Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DOYWGF40000204 від 04.11.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000.00доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.72% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.1.12015 року. Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відмотками,комісією, а також інші витрати. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов’язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залучені позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов’язкових платежів з цих кошт. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення боржником зобов»язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право стягувача вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв’язку з зазначеними порушеннями зобов’язань за кредитним договором відповідач станом на 21.06.2013 року має заборгованість 8622,84доларів США, що за курсом НБУ складає 68896,49грн., яка складається з наступного: 5118,60доларів США-заборгованість за кредитом; 1486,40доларів США-заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 608,00 доларів США-заборгованість по комісії за користування кредитом; 1409,84 доларів США-пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором. В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором між банком та відповідачем 06.12.2005 року був укладений договір іпотеки № 391, відповідно до умов якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: м. Макіївка, вул. Ярошенко, буд.5/71 кв.7, що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 40400,00грн.. Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов’язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов’язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.2 ст. 39 зазначеного Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України – звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, отже відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки, розташованого за вище вказаною адресою. До звернення із позовом до суду, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобов’язанням, позивач надіслав повідомлення боржнику про порушення основного зобов’язання та іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житлове приміщення у разі продовження порушення. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов’язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки – квартиру загальною площею 40,64кв.м, житловою площею 26,00кв.м, яка розташована за адресою: м. Макіївка, вул. Ярошенко, буд.5/71 кв.7 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Крім того,просять суд виселити відповідача [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані або проживають у зазначеній квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку, а також стягнути на їх користь понесені судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору за подачу позовної заяви до суду. Представник позивача в судове засідання не з’явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належними чином, в установленому законом порядку. Таким чином, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечував у поданій суду письмовій заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтву про державну реєстрацію юридичної особи, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19.03.1992 року та у зв’язку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 року/а.с.28об/. ПАТ КБ «ПриватБанк» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою АА № 241170 з ЄДРПОУ/а.с.27/. З виписки із Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк»(нова редакція) вбачається, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов’язань закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»/а.с.29/. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов’язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором , а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти . Відповідно до кредитного договору № DOYWGF40000204 від 04.11.2005 року встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] був укладений договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобов'язання, а саме: кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 8000,00 доларів США для покупки житла, а останній був зобов’язаний погашати наданий кредит і сплачувати відсотки за його користування в наступному порядку: щомісячно у період сплати з 29 по 04 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 150,96доларів США/а.с.19-21/ Положеннями ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як встановлено в судовому засіданні,06 грудня 2005 року між сторонами був укладений договір іпотеки № 391, відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] у забезпечення виконання зобов’язання за вище вказаним кредитним договором з повернення кредиту наданого у вигляді відновлювальної кредитної лінії у строк до 03 листопада 2015 року включно, надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 40,64кв.м, житлова площа-26,00кв.м, що знаходиться за адресою: м. Макіївка, вул. Ярошенко, буд.5/71 кв.7. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2005 року, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу за реєстровим № 4478, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.11.2005 року у книзі № 235, номер запису 49732. Сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 40400,00грн. Загальна вартість предмету іпотеки складає 5261грн. згідно витягу № 8938728 з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 14.11.2005 року КП БТІ м. Макіївки. Відповідно до п. 15.7.2 вище вказаного договору іпотеки іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання виконання якого-небудь зобов’язань за кредитним договором у випадку порушення позичальником якого-небудь із зобов’язань, передбачених умовами кредитного договору. Відповідно до п.15.9 зазначеного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п.15.7 цього договору іпотеко держатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, комісії, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог. 06.12.2005 року в зв’язку з посвідченням договору іпотеки, нотаріусом накладена заборона відчуження зазначеного у договорі майна, що належить [PERSON], до повернення позики в повному обсязі/а.с.22-24/. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов»язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Як встановлено судом, кредитний договір та іпотечний договір, що укладені між сторонами, підписані уповноваженою на це особою ПАТ КБ «ПриватБанк» та особисто відповідачем [PERSON]. Договір іпотеки посвідчений у нотаріальному порядку. Таким чином, на підставі наданих належних письмових доказів судом встановлено, що між сторонами були укладені вище вказані договори, відповідно до умов яких, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов»язки. Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання не допускається. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості підтверджений факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № DOYWGF40000204 від 04.11.2005 року і загальна сума заборгованості за цим кредитним договором складає 8622 долара США84 цента, що в перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ станом на 21.06.2013 року складає 68896,49грн., з яких: 5118,60доларів США - заборгованість за кредитом; 1486,40доларів США -заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 608,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1409,84 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором/а.с.10-14/. Згідно ч.1,2 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов»язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом порушених прав до суду у встановленому порядку. З повідомлення про усунення порушень та добровільного виселення № 30.1.0.0/2-964 від 11.05.2013 року вбачається, що позивач відповідно до умов кредитного договору вимагав від позичальника у строку протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги, достроково повернути кредит в повному обсязі, а також сплатити нараховані проценти за користування кредитом і штрафні санкції. Також додатково зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов’язання та вимагав згідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку», добровільно звільнити квартиру, що є предметом іпотеки разом із усіма членами сім»ї та іншими мешканцями/а.с.16/. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.33 вище вказаного Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, в судовому засіданні встановлено і підтверджено наданими позивачем письмовими доказами, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов”язання за укладеним кредитним договором, в зв”язку з чим у позивача виникло право вимагати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DOYWGF40000204 від 04.11.2005 року звернути стягнення на предмет іпотеки – квартиру, загальною площею 40,64кв.м., житловою площею 26,00кв.м, що розташована за адресою: м. Макіївка, вулиця Ярошенко, буд.5/71 кв. 7, шляхом застосування процедури продажу вказаного предмету іпотеки з наданням позивачу права укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з можливістю здійснення банком всіх дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Зі змісту п. 10 договору іпотеки № 391 від 6 грудня 2005 року вбачається, що сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 40400,00грн., які і повинні складати початкову ціну для реалізації вказаного предмету іпотеки. Згідно ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При вирішенні позовних вимог в частині виселення відповідача [PERSON] з квартири, розташованої за вище вказаною адресою, суд керується ч. 3 ст. 109 ЖК України, відповідно до якої звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов’язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Разом з тим, відповідно до роз’яснень, що містяться в п.43 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку»виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців з цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині виселення відповідач з квартири не можуть бути в даний час задоволені судом, оскільки вони заявлені передчасно. Крім того, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Отже питання щодо зняття з реєстраційного обліку не є компетенцією суду, а здійснюється відповідними органами до компетенції яких ці питання віднесені, на підставі рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, в зв’язку з чим, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. У відповідності зі ст.88 ЦПК України, стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві – пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких, позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 688,96грн..

Outcome: partial