Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] площею 557 кв. м. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації від 19.04.1999 року №294 про дозвіл на подальше використання архітектурних малих форм, подовжено термін дії Дніпровської районної адміністрації від 08.02.1996 року №74 «Про дозвіл на подальше використання тимчасових споруд по вул.. Алма-Атинська» терміном на три роки з часу прийняття цього розпорядження. 07.05.2011 року між ним та [PERSON] був укладений Договір про спільне будівництво та експлуатацію павільйону за адресою: [ADDRESS]. Предметом даного договору було визначено та затверджено організаця спільної діяльності в сфері господарської діяльності, пов'язано з реконструкцією, будівництвом об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], реєстрація права власності на нежитлову будівлю та організація діяльності торгівельного павільйону в нежитловій будівлі за вищевказаною адресою. Згідно умов договору сторони зобов'язалися діяти шляхом об'єднання майна і зусиль. Відповідно до Договору про спільне будівництво та експлуатацію павільйону за адресою: [ADDRESS] він взяв на себе зобов'язання з моменту підписання Договору за власні кошти здійснювати проведення робіт по реконструкції, будівництву нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS]. Тим самим, відповідач взяв на себе зобов'язання з моменту підписання Договору отримати відповідну дозвільну документацію на проведення реконструкції, будівництва нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та після завершення позивачем робіт по реконструкції, будівництву зазначеної вище нежитлової будівлі, зареєструвати право власності на нежитлову будівлю на його ім'я. На початку вересня 2011 року позивачем було завершено будівництво нежилого приміщення за зазначеною адресою, після чого загальна площа об'єкту становить 557 кв.м. 21.11.2011 року КМБТІ виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю, за згаданою адресою. Після проведення робіт відповідач на звернення позивача з приводу надання необхідних документів для реєстрації права власності, в визначених умовах Договором від 07.05.2011 року, на нежиле приміщення, не реагував, від будь-яких пояснень ухилявся, в зв'язку із чим позивач вимушений звернутис я до суду з даним позовом, за захистом своїх прав та інтересів. В подальшому позивач уточнив свої вимоги та просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею - 557 кв.м. Представник позивача в судове засідання надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов з підстав, викладених в уточненнях до позову. Просила розглянути справу у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечила проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.05.2011 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про спільне будівництво та експлуатацію павільйону за адресою: [ADDRESS] Предметом даного Договору було визначено та затверджено організацію спільної діяльності в сфері господарської діяльності пов'язано з реконструкцією, будівництвом об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] реєстрація права власності на нежитлову будівлю та організація діяльності торгівельного павільйону в нежитловій будівлі за адресою: [ADDRESS]. Згідно умов Договору сторони зобов'язують діяти шляхом об'єднання майна, і зусиль. Відповідно до Договору про спільне будівництво та експлуатацію павільйон адресою: [ADDRESS] від 07.05.2013 року, позивач взяв на себе зобов'язання з моменту підписання Договору за власні кошти здійснювати, проведення робіт по реконструкції, будівництву нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS]. Тим самим, відповідач взяв на себе зобов'язання з моменту підписання Договору отримати відповідну дозвільну документацію на проведення реконструкції, будівництва нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] та після завершення позивачем робіт по реконструкції, будівництву зазначеного вище зареєструвати право власності на нежитлову будівлю на ім'я позивача. (а.с. 7-9) В судовому засіданні встановлено, що на початку вересня 2011 року позивачем було завершено будівництво нежилого приміщення: [ADDRESS] після чого загальна площа об'єкту становить - 557 кв. м. 21.11.2011 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що після проведення робіт відповідач на звернення позивача з приводу надання необхідних документів для реєстрації права власності, у визначених умовах Договором від 07.05.2011 року на нежитлову будівлю не реагувала, від будь-яких пояснень ухилялася. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Цивільний кодекс України розкриває поняття права власності як сукупність трьох правомочностей власника: права володіння, права користування та права розпорядження. У відповідності до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема їх правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини 2 ст. 16 ЦК України визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового праг та інтересу. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (із змінами та доповненнями) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. З огляду на викладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved