Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ Зелений парк про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, вказуючи на те, що з 21 листопада 2012 року перебував у трудових відносинах з ТОВ Зелений парк. 21 лютого 2013 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, проте заборгованість по заробітній платі після звільнення відповідачем була виплачена лише частково після звільнення. На даний час відповідач не розрахувався з позивачем, з огляду на що, позивач просить стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22 лютого 2013 року та моральну шкоду в розмірі 15000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, зазначивши, що позивач повідомлявся про необхідність зявитися в бухгалтерію підприємства для отримання розрахунку. Між тим, повідомлення адміністрації відповідача позивач ігнорував умисно. Оскільки відсутня вина роботодавця у несвоєчасності розрахунку, підстав для стягнення середнього заробітку та моральної шкоди за час затримки розрахунку немає. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], на підставі наказу № 62-к від 21 листопада 2012 року, був прийнятий на посаду машиніста (кочегара) котельні другого розряду ТОВ Зелений парк, з випробувальним строком один місяць та з оплатою праці згідно штатного розпису. На підставі наказу № 64-к від 29 листопада 2012 року позивача [PERSON] було переведено з 30 листопада 2012 року на посаду електрогазозварника четвертого розряду ТОВ Зелений парк, з оплатою праці згідно штатного розпису. На підставі наказу № 9-к від 21 лютого 2013 року позивача [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В подальшому, на неодноразові усні звернення позивача щодо виплати заборгованості по заробітній платі, роботодавець здійснив частковий розрахунок по заборгованості, проте, повного розрахунку не здійснив, що, крім пояснень позивача, в судовому засіданні було підтверджено даними письмових звернень до Славутської міжрайонної прокуратури, Територіальної державної інспекції з питань праці у Хмельницькій області, Територіальної державної інспекції з питань праці у місті Києві, Виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області. Відповідно до даних довідки про доходи, яка була надана ТОВ Зелений парк за № 113 від 02 жовтня 2013 року, позивачу [PERSON] було нараховано за листопад 2012 року заробітну плату в розмірі 483,50 гривень, за грудень 2012 року 1325,23 гривень, за січень 2013 року 1340,35 гривень, за лютий 2013 року 936,76 гривень. Даних про розмір заборгованості по заробітній платі позивачу [PERSON] надано не було, таку довідку за № 117 від 28 жовтня 2013 року було видано лише на вимогу суду, з якої слідує, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем становить 227,61 гривень. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 227,61 гривень підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 22 лютого 2013 року то вона задоволенню не підлягає, оскільки за даними телефонограм, наданих представником відповідача, позивач [PERSON] в телефонному режимі 22 лютого 2013 року був повідомлений про необхідність явки до відповідача для отримання остаточного розрахунку при звільненні, а також повідомлявся 09 вересня 2013 року, проте відмовився отримувати кошти, а тому прострочення за цей період існує не з вини підприємства. Факт повідомлення адміністрацією відповідача про необхідність прибуття до бухгалтерії за остаточним розрахунком в судовому засіданні частково визнав позивач. Мотивація ухилення позивача від явки за остаточним розрахунком обґрунтовується суперечкою із представником адміністрації відповідача та численними зверненнями до державних установ із скаргами та зверненнями із позовом до суду саме з метою отримання компенсації за затримку розрахунку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, слід відмовити, оскільки остаточна невиплата сталася не з вини власника або уповноваженого органу. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. П.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, враховує обставини, за яких така шкода була заподіяна, глибину та тривалість душевних страждань позивача, вимоги розумності і справедливості, а також те, що позивач повідомлявся про необхідність зявитися за розрахунком, проте від отримання коштів відмовився, тому суд вважає, що з ТОВ Зелений парк на користь [PERSON] має бути стягнута моральна шкода в розмірі 200 гривень. Такі висновки суду ґрунтуються та факті доведення у суді невиплати у день звільнення з роботи суми 227,61 гривні, та наступне запрошення відповідача за остаточним розрахунком, тобто формальну заьтримку остаточного розрахунку на одну добу. Судові витрати по справі становлять 229,40 гривень, які відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved