Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

В вересні 2013 року позивачка в своїх та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], 22.08. [INFO], звернулася до суду із позовом, в якому просила шляхом вселення її та доньки до спірної квартири усунути перешкоди в користуванні квартирою № 2 у буд.17 по провулку Корабельний у м. Миколаєві ; виділити їй у користування житлову кімнату, площею 10,4 кв.м. цієї квартири; виділити у користування відповідачів жилі кімнати площею 15,9 кв.м. та 6,8 кв.м. цієї квартири; залишити нежитлові приміщення квартириу сумісному користуванні; зобовязати відповідачів надати їй з донькою вільний доступ в квартиру та ключі від квартири; зобовязати ТОВ ЖЕК «Соляні» укласти з [PERSON] окремий договір найму та відкрити на її імя окремий особовий рахунок на жилу кімнату, площею 10,4 кв.м.. Ухвалою суду від 11.10.2013 року прийнято зустрічний позов [PERSON], [PERSON]М, та [PERSON] щодо визнання позивачів за первісним позовом такими, що втратили право користування зазначеною квартирою, оскільки не проживають там без поважних причин понад 8 років, оскільки виїхали на інше постійне місце проживання, не приймають участі у сплаті комунальних послуг та утриманні житла в належному стані. Підставами позову зазначено ст. 71-72 ЖК України. У судовому засіданні позивачка та її представники вимоги первісного позову підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Суду пояснили, що вона була приписана в спірній квартирі як член сімї наймача і проживала там разом з донькою, колишнім чоловіком [PERSON] та його батьками. Після розірвання шлюбу у неї склалися неприязнені стосунки з родиною чоловіка, вони перешкоджають їй в користуванні спірною квартирою і вона вимушена була весь цей час винаймати житло. Вона не має іншого житла , має низький дохід, що не дозволяє ії з огляду на те, що наступного року донька [PERSON] закінчує школу і будуть необхідні кошти на її навчання, надалі наймати житло. Відповідачі категорично проти її проживання, в той час як сімя [PERSON] має інше житло, а проживати в спірній квартирі вони стали лише з березня 2013 року. Проти задоволення зустрічного позову категорично заперечували, оскільки вона свого звязку з квартирою ніколи не втрачала, а її непроживання викликане поважними причинами та перешкоджанням самих відповідачів. Відповідачка [PERSON], представники відповідачів вимоги первісного позову не визнали, посилаючись на добровільне переселення її з донькою до іншого постійного місця проживання, про що свідчить відсутність будь-яких спроб вселитися до спірної квартири. Суду зазначили, що кімната площею 10,4 кв.м. спеціально облаштована для проживання інваліда першої групи [PERSON] , у якого немає обох ніг: там знаходиться спеціально пристосований біотуалет, збиті пороги для виїзду інвалідного візка. За таких обставин проживання в одній кімнаті з ним неможливо, тому його дружина [PERSON] вимушена проживати в маленькій кімнаті, в якій немає опалення,площею 6,3 кв.м. , разом з донькою дружини сина [PERSON] від першого шлюбу [PERSON]. В великій кімнаті проживає сімя сина разом з двома малолітніми дітьми. Тому вони дійсно заперечують проти проживання в квартирі колишньої дружини сина з донькою, з якою мають неприязнені стосунки. До того ж позивачка проживає разом з чоловіком без реєстрації шлюбу і має там постійне місце проживання в задовільних умовах. Представник третьої особи Служби у справах дітей частково підтримала позовні вимоги в частині вселення лише неповнолітньої [PERSON], оскільки при обстеженні спірної квартири встановлено, що відсутні умови та достатня житлова площа для проживання декількох окремих сімей. Зазначила, що заперечує проти вселення [PERSON] , щоб не провокувати конфлікт з відповідачами та новою сімєю [PERSON] Представник третьої особи ТОВ ЖЕК «Соляні» в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання за станом здоровя, відповідач [PERSON] - в звязку з зайнятістю по роботі, направили своїх повноважних представників. [PERSON] надав суду письмові пояснення, в якихпросив задовольнити зустрічний позов та відмовити у задволенн первісного, сокільки [PERSON] фактично має іншу сімю, в якій проживає і виховується і неповнолітня [PERSON], а його малолітні діти потребують захисту. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, вислухавши пояснення свідків, вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] не приватизованан, належить на праві власності територіальній громаді м.Миколаєва, згідно Довідки про склад сімї в квартирі зареєстровано [PERSON] – основний наймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] та [PERSON] – онуки, [PERSON] - колишня невістка, [PERSON] – онука. 01 серпня 2006 року шлюб між [PERSON] та позивачкою було розірвано, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Позивачка [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі з 11 лютого 1997 року, її донька [PERSON] – від дня народження, відповідачі – з моменту отримання квартири в 1972 році. Майже з того часу і по сьогодняшній день позивачка за первісним позовом з донькою за домовленістю з власником проживають за адресою [INFO] ([PERSON]). Рішенням Центрального районного суду від 01 грудня 2006 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] вселено у зазначену квартиру, оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]О чинять їй перешкоди у проживанні та не надають вільного доступу до квартири. У задоволенні зустічного позову відповідачів про визнання [PERSON] та її неповнорлітньої доньки [PERSON] такими, що втратили право користування житлом – відмовлено. Рішенням Центрального районного суду від 01 березня 2013 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання її та неповнолітньої доньки [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням , а також у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про вселення – відмовлено. Судом встановлено, що фактичне житло [PERSON] з донькою по вул. Осипенка, 33 є тимчасовим і підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в порядку ст. 107 ЖК України – відсутні. Також встановлено, що [PERSON] не навела суду належних та допустимих доказів наявності перешкод в користуванні спірним житловим приміщенням та необхідність вжиття відповідних заходів для захисту її права. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Як слідує із матеріалів справи ( а.с. 16-18, 20-22) та пояснень сторін, позивачка з літа 2013 року робила спроби для вселення до спірної квартири, однак із-за неприязнених стосунків та неправильної поведінки обох сторін, а також через невизначеність житлового приміщення, до якого їй можливо вселитися і залишити свої та доньки власні речі та спальне місце, не змогла вселитися до квартири. В судовому засіданні відповідачі та їх представники підтвердили даний факт та категорично заперечували проти проживання позивачки в спірній квартирі та не збираються надавати їй ключі від квартири. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] були зареєстровані в спірному житловому приміщенні та тривалий час проживали там як члени родини наймача, а отже й після припинення шлюбу мають право користуватися нарівні з наймачем і іншими членами його сімї всіма правами й нести всі обовязки, що випливають із договору найму житлового приміщення. За такого, у відповідності зі ст. ст. 9, 65, 150 ЖК України, оскільки відповідачі перешкоджають їй у вселенні до цього приміщення, що встановлено в судовому засіданні, її порушене право пдлягає судовому захисту шляхом її вселення разом з донькою у цю квартиру та покладення зобовязання на відповідачів не чинити їй першкод у користуванні шляхом надання вільного доступу та передачі ключів від вхідних дверей. При цьому суд не може прийняти до уваги заперечення відповідачів стосовно того, що підставою для відмови у задоволенні первісного позову та визнання обгрунтованості зустрічного є ті обставини, що вони весь цей час самостійно оплачують комунальні послуги та несуть витрати по благоустрою свого житла, оскільки [PERSON] і не користувалася цими послугами і таких вимог до неї ніхто не заявляв. Посилання відповідачів на те, що місце роботи [PERSON] та відвідування школи [PERSON] за місцем проживання у Великій [PERSON] свідчить про постійність її проживання за цією адресою, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи і є вимушеними діями позивачів. Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності понад встановлені законом строки. Позивачі в спірній квартирі не проживають внаслідок того, що квартира складається з трьох невеликих житлових кімнат, в яких проживають фактично дві сімї відповідачів . які заперечують їх право проживання, місце у вказаній квартирі їм не визначено ,а тому вони немали реальної можливості в ній проживати. Заперечуючи проти зустрічного позову. Позивачка пояснила, що іншого житла не має, інтересу до квартири ніколи не втрачала (що підтверджується вищезазначеними рішеннями суду, що набрали законної сили) , вони не мають вільного доступу в квартиру, ключі від вхідних дверей їм надані не були. За таких обставин та виходячи із меж заявлених вимог, положень п. 7 ст. 8 ЦПК, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки причини непроживання [PERSON] з донькою [PERSON] в спірній квартирі є поважними. З матеріалів справи вбачається, що трикімнатна спірна квартира, загальною площею 56,1 кв.м., жилою площею 32,6 кв.м. складається з трьох ізольованих кімнат площею 10,4 кв.м.; 15,9 кв.м.; 6,3 кв.м. Кімнати є ізольованими. В квартирі зареєстровані з правом на жилу площу сім осіб і на кожного з них припадає приблизно 4,5 кв.м., але в квартирі проживає також і без реєстрації дружина [PERSON] та мати малолітніх дітей Вячеслава та [PERSON] [PERSON] Як пояснили відповідачі та свідки в судовому засіданні, в кімнаті площею 10,4 кв.м. проживає основний квартиронаймач [PERSON]. який є інвалідом першої групи, потребує постійної сторонньоїдопомоги, кімната облаштована додатковими зручностями для його проживання. За такого, суд вважає ,що виділення в користування позивачці цієї кімнати не відповідає вимогам справедливості та розумності. Але і при цьому суд критично ставиться до твердження вдповідачки [PERSON]про те, що вона не має можливості проживати з чоловіком в одній кімнаті, оскільки таке не підтверджено достеменними доказами. В справі міститься декілька актів ( а.с. 74, 76, 77 , 79, 81, 82) про непроживання, складених сусідами за адресою спірної квартири , в яких зазначено, що з липня 2005 року позивачка з донькою не проживає в квартирі без поважних причин, з того часу в квартирі не зявлялася і намагання вселитися не виявляла. А з березня 2013 року в квартирі фактично проживають та користуються житлом сімя [PERSON], - донька [PERSON], 2007 р.н, син [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], її донька [PERSON], [INFO] З останнього Акту від 17.10.2013 року вбачається, що в кімнаті площею 15,9 кв.м. проживає [PERSON] з дружиною та дітьми. А кімнату площею 6,3 кв.м. займають [PERSON] та неповнолітня [PERSON], в кімнаті знаходиться вхід до підвалу , а вікно виходить в кухню. Як пояснили сторони та свідки в судовому засіданні, в цій маленькій кімнаті знаходяться два ліжка. У відповідності зі ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до правил ст. 104 цього Кодексу, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. Позивачем заявлені вимоги про визначення порядку користування житловим приміщенням спірної квартири, які , на думку суду, підлягають частковому задоволенню. Так, матеріалами справи та поясненнями сторін та свідків достеменно підтверджено той факт. Що сторони знаходяться у конфліктних відносинах, з боку відповідачів категорично заперечується той факт, що позивачці може бути виділене визначене місце проживання в квартирі, добровільної згоди сторони не дійдуть, а з огляду на наявність права користування однією квартирою фактично трьох окремих сімей, визначення порядку користування з виділенням [PERSON] з донькою окремої кімнати буде відповідати необхідному способу захисту та вимогам справедливості і розумності. При цьому, суд вважає за доцільне виділити в користування позивачам кімнату, площею 6,3 кв.м., оскільки кімната площею 10,4 кв.м. спеціально облаштована для проживання [PERSON]. який пересувається на інвалідному візку, а в кімнаті площею 15,9 проживає чотири особи з двома малолітніми дітьми. Такий порядок користування не буде значно суперечить вимогам ст.104 ЖК України, п.13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затв. [PERSON] Міністрів УССР від 11.12.1984 р. № 470 та [PERSON] № 4 виконкому Миколаївської обласної ради та президії обласної ради професійних спілок від 03 січня 1992 року . Відповідно до правил ст. 104 цього Кодексу, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу (є ізольованим і за розміром не менше встановленого для надання одній особі). У разі відмови членів сімї дати таку згоду, спір може бути вирішено у судовому порядку. Доказів такого позивачка до суду не надала, отже вирішення вимог про відкритя окремого особового рахунку є передчасним. Також суд враховує, що відповідно до вимог ст. 63 цього Кодексу не можуть бути самостійним предметом договору найму житолве примення, яке хоча і ізольованим, але розміром менше встановленого для однієї людини – 13,65 кв.м. Але кімната, яку виділено у користування позивачу та її доньці не відповідає вимогам ст. 63 ЖК України і не може бути предметом окремого договору найму жилого приміщення. Крім того, позивачка просила зобовязати ТОВ ЖЕК «Соляні», яке є третьою особою без самостійних вимог, укласти з нею окремий договір найму на виділену їй кімнату. Тоді як, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, за процесуальним становищем не є субєктами матеріально - правових відносин, не користуються правами сторін і не несуть їх обовязків. Якщо її не було залучено до участі у справі як відповідача, суд не може ухвалити рішення по суті справи проти такої третьої особи. Крім того, укладення договору житлового найму є наслідком відкриття окремого особового рахунку на жиле приміщення, а це питання вирішується виконавчим комітетом міської ради. Також, відкриття окремого особового рахунку необхідно провести відносно обох сторін по справі. Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. ст.81, 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову підлягають відшкодуванню на користь позивача з відповідачів [PERSON]М, та верба С.О, в рівних частках (оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом першої групи і звільнений від сплати судового збору), а не доплачена сума судового збору у розмірі 114 грн. 70коп. в частині позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою – на користь держави..

Outcome: partial