Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 18.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № СУ-461-000258/9-2008 на підставі заяви-анкети, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 22900,61 грн. на строк до 18 вересня 2010 року включно, зі сплатою 7% річних в обмін на зобовязання відповідача повністю погасити споживчий кредит, сплатити проценти за користування грошовими коштами та плату за обслуговування кредиту в строки на умовах передбачених договором. Вказував на те, що відповідач належним чином не виконав своїх зобовязань, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 05.09.2013 року становить 144426,02 грн. та складається з: заборгованості за кредитом 22346,40 грн., відсотки за користування кредитом 2532,10 грн., заборгованість по щомісячних платежах за користування кредитом 13237,20 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання 102073,56 грн. та 3% річних 4236,76 грн. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 144426,02 грн. та судові витрати по справі 1470,52 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи шляхом повідомлення через засоби масової інформації. Причини своєї неявки суду не повідомили і не подали заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 18.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 24981,61 грн. строком дії до 18.09.2010 року зі сплатою 7% річних (а/с 4). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з п. 1.1.7, .1.1.7.1, 1.1.7.2 вказаного кредитного договору кредит у зазначеному вище розмірі був виданий відповідачу шляхом перерахування на о картковий рахунок позивальника грошових коштів в сумі 22900 грн. та на рахунок банку грошових коштів в розмірі 2081,61 грн. в якості плати за перевірку документів, яку сплачує позивальник в день отримання споживчого кредиту. Відповідач отримала грошові кошти в розмірі, обумовленому кредитним договором 30.09.2008 року, про свідчить копія відповідної розписки, яка міститься в матеріалах справи, таким чином позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором. (а/с 36). Окрім того, умовами договору, зокрема п. 2.14, п. 5.2.16, передбачено сплату позичальником щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,65 % від суми наданого кредиту, а також за порушення позичальником строків погашення заборгованості за споживчим кредитом, сплати процентів, внесення плати за обслуговування кредиту, бак має право стягувати з позичальника пеню за кожен день прострочи в розмірі 1,6 % від суми простроченого платежу, якщо інший розмір пені не встановлений тарифами. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідач належним чином не виконувала своїх зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого у неї станом на 09.09.2013 року утворилась заборгованість, яка становить144426,02 грн. та складається з: заборгованості за кредитом 22346,40 грн., відсотки за користування кредитом 2532,10 грн., заборгованість по щомісячних платежах за користування кредитом 13237,20 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання 102073,56 грн. та 3% річних 4236,76 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а/с 25). Судом встановлено, що на момент розгляду справи судом відповідач не виконав свої зобовязання перед позивачем. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобовязань повинен нести в повному обємі відповідач. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів щодо суми понесених ним витрат за розміщення оголошення про виклик відповідача в судовому засідання в засобах масової інформації, зокрема в газеті «Урядовий курєр». На підставі вище викладеного та

Outcome: approved