Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до Ленінського районного суду АР Крим із позовною заявою до відповідача про стягнення зайво виплаченої заробітної плати. Свої вимоги мотивує тим, що згідно акту ревізії фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Приозерненської сільської ради №23-21/30 від 22.03.2013 року, проведеною Керченською об,єднаною державною фінансовою інспекцією, відповідачу безпідставно за періоди з 01.01.2010 року по 01.01.2011 року, з 01.01.2011 року по 01.01.2013 року проведено нарахування та виплата заробітної плати за сумісництвом з порушенням діючого законодавства, що призвело до переплати заробітної плати в сумі 14991,89 грн. та спричинило позивачу матеріальну шкоду на зазначену суму. Оскільки відповідач добровільно відшкодувати спричинену шкоду не бажає, за захистом своїх прав позивач звернувся до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату слухання справи повідомлена завчасно та належним чином за місцем своєї реєстрації, направила заяву про розгляд справи за її відсутністю. Згідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України в зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Дослідивши матеріали справи суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів в межах заявлених позовних вимог. Згідно наданої неповної копії акту ревізії фінансово-господарської діяльності Приозерненської сільської ради за період з 01.01.2010 року по 01.01.2013 року, проведеної Керченською об,єднаною державною фінансовою інспекцією, від 22.03.2013 року №23-21/30, в ході даної ревізії було встановлено порушення головними бухгалтерами ради трудового законодавства, зокрема нарахування та виплата [PERSON] заробітної плати за сумісництвом з порушенням діючого законодавства, що призвело до переплати заробітної плати в сумі 14991,89 грн. (а.с. 4-7). Згідно даного акту зазначене порушення допущено з вини колишнього головного бухгалтера [PERSON], колишнього головного бухгалтера [PERSON], головного бухгалтера Кузьміної С.Є. Як вбачається з копії відповідного листа виконком Приозерненської сільської ради звертався до відповідача з приводу повернення переплаченої заробітної плати (а.с. 8), однак відповідач відмовився повернути отриману грошову суму (а.с. 9). Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, серед іншого, для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. Позивачем не доведена наявність порушення своїх трудових обов,язків з боку відповідача [PERSON], наявність будь-яких протиправних винних дій з її боку, які мали наслідком спричинення прямої дійсної шкоди підприємству (із вказівкою в чому саме дана шкода виразилася та наявністю причино-наслідкового зв,язку між діями відповідача та спричиненою шкодою). За таких обставини суд не вважає, що безпідставно отримана відповідачем грошова сума є матеріальною шкодою, спричиненою позивачу саме з боку відповідача. Також позивачем не доведено, що отримана відповідачем сума була йому зайво виплачена внаслідок лічильної помилки або підлягає поверненню з будь-яких інших підстав, передбачених ст. 127 КЗпП України. Крім того слід зазначити, що відповідно ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Позивачем не надано доказів того, що безпідставно отримана відповідачем грошова сума в рахунок заробітної плати була нарахована та виплачена позивачем недобровільно, в зв,язку із рахунковою помилкою з боку позивача або через недобросовісність з боку відповідача. Отже, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог та про необхідність відмови у їх задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed