Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Концерну «Військторгсервіс» в особі Філії «Кримське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» про стягнення боргу за договором позики, третя особа концерн «Військторгсервіс», мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 червня 2013 року між фізичною особою [PERSON], як позикодавцем та філією «Кримське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», як позичальником, був укладений договір позики на суму 180 000 грн. на строк до 18.07.2013 року. 05.08.2013 року позивачем на до адреси позичальника була надіслана претензія про погашення заборгованості в строк до 15.08.2013 року. У відповідь на претензію отримано лист, в якому позичальник вказує на те, що у зв’язку зі зміною керівництва та з метою подальшого детального розгляду претензії, просив направити фінансові документи, які підтверджують переказ суми позики. Таким чином, на думку позивача, відповідач ухилився від виконання взятих на себе зобов’язань з повернення боргу. З урахуванням наведеного та з посиланням на ст.ст. 15, 16, 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049 Цивільного Кодексу України, позивач просив суд: стягнути з Концерну «Військторгсервіса» в особі філії «Кримське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» суму боргу у розмірі 180 000 грн. (а.с.1-2). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та з підстав, викладених в позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особи [PERSON], діючі на підставі довіреностей, заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], зазначаючи при цьому, що договір позики був укладений начальником Філії «Кримське управління військової торгівлі», що діяв на підставі положення, але ж за межами своїх повноважень, тому у Концерну «Військторгсервіс» відсутній обов’язок по поверненню позивачеві суми за договором позики від 19.06.2013 року. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, проаналізувавши усі наявні по справі докази та матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Концерну «Військторгсервіс» в особі Філії «Кримське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», виходячи з наступного. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом цивільного процесуального законодавства, відповідачем за цивільним позовом є особа, яка вступає в процес або притягується судом до участі у справі за вказівкою (вимогою) позивача. При цьому, за припущенням позивача, саме ця особа допускає порушення суб’єктивного права та охоронюваного законом інтересу позивача. Так, заявляючи позовні вимоги до Концерну «Військторгсервіс» про стягнення суми за договором позики, позивач, обґрунтовуючи їх, посилається на договір позики, укладений 19.06.2013 року між ним, [PERSON] як Позикодавцем, з одного боку, та Філією «Кримське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», в особі начальника [PERSON] як Позичальником з іншого боку (а.с.3). Але ж, за цим договором позивач [PERSON] передав грошову суму у розмірі 180 000 грн. строком на один місяць саме начальнику Філії «Кримське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» - [PERSON], що діяв на підставі Положення. Зі змісту зазначеного договору не убачається, що обов’язок по поверненню позивачеві суми позики виник саме у визначеного позивачем відповідача - Концерну «Військторгсервіс», який взагалі не був стороною цього договору та не надавав будь-кому повноваження на його укладення. Таким чином, позивач, усупереч положенням частини 1 статті 61 ЦПК України, не довів заявлені ним вимоги до Концерну «Військторгсервіс», що є підставою для відмови [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Концерну «Військторгсервіс» про стягнення боргу з договором позики від 19.06.2013 року. З наявного у матеріалах цивільної справи Статуту Концерну «Військторгсервіс» та Положення про Філію «Кримське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» ( у редакції, що діяла на час укладання Договору та на підставі якого діяв начальник Філії, укладаючи договір позики) (а.с.19-39), не убачається, що Концерн «Військторгсервіс» як Засновник Філії «Кримське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання узятих філією на себе зобов’язань. Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed