Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору дійсним, визнання права власності. Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнав. Судом встановлено, що позивача батько [PERSON] 01.11.2012 року подарував йому квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на праві власності. Позивач погодився та прийняв дарунок від батька у вигляді зазначеної вище квартири. 07.11.2012 року позивач та [PERSON] уклали в письмовій формі договір дарування квартири, але у зв'язку з тим, що [PERSON] помер [INFO], договір дарування квартири відповідно до вимог діючого цивільного законодавства не був посвідчений нотаріально. Позивач фактично мешкає в даній квартирі, але не є її власником. В квартирі почав проводити капітальний ремонт за свій рахунок. В свою чергу рідний брат позивача - відповідач, не визнає позивача обдарованим, та таким, що прийняв дарунок у вигляді квартири. Внаслідок чого позивач вимушений звернутися до суду. Відповідно ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами у розумінні Цивільного процесуального кодексу України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Цивільний процесуальний кодекс України статтею 60 покладає на сторони обов'язок доказування і подання доказів, а саме: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1993 року №Ж-3526 виданого Криворізьким управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно розпорядження від 22.10.1993 року, що зареєстроване у Комунальному підприємстві "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" і записано в реєстрову книгу за №37п-343, на праві приватної спільної сумісної власності належала 1/2 частка однокімнатної квартири на 6 поверсі 9 поверхового житлового будинку, загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1993 року №Ж-3526 виданого Криворізьким управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно розпорядження від 22.10.1993 року, що зареєстроване у Комунальному підприємстві "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" і записано в реєстрову книгу за №37п-343, на праві приватної спільної сумісної власності належала 1/2 частка однокімнатної квартири на 6 поверсі 9 поверхового житлового будинку, загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], 14.09.1994 року померла, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РВК м. Кирового Рогу Дніпропетровської області в книзі реєстрації актів про смерть 19.09.1994 року зроблено запис за №1505. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2003 року посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим №1-3057, спадкоємцем майна гр. [PERSON] померлої [INFO], є син - [PERSON] Спадкове майно на яке видане свідоцтво, складається з 1/2 частки однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] виданого 17.09.2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] змінив ім'я на [PERSON]. 07.11.2012 року між позивачем та [PERSON], укладено у письмовій формі договір дарування за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов зазначеного договору, його сторони повинні були у продовж листопада місяця 2012 року посвідчити його нотаріально. [PERSON], [INFO] помер, про що 10.11.2012 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управлінням юстиції Дніпропетровської області, складено відповідний актовий запис за №1807. Після смерті [PERSON], позивач дізнався, що [PERSON] за час життя не встиг зареєструвати у державного реєстратора прав власності на нерухоме майно свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.11.2003 року посвідчене державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим №1-3057, на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, позивач вважає, що вимоги щодо визнання договору дарування дійсним та визнання права власності, відповідно до цивільного законодавства повинні бути та підлягають вирішенню в судовому порядку. У відповідності із ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Відповідно до ч. 1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.386 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням права власності, пов'язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном. На підставі ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч.2 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно п. 3 цієї статті, договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Позивач оцінює однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у 20000,00 (двадцять тисяч гривень нуль копійок) грн. Враховуючи зазначене, позивач вважає про правомірність своїх вимог та визнання за ним права власності на квартиру таким, що набуто правомірно. За таких обставин, у відповідності зі ст.10 Цивільного процесуального кодексу України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст.11 Цивільного процесуального кодексу України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, позивач вважає, що аналіз приведених вище обставин в їх сукупності, є допустимими, достатніми та достовірними, такими, що вказують на наявність підстав для задоволення позову, посилання позивача у позові є обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Дослідивши письмові матеріали справи, а саме: свідоцтво про право власності на житло (а.с.11-12), свідоцтво про смерть (а.с. 13), свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 14), свідоцтво про зміну імені (а.с.15), договір (а.с.16-17), копія паспорта (а.с. 18-20), свідоцтво про смерть (а.с.21), технічний паспорт (а.с. 22-23), суд вважає, що при зазначених обставинах позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved