Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернулась до Харківського районного суду Харківської області з вказаним позовом, в якому просить (з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог) встановити факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією родиною без шлюбу. Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок по вул.. Ворошилова 49 в с. Жовтневе, Харківського району Харківської області. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину майна, набутого позивачем за час шлюбу із [PERSON], а саме: 1/2 частину будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки по вул. Ворошилова, 49, в с. Жовтневе, Харківського району Харківської області, зареєстрованого за [PERSON] 1/2 частину автомобілю ВАЗ 99, 2000 р.в., ДН 7141 ВЕ, зареєстрованого за [PERSON], що проживає за адресою: [INFO]. 1/2 частину трактору ЮМЗ 6, 1990 року випуску, заводський № 212658, Двигун № 0н 3869, держ. Номер № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію АБ № 408002 від 30.11.2007 року, зареєстрованого за [PERSON], що проживає за адресою: [INFO]. Визнати за [PERSON] право власності на майно, а саме: 1/2 частину будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки по вул. Ворошилова, 49, в с. Жовтневе, Харківського району Харківської області, зареєстрованого за [PERSON] 1/2 частину автомобілю ВАЗ 99, 2000 р.в., ДН 7141 ВЕ, зареєстрованого за [PERSON], що проживає за адресою: [INFO]. 1/2 частину трактору ЮМЗ 6, 1990 року випуску, заводський № 212658, Двигун № 0н 3869, держ. Номер № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію АБ № 408002 від 30.11.2007 року, зареєстрованого за [PERSON], що проживає за адресою: [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 4 січня 1999 року по 10.07.2010 року позивач проживала разом з відповідачем цивільним шлюбом у домоволодінні по вул. Ворошилова, 49, у с. Жовтневе, Харківського району Харківської області. Сторони мають по двоє дітей. Спільних дітей особи не мають. На протязі 11 років сторони піклувались про дітей спільно, не поділяючи на своїх та чужих. Діти виросли та створили свої родини і стали проживати окремо. 11.07.2010 року [PERSON] привів у будинок у якому сторони проживали спільно 11 років [PERSON], а позивачу сказав що в нього нова жінка. За 11 років проживання з відповідачем сторони вели спільне господарство, купили автомобіль, трактор, птахів, корів, будували прибудови на сумісні кошти. Проживання однією сімєю з відповідачем та ведення з ним спільного господарства підтверджується тим, що сторони мешкали за однією адресою, їх діти ходили до школи, за адресою відповідача, а позивач отримувала довідки для сплати за комунальні послуги, що позивач мешкала за адресою будинку № 49 по вул. Ворошилова в с. Жовтневе, в якому відповідач був власником, згідно договору дарування, сторони проживали разом, сплату за комунальні послуги фактично здійснювала позивач. Також факт сумісного проживання сторін з відповідачем можуть підтвердити свідки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач в судове засідання зявилася, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив в позові відмовити. Суд, вислухав пояснення сторін, допитав свідків, дослідив матеріали справи, вважає вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.. Як встановлено ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому, якщо договір був укладений в інтересах сім'ї, то майно, одержане за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В силу ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності, подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку за адресою: с. Жовтневе, Харківського району, Харківської області, на підставі договору дарування від 06.11.2009 р. (а.с. 47) Відповідно до листа Начальника ВРЕВ № 1 ГУМВС України в Харківській області підполковника міліції [PERSON], на імя громадянина [PERSON] [INFO], який мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Ворошилова, буд. 49, зареєстровано автомобіль ВАЗ 21099, 2000 року випуску, номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію САА 615404. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу судом враховується наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов'язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). Отже чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім'ю, але статусу подружжя не набувають. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України "Про Всеукраїський перепис населення" від 19.10.2000 року. Отже, домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Суд враховує роз'яснення викладені у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно якому при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] без укладення шлюбу у період з 4 січня 1999 року по 10 липня 2010 року для вирішення питання про поділ набутого під час їх спільного проживання майна, а саме будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки по вул. Ворошилова, 49, в с. Жовтневе, Харківського району Харківської області, зареєстрованого за [PERSON] Автомобілю ВАЗ 99, 2000 р.в., ДН 7141 ВЕ, зареєстрованого за [PERSON], що проживає за адресою: [INFO]. Трактору ЮМЗ 6, 1990 року випуску, заводський № 212658, Двигун № 0н 3869, держ. Номер № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію АБ № 408002 від 30.11.2007 року, зареєстрованого за [PERSON], що проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до вимог ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем на виконання зазначених положень процесуального законодавства не надано суду безспірних доказів того, що вона з відповідачем в період з 4 січня 1999 року по 10 липня 2010 року проживали однією сім'єю. Свідок [PERSON], показала, що познайомила позивача з відповідачем на вечірці. Відповідач запропонував позивачці залишитися у нього. Свідок зазначає, що сторони по справі займалися коханням, проте вона цього не бачила. Також зазначає, що сторони проживали разом на протязі 11 років до 01 серпня 2010 року. Свідок [PERSON], яка є рідною донькою позивача, показала, що вона разом з матірю та братом 1999 року переїхала до відповідача. Почали проживати однією сімєю. Свідок зазначає, що в перший день знайомства сторони по справі почали спати в одному ліжку. [PERSON] почала ходити в одну школу з донькою відповідача. Сторони по справі разом робили поточні ремонти, добудовували інші будівлі та споруди, вели спільне господарство. Свідок [PERSON], яка є рідною донькою відповідача, показала, що коли померла її матір, вона проживала разом з батьком. Будинок будували її батьки разом. Трактор купували разом з новою дружиною ([PERSON]). Після смерті матері батько проживав з бабусею. Будинок не перероблявся, план дома не змінювався. Свідок [PERSON], показав, що допомагав перевозити речі з оселі [PERSON] до Будинку в Дергачовському районі. Серед речей були холодильник, інші речі, кури та свині. Свідок [PERSON], яка є співробітником відповідача, показав, що відповідач після смерті дружини Тетяни проживав у батьків. Декілька разів зявлявся на роботі з [PERSON]. Позивача по справі свідок не знає. Також зазначає, що трактор та машину відповідач по даній справі купив сам. Свідок [PERSON], який був співробітником відповідача, показав, що після смерті дружини відповідач проживав разом з батьками, а згодом почав проживати з [PERSON]. Однак, з показань свідка вбачається, що її показання засновані на припущеннях, фактів що свідчать про наявність у відносинах сторін стійких сімейних відносин не встановлено. Зазначені показання свідків вказують тільки на факт наявності між сторонами добрих стосунків, проведення разом відпочинку, проте з зазначених доказів судом не встановлені обставини забезпечення сторонами всім необхідним для життя, ведення спільного господарства, повністю або часткового об'єднання та витрачання коштів, а також виникнення в них взаємних прав та обов'язків, усталених відносин, що притаманні подружжю. З огляду на викладене у сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 4 січня 1999 року по 10 липня 2010 року не підлягають задоволенню у наслідок їх недоведеності. Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю позивачки та відповідача будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки по вул. Ворошилова, 49, в с. Жовтневе, Харківського району Харківської області, зареєстрованого за [PERSON] Автомобілю ВАЗ 99, 2000 р.в., ДН 7141 ВЕ, зареєстрованого за [PERSON], що проживає за адресою: [INFO]. Трактору ЮМЗ 6, 1990 року випуску, заводський № 212658, Двигун № 0н 3869, держ. Номер № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію АБ № 408002 від 30.11.2007 року, зареєстрованого за [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], то суд приймає до уваги наступне. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто. Зокрема, обов'язковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності. Усупереч положень статей 10 і 60 ЦПК України позивачка не навела беззаперечних доказів того, що у період спільного проживання вона брала участь своїми коштами у ремонті та покращенні спірного будинку належними та допустимими доказами не підтверджено. Навпаки з пояснень обох сторін вбачається, що гроші вносилися відповідачем. Також у встановленому законом порядку позивач не довела існування договору з відповідачем про створення спільного майна, а також того, що ними спільно проведено ремонт будинку, внаслідок чого її вартість значно збільшилась. Позивачем взагалі не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження проведення будь-яких робіт, придбання будівельних матеріалів для ремонту спірного будинку. З огляду на викладене у сукупності суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed