Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі відповідач) про поділ майна подружжя, яку уточнила 27.11.2013 року. В позовній заяві позивачка просить визнати квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER], сумісним майном [PERSON] та [PERSON]. Також визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартиру [ADDRESS] та припинити на цю частку право власності [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за вартість належного автомобіля марки «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER] у розмірі 12853 грн. та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.08.1996 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. 21.01.2013 року шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Сімферопольського районного суду АР Крим. В період шлюбу сторонами була придбана квартира № 40 за адресою: Сімферопольський район, с. Кольчугине, вул. Молодіжна, 3 та автомобіль марки «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER]. У добровільному порядку відповідач відмовився поділити майно, у зв’язку з чим позивачка була вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги по мотивах, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог частково та пояснив, що машину він придбав за власні кошти, оскільки брав кредит. Однак він не заперечує проти позову, якщо і борги за машину суд розподілить по ? частки. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. По справі встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.08.1996 року по 21.01.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-АП № 292674 та Рішенням Сімферопольського районного суду АР Крим від 21.01.2013 року по справі № 118/8550/12. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 01.04.2004 року, зареєстрованому в реєстрі за № 2-508, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно з реєстраційної картки ТЗ 011697047 (4075848) [PERSON] є власником автомобіля марки «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER], реєстрація транспортного засобу була проведена 15.02.2012 року. Таким чином квартира за адресою: [ADDRESS] та автомобіля марки «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER], були придбані у період коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Згідно із вимогами ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як зазначено у у п.п. 23, 30 постанови Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином суд приходить до висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] та автомобіля марки «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER], є спірним майном сторін по справі. Суд критично ставиться до показань відповідача стосовно того, що він придбав автомобіль за рахунок грошових коштів наданих у борг [PERSON] та розцінює їх, як спробу відповідача залишити у власності автомобіль марки «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER]. У зв’язку з чим за позивачкою слід визнати право власності на ? частку квартири за адресою: [ADDRESS] та на ? частку автомобіля марки «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER]. Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 31-0561 від 11.11.2013 року, вартість автомобіля марки «Daewoo Nubira», державний номер [NUMBER] складає 25707,90 грн. Оскільки автомобіль є неподільною річчю та фактично знаходиться у володінні відповідача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ? частку вартості автомобіля та визнати за ним в цілому право власності на автомобіль. Проти цього у судовому засіданні не заперечував і відповідач. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1358,80 грн.. На підставі ст.ст. 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України, Постанови Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,

Outcome: approved