX01390019 від 14.09.2007 (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту, позичальник щомісячно в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному у тарифах і заяві. На підставі п.4.4 кредитного договору №DNABRX01390019 від 14.09.2007 року (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) нарахування відсотків здійснюється на останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Пунктом 4.6 кредитного договору №DNABRX01390019 від 14.09.2007 (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду в розмірі й строки, зазначені в заяві та умовах. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість за договором не проводиться. Відповідно до п.3.2.7 кредитного договору №DNABRX01390019 від 14.09.2007 (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) позичальник зобов'язаний погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотків, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку. Згідно п.4.7 кредитного договору №DNABRX01390019 від 14.09.2007 (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) при порушенні позичальником строків погашення заборгованості в строки, установлені в заяві й п.п.3.2.2., 3.3.3 умов надання споживчого кредиту фізичним особам, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п.4.2 умов з дати виникнення простроченої заборгованості. На підставі п.5.1 кредитного договору №DNABRX01390019 від 14.09.2007 року (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) при порушені позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менш 1 гривні за кожен день прострочки платежу. Відповідно до п.5.3 кредитного договору №DNABRX01390019 від 14.09.2007 (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. Відповідно до п.5.5. кредитного договору №DNABRX01390019 від 14.09.2007 (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків та користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що доводи представника відповідача на те, що банк пропустив строк позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки(штрафу,пені) ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Таким чином відповідач повинен виконати кредитні зобовязання в частині сплати заборгованості у розмірі 42391,56 грн., яка складається з:7554,62 гривень - заборгованість по кредиту; 26046,95 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2177,28 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2670,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 гривень - штраф (фіксована частина), 3442,46 гривень - штраф (процентна складова). У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial