Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

23.10.2013 року [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою до Відділу Державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції, Закритого акціонерного товариства „Приватбанк у м.Дніпропетровську, про виключення майна з акту опису і арешту. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, судові пояснила, що постановою державного виконавця ВП №13915247 від 27 липня 2009 року на квартиру [ADDRESS] накладений арешт із забороною здійснювати її відчуження. Підставою для накладення арешту слугувала ухвала Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2009 року про накладення арешту на майно [PERSON] з метою забезпечення виплати грошового зобовязання останнього перед банком. [PERSON] власником квартири за вищевказаною адресою не являється. Власниками є згідно свідоцтва про право власності на житло [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Позивач вважає, що накладеним арештом порушуються її права як співвласниці квартири. Просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні її права як власника користуватись і розпоряджатись своєю власністю, а також виключити з Єдиного реєстру заборон на відчуження обєкта нерухомості відомості про арешт квартири [ADDRESS]. Представник відповідача ВДВС Добропільського МРУЮ до суду не з'явився. Представник ЗАТ «Приватбанк» м.Дніпропетровськ в судове засідання не з'явилась. Про дату та час розгляду справи відповідачі повідомлені належним чином. Повідомлень про причини неявки в судове засідання не надходило, тому суд вважає їх неявку неповажною і вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача [PERSON] не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутність представників відповідачів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши пояснення [PERSON], та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Свій висновок суд обґрунтовує наступним: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності зі ст.41 Конституції України, право власності передбачає можливість власника на свій розсуд володіти, користатися і розпоряджатися приналежним майном, робити у відношенні свого майна будь-які дії, що не суперечать Закону. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с.9,10) Співвласниками цієї квартири також зазначені [PERSON] і [PERSON] (а.с.11) Зі свідоцтва вбачається, що син позивачки [PERSON] власником або співвласником цього майна не являється. На виконання ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.05.2009 року накладено арешт на нерухоме майно позивачки [PERSON], і на виконання цього судового рішення 27.07.2009 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції [PERSON] було винесено постанову про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що підтверджується витягом з реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, де зроблено запис 20 січня 2010 року (а.с.7) Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Оскільки боржник [PERSON] у м.Дніпропетровську син позивачки [PERSON] не є власником арештованого майна, і права інших співвласників цим арештом порушуються, суд вважає необхідним звільнити квартиру [ADDRESS] з-під арешту. Крім того, суд враховує той факт, що рішенням Добропільського міськрайсуду від 16 вересня 2013 року вже звільнено з-під арешту 1/3 частини спірної квартири, належну [PERSON], і 1/3 частини цієї квартири, належну [PERSON]. Цим же рішенням виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис № 9435995 від 20.01.2010 року про заборону відчуження 2/3 квартири, належні вищевказаним особам (а.с.16-17) Наведене рішення суду набрало у встановленому Законом порядку чинності і є обовязковим для виконання на території України. Тому суд вважає необхідним захистити права останньої співвласниці квартири [PERSON], виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис № 9435995 від 20.01.2010 року про заборону відчуження повністю цієї квартири. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.316,317,319,321 ЦК України та

Outcome: approved