Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.06.2013 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] у свою користь 48000 грн. основного боргу за договором позики, три проценти річних за період прострочення у розмірі 1440 грн., а також судові витрати у справі у розмірі 494 грн. 40 коп.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.07.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір безпроцентної позики грошей терміном до 01.06.2012 року, за умовами якого останній взяв у нього у борг 48000 грн., які зобов'язувався повернути у визначений строк. Однак, відповідач [PERSON] до цього часу суми позики не повернув, добровільно це зробити відмовляється, уникає зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки, у зв'язку з чим він був змушений звернутись до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять поданий позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі та надав пояснення, згідно з якими договір безпроцентної позики грошей від 18.07.2011 року він дійсно підписав власноручно, як і розписку про одержання грошей, однак такі у борг не брав. Він був вимушений піти на такі дії (підписання договору позики та надання розписки за ним), так як позивач [PERSON] шляхом шантажу відібрав у нього, як землевпорядника Славської селищної ради Сколівського району Львівської області зазначену розписку, яку обіцяв повернути після отримання у власність земельної ділянки у смт. Славське Сколівського району Львівської області, зокрема після прийняття селищною радою відповідного рішення з вказаного приводу. Вважає, що фактично договір не був укладений, так як він гроші у сумі 48000 грн. у позивача [PERSON] не брав. З огляду на вказане, вважає позовні вимоги безпідставними. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 18.07.2011 року сторони уклали між собою договір безпроцентної позики грошей (а. с. 18), згідно з яким позивач [PERSON] надав, а відповідач [PERSON] прийняв у борг грошові кошти у розмірі 48000 грн., які зобов'язувався повернути до 01.06.2012 року. Вказаний договір позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] підписали власноручно, що не заперечувалося останніми у судовому засіданні. Цього ж дня, виходячи із положень договору позики, відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] обумовлені договором 48000 грн., про що ще додатково власноручно написав розписку (а. с. 18, тильна сторона). Зазначені обставини також підтвердила у судовому засіданні допита у якості свідка [PERSON], що була присутньою під час укладення вказаного вище договору та передачі грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, у даному випадку грошові кошти, у строки та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 зазначеного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інші проценти річних не встановлені у договорі. Відповідач [PERSON], який виступає у вказаному вище договорі позичальником, грошові кошти у розмірі 48000 грн. у визначеному порядку та у встановлений договором строк - до 01.06.2012 року не повернув, а тому повинен на відповідну вимогу кредитора, яким виступає позивач [PERSON], сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інші проценти річних у договорі не вказані. Позивач [PERSON] ставить вимогу про повернення йому основної суми боргу - грошових коштів у розмірі 48000 грн., а також три проценти річних від простроченої суми за період прострочення, яка становить 1440 грн.. З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] основного боргу у розмірі 48000 грн., ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є підставними та обґрунтованими. Стягнення основної суми боргу із врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення позивач [PERSON] не просить, а, відтак, така підлягає стягненню без інфляційних нарахувань. Оскільки договором безпроцентної позики грошей від 18.07.2011 року не визначено розмір процентів річних від простроченої суми, тому за прострочення виконання грошового зобов'язання за таким договором з відповідача [PERSON] у користь позивача [PERSON] підлягають також сплаті три проценти річних від простроченої суми за період позовних вимог, як це зазначено у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Сума трьох процентів річних за договором становить 1440 грн.. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Однак, якщо договір укладений у письмовій формі, то рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідач [PERSON] договір безпроцентної позики грошей від 18.07.2011 року не оспорював, зокрема не подав у процесі розгляду справи зустрічний позов про визнання договору безпроцентної позики грошей недійсним, як і не заперечував того факту, що власноручно підписав його та власноручно написав розписку про одержання грошових коштів. У судовому засіданні не здобуто також жодних доказів на підтвердження того, що договір безпроцентної позики грошей 18.07.2011 року був укладений сторонами під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, а ті обставини, на які посилається відповідач [PERSON] у своїх усних запереченнях проти позову, не відносяться до жодної із перелічених умов у розумінні змісту ст. ст. 230, 231, 232 та 233 ЦК України. Також, виходячи із положень ст. 1051 ЦК України, суд не може брати до уваги лише пояснення відповідача [PERSON] з приводу неодержання ним у борг грошових коштів, як і не міг-би брати до уваги покази свідків на підтвердження вказаного факту у разі оспорювання відповідачем [PERSON] договору позики. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України, зокрема відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачу [PERSON] 48000 основного боргу за договором безпроцентної позики грошей від 18.07.2011 року та 1440 грн. - три проценти річних від суми боргу за весь період прострочення. У зв'язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі з відповідача [PERSON] у користь позивача [PERSON] підлягають також стягненню і всі документально підтверджені судові витрати у справі, зокрема 494 грн. 40 коп. судового збору за подання позовної заяви згідно квитанції № 32 від 19.06.2013 року (а. с. 2) та 1500 грн. коштів за отримання правової допомоги згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 16 від 19.06.2013 року (а. с. 8). Таким чином, з відповідача [PERSON] у користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення 51434 грн. 40 коп. (48000 грн. основний борг + 1440 грн. три проценти річних + 1994 грн. 40 коп. судові витрати = 51434 грн. 40 коп.).

Outcome: approved