Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики грошей №1 від 07.12.2009 р. в сумі 12035.28 доларів США (гривневий еквівалент - 96197.99 грн.), з яких: 7920 доларів США (гривневий еквівалент - 63304.56 грн.) - основний борг; 2223.68 грн. доларів США (гривневий еквівалент - 17773.87 грн.) - проценти за користування позикою; 1159.79 доларів США (гривневий еквівалент - 9270.20 грн.) - 5% річних за порушення грошового зобов»язання; 731.81 грн. (гривневий еквівалент - 5849.36 грн.) - інфляційні витрати за час прострочення повернення основного боргу, а також визнання дійсним п.5 зазначеного договору грошової позики в якому йдеться про забезпечення виконнаня договору позики шляхом передачі позикодавцеві в заставу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського призначення площею 2.56 га. кадастровий №61252:85400:01:001:0346, яка розташована на території Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та належить на праві власності відповідачу, а також звернення стягнення на вказану земельну ділянку на суму заборгованості за договором грошової позики №1 від 07.12.2009 р. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 07.12.2009 р. вона позичила відповідачеві 7920 доларів США., які остання зобов»язувалася повернути до 27.06.2010 р. У зазначений строк відповідач зобов»язання за договором позики не виконала, боргу не повернула і на неодноразові звернення з приводу його погашення не реагує. Тому, просить стягнути з відповідача суму боргу за договором грошової позики, відсотки за користування позикою, 5% річних від простроченої суми у зв»язку із неналежним виконанням грошового зобов»язання та інфляційні витрати, а також визнати дійсним п.5 зазначеного договору грошової позики про забезпечення виконнаня договору позики шляхом передачі позикодавцеві в заставу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського призначення площею 2.56 га. кадастровий №61252:85400:01:001:0346, яка розташована на території Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та належить на праві власності відповідачу та звернути стягнення на вказану земельну ділянку в рахунок погашення боргу. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просять позов задовольнити. Про час і місце розгляду справи та виклик до суду відповідача повідомлено, в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, шляхом публікування оголошення в газеті «Свобода» №83 від 16.10.2013 року, однак відповідач в судове засідання не з"явилася з невідомої суду причини. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 07.12.2009 р. відповідач отримала від позивача 7920 доларів США, які зобов»язувалася повернути до 27.06.2010 р., що стверджується договором позики грошей №1 від 07.12.2009р. Відповідно до вимог ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов"язується повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що зобов»язань вз»ятих на себе згідно вище зазначеного договору позики відповідач не виконала, грошові кошти в сумі 7920 доларів США позивачу не повернула. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.8 Договору позики грошей №1 від 07.12.2009 р., якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 5% річних від простроченої суми. 1 долар США станом на 01.06.2013 р. в гривневому еквіваленті становить 7.993 грн. (дані офіційного сайту Національного банку України ). З огляду на вище наведене та наявність у відповідача перед позивачем заборгованості по сплаті боргу за договором позики в сумі 7920 доларів США, суд погоджується із здійсненим позивачем розрахунком 5% річних за період з 28.06.2010 р. по 01.06.2013 р. в сумі 1159.79 доларів США (гривневий еквівалент - 9270.20 грн.) за прострочення повернення коштів за договором позики наданих позивачем і вважає їх обґрунтованими. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 731.81 грн. (в гривневому еквіваленті складає 5849.36 грн.) внаслідок прострочення грошового зобов»язання за період з 28.06.2010 р. по 01.06.2013 р. суд вважає таким, що до задоволення не підлягають, оскільки позивачем розрахунок боргу здійснений відповідно до ставки долара станом на 01.06.2013 р., що компенсує позивачу матеріальні втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів . Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У договорі позики №1 від 07.12.2009 р. укладеному між сторонами, розмір відсотків за користування грошовими коштами не передбачений, тому, виходячи із положень ч.1 ст.1048 ЦК України, розмір відсотків за договором позики визначатиметься на рівні облікової ставки встановленої Національним банком України, яка у період з 08.06.2010 р. по 07.07.2010 р. складала - 9.5 % річних; з 08.07.2010 р. по 09.08.2010 р. складала - 8.5 % річних; з 10.08.2010 р. по 22.03.2012 р. складала - 7.75 % річних; з 23.03.2012 р. по 01.06.2013 р. складала - 7.5. ( дані офіційного сайту НБУ) Тому, розглянувши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2223.68 доларів США (гривневий еквівалент - 17773.87 грн.) загальної суми відсотків за період з 08.06.2010 р. по 01.06.2013 р. за договором позики №1 від 07.12.2009 р., які визначаються на рівні облікової ставки встановленої Національним банком України, перевіривши методику та періоди нарахування цієї суми суд вважає, що останні підставні та підлягають до задоволення у зазначеній сумі. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про заставу», договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про заставу», недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України. Згідно п.5 Договору грошової позики №1 від 07.12.2009 р., для забезпечення виконання договору позичальник [PERSON] передає позикодавцеві [PERSON] у заставу належну йому: земельну ділянку площею 2.56 га., кадастровий №61252:85400:01:001:0346, яка розташована на території Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №339765. У випадку, коли позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, земельна ділянка вказана в п.5 договору, переходить у власність позикодавця. Зважаючи на недотримання позивачем при укладенні договору грошової позики №1 від 07.12.2009 р. встановлених законодавством вимог щодо нотаріального посвідчення договору який містить положення щодо застави нерухомого майна - земельної ділянки, враховуючи вимоги ст.14 Закону України «Про заставу» та п.4 ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, із якого вбачається, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, тому, суд вважає, що п.5 зазначеного договору є недійсним, а позовні вимоги позивача в частині визнання дійсним п.5 Договору грошової позики №1 від 07.12.2009 р. щодо забезпечення виконання договору позики шляхом передачі позикодавцеві в заставу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського призначення площею 2.56 га. кадастровий №61252:85400:01:001:0346, яка розташована на території Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та належить на праві власності відповідачу до задоволення не підлягають. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №339765 земельна ділянка площею 2.56 га., кадастровий №61252:85400:01:001:0346, яка розташована на території Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської обласі та належить [PERSON] призначена для ведення товарного сільськогосподарського призначення . Діюче законодавство передбачає значні обмеження щодо цивільного обігу земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Із аналізу положень п.п. "б" п.15. Перехідних положень Земельного кодексу України вбачається фактична заборона цивільного обігу земель сільськогосподарського призначення, і щодо тих угод, які будуть здійснюватися в порядку виконання судового рішення. Зазначенні об"єкти земельних прав фактично є майном на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, тому суд вважає що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про звернення стягнення на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського призначення, площею 2.56 га., кадастровий №61252:85400:01:001:0346, яка розташована на території Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та належить на праві власності відповідачу на суму заборгованості за договором грошової позики №1 від 07.12.2009 р. слід відмовити. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявність договору позики грошей від 07.12.2009 р., яким стверджується отримання відповідачем позики у сумі 7920 доларів США зважаючи на те, що відповідачем не надано, а у судовому засіданні не здобуто доказів повернення позивачу суми боргу, суд приходить до висновку про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту, а позов до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі 7920 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 63304.56 грн., 5% відсотків річних від простроченої суми у зв»язку із невиконанням грошового зобов»язання в сумі 1159.79 доларів США (гривневий еквівалент - 9270.20 грн.), а також 2223.68 доларів США (гривневий еквівалент - 17773.87 грн.) - відсотків за користування позикою, а також 903.48 грн. сплаченого судового збору та 44 грн. понесених витрат пов»язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Outcome: partial