Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 12049415 від 31.10.2013 року, яке міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (номер запису про обтяження: 3188622), у зв'язку з забороною відчуження та накладенням 21.06.1968 року за № 32 арешту на нерухомість за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав. Представник відповідача заявлені вимоги не визнав, через відсутність відповідної документації 1968 року, яка знаходиться в архіві в м. Москві. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. З положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України вбачається поняття доказів в цивільному процесі та їх допустимість. У відповідності до положень ст.ст. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За вимогами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 26 Закону України (надалі - Закону) «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За вимогами ст. 19 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; 2) рішень судів, що набрали законної сили; 3) ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Як вбачається з матеріалів справи, а саме витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 12049415 від 31.10.2013 року, вбачається актуальна інформація про державну реєстрацію обтяження щодо заборони на нерухоме майно, суб'єкт обтяження - особа, майно/права якої обтяжуються (власник) - [PERSON]. Відповідно до архівної довідки Київського обласного державного нотаріального архіву від 6.11.2013 року № 01-17-2769 та алфавітної книги для реєстрації заборон відчуження, запис про накладення арешту (заборони) на ім'я [PERSON], [ADDRESS], внесено в реєстр 21.06.1968 року за № 32, за вимогою Південно-Західної залізниці. За договором дарування частини житлового будинку, посвідченого 15.03.2004 року державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області, підписаного з однієї сторони [PERSON], який є Дарувальником та власником нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Васильківською районною державною нотаріальною конторою 14.01.2004 року, за реєстровим № 2-49, та [PERSON] - обдарованим, позивачу на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку [ADDRESS]. З огляду на вищевикладене, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 12049415 від 31.10.2013 року, є недійсним, а тому підлягає до скасування у відповідності до вимог чинного законодавства України. Крім того, враховуючи, що у відповідності до чинного законодавства, що регулює відносини у сфері реєстрації прав, будь яка з перерахованих вище підстав може бути визнана судом недійсною, при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, про визнання недійсною підстави внесення запису (права власності, обтяження, іншого речового права - оренда іпотека та ін.) до Державного реєстру, реєстратор зобов'язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав. У зв'язку з наведеним та

Outcome: approved