Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про стягнення моральної шкоди та судових витрат, посилаючись на те, що їй з 05.06.2007 року була призначена пенсія відповідачем, але її було призначено без врахування положень про роботу в районах Крайньої півночі, тобто з коефіцієнтом кратності 1,5 (один рік роботи за рік і шість місяців), постановами Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 вересня 2011 року та 23 листопада 2012 року, залишених в силі ухвалами Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2012 року та 30 січня 2013 року, її позовні вимоги було задоволено, а відповідача зобовязано здійснити перерахунок пенсії. За цей час вона морально страждала, а тому вважає, що має право на відшкодування від відповідача моральної шкоди у розмірі 20000 грн., а також матеріальної шкоди у розмірі 800 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов, доводи, викладені в ньому на підтвердження позовних вимог, підтвердила повністю, просила суд стягнути з відповідача [PERSON] пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на її користь 800 грн. матеріальної та 20000 грн. моральної шкоди, крім того пояснила, що матеріальна шкода складається з судових витрат та витрат на дзвінки на північ. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив у їх задоволенні відмовити так як позивачем суду доказів завдання будь якої шкоди з вини відповідача не надано. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] з 05.06.2007 року [PERSON] пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області була призначена пенсія, але, оскільки на думку позивача, її було призначено без врахування положень про роботу в районах Крайньої півночі, тобто з коефіцієнтом кратності 1,5 (один рік роботи за рік і шість місяців), тому [PERSON] зверталась за оскарженням дій відповідача до суду і постановами Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 вересня 2011 року та 23 листопада 2012 року, залишених в силі ухвалами Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2012 року та 30 січня 2013 року відповідно, позовні вимоги [PERSON] було задоволено, а відповідача зобовязано здійснити перерахунок пенсії. Позивач посилається на те, що протягом розгляду судових справ вона понесла матеріальні витрати у розмірі 800 грн. у вигляді судового збору та витрат на дзвінки в район півночі, крім того вона морально страждала, а тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінює в 20000 грн., яка складається з витрат на лікування, втрати здоровя та душевних страждань. Однак суд не може погодитись с такими ствердженнями позивача. Як видно з наданих позивачем копій постанов Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 вересня 2011 року та 23 листопада 2012 року, а також ухвал Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2012 року та 30 січня 2013 року позивачем вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат не ставилось, тому дані питання судом не вирішувались, при цьому позивачем будь-яких доказів щодо понесення нею судових витрат не надано, а тому суд не може оцінити дані пояснення та визначити розмір цих витрат, у звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». На думку суду позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20000 грн. є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України не доведено передбачених ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема не надано жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь її моральних чи фізичних страждань або шкоди, завданої її здоровю, які повязані безпосередньо з діями [PERSON] пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області по відношенню до неї.

Outcome: dismissed