Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа: Новомосковський районний відділ у м.Новомосковську Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] та зобов'язати третю особу зняти відповідача з реєстрації. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач зазначає, що [PERSON], зареєстрована в її будинку, однак за цією адресою не проживає з 1994 року та добровільно знятися з реєстрації відмовляється. За таких обставин, позивач звернулася з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позов підтримала, просить задовольнити його у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд до відома не поставила, а тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Новомосковського РВ ГУ ДМС у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 21.10.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 5816, належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 08.07.2013 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Однак з 1994 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає без поважних причин, що стверджується актом обстеження та довідкою від 17.04.2013 року, виданих квартальним комітетом № 11 (а.с.10). Доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди у користуванні жилим приміщенням суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦПК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач не проживає в спірному жилому приміщенні більше 19 років, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним жилим приміщенням, передбачених ст.71 ЖК України немає, його особистих речей в спірному жилому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг, будинку відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного жилого приміщення як до свого постійного місця проживання. Крім того, реєстрація відповідача у будинку позивача є порушенням прав позивача як власника житлового приміщення на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що є порушенням вимог ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, а тому відповідно до ст.391 ЦК України позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а відповідач не проживає у спірному будинку більше 19 років, тобто понад встановлені ст.71 ЖК України строки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню, відповідача [PERSON] має бути визнаною такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] Що стосується вимог позивача щодо зобов'язання Новомосковського РВ ГУ ДМС у Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у будинку [ADDRESS], то ці позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів того, що Відділом порушено її право, а тому суд не вбачає порушень прав позивача з боку Відділу. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені нею судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, які складаються з судового збору у розмірі 114 гривень 70 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial