Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати право власності на автомобіль «Опель» д/н [NUMBER], який йому належить внаслідок укладення 03.02.2011р. з попереднім власником транспортного засобу - [PERSON] відповідного договору купівлі - продажу. Підстави звернення до суду мотивовані тим, що право власності на спірний автомобіль позивач в органах Державної автомобільної інспекції не реєстрував, виходячи з чого таке нерухоме майно, як належне попередньому власнику, було включено в акт опису та арешту та вилучено державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва в рамках стягнення боргу за рішенням суду з [PERSON]. Письмові звернення позивача до відділу виконавчої служби щодо порушення його прав, як дійсного власника автомобіля залишились без відповіді, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні сторона позивача підтримала позов в повному обсязі та наполягала на його задоволенні, обґрунтовуючи це обставинами, викладеними в позовній заяві. Третя особа заявлені вимоги визнав та підтвердив дійсність укладеного між ним та позивачем договору купівлі - продажу автомобіля. Зі сторони відповідача представники не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що на думку суду дає підстави для проведення розгляду справи по суті в порядку, визначеному положеннями ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2011 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу, за яким останній, як власник автомобіля «Опель» д/н [NUMBER] передав його [PERSON], який в свою чергу сплатив обумовлену вартість транспортного засобу та прийняв його у володіння в момент підписання договору. При цьому, зняття автомобіля з обліку органів ДАІ та подальше взяття його на облік з урахуванням зміни обсягу права власності на нього за вказаним договором купівлі - продажу сторони договору не здійснювали. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 3, 4 ст. 334 ЦК України визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Разом з тим, торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 р. N 1200. Процедура державної реєстрації (перереєстрації) та зняття з обліку автомобілів регламентується Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. N 1388 зі змінами. Відповідно до пункту 8 Порядку передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: - довідка-рахунок, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; - договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; - копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин та інше. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Виходячи з положень ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух», власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Таким чином, чинне законодавство встановлює наступні правила придбання легкових автомобілів: відчужувач та набувач повинні укласти договір про придбання автомобіля (договір купівлі-продажу, міни, дарування, тощо); підставою для реєстрації транспортного засобу у підрозділах ДАІ є правочин щодо придбання автомобіля, який має бути нотаріально посвідченим; право власності на автомобіль виникає у власника з моменту фактичної передачі автомобіля, якщо інше не встановлено договором; перед відчуженням, передачею транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах ДАІ. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Протягом розгляду даної справи судом не було знайдено підстав вважати договір купівлі - продажу спірного автомобіля недійсним, однак виходячи з того, що здійснення купівлі - продажу транспортного засобу сторонами договору було проведено з порушенням наведених норм законодавства, суд позбавлений можливості здійснити висновок про виникнення права власності на такий автомобіль у позивача як в цілому, так і в період часу до його вилучення державним виконавцем. Враховуючи те, що договір купівлі - продажу автомобіля «Опель» д/н [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] нотаріально або будь - яким іншим чином не посвідчено, з проекції того, що автомобіль вилучено у зв»язку з наявними борговими зобов»язаннями [PERSON] перед іншими особами, суд не може вважати дійсними та дати належну оцінку встановленим договором обставинам щодо бажання сторін до настання наслідків його укладення (фактичної передачі позивачу права власності на автомобіль), а також щодо дати його укладення. Така позиція суду обумовлена також тим, що стороною позивача не надано доказів фактичного користування та володіння позивачем спірним автомобілем з моменту укладення договору - 03.02.2011р., що у випадку відсутності такого може свідчити про удаваність здійсненого між [PERSON] та [PERSON] правочину з метою уникнути обов»язку останнього по виконанню грошового зобов»язання перед ПАТ КБ «Надра», встановленого рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.07.2011р., в рамках виконання якого посадовими особами відповідача було описано, арештовано та вилучено спірний автомобіль. При цьому, вимог про визнання договору купівлі - продажу спірного рухомого майна укладеним або дійсним позивачем не заявлялось. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків щодо підтвердження факту укладення договору купівлі - продажу автомобіля від 03.02.2011р., суд до уваги не приймає, адже [PERSON] та [PERSON] є сторонами такого договору, їх додаткові пояснення в якості свідків з цього приводу не спростовують наведені сумніви суду про дійсність правочину, участь при складанні або засвідченні договору свідком [PERSON] з його тексту не вбачається, пояснення останнього також не змінюють встановлені судом обставини по справі. За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Керуючи ст. ст. 11, 237, 238, 239, 319, 321, 328, 334, 392, Цивільного кодексу України, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. N 1388; ст.34 ЗУ «Про дорожній рух», ст. ст. 10, 11, 57-64, 79, 80, 81, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed