Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

23 жовтня 2013 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Ленінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, шляхом зняття з реєстраційного обліку (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власницею домоволодіння [ADDRESS]. За даною адресою разом з нею проживає та зареєстрований син - [PERSON]. 24 вересня 2004 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], яка почала мешкати разом із чоловіком у домоволодінні [ADDRESS] та була зареєстрована за даною адресою. А також, за вищевказаною адресою був зареєстрований [PERSON]. 13 жовтня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В цей же день співвідповідачі припинили проживати у вищевказаному домоволодінні та по теперішній час не відомо їх місцезнаходження. Але, з реєстраційного обліку у відповідних органах відповідачі так і не були зняті, у зв'язку із чим, у позивачки виникли перешкоди у праві користування домоволодінням [ADDRESS]. На підставі викладеного, позивачка просила суд усунути перешкоди в здійсненні права власності домоволодінням [ADDRESS], шляхом зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.21). Відповідачка - [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилала. Співвідповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю свого представника до суду не надсилав Третя особа - Ленінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі свого представника, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю свого представника до суду не надсилав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Судом з'ясовано, що підставою звернення позивача до суду є захист гарантованого ст.30 Конституції України права на недоторканість житла та інтересів, пов'язаних із реалізацією права власності на майно. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] являється на праві приватної власності власницею домоволодіння [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки квартального комітету Ленінського району м. Дніпропетровська від 24.09.2013 року, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом із нею зареєстровані: [PERSON], - син; [PERSON]; [PERSON] (а.с.9,12,13). Згідно пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], посвідчених головою квартального комітету Ленінського району м. Дніпропетровська від 24.09.2013 року, [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] з 13 жовтня 2009 року (а.с.10,11). У відповідності зі ст.. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власній розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Дослідивши матеріали справи, надані по справі докази, суд наголошує на тому, що вимоги позивачки є необґрунтованими та безпідставними, так як лише остаточне рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщення, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. За змістом ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Ленінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, шляхом зняття з реєстраційного обліку, не підлягають задоволенню. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачкою при подачі позову було сплачено судовий збір, і її вимоги не підлягають задоволенню, сплачений нею судовий збір поверненню не підлягає, а також, на користь держави підлягає стягненню з позивачки недоплачений нею судовий збір в сумі 114,70 грн.

Outcome: approved