Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

03 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира була придбана ним після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем. Вказує, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 21 листопада 1995 року шлюб між сторонами розірвано. Даним рішенням суд встановив, що шлюбні стосунки між сторонами припинено з вересня 1995 року. Вказує, що з цього часу вони припинили спільне ведення господарства. 14 січня 2004 року позивачем, за кошти надані [PERSON], було придбано за договором купівлі-продажу трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Кошти за квартиру продавці отримували в кабінеті нотаріуса під час укладення даного договору. Оскільки позивач зареєстрував розірвання шлюбу в органах РАЦС тільки 22 жовтня 2013 року, то в силу ст. 44 КпШС України, вказана квартира за загальним правилом, вважається спільною сумісною власністю подружжя. Стверджує, що квартира [ADDRESS] придбана позивачем за особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя, і після фактичного припинення спільного ведення господарства, тому вона є його особистою приватною власністю. Зазначає, що спірна квартира не була придбана для проживання його колишньої сім'ї, ніхто з членів його сім'ї у даному житлі жодного дня не проживав і за вказаною адресою не було зареєстроване їх місце проживання. На даний час позивач, як єдиний власник, не може вільно розпорядитись на свій розсуд спірною квартирою, оскільки нотаріус відмовляється оформляти договір про відчуження даної квартири без згоди його колишньої дружини. Відповідач по справі, без жодної мотивації, не дає згоди на відчуження даної квартири, порушуючи право власності позивача, а тому він змушений за захистом звернутися до суду. Просить визнати його особистою приватною власністю нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги про визнання майна особистою приватною власністю позивача підтримали з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. У поданих письмових поясненнях (а.с.45-46) зазначила, що їй не було відомо про купівлю спірної квартири позивачем та вона не була присутньою при укладенні договору купівлі-продажу цієї квартири. Вважає, що даний спір може бути вирішений після врегулювання з позивачем [PERSON] майнових претензій, які вона має на даний час до колишнього чоловіка. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, зазначає, що наведені в позові обставини справи відповідають дійсності, не заперечує щодо задоволення позову. Об'єктивність наведених в позові обставин підтвердив в суді свідок [PERSON] показавши, що виступав продавцем квартири [ADDRESS]. Зазначив, що при укладенні даного договору 14 січня 2004 року були присутні покупець за договором, позивач покупцем [PERSON] та [PERSON], від якої він в нотаріальній конторі отримував гроші за продаж квартири. Вказав, що при укладенні договору інших осіб присутніх не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що була присутньою під час укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], оскільки на купівлю вказаної квартири позичала кошти [PERSON] Зазначила, що на момент укладення договору, шлюб між сторонами був розірваний, вони не вели спільного господарства, не проживали однією сім'єю. Підтвердила, що у спірній квартирі ніхто з членів сім'ї позивача, в тому числі відповідач, ніколи не проживав і не був там зареєстрованим. Допитана в суді свідок [PERSON], яка є дочкою сторін ствердила, що станом на 2004 рік, коли позивачем було придбано спірну квартиру, її батьки проживали в одній квартирі, але в різних кімнатах і не вели спільного господарства, не були пов'язані спільним побутом. Підтвердила, що їй було відомо, що батько [PERSON] позичав гроші на придбання спірної квартири у тітки [PERSON], але ні відповідач, ні вона, як дочка, дотепер не знають де знаходиться вказана квартира, оскільки вони там ніколи не проживали і не були прописані. Заслухавши пояснення позивача, його представника [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1992 року. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 21 листопада 1995 року, що набрало законної сили, шлюб розірвано. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу, судом було встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 1995 року, і ці фактичні обставини, в силу ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 22 жовтня 2013 року (а.с.5) яке видано [PERSON] відділом РАЦС, шлюб між сторонами розірвано, про що 22 жовтня 2013 року складено актовий запис №47. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 14 січня 2004 року (а.с.6) на і'мя [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до вимог ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], після фактичного припинення шлюбних відносин, за особисті кошти придбав спірну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрував своє право власності у встановленому порядку. Про вказані обставини відповідачу відомо не було, що вона і підтверджує у поданих суду письмових поясненнях. При цьому [PERSON] не повідомляє суду будь яких обставин щодо придбання спірного нерухомого майна разом з позивачем за спільні кошти та не покликається на докази, які б давали суду підстави вважати вказану вище спірну квартиру, спільним майном подружжя. Посилання відповідача у письмових поясненнях на наявність у неї на даний час майнових претензій до [PERSON], а також народження у сторін [INFO] спільної дитини, не можуть на думку суду, слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Проаналізувавши наведене, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 57 СК України, квартира [ADDRESS], є особистою приватною власністю позивача [PERSON]

Outcome: approved