Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 30.07.2004 р. відповідач отримала від неї грошові кошти у розмірі 68.900, 00 грн. у якості оплати за продаж належного їй на праві приватної власності домоволодіння [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2000 р., нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої ДДНК [PERSON] за реєстровим № 7-1094, про що надала відповідну розписку. 29.07.2004 р. відповідач видала на ім'я позивача довіреність, нотаріально посвідчену приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 4574, якою уповноважила останню розпоряджатись, в тому числі, обміняти, продати, здавати в оренду, заставляти тощо за ціну і на умовах за її розсудом належне їй домоволодіння, а також продати належну їй земельну ділянку по [ADDRESS]. Проте, при спробі оформити належним чином право власності на зазначене домоволодіння позивач дізналась, що на нього накладено арешт постановою про відкриття виконавчого провадження № 14264258 від 18.08.2009 р. державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Мороз Т.Г. Вбачаючи у цьому порушення свого права власності, права користування та розпоряджання належним їй майном, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок Літ. А-1, загальною площею 54 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., а також на житловий будинок Літ. Б-2, загальною площею 275,8 кв.м., житловою площею 74,8 кв.м., на цокольному поверсі розташовані: гараж 1-1, площею 45,9 кв.м., приміщення 1-2, площею 29,1 кв.м., топочна 1-3, площею 9,5 кв.м., санвузол 1-4, площею 5 кв.м., приміщення 1-5, площею 45,5 кв.м., підсобне приміщення 1-6, площею 5,7 кв.м., на першому поверсі: коридор 2-1, площею 3,4 кв.м., житлова кімната 2-2, площею 14 кв.м., санвузол 2-3, площею 4,7 кв.м., коридор 2-4, площею 5,2 кв.м., туалет 2-5, площею 2,6 кв.м., житловою кімната 2-6, площею 16,4 кв.м., вітальня 2-7, площею 44,4 кв.м., кухня 2-8, площею 26,1 кв.м., прихожа 2-9, площею 15,9 кв.м., сходи 2-10, площею 2,4 кв.м., розташовані по [ADDRESS], визнати право власності на земельну ділянку площею 730 кв.м. розташовану за зазначеною адресою, а також скасувати арешт, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження № 14264258 від 18.08.2009 р. державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Мороз Т.Г. на спірне домоволодіння. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час його проведення повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 101). Треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про день та час його проведення повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до складеної у присутності двох свідків відповідачем [PERSON] розписки 29.07.2004 р., остання отримала від позивача грошові кошти у розмірі 68.900, 00 грн. у якості оплати за продаж належного їй на праві власності домоволодіння [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2000 р., нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої ДДНК [PERSON] за реєстровим № 7-1094 (а.с. 7, 13). 29.07.2004 р. відповідачем [PERSON] була видана на ім'я позивача [PERSON] довіреність, нотаріально посвідчена приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 4574, якою вона уповноважила останню розпоряджатись, в тому числі, обміняти, продати, здавати в оренду, заставляти тощо за ціну і на умовах за її розсудом належне їй домоволодіння, а також продати належну їй земельну ділянку по [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 900836 від 13.05.2009 р. відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0730 га по [ADDRESS] (а.с. 14). Як встановлено з пояснень представника позивача та не спростовується доказами наявними в матеріалах справи, після оформлення довіреності відповідач переїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS], де мешкає по теперішній час, а позивач проживає у спірному домоволодінні по [ADDRESS] разом зі своїм сином (а.с. 12, 80). Відповідно до довідки КП «ДМ БТІ» Дніпропетровської обласної ради, станом на 31.12.2012 р. в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 78). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,0730 га, по [ADDRESS], станом на 14.06.2013 р. право власності на неї зареєстровано за [PERSON] (а.с. 72). Як вбачається з технічної документації спірного нерухомого майна, за час володіння ним відповідачем, нею було здійснено його будівництво та реконструкція, у зв'язку з чим по [ADDRESS] наявні об'єкти самочинного будівництва, а саме: житловий будинок літ. Б-2, ганок с козирком літ. б, житловий будинок після реконструкції літ. А-1 (а.с. 15-25). Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, затвердженого ІДАБК у Дніпропетровській обл. від 24.10.2012 р. житловий будинок літ. Б-2, ганок с козирком літ. б, житловий будинок після реконструкції літ. А-1, вважаються закінченими будівництвом об'єктами готовими до експлуатації (а.с. 27-29). Постановою про відкриття виконавчого провадження № 14264258 від 18.08.2009 р. державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Мороз Т.Г. було накладено арешт на все нерухоме майно, в межах суми стягнення за судовим наказом № 2н-13496 від 28.11.2008 р., що належить [PERSON] (а.с. 79). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які власник здійснює на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його користуванні. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. ст. 17, 19, 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець своєю постаново відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, може одночасно накласти арешт на майно та кошти боржника, а також оголосити заборону на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у загальному випадку арешт, накладений на майно державним виконавцем, може бути знятий за рішенням суду. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та зняття арешту - обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved