Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 лютого 2013 року по вул. Ревуцького у м. Києві з вини водія [PERSON], який керував автомобілем «Мазда», державний номерний знак [NUMBER], його власному автомобілю «Шкода», державний номерний знак [NUMBER], завдані механічні пошкодження, вартість здійсненого ним відновлювального ремонту яких становить 18 814,39 грн. З урахуванням зазначених обставин, просив на підставі стст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 18 814,39 грн. та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 15.11.2013 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі в ній у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (далі по тексту - ТДВ «СК «Провіта»), [PERSON] та призначено її до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду клопотання, вказавши у ньому, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, просив замінити його належним відповідачем. Представник третьої особи - ТДВ «СК «Провіта» надала суду заперечення, в яких зазначила, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 11 465,01 грн. з підстав викладених у запереченні. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача та ТДВ «СК «Провіта», повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено судом, 12.02.2013 року приблизно о 13 год. 40 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Мазда», державний номерний знак [NUMBER], по вулиці Ревуцького, 25 у м. Києві, здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті було пошкоджено автомобіль «Шкода Октавія», а власнику нанесено матеріальний збиток у вигляді вартості відновлюваного ремонту, який, відповідно до наданої позивачем калькуляції №Т013-04246 від 12.02.2013 року, становить 18 814,39 грн. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15.03.2013 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. Судом також встановлено, що на момент зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON], відповідача у даній справі, була застрахована в ТДВ «СК «Провіта» згідно полісу №АВ/7681436 від 12.06.2012 року, до якої, що підтвердили у судовому засіданні сам позивач та представник страхової компанії, позивач за виплатою понесених втрат не звертався. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Водночас, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Частиною 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4, зокрема її п. 16, роз'яснено, що враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. При пред'явленні позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки [PERSON] пред'явлено позов про відшкодування матеріальної шкоди лише до [PERSON], який не є належним відповідачем у даній справі, своїм правом на підставі ст. 33 ЦПК України щодо залучення до участі у справі співвідповідача - страхової компанії він не скористався, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що підстав для покладання відповідальності на ТДВ «СК «Провіта» за завдану шкоду в межах даної справи немає, а тому відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди. Проте, позивач не позбавлений права звернутися з відповідним позовом до належного відповідача. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виключення, що не потребують доведення вини, визначені у ч. 2 вказаної норми. За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Враховуючи те, що позивачем не доведено втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних їй незаконними діями відповідача, а відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed