Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

14 травня 2008 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір № DNU0GА00001622, згідно якого відповідачка отримала від банку кредит у розмірі 96381,00 (доларів США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 травня 2028 року та зобов'язалася щомісяця в період сплати надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно умов кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом, відповідачка сплачує позивачеві пеню від суми простроченого платежу в розмірі, передбаченому договором. Забезпеченням виконання відповідачкою зобов'язань за кредитним договором виступала іпотека житлового будинку по [ADDRESS], що належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. В порушення умов кредитного договору відповідачка [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 15 квітня 2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 77 797,38 (доларів США), заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом - 44201,03 (доларів США), заборгованість по комісії за користування кредитом 364,49 (доларів США), за що їй нарахована пеня в розмірі 48149,41 (доларів США) та накладено штрафи в сумі 31,29 (доларів США) - фіксована частина, 8525,62 (доларів США) - процентна складова, всього на загальну суму 179069,21 (доларів США), що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 квітня 2013 року складає 1430763,02 гривень. Тому позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0GА00001622 від 14 травня 2008 року: звернути стягнення на будинок загальною площею 197,40 кв.м. житловою площею 86,50 кв.м, який розташований по [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки № DNU0GА00001622 від 21 травня 2008 року) публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені ПАТ КБ "Приватбанк"договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у віповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк"всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити відповідачку і інших осіб, які зареєстровані та проживають у вище зазначеному будинку, крім того, стягнути з відповідача судові витрати. Відповідачка позовні вимоги визнає, але у задоволенні позову просить відмовити у зв'язку з тим, що не має змоги погашати кредит. Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою 14 травня 2008 року, у відповідності до ст.553 ЦК України, укладено кредитний договір № DNU0GА00001622, згідно умов якого відповідачка отримала від банка кредит у розмірі 96381,00 (доларів США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 травня 2028 року та зобов'язався щомісяця в період сплати надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно умов кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом, відповідачка сплачує позивачеві пеню від суми простроченого платежу в розмірі, передбаченому договором. Забезпеченням виконання відповідачкою зобов'язань за кредитним договором виступала іпотека житлового будинку по [ADDRESS], що належить відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Але умови кредитного договору відповідач всупереч вимогам ст.526 ЦК України не виконує, допустивши станом на 15 квітня 2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 77 797,38 (доларів США), заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом - 44201,03 (доларів США), заборгованість по комісії за користування кредитом 364,49 (доларів США), за що їй нарахована пеня в розмірі 48149,41 (доларів США) та накладено штрафи в сумі 31,29 (доларів США) - фіксована частина, 8525,62 (доларів США) - процентна складова, всього на загальну суму 179069,21 (доларів США), що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 квітня 2013 року складає 1430763,02 гривень. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно ст.12 Закону України "Про іпотеку" право звернення стягнення на предмет іпотеки до строку погашення кредиту у випадках порушення зобов'язань за Кредитним договором, виникає у іпотекодержателя в момент настання терміну виконання зобов'язань по кредитному договору. Ст.7 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрати на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов Іпотечного договору. Згідно ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України "Про іпотеку" суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, має право застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури, встановленої ст.38 Закону України "Про іпотеку", тобто продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якому покупцеві за ціною, визначеною за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості відповідача перед банком є такою, що підлягає до задоволення. Вимоги позивача про надання йому права на отримання витягу з Державного реєстру прав власності та інших повноважень, необхідних для здійснення продажу, задоволенню не підлягають, оскільки,: перша з них знаходиться за межами наданих суду законом повноважень і фактично спрямована на передачу виключних правомочностей власника сторонній особі, а таке за ст.41 Конституції України є неприпустимим; що ж до другої вимоги -то вибравши названий спосіб звернення стягнення -суд бажані позивачем правомочності вже йому надав і окремо їх підкреслювати немає необхідності. З приводу позовної вимоги про виселення відповідача зі спірного житлового приміщення, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержатель вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Разом з тим, ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.2 та ч.3 ст.40 цього ж закону визначено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку". Таким чином, на момент звернення позивача з даним позовом до суду відсутні виконання приписів, встановлених ч.2 ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ч.3 ст.109 ЖК України щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки. На теперішній час відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення вказаного житлового приміщення. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: partial