Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення на її користь додаткових витрат на навчання сина. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали у 2009 році. У шлюбі у них народилося двоє дітей: сини [PERSON] та [PERSON], які на даний час є неповнолітніми. Сини проживають разом з нею. Відповідач сплачує аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, сума яких на двох дітей фактично становить 819 грн. Син [PERSON] навчається у Івано-Франківському НТУНГ на денній формі навчання, а у серпні 2013 року також поступив на заочну форму навчання у Прикарпатський юридичний інститут. Оскільки друга вища освіта є платною, вона уклала з начальним закладом договір і за перший семестр навчання оплатила 4222 грн. 50 коп. Вважає, що відповідач, як батько, зобов'язаний також брати участь у додаткових витратах на дитину, тому просить стягнути з відповідача половину коштів, сплачених на навчання сина в сумі 2111 грн. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, та просила позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що відповідач є пенсіонером за вислугою років, був звільнений з органів внутрішніх справ у зв'язку із хворобою. На даний час він сплачує аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, а також перестарілих батьків. Крім того, на підставі рішення суду про поділ спільного майна він сплачує позивачці відповідну компенсацію. Наявність усіх цих виплат поставило його у скрутне матеріальне становище, що не дає змоги оплачувати додаткові витрати на утримання сина. Також пояснив, що на даний час він перебуває у цивільному шлюбі з іншою жінкою, яка має дитину від попереднього шлюбу, яким він також повинен матеріально допомагати. Крім того вважає, що витрати на навчання сина на заочній формі в Прикарпатському юридичному інституті не є витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. За таких обставин просять у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім та проживає з позивачкою. Він сплачує аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, що підтверджується виконавчим листом (а.с.6). З умов договору про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, укладеного між Прикарпатським національним університетом імені [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] навчається на заочній формі навчання і розмір плати за весь термін надання освітньої послуги становить 33780 грн. (а.с.7). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Факт оплати позивачкою коштів за І семестр навчання сина в сумі 4222,50 грн. підтверджується квитанцією від 14.08.2013 року № 102/104 (а.с.8). Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналізуючи вказану норму закону можна зробити висновок, що додаткові витрати на утримання дитини необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. Суд вважає, що додаткові витрати, які понесла позивачка на забезпечення належного освітнього рівня сина, котрий навчається на заочній формі навчання в Прикарпатському юридичному інституті, сприяють здобуттю дитиною належної освіти та її підготовці до самостійного життя. Обов'язки батьків забезпечувати дитині згадані умови передбачені ст.150 СК України. На думку суду, вказані одноразові витрати слід покласти на обох батьків в рівних частках, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків відносно дітей. Беручи до уваги фактичний розмір понесених позивачкою витрат, однак виходячи зі змісту позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає 2111 грн. Доводи відповідача про те, що на підставі рішення суду з нього стягуються аліменти на утримання дітей, дитина отримує стипендію в одному із ВУЗів, позивачка отримує пенсію, соціальну допомогу, тобто кошти, яких мало б вистачати і на оплату навчання, є безпідставними, оскільки участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів. Отже позов підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.ст. 150, 185 СК України,

Outcome: approved