Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

26.06.2013 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму боргу за договором позики - 70000,0 грн. та суму сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 700,0 грн. Свої вимоги мотивують тим, що 07.09.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивач передав у власність відповідачу грошову суму у розмірі 70000,0 грн. Грошові кошти, переданні у власність відповідачу були предметом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], згоду на передачу грошових коштів в позику надала дружина [PERSON] За умовами договору позики відповідач, повинен був повернути суму позики у строк до 01.05.2012 року. Однак, відповідач умов договору позики не виконав та у встановлений строк суму боргу не повернув, у зв'язку із чим позивачі були змушені звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачі до судового засідання не з`явилися, але від них надійшли заяви в яких вони просили справу слухати у їх відсутність та наполягали на задоволенні позовних вимог (а.с.27-28). У судове засідання відповідач не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 20, 29), клопотань про відкладення слухання справи не надходило, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Біляївським районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 07.09.2011 року між позивачами та відповідачем був укладений договір позики про отримання грошових коштів у розмірі 70000,0 грн., що еквівалентно 8750,0 доларів США з кінцевим терміном повернення 01.05.2012 року (а.с.6). Крім того, п. 7 вказаного договору передбачено, що у разі неповернення грошових коштів (позики) в сумі і строки, передбачені даним договором, позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або іншу речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи відповідач, як позичальник, не виконав умов договору у повному обсязі, через що утворилась заборгованість у розмірі 70000,0 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний вплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивачів порушені, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, та підлягають судовому захисту. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved