Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] під час роботи в Чаплинському райвиконкомі Херсонської області отримав виробничу травму, у зв'язку з чим було складено акт форми Н- 1 № 1 від 06.12.1970 року. В графі 15 Акту « Обставини нещасного випадку» зазначено, що « 4 грудня 1970 року під час руху з службового відрядження на попутній автомашині, яка належить Райвузлу зв'язку, при мокрій, слизькій дорозі і густому тумані водій не впорався з керуванням, скоїв наїзд на дерево, внаслідок чого [PERSON] отримав тяжку травму». Згідно довідки Г- 68 № 133831 від 25.03.1972 року позивач 25 березня 1972 року пройшов медичний огляд МСЕК з метою отримання соціального забезпечення в результаті чого його було визнано інвалідом 2 групи строком на 1 рік з визначенням причини інвалідності - трудове каліцтво. На підставі медичного висновку про наявність 2 групи інвалідності позивачу було призначено пенсію по інвалідності, отриманої внаслідок роботи на державній службі відповідно до закону України «Про державну службу». Позивач на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які заподіяли втрату працездатності» 13 січня 2010 пройшов огляд МСЕК і йому встановлено вперше втрату 70% працездатності пов'язаної з трудовим каліцтвом, а також 2 групу інвалідності безстроково, згідно довідки серія 2 - 18 ДЕ № 008286 від 13.01.2010року. 10 березня 2010 позивач звернувся до відділення Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань міста Нова Каховка із заявою про призначення і виплату йому страхових виплат. За постановою Фонду від 13.03.2010 року № 2115/70108/70108/2 позивачу було призначено щомісячну страхову виплату в розмірі 1644,43 грн. з 13.01.2010 року безстроково. У травні 2013 року позивач з'ясував, що згідно ст. 21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які заподіяли втрату працездатності» відповідач також мав би одночасно призначити і виплатити одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності, але згідно ст.36 зазначеного Закону одноразову допомогу не виплатив протягом 10 днів з моменту написання позивачем заяви про призначення страхових виплат за період до 21.03.2010 року та до 21.04.2012 року. Позивач своє право на отримання одноразової допомоги у зв'язку з отриманою 70% стійкою втратою професійної працездатності підтверджує наступним. Відсотки втрати працездатності в 1972 році позивачу встановлені не були. Він також не знав, що установа на якому він працював - Чаплинський райвиконком, направляючи його на медичний огляд у зв'язку з отриманим трудовим каліцтвом також мало б поставити перед МСЕК питання про встановлення втрати працездатності у відсотках для того, щоб розрахувати і виплачувати щомісячне відшкодування відповідно до пункту 7 Постанови Ради Міністрів СРСР від 9 жовтня 1961 N 921 "Про правила відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з їх роботою" затвердженого та введеного в дію з 01.01.1962 року Постановою президії ВЦРПС від 22.12.1961 року № 483 / 25, який діяв на момент проходження позивачем лікарсько-трудової експертної комісії ( МСЕК ) . Позивач вважає, що не мав права на звернення до адміністрації установи для отримання відшкодування, а мав право лише на пенсійне забезпечення по інвалідності, тому щомісячного відшкодування та одноразової виплати від Чаплинського райвиконкому він ніколи не отримував. Вперше відсоток втрати працездатності позивачу був встановлений Херсонським обласним центром МСЕК лише 13.01.2010 року. Позивач вважає, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які заподіяли втрату працездатності», Постанова Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року № 24 « Про порядок призначення, перерахунку та виплати страхового відшкодування », Постанова Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не встановлюють обмежень щодо виплати одноразової допомоги особам, з якими трапився нещасний випадок на виробництві до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які заподіяли втрату працездатності», а саме до 01.04.2001 року. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які заподіяли втрату працездатності» для розгляду справ про призначення страхових виплат до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві подаються: акт розслідування нещасного випадку та висновок МСЕК про ступінь втрати працездатності . Ступінь втрати працездатності встановлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку потерпілий мав до ушкодження здоров'я (ч.1 ст. ЗО Закону); одноразова допомога виплачується у місячний строк з дня встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності (ч.2ст.40 Закону). Відповідно до ч.2 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які заподіяли втрату працездатності» у разі стійкої втрати працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві проводить одноразову виплату потерпілому за кожний відсоток втрати професійної працездатності, але не вище чотириразового розміру граничної заробітної плати (доходу), з якого обраховуються внески до Фонду. Тобто, в1972 році, і з 1 квітня 2001 законодавець пов'язує виникнення права громадянина на отримання відшкодування по трудовому каліцтву тільки лише з встановленого відсотка втрати професійної працездатності, оскільки при наявності тільки лише інвалідності неможливо провести розрахунок ні одноразового відшкодування, ні щомісячної виплати. Оскільки відсоток втрати працездатності позивачу був вперше встановлений 17.01.2013 року, тому і виплата одноразового відшкодування шкоди, внаслідок отримання трудового каліцтва є обов'язком Фонду. Згідно п. 1-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року з подальшими змінами "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначено, що особам, які постраждали на виробництві до 1 квітня 2001 року сплату страхових виплат та надання соціальних послуг фонд проводить з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників на такі виплати та послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку; П. 11 даної постанови також роз'яснює, що в разі настання страхового випадку Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, страхові виплати, передбачені ст.28 Закону. Право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Право позивача на отримання страхових виплат на підставі акта форми Н- 1 № 1 від 06.12.1970 року, складеного Чаплинським райвиконкомом встановлено рішенням Чаплинського районного суду від 26.10.2009 року № 2-119/2009, яке набуло чинності 07.11.2009 року. Згідно Постанови Фонду від 13.03.2010 року № 2115/70108/70108/2 середній розмір заробітної плати позивача, на підставі якого було розраховано щомісячну страхову виплату становить 2349,18 грн. Відсоток стійкої втрати працездатності, згідно з висновком МСЕК від 13.01.2010 року становить 70 %, з чого випливає розрахунок одноразової допомоги, яку Фонд повинен виплатити позивачу, а саме - 2319,18 X 70% = 164442,60грн. Позивач просить суд в судовому засіданні стягнути на його користь з відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Нова Каховка одноразову допомогу, внаслідок стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 164442,60 грн. Представник відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в м. Нова Каховка Сеніна А.А. позовні вимоги [PERSON] не визнала, вважаючи, що вперше [PERSON] встановлено стійку втрату працездатності, пов'язану з трудовим каліцтвом 25.03.1972 року та призначено пенсію по інвалідності і на той час жодним нормативно - правовим актом не передбачалось проведення одноразового відшкодування за таким випадком, тобто страховий випадок стався до набрання чинності законом, що регулює одноразову допомогу. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Як встановлено судом, 25 березня 1972 року [PERSON] вперше був визнаний інвалідом 2 групи строком на 1 рік з визначенням причини інвалідності - трудове каліцтво. 13 січня 2010 він пройшов огляд МСЕК, на якому встановлено вперше 70 % втрати працездатності пов'язаної з трудовим каліцтвом, а також 2 група інвалідності безстроково, згідно довідки серія 2 - 18 ДЕ № 008286 від 13.01.2010 року. Рішенням Фонду від 13.03.2010 року (Постанова від 13.03.2010 року № 2115/70108/70108/2 ) позивачу було призначено щомісячну страхову виплату в розмірі 1644,43 грн. з 13.01.2010 року безстроково. За змістом ст.ст.8,214-215 ЦПК України суд має вирішувати справу відповідно до Конституції України, законів України та інших нормативно - правових актів, що є чинними на момент виникнення спірних правовідносин, якими є відносини між сторонами цивільного процесу, що мають правовий зв'язок в формі юридичних прав і обов'язків. Відповідно до ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" № 1105-XIV від 23 вересня 1999 року страховими виплатами є грошові суми, які згідно із Законом Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Статтею 30 цього Закону передбачено, що ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. За положеннями ч. 2 ст. 34 Закону № 1105-XIV у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які заподіяли втрату працездатності» при настанні страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків в установленому законодавством порядку зобов'язаний: 1 ) своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду , заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому: б ) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно ст. 40 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв'язку із страховим випадком; зазначений строк встановлюється МСЕК. Отже, право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. 13 січня 2010 [PERSON] пройшов огляд МСЕК, на якому встановлено вперше 70 % втрати працездатності пов'язаної з трудовим каліцтвом, а також 2 група інвалідності безстроково, згідно довідки серія 2 - 18 ДЕ № 008286 від 13.01.2010 року. Згідно ст. 47 Закону, до Фонду справляються внески, нараховані в межах граничної суми, визначеної Кабінетом Міністрів України та є розрахунковою величиною при обчисленні страхових виплат і здійснюється в межах 15 прожиткових мінімумів доходів громадян. Враховуючи, що згідно ч.2 ст.34 Закону Фонд проводить виплату одноразової страхової виплати, що не може перевищувати чотирикратного розміру граничної заробітної плати (дохода ), з якого справляються внески до Фонду. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» в січні 2010 року прожитковий мінімум становив 869 гривень, тому граничний розмір заробітної плати (доходу), з якого справлялись внески до Фонду становив: 869,00 Х 15 = 13035,00 гривень, а одноразова страхова виплата станом на січень 2010 року має бути чотириразовою - 13035,00 Х 4 = 52140,00 гривень. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню одноразова страхова виплата в розмірі 52 140,00 гривень, сума яка визначена у відповідності до вимог ч. 2 ст. 34 Закону № 1105-XIV.

Outcome: partial