Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У 2005 році відповідач звернувся до них з проханням дозволити йому проживання у їх квартирі на правах квартиранта і позивач дозволила йому вселитися тимчасово, у 2009 році у КП «ЖЕО Центрального району м. Сімферополя» був зареєстрований договір найму, на підставі якого відповідач був зареєстрований у їх квартирі. Проте за час проживання відповідач зловживав спиртними напоями, неодноразово влаштовував скандали, сварки і позивачам доводилося неодноразово викликати працівників міліції. Змиритися з подібною поведінкою відповідача було неможливо, і за вимогою позивачів відповідач залишив їх квартиру. Вважають, що відповідач втратив право користування квартирою, оскільки не будучи членом їх сім'ї, він не проживав у квартирі з 2005 року і після укладення договору найму у квартиру він у квартиру не вселявся, просили визнати його таким, що втратив право користування квартирою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Вислухав позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси, фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У сенсі вимог частини 4 статті 311 ЦК фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що позивачі у рівних частках є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 квітня 2002 року виконавчим комітетом Сімферопольської міської Ради АР Крим згідно розпорядженню органу приватизації (а.с.5). Відповідач [PERSON] був вселений у квартиру 15.10.2009 року на підставі договору найму № 114, укладеного з [PERSON] та зареєстрованого у КП «ЖЕО Центрального району м. Сімферополя» (а.с.8-9). Таким чином правовідносини по справі склалися у зв'язку з користуванням житлом, право на яке у відповідача виникло за договором найму житлового приміщення. Правовідносини з найму житла у житлових приміщеннях в будинках (квартирах) приватного житлового фонду врегульовано ЦК України та главою 6 ЖК України щодо користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Обставин, які б свідчили про наявність у сторін справи сімейних чи родинних відносин, судом не встановлено. Строк договору найму сторонами не визначено, у зв'язку з чим з урахуванням ч.2 ст.159 ЖК вважається, що договір найму укладений на невизначений строк. Згідно з частиною 3 статті 168 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року із змінами, при вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням наймачами жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду, суди повинні мати на увазі, що укладений на невизначений строк договір найму жилого приміщення може бути розірваний за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому і членам його сім'ї і наймач був попереджений про наступне розірвання договору не менше ніж за три місяці. Під час судового розгляду було встановлено, що відповідач не проживає в квартирі позивача більше 5 років, не зважаючи на те, що договір найму укладений у 2009 році. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила ці обставини. Відповідно до частини 1 статті 163 ЖК, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього кодексу. Згідно з частиною 1 статті 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Обставин, які б свідчили про наявність причин збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 ЖК понад шість місяців, судом не встановлено. Зважаючи на те, що відповідач понад шість місяців не користується житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], вимоги позивачів про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є обґрунтованими, отже позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved