Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

27 березня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради, просила скасувати рішення виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів № 36 від 15 березня 1996 року про визнання права власності за [PERSON] на сарай літ. У, розташований за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування вимог [PERSON] послалась на ті обставини, що їй та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за вказаною адресою, у склад якого входить спірний сарай, права на який двічі у різні часи оформлені за різними співвласниками. Так, рішенням виконавчого комітету Центральної ради народних депутатів № 31 від 21 лютого 1992 року права на цю ж будівлю оформлені за [PERSON], - колишнім співвласником тієї частини домоволодіння, що зараз належить їй ([PERSON]. Позивач стверджувала, що документи, представлені [PERSON] виконкому Центральної райради народних депутатів у 1996 році для прийняття спірного рішення нею сфальсифіковані, а саме рішення є незаконним також внаслідок його прийняття без скасування рішення 1992 року. Також [PERSON] послалась на обставини підроблення судового рішення на користь [PERSON] щодо її прав на сарай літ. У. Як на правові підстави позову позивач послалась на ст. 16, 387, 393 ЦК України. Не погодившись із заявленими вимогами, представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] 01 жовтня 2013 року подала суду письмове пояснення, в якому послалась на недоведеність позивачем факту подання її довірителем органу місцевого самоврядування сфальсифікованих документів. Представник зазначила, що в 1996 році між співвласниками житлового будинку [ADDRESS] досягнуто згоди про те, що у подальшому сараєм літ. У користується співвласник [PERSON], яка надає взамін у користування іншому співвласнику - [PERSON] сарай (зараз - літня кухня) літ. В, що і було оформлене рішенням виконкому Центральної райради народних депутатів № 90 від 19 липня 1996 року. Так як спірне рішення прийняте з додержанням вимог закону просила про відмову в задоволенні позову. Ухвалою суду від 01 жовтня 2013 року до участі в справі в якості другого відповідача притягнуто адміністрацію Центрального району Миколаївської міської ради. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, підтвердив викладені в позові обставини. Суду, зокрема, пояснив, що фальсифікація поданих органу місцевого самоврядування документів полягає у тому, що [PERSON], скористувавшись похилим віком [PERSON], подала на підпис власноручно складену заяву про оформлення сараю літ. У, яку та несвідомо підписала. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] вважала позов таким, що не підлягає задоволенню з підстав, викладених у письмовому поясненні. Додатково повідомила суд про те, що з 1996 року між співвласниками житлового будинку склався певний порядок користування закріпленою за ним земельною ділянкою, ділянки співвласників розмежовані огорожею. Згідно такого порядку сарай літ. У знаходиться в користуванні [PERSON], розташований на її земельній ділянці та з земельною ділянкою [PERSON] не межує. Відповідачі в судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Відомостей про поважність причин неявки представників відповідача матеріали справи не містять. Вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (29/100 частин) та [PERSON] - 71/100 частина. При цьому, [PERSON] набула право власності на 29/100 частин цього житлового будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка, в свою чергу, набула цю частку у власність за договором купівлі-продажу 1-5998 від 16 вересня 1994 року, купивши її в [PERSON] (а.с. 27, 28). Як слідує з фотокопії виписки з рішення виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів № 31 від 21 лютого 1992 року, [PERSON] оформлене будівництво сараю літ. У, розмірами 3,31х4,78 по пров. [ADDRESS] (а.с. 16). Разом з цим, п. 2 рішення виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів № 36 від 15 березня 1996 року (фотокопія архівного витягу на а.с. 53) сарай літ. У в тих же розмірах оформлений [PERSON] В той же час, рішенням Центральної районної ради народних депутатів № 90 від 19 липня 1996 року [PERSON] оформлене переобладнання сараю літ. В у літню кухню у зв'язку з газифікацією. З викладеного суд робить висновок про те, що після придбання [PERSON] частки в житловому будинку [ADDRESS], співвласниками досягнуто домовленості про змінену порядку користування спільною частковою власності, згідно якого право користування сараєм (зараз - літня кухня) літ. В набула [PERSON], а сараєм (зараз - гараж) літ. У - [PERSON] Така угода відповідає вимогам закону. В свою чергу, позивачем не представлено у встановленому цивільним процесуальним законом порядку суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин фальсифікації у будь-який спосіб заяви [PERSON] (а.с. 54) про згоду на оформлення сараю літ. У. Заявлені в обґрунтування вимог доводи позивача про те, що рішення органу місцевого самоврядування № 36 від 15 березня 1996 року не відповідає закону, оскільки прийняте без скасування рішення № 31 від 21 лютого 1992 року спростовуються тим, що побутові та господарські будівлі, що входять у склад садиби не є окремими об'єктами цивільно-правових відносин. Тому за своєю правовою природою оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не є правовстановлюючим документом, а лише закріплює право співвласника [PERSON] володіти та користуватись сараєм літ. У в складі житлового будинку та підтверджує введення цієї будівлі в експлуатацію. Так як рішенням виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів № 31 від 21 лютого 1992 року та [PERSON] право власності на сарай літ. У також не визнавалось, підстави для його скасування у зв'язку зі зміною співвласниками порядку користування спільною власністю - відсутні. За такого, рішення виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів № 36 від 15 березня 1996 року прийняте повноважною особою, відповідно Конституції та законів України. Посилання [PERSON] на обставини підроблення судового рішення, нібито постановленого на користь [PERSON] щодо її прав на сарай літ. У не мають істотного значення для правильного вирішення спору по суті. Таким чином, позов задоволенню не підлягає. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати на користь позивача присудженню за рахунок відповідача не підлягають. Відомостей про судові витрати відповідача матеріали справи не містять.

Outcome: dismissed