Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, згідно якому 31.10.2007р. позивач уклала з відповідачем, в особі [PERSON], депозитний договір №26301011305500, та внесла на депозитний рахунок 6000 дол. США, що становить 30300 грн. За договором встановлено процентну ставку 10,7% річних. Строк дії договору був до 30.10.2008р. У 2008 році для продовження дії договору позивач не зверталась. У 2009 році уклала з [PERSON] новий договір депозиту від 02.06.2009р. №263520056489600, в якому було поставлено печатку відповідача. За даним договором на депозит вносилось 6906,10 дол. США, проценти 12,6 річних, строк дії договору до 02.12.2009р. У грудні 2009 року позивач також не прийшла до відповідача для продовження договору. У 2010р. позивач звернулась до відповідача і дізналась, що договір за 2009р. недійсний, а договір за 2008р. було розірвано і з депозитного рахунку були зняті кошти. Позивач звернулась до правоохоронних органів, і відносно [PERSON] було винесено вирок, яким визнано винною за ст.ст. 191 ч.3, 191 ч.4, 209 ч.1, 366 ч.2, 366 ч.1 КК України, та встановлено злочинність діяння за вказаним вище фактом. Просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі33350,26 грн. Зазначила, що внаслідок вчинення злочину щодо неї, вона отримала моральну шкоду, яку оцінює в сумі 5000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з,явилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з,явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання 06.11.2013р., 20.11.2013р., 05.12.2013р., 19.12.2013р. не з,явився, був повідомлений належним чином (а.с.67,70,76,84 - повідомлення, 73,86 - повідомлення про вручення). Третя особа в судове засідання 06.11.2013р., 20.11.2013р., 05.12.2013р., 19.12.2013р. не з,явилась, була повідомлена належним чином (а.с.66,71,77). Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. 31.10.2007р. позивач уклала з відповідачем, в особі [PERSON], депозитний договір №26301011305500, та внесла на депозитний рахунок 6000 дол. США, що становить 30300 грн. За договором встановлено процентну ставку 10,7% річних. Строк дії договору був до 30.10.2008р. (а.с.5-6). 11.11.2011р. вироком Центрально-міського районного суду [PERSON] визнано винною за ст. 190 ч.2, 191 ч.3, 191 ч.4, 209 ч.1, 366 ч.1, 366 ч.2 КК України. Відповідно до даного вироку, який було частково змінено ухвалою ВССУ, встановлено протиправність дій [PERSON], яка працювала начальником відділення 26 АКИБ УкрСиббанк, за адресою: м. Кривий Ріг, пр Перемоги, 13, будучи посадовою особою, діючи на підставі довіреності ВЕХ 776203 від 07.09.2007р., відповідно до якої мала право укладати, змінювати та припиняти договора, заволоділа грошовими коштами банку на суму 30300 грн. за наступних обставин: 31.10.2007р. між АКИБ УкрСиббанк, в особі начальника відділення №206 АКИБ Укрсиббанк [PERSON] з одного боку, та [PERSON] з іншої укладено договір 26356011305500 банківського вкладу (депозита), відповідно до якого [PERSON] вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на депозитний рахунок 26356011305500 в сумі 6000 дол. США - еквівалент 30300 грн., строком до 30.10.2008р. 16.05.2008р. [PERSON], зловживая своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою привласнення чужого майна дала вказівку операціоністу [PERSON] про складання завідомо неправдивого документа - заяви від імені [PERSON], датованого 16.05.2008р., про дострокове розторгнення вказаного вище депозитного договору, в якому невстановлена особа поставила підпис [PERSON], після чого [PERSON] надала заяву операціоністу [PERSON], яка виготовила заяву про видачу готівкових коштів №57 від 16.05.2008р. та №56 від 16.05.2008р., в яких [PERSON] власноручно виконала підпис [PERSON] У вироку встановлено, що підписи не [PERSON] Отримавши заяву про видачу коштів №57 та 56 [PERSON] надала їх до каси відділення 206 АКИБ Укрсиббанк, де у відсутність [PERSON] отримала гроші в сумі 30300 грн., які привласнила, і в подальшому використовувала на власний розсуд, чим завдала банку шкоду на вказану суму. 02.06.2009р. [PERSON], маючи умисел на приховування злочину склала завідомо підробний документ - нетиповий договір по депозиту в іноземній валюті №263520056489600 від 02.06.2009р., і таким чином ввела в оману [PERSON] відносно правдивості операцій з пролонгації попереднього депозитного договору (а.с.20-62,79-81,7). Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки зазначені вище обставини встановлені у Вироку Центрально-міського районного суду від 11.11.2011р., що було частково змінено ухвалою ВССУ, додатковому доказуванню вони не підлягають, і суд вважає встановленим, що позивачу завдано шкоду внаслідок дій третьої особи, яка перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, судом встановлено, що позивачу завдано шкоду на суму 30300 грн., що встановлено у вказаному вище вироку. Щодо зазначення позивачем суми 33350,26 грн., то суду не доведено завдання шкоди на дану суму, оскільки не підтверджено з чого виходив позивач, коли переводив дол. США у гривні, суду довідку з курсу валют не надано. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушених прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року №4, з подальшими змінами " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року №4, з подальшими змінами " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що позивачу, діями відповідача, завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок протиправних дій відповідача. Вказана шкода виявляється в переживанні, напрузі відносно отримання коштів. Суду надані довідки, відповідно до яких позивач вимушена була лікуватись, хворіла (а.с.9-12), їй потрібні були кошти, які вона поклала на депозит, але їй їх не повертали. Згідно практики Європейського суду з прав людини в справах: Гольм проти Швеції від 25 жовтня 1993 року., Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, "Костичев проти України", "Ніколова проти Болгарії" (1999 р.), ""Комінґерсолл С. А." проти Португалії", де судом було встановлено, що вчинення злочину щодо потерпілого вже є підтвердженням завдання останньому моральної шкоди. При визначенні розміру завданої позивачу відповідачем моральної шкоди, суд відповідно до ст. 1193 ЦК України, враховує, що суду даних, щодо тяжкості матеріального становища відповідача не надано, також не надано даних, щодо початку процедур банкрутства відповідача, тому суд вважає, що відповідач може сплатити моральну шкоду. Позивачем визначено розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн., і суд вважає дану суму обгрунтованою, такою, що відповідає обставинам справи, та понесеним моральним стражданням, такою, що буде відповідати принципу сатисфакції. На підставі викладеного та

Outcome: partial