Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ „Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що з відповідачем, ВАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат, перебував у трудових відносинах, остання посада до встановлення професійного захворювання була електролізник розплавлених солей. Загальний стаж роботи становить 31 рік 10 міс., за цією професією та в умовах впливу шкідливих факторів 24 роки 9 міс. Внаслідок недосконалого технологічного процесу у нього виникло професійне захворювання та йому безстроково встановлено третю групу інвалідності. До встановлення професійного захворювання він був здоровою та працездатною людиною, на сьогодні змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У звязку з професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві звязки, він був позбавлений реалізувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у звязку із загальною слабкістю, втомою. Весь час він знаходиться в роздратованому стані. Він не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, у нього порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані. Це додає йому багато неприємних відчуттів, йому приходиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яка була йому завдана внаслідок професійного захворювання на виробництві, яку він оцінює в 100\~ 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позові. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що при прийомі на роботу та впродовж трудової діяльності позивач повідомлявся власником про наявність шкідливих факторів та їх вплив на здоровя, однак був згоден продовжувати роботу на підприємстві в наявних умовах, що вказує на недбале ставлення до свого ж здоровя і підтверджує, що позивач своїми діями сприяв погіршенню стану здоровя. Вина підприємства в моральних стражданнях позивача відсутня, тому в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно з витягом з трудової книжки працюав на ВАТ „ЗАЛК з 21.08.1979 по 25.05.2004 р.р. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05.05.2006 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу. За результатами висновку останнього обстеження медико-соціальної експертної комісії № 120688 від 19.06.2009 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом йому було встановлено третю групу інвалідності з 50% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Відповідно до розяснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою ПВС України від 25.05.2001 року), згідно зі ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Суд вважає, що сам факт виникнення у позивача професійного захворювання з настанням таких негативних наслідків, як визнання його інвалідом 3-ї групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 50 % свідчить про те, що позивач в силу частини 1 та пункту 1 частини 2 ст.23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнав позивач. Враховуючи характер, обсяг та тривалість страждань,глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення його немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєвих і трудових стосунках, обсягу зусиль, яких необхідно позивачу докласти для відновлення свого попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що слід визначити моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., у звязку з чим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. підлягають частковому задоволенню

Outcome: partial