Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В вересні 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 21.09.2012 року Державною фінансовою інспекцією України виставлено вимогу про усунення порушення, а саме відшкодування за рахунок винних осіб шкоди заподіяній Державній інноваційній фінансово-кредитній установі в особі Дніпропетровського регіонального відділення, внаслідок не проведення претензійно-позовної роботи по стягненню дебіторської заборгованості. Відповідальною особою за пропуск строку позовної давності є керівник Дніпропетровського регіонального відділення з 1996-1999 року [PERSON] (період роботи з 01.06.1993 року по 05.10.2000 року), що не організував належним чином претензійно-правову роботу щодо стягнення заборгованості. Просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 900 грн. 14.11.2013 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. При цьому, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав надав письмові заперечення. Крім того, 13.12.2013 року надіслав заяву про застосування строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 21.09.2012 року Державною фінансовою інспекцією України виставлено вимогу про усунення порушення, а саме відшкодування за рахунок винних осіб шкоди заподіяній Державній інноваційній фінансово-кредитній установі в особі Дніпропетровського регіонального відділення, внаслідок не проведення претензійно-позовної роботи по стягненню дебіторської заборгованості. Відповідальною особою за пропуск строку позовної давності є керівник Дніпропетровського регіонального відділення з 1996-1999 року [PERSON] (період роботи з 01.06.1993 року по 05.10.2000 року), що не організував належним чином претензійно-правову роботу щодо стягнення заборгованості. Відповідно до розпорядження № 2 від 11.05.1993 р. [PERSON] призначений Головою Дніпропетровського відділення Державного інноваційного фонду України (а.с. 38). На підставі наказу від 03.07.2000 року [PERSON] призначено тимчасово виконуючим обов'язки голови Дніпропетровського регіонального відділення Української державної інноваційної компанії терміном на 1 місяць (а.с. 39). З 01 серпня 2000 року [PERSON] призначено на посаду голови Дніпропетровського регіонального відділення Української державної інноваційної компанії (а.с. 40). Наказом від 02 жовтня 2000 року [PERSON] звільнено з посади голови Дніпропетровського регіонального відділення Української державної інноваційної компанії (а.с. 41). З довідки ревізії фінансово-господарської діяльності Дніпропетровського регіонального відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи за період з 01.09.2009 року по 31.03.2012 року від 01.08.2012 року вбачається, що у зв'язку з не проведенням позовної роботи щодо стягнення заборгованості з ЗАТ «НВО «Созідатель», КМ НВВП «Контакт», ТОВ «ЄСО», НВП «Бі Орбіталь», ТОВ Фірма «Сплав-технологія», ТОВ «Олві», ТОВ ПТІЦ «Екрос» стягнути заборгованість за договорами є неможливим, оскільки сплив строк позовної давності (а.с.а.с. 12-32). У зв'язку з проведенням ревізії фінансово-господарської діяльності Дніпропетровського регіонального відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 14.11.2012 року [PERSON] була направлена претензія на суму 900 гривень в якій [PERSON] просять терміново перерахувати суму у розмірі 900 гривень за матеріальну шкоду, завдану Дніпропетровському регіональному відділенню Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в результаті не проведення претензійно-позовної роботи по стягненню дебіторської заборгованості (а.с.а.с. 33-37). Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, перебіг строку позовної давності для пред'явлення позовної заяви до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди за не проведення претензійно-позовної роботи з ЗАТ «НВО «Созідатель» закінчився у листопаді 2002 року, з КМ НВВП «Контакт» закінчився у серпні 2001 року, з ТОВ «ЄСО» закінчився у грудні 2000 року, з НВП «БіОрбіталь» закінчився у червні 2002 року, з ТОВ Фірма «Сплав-технологія» закінчився 26 липня 2001 року, з ТОВ «Олві» закінчився у лютому 2003 року, з ТОВ ПТІЦ «Екрос» закінчився у червні 1999 року. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові. Так, в силу ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене та той факт, що позивачем не представлено доказів, в підтвердження того, що позовна давність була ним пропущена з поважної причини, а відповідач наполягав на застосуванні до вимог позивача наслідків пропуску строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з метою захисту своїх порушених прав та не надав суду підстав для поновлення цього строку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed