Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння. До початку розгляду справи по суті подав заяву про зміну предмету та підстави позову. В позовній заяві вказував, що він є власником земельних ділянок по 3,18 га кожна, яка належить йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку та розташована на території Драбівської селищної ради Драбівського району Черкаської області. Через стан свого здоровя він не міг обробляти свої земельні ділянки тому в січні 2010 року погодився передати їх оренду ТОВ «Джерело». Директор товариства [PERSON] запевнив, що на протязі двох тижнів будуть оформлені договори оренди землі строком на 5 років. Проте такі договори не були оформлені. Восени 2010 року позивач звернувся за орендною платою і дізнався, що її виплачують, які заявили що вони користуються землею, оскільки придбали корпоративні права. Договорів оренди землі з ними позивач не укладав. На початку 2013 року позивач дізнався, що договори оренди землі укладені на 10 років, а підписи у них підроблені. Просить суд визнати договори оренди земельної ділянки від 12.01.2010 року, які укладені між ПП «Родник Плюс» в особі [PERSON] та [PERSON], зареєстровані у Державному реєстрі 30.06.2010 року, недійсними, скасувати їх державну реєстрацію та зобовязати ПП «Родник Плюс» повернути йому земельні ділянки. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справу без його участі, позов не визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 065089 від 10 січня 2004 року та копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 065090 від 10 січня 2004року [PERSON] є власником земельних ділянок площею по 3,18 га, що розташовані на території Драбівської селищної ради Драбівського району Черкаської області. Відповідно до копій договорів оренди землі від 12.01.2010 року орендодавець [PERSON] надає, а орендар ПП «Родник Плюс» приймає в строкове платне користування земельні ділянки, відображені в державних актах на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР № 065059 та серії ЧР № 065060. Дані договори зареєстровані 30.06.2010 року у Драбівсьому РВ ЧРФ «Центр ДЗК» № 04.10.781.01063 та № 04.10.781.01064. Ухвалою суду від 18.06.2013 року по справі за клопотанням позивача призначено проведення почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставлено питання чи виконаний підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 12 січня 2010 року [PERSON] чи іншою особою. На експертизу було надано оригінали примірників договорів від 12.10.2010 року, які були витребувані у відділі Держземагенства у Драбівському районі Черкаської області. Згідно висновку експертів від 24.10.2013 року № 1252-П/13-23, № 2121-ТЕД/13-23 шість підписів від імені [PERSON] в графах «Орендодавець» в оригіналах двох договорів оренди землі з ПП «Родник Плюс» від 12.01.2010 року (державні акти на право власності на землю ЧР № 065090 та ЧР № 065089) та актів прийому-передачі земельних ділянок виконані не [PERSON], а іншою однією і тією ж особою. Відповідно до ч. 3, 4 ст.203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.207 ЦК Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач заперечує факт підписання ним договору оренди землі і його твердження підтверджено висновками вищевказаної експертизи. З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що [PERSON] не підписував договори оренди землі від 12 січня 2010 року, волевиявлення на укладення таких договорів не виявляв, а тому з врахуванням положень ст.203 ч.3, ст.215 ч.1 ЦК України, вищезазначені договори оренди землі слід визнати недійсними. Жодних доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, представником відповідача не надано. Відповідно до положень п.2 ч.1ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, зокрема право оренди земельної ділянки. Згідно з положеннями ч.2 ст.26 цього Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав. Оскільки судом визнано недійсними договори оренди землі від 12 січня 2010 року, тому державну реєстрацію цих договорів також слід скасувати. Згідно ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власника землі за рішенням суду. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Ч. 1,3 ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог і в частині повернення земельних ділянок, тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати потрібно стягнути з відповідача відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.212 Земельного кодексу України, ст.ст.203, 215, 387, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, п.2 ч.1ст.4, ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952,

Outcome: approved