Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

Позивачі, [PERSON], [PERSON], звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять суд: визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 08 листопада 2007 року згідно договору купівлі-продажу вони купили у гр. [PERSON] квартиру [ADDRESS] у долях відповідно ? та ? частини квартири кожний. Зазначені в договорі частка ? частина квартири [ADDRESS] зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на праві приватної власності за [PERSON], а частка ? в вищевказаній квартирі за - [PERSON]. Дана квартира є двохкімнатною загальною площею 47,1 кв.м., житловою 32,0 кв.м. З довідки Ф-3 від 22 березня 2013 року за № 472, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 417 комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району у будинку № 5, вбачається, що в квартирі [ADDRESS], з 2010 року зареєстрований гр. [PERSON], [INFO], який жодного дня з моменту реєстрації не проживав та не проживає на даний час в квартирі. Як вбачається з довідки МВС України Головного управління в місті Києві Дніпровського райуправління від 20 травня 2013 року, перешкод в користуванні квартирою гр. [PERSON] власники квартири не чинили. Він не виявляв бажання в квартирі проживати, однак і не виявляв бажання знятися з реєстраційного обліку. Вони неодноразово зверталися до [PERSON] з проханням знятися з реєстраційного обліку так як він ніколи не проживав в їхній квартирі, не сплачує комунальні послуги та має своє житло. Однак він ігнорує їх. 13 лютого 2013 року комісією в складі трьох осіб було проведено обстеження житлових умов у квартирі [ADDRESS]. При обстеженні було виявлено, що у квартирі особистих речей гр. [PERSON] немає, а також останній в даному помешканні не проживає та не з'являється з 2010 року, що вбачається із акту обстеження від 13 лютого 2013 року. Жодних домовленостей у них з відповідачем щодо збереження за ним житла за час його відсутності не було. Реєстрація відповідача вказаної квартири перешкоджає їм у реалізації свого права власності на своє майно, у зв'язку з чим вони вимушені звернутися до суду. Позивачі в судове засідання не з'явилися, представник позивачів [PERSON] подала до суду заяву, з проханням розглядати справу у її відсутність, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, з проханням розглянути справу у його відсутність, позов визнає, просить його задовольнити. Також зазначив, що дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] більше трьох років, комунальні платежі не сплачує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачів та їх представника, відповідача. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] продала належну їй на праві приватної власності, а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] в таких долях кожний: [PERSON] - ? частини, [PERSON] - ? частину. Згідно інформаційної довідки від 18 червня 2013 року, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: ? частини [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотокругу, 28 листопада 2007 року, № 6895; ? частини [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотокругу, 28 листопада 2007 року, № 6895. Відповідно до довідки форми 3 № 472 від 22 лютого 2013 року, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 417, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - з 2008 року, [PERSON] - з 2008 року та [PERSON] - з 2010 року. Як вбачається з акту свідчень сусідів-мешканців будинку [ADDRESS] від13 лютого 2013 року, затвердженого начальником ЖРЕО № 417, в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [INFO] не проживає з 2011 року. Особисті речі [PERSON] в квартирі [ADDRESS] відсутні. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 ст. 161 ЖК Української РСР встановлено, що наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 ЖК Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як підтверджується наявними в справі доказами, відповідач у спірній квартирі не проживає, наміру заселятись до квартири не має, витрат, пов'язаних з утриманням квартири і сплатою комунальних послуг не несе. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно довідки Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 417 від 08 травня 2013 року № 1028, [PERSON], [INFO] з 24 квітня 2010 року із заявами про перешкоди в користуванні житлом квартирою [ADDRESS] протягом 2009-2013 року до ЖРЕО № 417 не звертався. Відповідно до відповіді на запит Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 20 травня 2013 року № 48/6229 вх., згідно інформації канцелярії райуправління та інтегрованої інформаційно-пошукової системи ГУ МВС України в м. Києві гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] протягом 2009-2013 років із заявами та повідомленнями щодо перешкод в користуванні житлом-квартирою [ADDRESS] до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві не завертався. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved