Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути на його користь 135 367 грн. 40 коп. за затримку розрахунку під час звільнення, а також 5000,00 грн. спричиненої йому моральної шкоди. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначає, що він працював у відповідача цивільним старшим викладачем кафедри загальної тактики. 20 липня 2005 року був звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України –у зв’язку із скороченням штату. Вважає, що всупереч вимогам ст.116 КЗпП України командування Університету не виплатило йому - допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2003 рік, - допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2004 рік, - допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2005 рік, - не в повному обсязі здійснювало йому виплату як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, допомоги в розмірі трьохкратної середньомісячної заробітної плати. При цьому зазначив, що він неодноразово звертався до суду за захистом порушених прав. На його користь йому були видані виконавчи листи. З 20 липня 2005 року по день подання заяви, згідно розрахунку минуло 98 місяців. Виходячи із середньомісячного розрахунку на день звільнення 1381, 3 грн. та часу затримки остаточного розрахунку на день подання позовної заяви повних 98 місяців з безпосередньої вини Командування Університету його середній заробіток за весь час затримки становить 135 367 грн. 40 коп. Також, вказує, що йому завдали великої моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн., що привело до інфаркту міокарда, стенокардії та аневризми. З липня 2012 року по жовтень 2013 року він п"ять разів лікувався в госпіталі та лікарні. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і пояснив, що він неодноразово звертався до суду з позовом до відповідача, однак після рішень судів на його користь командування Університету в добровільному порядку з метою прискорення виплат дає негативну відповідь. Так, не виконано рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2013 року про стягнення на його користь допомоги на оздоровлення при наданні шорічної відпустки за 2003 рік в розмірі 260 грн. 60 коп. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач неодноразово звертався до суду з аналогічними позовними вимогами, та неодноразово ухвалювались рішення суду про відмову йому в позові, а тому і в цьому позові йому слід відмовити за необгрунтованністю. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював старшим викладачем кафедри загальної тактики Харківського університету Повітряних Сил України, та 20 липня 2005 року був звільнений з посади у зв’язку із скороченням штату працівників. Позивач неодноразово звертався до суду до відповідача з позовними вимогами, посилаючись на не проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня 2012 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 7 травня 2012 р., в задоволенні зазначеного позову відмовлено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.20 постанови від 24 грудня 1999 року №13” Про практику застосування судами законодавства про оплату праці”, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв’язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред’явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Судом встановлено, що позивачу 15.10.2013 року на підставі меморіального ордеру № 560 було перераховано 496, 23 грн. та 08.11.2013 року на підставі меморіального ордеру № 624 на його користь 260, 40 грн. (а.с.43) Однак після ухвалення рішення про стягнення допомоги на оздоровлення й звернення його до виконання правовідносини щодо виплати присудженої судом суми регулюються Законом України “Про виконавче провадження ” і підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України для задоволення позовних вимог, суд не вбачає. Суд вважає, що вимоги ст.117 КЗпП України застосовуються до власника або уповноваженого ним органу в інтересах працівника у тому випадку, коли при його звільненні з вини власника або уповноваженого ним органу та за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація не здійснила виплату працівнику належних йому сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, оскільки права позивача в результаті дій відповідача порушені не були, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди. Як вбачається з витягу протоколу засідання ВЛК Північного регіону № 163 від 26 червня 2013 року захворювання [PERSON] пов"язані з виконанням обов"язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. (а.с.7) За таких обставин вимоги є необґрунтованими, та у позові слід відмовити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed