Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Мліївської сільської ради с.Мліїв Городищенського району Черкаської області про визнання права власності. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на те, що є постійною жителькою с.Мліїв Городищенського району Черкаської області. По сусідству з її батьками, по [ADDRESS] проживала [PERSON], яка була одинокою.Після одруження за домовленістю із [PERSON] почала проживати у належному їй будинку та доглядати останню. Під час спільного проживання [PERSON] обіцяла заповісти будинок їй, але не встигла цього зробити по причині передчасної смерті [INFO]. В жовтні 1996 року зробила ремонт у будинку, продовжила проживати, користуватися земельною ділянкою.Остільки у будинок вселилася добровільно, відкрито, безперевно, на протязі 17 років ним володіє, то намагалася встановити спадкоємців покійної, щоб вирішити питання узаконення проживання у будинку, які пояснили, що претензій до неї з приводу проживання у будинку вони не мають. Спадщина після померлої залишається не прийнятою по цей час, документів про право на проживання вона не має і прийняла рішення про звернення до суду за захистом оспорюваного права власності, остільки сільська рада наполягає на вирішення спору судом. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали,просили задовольнити з підстав викладених у позові, та обставин з'ясованих в ході розгляду справи. Відповідач позов визнав, не заперечуючи підстав набуття позивачем права власності на об»єкт нерухомості по [ADDRESS] в якому проживала померла [INFO] - [PERSON], та належності земельної ділянки, на якій розташований вказаний об»єкт нерухомості, розміром 0,31 га для обслуговування жилого будинку згідно облікових земельних даних. Суд, заслухавши думку позивача, представника позивача, відповідача, свідка [PERSON], який посвідчив, що є спадкоємцем після померлої [PERSON] згідно зробленого заповідального розпорядження, проте спадщину не приймав, відмовився у нотаріальному порядку, подав заяву за змістом якої до суду за продовженням строку, встановленого для прийняття спадщини не звертався та звертатися не буде, вивчивши наявні у матеріалах справи докази вважає, що позов частково обґрунтований і підлягає до часткового задоволення, остільки сторона позивача, лише в частині довела свої позовні вимоги в повному обсязі, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та роз'яснено позивачу, представнику позивача, відповідачу їх права, обов'язки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави. Згідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства, суд повинен з'ясувати обставини, які пов'язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини (ст. 214 ЦПК України). При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач у заявленому позові просить суд прийняти рішення, яке б підтвердило наявність у нього права, яке виникло, існує, але не визнається чи оспорюється іншою особою, відповідачем у справі, який відмовив у розгляді усного звернення про надання дозволу на реєстрацію права власності на об»єкт нерухомості, так як встановлення факту, який має юридичне значення і є підставою для виникнення права власності, і звернення за державною реєстрацією цього права, не може бути реалізоване позивачем у зв'язку з тим, що власник майна [INFO] померла, залишивши заповіт у відношенні іншої особи, яка не бажає приймати спадщину. Щодо вирішення питання про визнання права власності на придбане позивачем майно у судовому порядку відповідач не заперечує. Згідно ст.386 ЦК України, Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності, а за п.1, п.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є визнання такого права. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавстваст.47 Конституції України,ст.ст.328,344,392ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1ст.344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. На підставі ч.4ст.344ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно до ст.60 ЦК України сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач [PERSON] у суді довела факт набуття нею право власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, ніхто за цей час не заявляє до неї вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, спадкоємець визначений заповітом [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, вчинивши 27.12.2013 року нотаріальну заяву про відмову від спадщини, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов у цій частині підлягає задоволенню і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем на будинок. Перевіривши зібрані у справі докази, при прийнятті рішення, суд враховує наступні обставини у справі, які вказують на добросовісне та відкрите користування позивачкою майном у виді будинку. Із копії паспорта на ім»я [PERSON] встановлено, що вона є постійною жителькою [ADDRESS] (а.с.4). За змістом довідки Мліївської сільської ради с.Мліїв Городищенського району Черкаської області від 04.09.2013 року та копії витягу Погосподарської Книги №5 на 2011-2015 роки вбачається, що домоволодіння по [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , котра померла [INFO]. (а.с.5-10). У довідці Мліївської сільської ради с.Мліїв Городищенського району Черкаської області від 01.09.2013 року вказано, що позивачка з 1996 року і по даний час проживає зі своєю сім»єю у будинку [PERSON] та утримує в належному стані, проводить ремонтні роботи (а.с.9). Із копії технічного паспорту виданого КП Черкаське об»єднань бюро технічної інвентаризації 04.03.2013 року встановлено, що за [PERSON] право власності на будинок в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.11-14). 11 травня 1994 року [PERSON] на випадок смерті зробила заповіт, посвідчений Мліївською сільською радою Городищенського району Черкаської області, за змістом якого все належне їй на праві власності майно заповіла [PERSON]. Заява про відмову від прийняття спадщини подана [PERSON] від 27.12.2013 року вказує, що на видачу свідоцтва про право на спадщину та отримання спадкового майна він не претендує, до суду за продовженням строку, встановленого для прийняття спадщини не звертався та звертатися не буде. Згідно довідки Городищенської державної нотаріальної контори № 1345/02-14 від 12.12.2013 року, відкритої спадкової справи після померлої [PERSON] в Городищенський державній нотаріальній конторі не виявлено. За таких доказів, суд, вважає. встановленим, що дійсно [PERSON] відкрито і безперешкодно проживає на протязі 17 років у будинку в [ADDRESS]. Враховуючи ту обставину, що позивач не має можливості в позасудовому порядку реалізувати свої права на будинок в [ADDRESS], крім того, обставини справи визнані сторонами, і в порядку ст.61 ЦК України не підлягають доказуванню, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. В частині задоволення позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю щодо земельної ділянки розміром 0,31 га, яка розташована під господарством №178 у с.Мліїв Городищенського району Черкаської області, то, суд, відмовляє за не доведеністю та виходячи із вимог ч.1ст.344 ЦК України, якою визначено, що набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. З урахування наведеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову частково. На підставі наведеного та

Outcome: partial