Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

31.10.2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Жмеринської міської ради, [PERSON] та [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності квартири, в якому вказала, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.09.1996 року, виданого виконавчим комітетом Жмеринської міської ради народних депутатів згідно з рішенням від 25.09.1996 року №2664. Вказане свідоцтво про право власності на житло зареєстровано 01.10.1996 року в КП "ВООБТІ", інвентаризаційна справа №7551, реєстровий №5760. Чоловік позивача [PERSON], помер 16.10.2002 року. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема й на належну йому частину квартири та грошового внеску з нарахованими відсотками та компенсацією. Спадщину після смерті чоловіка [PERSON] позивач прийняла, шляхом подачі письмової заяви про прийняття спадщини до Жмеринської міської державної нотаріальної контори, а 21.04.2003 року в цій же нотаріальній конторі за реєстром № 1-693 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з грошового внеску з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігається в філії Жмеринського відділення Ощадбанку №2910/024 на особовому рахунку №2846. Позивач [PERSON] зверталася в Жмеринську міську раду з проханням визначити частки усіх співвласників квартири для подальшого оформлення нею спадщини після смерті її чоловіка [PERSON]. Але 07.10.2013 року за № Г-1366/2 надали письмову відмову, де вказано, виконавчий комітет Жмеринської міської ради не має підстав для внесення змін у свідоцтво про право власності на житло та зазначити розміру частки кожного співвласника. Жмеринська міська державна нотаріальну контора своєю постановою за №779/02-31 від 02.09.2013 року також відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] на належну йому частку квартири, так як частка померлого у спільній сумісній власності не визначена. У зв'язку з цим позивач просить визначити, що частки [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності, на квартиру [ADDRESS] є рівними і частка кожного становить 1/4. Також визначити, що частка померлого 16 жовтня 2002 року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/4. В попереднє судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі. Представник Жмеринської міської ради Вінницької області [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала заяву проте, що позов визнає повністю та не заперечує проти задоволення даного позову в попередньому судовому засіданні, а також просить розглянути справу без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явились, але надали заяви проте, що позов визнають повністю та не заперечують проти задоволення даного позову, а також просили розглянути справу без їх участі. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4 ст.130 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову ухвалення рішення проводиться в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Відповідно до змісту ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до абз.2 п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. На цей час таке виділення (визначення) не може бути зроблено, у зв'язку з тим, що в зазначеній квартирі один з власників, а саме [PERSON], помер 16.10.2002 року. Враховуючи те, що між співвласниками спірної квартири не було встановлено домовленості щодо розміру часток, суд виходячи із рівності часток кожного співвласника і вважає можливим визначити, що частка [PERSON]В, [PERSON], [PERSON] та померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована в [ADDRESS], є рівними і частка кожного становить 1/4. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved