Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати за ними право власності по ? частині домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку загальною площею 119,6 кв. м, житловою площею 49,2 кв.м, погреба з шийкою, прибудови, газ блоку, літнього душу, вбиральні, ганку, питного колодязя, огорожі та воріт. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області в судове засідання не з'явився, надіславши письмову заяву про слухання справи без його участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали та відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом достовірно встановлено, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 26 січня 1990 року [PERSON] придбав будинок [ADDRESS] загальною площею 58 кв.м, жилою площею 28 кв.м . (а.с.16-17). Згідно рішення виконкому Тростинської сільської ради Васильківського району № 44 від 29.11.2002 року [PERSON] був наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування вищевказаного будинку площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,11 га.(а.с.18). На підставі рішення 12 сесії Тростинської сільської ради 25 скликання від 11.03.2008 року вищевказані земельні ділянки були передані [PERSON] у безкоштовну приватну власність (а.с.19). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 12 березня 2008 року відділом реєстрації смерті у м.Києві, актовий запис №5234, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 27). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 27 жовтня 2011 року відділом реєстрації смерті у м.Києві, актовий запис №18515, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 28). Звернувшись до 17-ї Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, позивачі 16.11.2012 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/6 частині квартири [ADDRESS].(а.с. 21-26). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, складеного КП КОР "Васильківське МБТІ" від 19.03.2012 року на ім'я [PERSON], по [ADDRESS] розташовано самочинне будівництво, яке являє собою житловий будинок площею 119,6 кв.м. та госпблок. Положення ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1248, 1251 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають дружина та діти. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивачами не доведено перед судом факту виникнення у спадкодавця права власності на спірний будинок, площею 119,6 кв.м., а відтак таке право не може перейти і до спадкоємців останнього. Більш того, позивачами не надано суду доказів відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок. Крім того, відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не булла відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки;чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Суду не надано доказів звернення спадкодавця або спадкоємців до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації і доказів відмови у такому прийнятті. Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed