Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою за адресою: [ADDRESS], що є спільною частковою власністю його та відповідача [PERSON], обрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та [PERSON], який зареєстрований та проживає в цій квартирі, постійно виникають суперечки, пов'язані з утриманням та користуванням квартирою, які вони не можуть вирішити мирним шляхом, а тому просить суд встановити порядок користування нею, а саме виділити йому з дочкою кімнату площею 15 кв.м., [PERSON] - кімнату площею 14,5 кв.м.; підсобні приміщення: кухня, ванна, санвузол, коридор - залишити в загальному користуванні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Суду пояснили, що співвласниками вказаної квартири є позивач [PERSON] та [PERSON], яка фактично не зареєстрована та не проживає у вказаній квартирі, а тому у визначені ними порядку користування квартирою не враховується. Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, суду пояснили, що дійсно співвласниками спірної квартири є позивач та відповідач [PERSON], яка не зареєстрована та не проживає у зазначеній квартирі, проте запропонований позивачем порядок користування нею, без врахуванння частки в цій власності [PERSON] та без виділення у її користування кімнати порушує її відповідні права. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, а тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутність за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представників відповідачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено та стронами визнається, що співвласниками квартири [ADDRESS], є [PERSON], якій згідно наданих суду докуменів, зокрама договору дарування частини квартири від 16.07.2008 року належить - 5/9 частини вказаної квартири та [PERSON], якому, згідно наданих суду докуменів, зокрама свідоцтвом про право власності на житло від 27.09.2004 року належить - 1/3 частини цієї квартири. Згідно технічної характеристики[ADDRESS], складається з двох кімнат площею 15,0 кв.м., яка є прохідною та 14,5 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 47,00 кв.м., жилою 29,5 кв.м. Відповідно до довідки форми № 3 ЖЕО 801 від 11.09.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] разом із неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO] та віповідач [PERSON] Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( ст. 319 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю ст. 356 ЦК України. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками зі їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідно матеріальної компенсації. Тоді як, позивач ставить вимоги про визначення порядку користування спільним частковим майном без урахування частки власності [PERSON], якій належить 59 частина спірної квартири, що є порушенням її відповідних прав власності. Посилання представника позивача на те, що вимоги позивача стосуються лише визначення порядку користування квартирою, не ґрунтуються на законі, який визначає, що такий порядок встановлюється між співвласниками та з урахуванням їх частки в цій власності і протирічить взагалі поняттю права власності, яке включає в себе: володіння, користування та розпорядження своїм майном. Що ж до посилань представника позивача на не проживання в спірній квартирі її співвласника [PERSON], то такі також не заслуговують на увагу, оскільки таке не проживання власника не може впливати на визначений законом обсяг його прав, як власника майна. Крім того, у судовому засіданні з"ясовано і те, що кімната розміром 15,0 кв.м., яку позивач просить виділити у своє користування є прохідною, тоді як згідно роз'яснень Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 12.04.1985р. №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у користування особи може бути виділено житлове приміщення у вигляді ізольованої кімнати,чому судом також надає свою негативну оцінку. Також, згідно вище зазначених норм, виділене у користування майно має відповідати тій частці майна яка належить певному його свівласнику, чого позивачами взагалі не було враховано. Отже, оцінюючи з'ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову.

Outcome: dismissed