Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивачі звернулися до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаною позовною заявою та посилаючись на те, що сторони правочину домовилися щодо його істотних умов, виконали їх у повному обсязі та уклали його у формі, що відповідала вимогам законодавства на дату його укладення, просили суд задовольнити позов та визнати договір міни нерухомого майна №226 від 05.06.1997 року - дійсним. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачі звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали, відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню з наступних підстав: 05.06.1997 року між сторонами по справі на товарній біржі «Нерухомість-Сангай» було укладено договір міни нерухомого майна. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] обміняв належну йому квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,90 кв.м., житловою площею 17,10 кв.м. - на 3/4 частини квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] та 1/4 частину тієї ж квартири, що належала [PERSON], загальною площею 64,10 кв.м., житловою площею 38,30 кв.м. Вказаний договір було укладено 05.06.1997 року на Товарній Біржі «Нерухомість-Сангай» за № 226 та 06.06.1997 року було зареєстровано Миколаївським МБТІ за №15936. На момент укладання договору міни нерухомого майна був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що всі зобов'язання за договором міни №226 від 05.06.1997 року його сторонами виконані у повному обсязі, взаємних претензій з приводу виконання умов договору сторони не мають. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов про визнання договору міни дійсним є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору за розгляд справи, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача, разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в подальшому з заявою для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved