Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

16 червні 2007 року Фонд державного майна України звернувся до суду з позовом до ДУП «Молделектромонтаж», [PERSON], третя особа МП «Аліса», за участю прокуратури Київського району м. Одеси про визнання договору купівлі-продажу, який був укладений 30 червня 2004 року між ДУП «Молделектромонтаж» та [PERSON] та додаткової угоди до нього від 05 липня 2004 року по договору, свої вимоги обґрунтовує тим, що при укладенні спірного договору та додаткової угоди були порушені вимоги ч.1 та ч.5 ст.203 ЦПК України. Крім того згідно наказу ФДМУ № 2176 від 18.10.2004 року майно бази відпочинку «Зорі Тирасполю» є державною власністю України. Позивач посилаючись на вищенаведені обставини остаточно просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу майна № 2/у від 30 червня 04 року та додаткову угоду від 05 липня 04 року до договору купівлі-продажу майна № 2/у від 30.06.04 року. (а.с.26-30) Не погодившись із зазначеним позовом [PERSON] у листопаді 2009 року звернувся з зустрічним позовом до Фонду державного майна України, ДУП «Молделектромонтаж», третя особа МП «Аліса» про визнання договору купівлі-продажу дійсним (т.3, а.с. 14-16) Справа судами розглядалася неодноразово. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2011 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 12 серпня 2011 року скасовані, зазначена справа направлена на новий розгляд. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до ДУП “Молделектромонтаж”, Фонду державного майна України, третя особа: МП“Аліса” про визнання угоди дійсною та відшкодування моральної шкоди – залишені без розгляду. В судовому засідання 18 грудня 2013 року представник прокуратури Одеської області [PERSON], яка діє в інтересах Фонду державного майна України, позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх з підстав наведених в позові. Представник [PERSON], який діє в інтересах третьої особи МП «Аліса» позовні вимоги Фонду державного майна України визнав, просив суд задовольнити їх з підстав наведених в позові. Представник ДУП «Молделектромонтаж», [PERSON] в судове засідання не з’явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ст.169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність не з’явившехся осіб за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, ретельно, дослідивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 червня 2004 року року між ДУП «Молделектромонтаж» та ПП [PERSON],був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу № 2/у майнового комплексу бази відпочинку «Зорі Тирасполя» (Т.1, а.с.26-28) 05 липня 2004 року в простій письмовій формі було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу № 2/у від 30 червня 2004 року, згідно якого змінено преамбулу договору, а саме покупцем зазначено не приватного підприємця, а фізичну особу – громадянина України [PERSON] та виправленні допущенні при укладенні правочину деякі помилки.(Т.1, а.с. 59) У відповідності до ч.4 ст. 203 ЦК України, зокрема правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Вимоги закону щодо необхідності вчинення правочинів у певній формі спрямовані сприяти фіксації волевиявлення суб’єкта правочину, що зрештою у разі судового спору забезпечить доказовість реального існування між сторонами відповідного правовідношення та дійсність їхніх взаємних обов’язків та вимог. Згідно зі ст. 657 ЦК України (діючого на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. За змістом до ч.3 ст. 640 ЦК України (діючого на час виникнення спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації – з моменту державної реєстрації. Тобто, з державною реєстрацією правочину в розумінні ст. 210 ЦК України відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України закон пов’язує визначення моменту укладення договору, а відтак і набуття сторонами прав і обов’язків за договором. Так, п.п. 5,6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, передбачено, що державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням. З аналізу вищезазначених норм убачається, що перед державною реєстрацією укладеного договору передує його нотаріальне посвідчення. Підписаний сторонами договір нотаріально посвідчений не був. У сенсі розуміння до ч.2 ст. 215 ЦК України, зокрема недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як роз’яснено постановою Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов’язковому нотаріальному посвідченню. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Це пов'язано із тим, що момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст. ст. 210, 640 ЦК України (діючого на час виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо він за вимогами закону підлягає такій реєстрації, не є вчиненим і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. Враховуючи вищезазначене, сукупність зібраних та досліджених судом доказів свідчить про те, що в установленому законом порядку договір купівлі-продажу майна № 2/у від 30 червня 04 року та додаткова угода від 05 липня 04 року до договору купівлі-продажу не укладався, а отже підписаний ДУП «Молделектромонтаж» та ПП [PERSON] договір купівлі-продажу та додаткова угода є недійсними (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації, а відповідно відсутні й правові підстави для визнання їх недійсними , оскільки за змістом ч.2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається. На підставі викладеного, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фонду державного майна України не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed