Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 12 грудня 2012 року близько10.00 год. громадянин [PERSON] керуючи автомобілем марки "Крайслер" р.н. [NUMBER] по вул. Маковея в м. Яворів Львівської області, здійснив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ-2101" д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів. [PERSON] попросив потерпілого [PERSON] не викликати працівників ДАІ, а він в свою чергу напише розписку на підставі якої відшкодує позивачу завдану шкоду. 13.12.2012 року сторони між собою узгодили розмір завданої шкоди [PERSON] внаслідок ДТП і відповідачем у добровільному порядку була написана розписку в якій він визнав себе винним у ДТП та зобов'язується повернути [PERSON] 1500 Доларів США до 15.12.2012 року. Для забезпечення своїх зобов'язань [PERSON] залишив свій автомобіль марки "Крайслер" [PERSON], як заставу на випадок не сплати суми заподіяної шкоди. Зобов'язання, щодо сплати грошової компенсації за вчинення ДТП [PERSON] не виконав і щоб повернути свій автомобіль, який залишив у володіння [PERSON], 26 грудня 2012 року звернувся з письмовою заявою до Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області в якій повідомив, що [PERSON] незаконно заволодів його автомобілем. Після проведення перевірки [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122-4, 124 КУпАП та Яворівським районним судом визнано його винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП. З даною постановою відповідач був не згідний і звернувся до Апеляційного суду Львівської області з апеляційною скаргою на постанову Яворівського районного суду, якою його було визнано винним у вчиненні ДТП та залишення місця ДТП, але у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.. 38 КУпАП, справу закрито. Апеляційний суд Львівської області 19.06.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] залишив без задоволення, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 18.04.2013 року, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст.. 122-4, 124 КУпАП та закрито провадження в справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення - без змін. До дня подачі позовної заяви відповідач не відшкодував завдану суму узгоджену сторонами згідно розписки, а тому позивач [PERSON] змушений звернутися до суду і просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] в його користь 1500 Доларів США, що еквівалентно у національній валюті становить 12 150,00 грн. шкоди заподіяної ДТП; стягнути з -2- [PERSON] 5000 гривень моральної шкоди, оскільки така була завдана внаслідок постійних переживань, стресів, частих викликів в органи досудового слідства та суду; та просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю та дав пояснення аналогічне викладеному в позовній заяві. Просить позов задоволити повністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги підтримав повністю та дав пояснення аналогічне викладеному в позовній заяві. Просить позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо суми завданої шкоди посилається на його розписку, в якій зазначено, що ним буде відшкодована шкода в розмірі 1500 Доларів США. Сума грошей, зазначена в розписці, була написана під психологічним впливом з боку позивача, не може бути доказом, який підтверджує дійсну суму завданого збитку. З боку позивача не було проведено експертне авто товарознавче дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту, вартості матеріального збитку та ринкової вартості автомобіля. Тільки після авто товарознавчого дослідження можна встановити суму завданої матеріальної шкоди. Необґрунтованими вважає відповідач є вимоги позивача щодо стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки позивач не надав будь-яких доказів про завдання йому моральної шкоди, крім слів, зазначених в позовній заяві. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заперечення подане його довірителем і просить суд відмовити позивачу у позові в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання про те, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог, знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а обставини на які покликається відповідач не відповідають дійсності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Судом встановлено, що 12 грудня 2012 року біля 10.00 год. громадянин [PERSON] керуючи автомобілем марки "Крайслер" р.н. [NUMBER] по вул. Маковея в м. Яворів Львівської області, здійснив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ-2101" д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], та залишив місце ДТП, внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-4, 124 КУпАП. [PERSON] постановою Яворівського районного суду Львівської області було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та адміністративну справу відносно нього провадженням закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. З вищевказаною постановою Яворівського районного суду Львівської області відповідач [PERSON] був не згідний, а тому подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області на постанову Яворівського районного суду Львівської області, якою його було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та адміністративну справу відносно нього провадженням закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 18.04.2013 року, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАПта закрито провадження в справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення - без -3- змін. Також в судовому засіданні було встановлено, та спростовано доказами те, що не відповідають дійсності доводи [PERSON] про те, що розписка не може бути доказом, який підтверджує дійсну суму завданого збитку, оскільки вона була написана ним під примусом з боку потерпілого та його сина, які змусили його покинути місце ДТП, і які не погодились на пропозицію [PERSON] викликати працівників ДАІ для оформлення матеріалів. Як вбачається з постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 12012150350000176 від 03.01.2013 року, під час перевірки заяви [PERSON] від 26.12.2013 року про незаконне заволодіння його автомобілем " Крайслер Вояджер " в м. Яворів Львівської області 12.12.2012 року Яворівським РВ ГУ МВСУ у Львівській області було встановлено, що після зіткнення транспортних засобів водії добровільно домовились між собою не викликати працівників ДАІ і не повідомляти їх про дорожньо-транспортну пригоду, а вирішити майнові питання особисто, і саме по цій причині [PERSON] визнав свою провину в пригоді та написав відповідну заяву про намір відшкодувати завдану шкоду [PERSON]. При цьому, як запоруку своїх зобов'язань, він відтранспортував свій автомобіль " Крайслер Вояджер " додому до [PERSON] ([ADDRESS]) та залишив його на зберігання до моменту відшкодування збитків. В подальшому, [PERSON] своїх майнових зобов'язань перед [PERSON] не виконав, і, налякавшись його погроз про здачу автомобіля на пункт прийому металобрухту, 26.12.2012 року звернувся із заявою в міліцію про незаконне утримання його автомобіля " Крайслер Вояджер " [PERSON] В ході досудового розслідування не здобуто доказів на підтвердження того, що розписку про відшкодування заподіяних збитків потерпілому він написав під примусом та погрозами з боку [PERSON] Немає таких даних і в матеріалах справи, що повністю спростовує твердження [PERSON] про написання ним розписки під психологічним впливом з боку позивача. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] підозрюється у вчиненні завідомо неправдивому повідомленні суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України. Суд критично ставиться до твердження відповідача, що сума зазначена у розписці не відповідає дійсності і є надто завищеною. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідач згідно вимог Цивільного кодексу України мав право оскаржити дану розписку, але з матеріалів справи не вбачається, що він скористався цим правом. Також встановлено, що Національним банком України був встановлений такий офіційний курс гривні до долара США станом на 21.10.2013 року - 799 грн. за 100 доларів США. Частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу Українипередбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як зазначено у п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року із наступними змінами та доповненнями при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов*язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв*язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи. Розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх -4- тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п.9 Постанови). Сума відшкодування 5000 гривень моральної шкоди на користь позивача, в даному випадку, до певної міри, є завищеною, належним чином не мотивованою, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою. Суд вважає, що позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у нього постійних переживаннях з дня настання ДТП, що вплинуло на його здоров'я та стан душі. Дані події спричинили пригнічений стан позивача, що негативно відображається на відносинах у сім'ї. Після ДТП позивач не має змоги вільно пересуватися, а змушений завжди шукати транспорт для власних потреб чи потреб близьких. Постійні виклики в органи досудового слідства та суду вплинули на порушення психіки позивача, а тому суд вважає за належне стягнути з відповідача моральну шкоду завдану позивачу, яка відповідає сумі 3000 гривень. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved