Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

28 жовтня 2011 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Ленінський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], є власністю ВАТ «Дніпроважмаш» (правонаступником якого є ПАТ «Дніпроважмаш»). Відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було надано у тимчасове користування місце квартиру [ADDRESS]. Відповідачі з моменту реєстрації в цій квартирі не проживали. Згідно останніх уточнень позовних вимог позивач просив суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2013 року було скасовано заочне рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], Ленінський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання втративши ми право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце судового засідання повідомлялися через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров`я» . Причини неявки у судове засідання не повідомили, письмових заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Представник третьої особи - Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомили. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Судом з'ясовано, що підставою звернення позивача до суду є захист гарантованого ст.30 Конституції України права на недоторканість житла та інтересів, пов'язаних із реалізацією права власності на майно. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, допитавши свідків вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. В ході судового розгляду встановлено, що квартира [ADDRESS] належить ВАТ «Дніпроважмаш» (правонаступником якого є ПАТ «Дніпроважмаш»), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради. Відповідачу [PERSON] було надано у тимчасове користування квартиру [ADDRESS], в зв'язку з чим вона була зареєстрована за зазначеною адресою, згодом за вказаною адресою було зареєстровано членів її родини, а саме [PERSON], [PERSON]. За місцем реєстрації відповідачі не проживають, що підтверджується актами від 30.12.2009 року, 03.07.2010 року, 19.08.2010 року, 01.10.2010 року, 30.11.2010 року, 26.01.2011 року, 02.02.2011 року,20.12.2013року. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] які пояснили, що відповідачі в квартирі [ADDRESS] не проживають вже тривалий час. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів в квартирі [ADDRESS] порушує право позивача, як її власника, відповідачі за зазначено адресою не проживають, і тому суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідачі мають бути зняті з реєстрації у зазначеній квартирі.

Outcome: approved