Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 1571 євро, що в гривневому еквіваленті складає 16543 грн. боргу за договором грошової позики від 15.01.2009р. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 15.01.2009р . він позичив відповідачеві 1571 євро, які остання зобов»язувалася повернути до 01.06.2010 р. У зазначений строк відповідач зобов»язання за договором позики не виконала, боргу не повернула і на неодноразові звернення з приводу його погашення не реагує. Тому, просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу за договором грошової позики від 15.01.2009 р. Уточнивши позовні вимоги позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] 1521 Євро, що в гривневому еквіваленті складає 16016 грн. за договором грошової позики від 15.01.2009р., посилаючись на те, що відповідач у січні 2011 р. повернула йому 50 Євро боргу за вказаним договором позики. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити, пояснив, що строк позовної давності, яка складає три роки не сплинув, оскільки у січні 2011 р. переривався вчиненням відповідачем дій спрямованих на виконання договору позиви, а саме у зазначений час відповідач у присутності дружини позивача повернула останньому 50 Євро боргу, визнавши зазначеними діями свої зобов»язання за вказаним договором позики, тому вважає, що строк позовної давності слід відраховувати з січня 2011 р., а отже даний строк є таким, що не сплинув. Представник відповідача позову не визнав, подав заперечення на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що борг за договором позики від 15.01.2009 р. в сумі 1571 євро повернуто позивачу в повному обсязі. Крім того, зазначив, що до спірних правових відносин застосовується позовна давність у три роки, кінцевий строк виконання зобов»язання позичальника по поверненню позичених грошових коштів встановлено сторонами у розписці до 01.06.2010 р., тому перебіг строку позовної давності за невиконання даного зобов»язання це строк з 02.06.2010 р. по 01.06.2013 р., який позивачем пропущено. Позивач не надав жодних доказів, які б засвідчили переривання зазначеного строку позовної давності, тому у зв»язку із спливом трьохрічного строку позовної давності з моменту настання строку виконання договору грошової позики, просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 15.01.2009 р. відповідач отримав від позивача 1571 євро, які зобов»язувалася повернути до 01.06.2010 р., що стверджується розпискою від 15.01.2009 р. Відповідно до вимог ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов"язується повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.257 ЦК України). За зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.(ч.5 ст.261 ЦК України). Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Із розписки від 15.01.2009 р. вбачається, що кінцевий строк виконання зобов»язання відповідача по поверненню грошових коштів в сумі 1571 Євро встановлено сторонами до 01.06.2010 р., отже перебіг позовної давності, з врахуванням вимоги ст.253, ч.5 ст.261 ЦК України, починається з 02.06.2010 р. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення боргу за даним договором позики, суд вважає такими, що заслуговують на увагу, оскільки між сторонами існують договірні зобов'язання, що підтверджується розпискою від 15.01.2009 р., із визначеним строком виконання до певного числа ( до 01.06.2010 р.), позивачу достовірно було відомо про порушення свого права, однак жодних дій по захисту порушеного права він в межах трьохрічного строку позовної давності не вчиняв. Позов до суду подано лише 11.09.2013 p., тобто більш як через три роки, з моменту виникнення права вимоги. Твердження позивача з приводу того, що переривання перебігу строку позовної давності мало місце у січні 2011 р. шляхом сплати відповідачем суми боргу в розмірі 50 Євро, суд вважає голослівним та не підтверджене жодними доказами. Відповідно до положень ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги той факт, що позивачем пропущено передбачений законом строк позовної давності, відсутність доказів, які б стверджували зворотнє, звернення відповідача із заявою про застосування строку позовної давності відповідно ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором грошової позики від 15.01.2009 р. слід відмовити за спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed