Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк», третя особа – [PERSON], про визнання кредитно-заставного договору припиненим, посилаючись на те, що 11 червня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «КБ «Приватбанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «Приватбанк» в м. Одесі» був укладений кредитно-заставний договір № OD30АЕ00000082, за умовами якого позивач отримав від [PERSON] кредит у розмірі 21 757, 10 дол. США на придбання автомобіля марки «Мерседес-Бенц» Е 200, державний номер [NUMBER], який став предметом застави за договором. Також позивач вказує, що ним, на виконання своїх зобов’язань за кредитно-заставним договором, в період з 21 липня 2008 року по 21 червня 2010 року, було сплачено [PERSON] 15 100,87 дол. США. Однак згодом, у 2011 році, внаслідок скрутного фінансового становища, позивач припинив платежі за договором, внаслідок чого Актом прийому автомобіля позичальника від 08 квітня 2011 року, предмет застави передано для реалізації [PERSON] за ринковою ціною з направленням отриманих коштів на погашення заборгованості за договором. Проте ні позивач, ні [PERSON], як поручитель за договором поруки від 11 червня 2008 року не отримали від [PERSON] інформацію про те, чи продано предмет застави та яку суму, внаслідок його продажу, направлено на погашення заборгованості за кредитним договором. Тому враховуючи передачу предмета застави [PERSON] вищевказаний договір вважається припиненим з 08 квітня 2011 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача ПАТ «КБ «Приватбанк» у судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивача про можливість прийняття по справі заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 червня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «КБ «Приватбанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «Приватбанк» в м. Одесі» був укладений кредитно-заставний договір № OD30АЕ00000082, за умовами якого позивач отримав від [PERSON] кредит у розмірі 21 757, 10 дол. США на придбання автомобіля марки «Мерседес-Бенц» Е 200, державний номер [NUMBER], який став предметом застави за договором. В період з 21 липня 2008 року по 21 червня 2010 року, на виконання зобов’язань за вищевказаним договором, позивачем було сплачено [PERSON] 15 100, 87 дол. США, що підтверджується відповідними квитанціями, наданими до суду представником позивача. У 2011 році, внаслідок скрутного фінансового становища, позивач припинив платежі за договором, внаслідок чого, Актом прийому автомобіля позичальника, що допустив прострочення кредиту від 08 квітня 2011 року, предмет застави передано для реалізації [PERSON] за ринковою ціною з направленням отриманих коштів на погашення заборгованості за договором, на що [PERSON] [PERSON] була видана відповідна довіреність від 08 квітня 2011 року. В свою чергу, Банк не надав позивачу інформації про те, коли та за яку суму було реалізовано предмет застави та яка сума коштів від реалізації предмету застави була спрямована на погашення заборгованості позивача за кредитно-заставним договором. Враховуючи передачу предмета застави [PERSON] на реалізацію для погашення заборгованості з кредитом та виплату позивачем вищевказаної суми на виконання своїх зобов’язань за договором, суд вважає, що даний договір повинен бути визнаний припиненим з 08 квітня 2011 року у зв’язку з наступним. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Як встановлено ч. 2 ст. 598 ЦК України, припинення зобов’язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до пункту 7.1. договору застава забезпечує всі вимоги [PERSON] щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов’язань за цим Договором у такому розмірі, у такій валюті, у такій строк і у такому порядку, як встановлено у цьому договорі із змінами і доповненнями до нього, внесеними протягом строку його дії. Пунктом 7.2 кредитно-заставного договору визначено, що застава забезпечує забезпечені вимоги в розмірі їх повної вартості, незалежно від того, якою така вартість може бути в будь-який час протягом строку дії Договору. Пунктом 13.6 Договору встановлено, що сторони погоджуються, що після звернення стягнення на предмет застави, забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними лише у розмірі (-ах) сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих [PERSON] в результаті такого звернення. З аналізу вказаних норм ЦК України та умов кредитно-заставного договору, суд доходить висновку, що звернення стягнення на предмет застави за умовами кредитно-заставного договору є забезпеченням виконання позивачем своїх зобов’язань за кредитно-заставним договором, тому сплата позивачем [PERSON] грошової суми у розмірі 15 100, 87 дол. США і передача [PERSON] на реалізацію предмета застави, є фактичним виконанням позивачем своїх зобов’язань з повернення [PERSON] взятих у кредит грошових коштів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов’язків цивільного характеру. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved