Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ровеньківського міського суду Луганської області із позовною заявою до відповідача Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області «про зобов'язання по повному відшкодуванню шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні договірних трудових обов'язків по забезпеченню протезуванням автомобілем», в якій зазначив, що виконуючи трудові обов'язки на ш/у «Вахрушева» ПО «Ровенькиантрацит» 18.03.1995 року, він отримав виробничу травму хребта з ушкодженням спинного мозку. Комісіями МСЕК позивача визнано інвалідом 1-ої групи від трудового каліцтва зі 100% втратою працездатності з підтвердженням необхідності у додаткових видах медичної та соціальної допомоги. Згідно акту №1/106 зазначеному у довідці обласної МСЕК-2 від 13.04.2004 року позивач потребує додаткового виду відшкодування шкоди протезування автомобілем на дві руки з ураженням обох ніг. У 1999 році особа, яка заподіяла шкоду здоров'ю позивача, ш/у «Вахрушева» надала йому автомобіль, як подарунок до «Дня Шахтаря». Виданий у грудні 1999 року на облік до органів МРЕВ автомобіль був прийнятий з 20.01.2000 року. Листом директора шахти Григоряк В.М. і 25.12.2009 року начальнику УВВД Фонду ССНВУ Луганської області Грибанову В.В. було дано роз'яснення про те, що претензій з приводу відчуження на користь інваліда автомобіля шахта ім. Вахрушева не має. Відповідач безпідставно всупереч діючому законодавству, вважав наданий позивачу шахтою автомобіль своєю власністю. З цього приводу в апеляційному суді Луганської області 14.05.2013 року відбулося судове засідання, в якому було встановлено, що згідно до абзацу 3 пункту 25 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою КМУ № 999 від 08.09.1997 pоку, позивач повинен повернути автомобіль підприємству, яке його придбало. Але за відсутності претензій від ш. «Вахрушева», підтвердженого листом № 2/180 від 12.01.2010 pоку, яке претензій щодо продажу автомобіля, не висувало, було встановлено, що автомобіль був власністю позивача, якою він мав розпоряджатися на свій розсуд. Таким чином за відсутності на даний час у його користуванні автомобіля з ручним керуванням, яким він не забезпечувався через органи Фонду соціального страхування від нещасного випадку та професійного захворювання України у відповідача згідно п. 23 постанови правління Фонду №9 від 31.01.2002 року та п. 6 Порядку забезпечення інвалідів автомобілем, затвердженого Постановою КМУ № 999 від 19.07.2006 р. відсутні підстави вимагати від позивача повернення автомобіля або металобрухту. Відповідно до п. 5 Порядку забезпечення інвалідів автомобілем, затвердженого Постановою КМУ № 999 від 19.07.2006 року, на облік беруться і забезпечуються автомобілями інваліди, які не мають в особистому користуванні автомобільного транспортного засобу, зазначеного в абзаці 4 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт». Судова колегія суддів судової плати у цивільних справах апеляційного суду дійшов висновку, що після того, як у 2007 році продав автомобіль, то питання забезпечення його автомобілем необхідно було вирішувати у відповідності до діючого Порядку забезпечення інвалідів автомобілем, затвердженого Постановою КМУ № 999 від 19.07.2006 p.. Після набрання законної сили рішення суду від 14.05.13 p., позивач, 07.06.2013 року звернувся до Управління відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України Луганської області з проханням надати йому письмове роз'яснення, що до його черги у питаннях забезпечення автомобілем. З отриманої відповіді №я-80/06-27 від 03.07.2013 року, позивач зрозумів, що оскільки автомобіль, яким він був забезпечений за рахунок коштів підприємства, був знятий з обліку та реалізований без дозволу відповідача, то як вважає керівництво відповідача законних підстав для видачі нового автомобіля не має. Просив суд зобов'язати відповідача, Управління відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві України Луганської області, у відповідності до норм діючого законодавства закріплених у ч. 2 ст. 12, ст.ст. 26, 510, 1195, ч. 2 ст. 1202 ЦК України, п. 6 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...», на підставі взятих на себе публічних зобов'язань по своєчасному та повному відшкодуванню шкоди завданої трудовим каліцтвом, забезпечити його, інваліда 1-ої групи від трудового каліцтва [PERSON] згідно довідки №73, Обл. МСЕК-2 від 13.04.2004 року, про необхідність у протезуванні автотранспортом, автомобілем з ручним керуванням на дві руки з ураженням обох ніг. Позивач [PERSON], представник за довіреністю - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Луганській області, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду надала письмові заперечення, в яких зазначила, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області розглянуло позовну заяву [PERSON] та вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відносини щодо забезпечення та надання послуг із загальнообов'язкового державного соціального страхування належать до сфери трудових, що врегульовані спеціальними актами законодавства. Згідно зі ст. 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), держава гарантує та забезпечує право працівників на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування. Згідно зі ст. 255 КЗпП України, види матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням працівникам, а в деяких випадках і членам їх сімей, умови їх надання та розміри визначаються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншими нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування. Такими спеціальними нормативними актами є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. №1105, Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. N999, інші нормативно-правові акти з питань забезпечення в порядку соціального страхування. У відповідності з п. 6 ст. 34 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. №1105, за наявності медичних показань для одержання автомобіля і наявності або відсутності протипоказань до керування ним, Фонд соціального страхування від нещасних випадків забезпечує потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організовує та оплачує навчання водінню автомобіля, а також виплачує компенсацію на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно з висновком МСЕК Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відшкодовувати також інші витрати. [PERSON], згідно довідки МСЕК №103368 від 04.06.2002 року є інвалідом 1 групи від трудового каліцтва за наслідками виробничої травми від 17.03.1995 року (Акт Н-1 від 18.03.1995 року). Згідно довідки МСЕК №73 від 13.04.2004 року [PERSON] визначено потребу у забезпеченні транспортним засобом з ручним керуванням. Відповідно до п. 14 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ № 999 від 19.07.2006 року, згідно наданої заяви від 20.01.2010 року, за рішенням комісії по контролю за дотриманням черговості інвалідів праці на забезпечення автомобілем за рахунок коштів Фонду СНВ України, 21.01.2010 року позивача було взято на облік на заміну автомобіля з ручним керуванням модифікації на дві руки з ураженням обох ніг безоплатно за наявності у нього посвідчення водія. Згідно з вимогами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вважаємо, що управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області ні якими своїми діями не порушує чинне законодавство та конституційні права позивача. Слід зазначити, що зі змісту ст.ст. 15-17, ч. 6 ст. 34, ст. 46-48 Закону № 1105, Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року за № 999, випливає, що право на забезпечення автомобілем, що виникло у позивача, не є позачерговим, оскільки він не підпадає під перелік осіб, перерахованих у п. 25, 26 Порядку. Як вбачається із списку черговості інвалідів від 20 травня 2013 року позивач у черзі таких інвалідів займає 10 місце. Тому задоволення його позову потягне за собою порушення прав усіх інших інвалідів, які знаходяться у черзі перед [PERSON] Тобто на теперішній час всі свої зобов'язання щодо забезпечення позивача автомобілем управління виконало. Тому вважають, що позовні вимоги щодо зобов'язання забезпечення автомобілем [PERSON] безпідставними. Також звертають увагу суду що, як вбачається зі змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту цивільних прав розуміють закріплені законодавством матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено у ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Зобов'язання відповідача забезпечити [PERSON] автомобілем не передбачено цивільним законодавством, як спосіб захисту цивільного права та охоронюваних законом інтересів, крім того суд не може втручатись в дискреційні повноваження управління. До того ж, позов з такого ж предмету спору був розглянутий Ровеньківським міським судом та апеляційним судом Луганської області, з приводу чого були винесені рішення про відмову у задоволенні заявлених позивачем вимог по справі № 2-1916/12 25.12.2012 та 14.05.2013 року відповідно. З огляду на вищенаведене, враховуючи статтю 19 Конституції України, в якій зазначено: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вважають позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та просять суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], з 13.04.2004 року є інвалідом першої групи через трудове каліцтво, що підтверджується висновком МСЕК та довідкою №73 до акту огляду МСЕК по визначенню медичних показників на забезпечення транспортними засобами з ручним керуванням. Відповідно до пп. д) ч. 5 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку забезпечити потерпілому разом із відповідними службами охорони здоров'я за призначенням лікарів повний обсяг постійно доступної, раціонально організованої медичної допомоги, яка повинна включати: забезпечення необхідними лікарськими засобами, протезами, ортопедичними, коригуючими виробами, окулярами, слуховими апаратами, спеціальними засобами пересування, зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», застрахований має право на послуги соціальної реабілітації, включаючи придбання автомобіля, протезів, допомогу у веденні домашнього господарства, що надаються відповідно до законодавства. Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19 липня 2006 року (далі - Порядок), передбачено, що забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, відповідними структурними підрозділами обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - головні управління соціального захисту) або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції). Відповідно до п. 2 Порядку, автомобілі для інвалідів унаслідок трудового каліцтва придбаваються Фондом соціального страхування та видаються управліннями виконавчої дирекції. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами у судовому засіданні, позивач [PERSON] є інвалідом першої групи внаслідок отриманого ним трудового каліцтва 18.03.1995 року на виробництві, в результаті чого у нього є травма хребта з ушкодженням спинного мозку. Згідно довідки ВРЕР м. Ровеньки №50/2125 від 08.11.2011 року (а.с. 9), 20.01.2000 року на підставі акту приймання-передачі виданого Автозаз-Деу серії ДЮА № 040272 від 21.12.1999 року, автомобіль марки ЗАЗ 11028, державний номерний знак [NUMBER], був зареєстрований на ім'я [PERSON], [INFO], на праві приватної власності. 06.06.2007 року автомобіль був знятий з обліку власником, для реалізації в межах України. Також, судом встановлено, що адміністрація шахти ім. В.В. Вахрушева, надала право на відчуження автомобіля марки ЗАЗ 11028, державний номерний знак [NUMBER], який був виданий за рахунок коштів підприємства, [PERSON] Претензій з приводу автомобіля шахта не має (а.с. 4). Таким чином, зазначений автомобіль був виданий [PERSON] підприємством - ВП «Шахта імені В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит» і переданий у власність, тобто Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області,

Outcome: approved