Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Білоруська, 12. У вересні 2012 року позивачу стало відомо, що рішенням 26 сесії 4 скликання Житомирської міської ради № 554 від 29.09.2005 року третім особам - [PERSON] та [PERSON] в приватну власність передано земельну ділянку площею 0,0500 га та в оренду - 0,0505 га за адресою [ADDRESS] Підставою прийняття рішення був протокол погодження меж земельної ділянки від 22.12.2004 року. Позивач зауважує, що протокол погодження меж не підписував, а відомості про нього внесено до вказаного документа без його волі. Вказуючи на те, що згідно протоколу несе відповідальність за збереження межових знаків, вважає свої права порушеними, та просить визнати недійсним і скасувати протокол погодження меж земельної ділянки від 22.12.2004 року. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з вищевикладених підстав. Представник третьої особи - [PERSON], в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. 22.12.2004 року Комунальним підприємством «Житомирський міський центр земельних відносин» складено протокол погодження меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] За змістом протоколу одним з землекористувачів, між якими здійснювалось погодження, вказано [PERSON] Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав визначаються як загальними нормами Цивільного Кодексу України, зокрема ст. 16 ЦК України, так і іншими спеціальними нормативними актами. Статтею 118 ЗК України, чинною на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. З урахуванням положень зазначеної норми, протокол погодження меж земельної ділянки є технічним документом, який в подальшому приймається до уваги органом місцевого самоврядування під час вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність. Саме порушення порядку складання проекту відведення може бути підставою визнання незаконним рішення відповідного органу місцевого самоврядування, подальше визнання державного акту недійсним. Визнання недійсним та скасування протоколу погодження меж земельної ділянки не відповідає способам захисту цивільних прав. Крім того, суд зауважує, що позивачем не надано будь-яких доказів в обґрунтування вказаних за позовною заявою обставин, а також доказів, що підтверджують порушення його прав як суміжного землекористувача. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідальність позивача щодо збереження межових знаків пов»язане не із самим складанням протоколу погодження меж, а з фактичним станом його як землекористувача. Враховуючи вищенаведене, заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed