Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача ТОВ "Промислова база "Київська спеціалізована фірма № 22" про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами 01.02.2012 року був укладений Інвестиційний договір, відповідно до умов якого позивач [PERSON] зобов"язався організувати спорудження Об"єкта будівництва, орієнтовною площею 600 кв.м., на земельній ділянці по [ADDRESS] що перебуває у його користуванні, та передати відповідачу створений ним об"єкт інвестування. Позивачка [PERSON], в свою чергу, зобов"язувался організувати спорудження Об"єкту будівництва, орієнтовною площею 900 кв.м., по [ADDRESS], для обслуговування майнового комплексу, що належить відповідачу на праві власності, та передати відповідачу новостворений об"єкт інвестування, а відповідач зобов"язувався здійснити відповідне фінансування об"єктів інвестування на умовах, у порядку та строки, що передбачені Договором. Об"єктом інвестування, згідно Договору, визначено чотири нежитлових будівлі за адресою: [ADDRESS], за функціональним призначенням, а саме: перша будівля з приміщеннями складського призначення; друга будівля з приміщеннями офісно-складського призначення; третя будівля з приміщеннями офісного призначення; четверта будівля з приміщеннями виробничо-складського призначення, а також нежитлова будівля по вул. Черноткацькій, 59-а з приміщеннями виробничо-складського призначення. Сторонами Договору було визначено порядок фінансування Об"єкта інвестування, відповідно до якого відповідач зобов"язався внести кошти на користь позивача, вибравши спосіб внесення коштів, не пізніше 01.01.2013 року. На виконання умов Договору позивачем [PERSON] за власний рахунок господарським способом організовано будівництво нежитлової будівлі, з приміщеннями виробничо-складського призначення, загальною площею 644, 0 кв.м., по [ADDRESS], літ. "2В" у м. Києві, в свою чергу позивачкою [PERSON] за власний рахунок господарським способом організовано будівництво 4-х нежитлових будівель по вул. Закревського, 20, літ. "О", літ. "П", літ. "Р", літ. "С". Проте на момент пред"явлення позову відповідач порушив свої зобов"язання та не здійснив фінансування Об"єкту інвестування, а вимагав від позивача передати об"єкт інвестування до 20.06.2013 року, посилаючись при цьому на п. 3 Інвестиційного договору, відповідно до якого 20.06.2013 року остаточний термін передачі об"єкту інвестування. 25.06.2013 року позивачі надіслали на адресу відповідача лист з повідомленням про використання свого права на розірвання Договору в односторонньому порядку та вимогою до відповідача з визнання останнім у позивачів права власності на збудоване нерухоме майно. Але відповідач у листі від 23.08.ж2013 року відмовив у визнанні факту, що Інвестиційний договір розірвано в односторонньому порядку, а також відмовився визнавати виникнення у позивачів права власності на новостворене нерухоме майно. На підставі викладеного позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю виробничо-складського призначення, загальною площею 644, 0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], літ. "2-В", а також визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме: на нежитлову будівлю складського призначення, загальною 611, 3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], літ. "О"; на нежитлову будівлю офісно-складського призначення, загальною площею 74, 2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], літ. "П"; на нежитлову будівлю офісного призначення, загальною площею 143, 8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], літ. "Р"; на нежитлову будівлю виробничо-складського призначення, загальною площею 200, 00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], літ. "С". В судовому засіданні представник позивачів повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що відповідач не зміг своєчасно виконати свої зобов"язання за Договором від 01.02.2012 року, але це не дає підстав вважати, що нерухоме майно є власністю позивачів. На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вислухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.02.2012 року між позивачами [PERSON], [PERSON] та представником відповідача - ТОВ "Промислова база "Київська спеціалізована фірма № 22" був укладений Інвестиційний договір. Відповідно до умов вказаного Договору позивач [PERSON] зобов"язався організувати спорудження Об"єкта будівництва, орієнтованою площею 600 кв.м., на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:62:068:0090) по [ADDRESS] що перебуває у користуванні позивача [PERSON], та передати відповідачу створений ним об"єкт інвестування. Позивачка [PERSON], в свою чергу, зобов"язувался організувати спорудження Об"єкту будівництва, орієнтовною площею 900 кв.м., по [ADDRESS], для обслуговування майнового комплексу, що належить відповідачу на праві власності, згідно з Договором купівлі-продажу майнового комплексу від 06.12.2007 року та рішенням Господарського суду м. Києва від 06.09.2010 року, та передати відповідачу новостворений об"єкт інвестування, а відповідач, у свою чергу, зобов"язувався здійснити відповідне фінансування об"єктів інвестування на умовах, у порядку та строки, що передбачені цим Договором. Об"єктом інвестування, згідно Договору, визначено чотири нежитлових будівлі за адресою: [ADDRESS], за функціональним призначенням, а саме: перша будівля з приміщеннями складського призначення; друга будівля з приміщеннями офісно-складського призначення; третя будівля з приміщеннями офісного призначення; четверта будівля з приміщеннями виробничо-складського призначення, а також нежитлова будівля по вул. Черноткацькій, 59-а з приміщеннями виробничо-складського призначення. Сторонами Договору було визначено порядок фінансування Об"єкта інвестування, відповідно до якого відповідач зобов"язався внести кошти на користь позивача, вибравши один із наступних способів внесення коштів, а саме: - одним єдиним платежем у повному обсязі, отримавши знижку 5 % від цього Договору, зазначеної у п. 4.2.1 Договору (ціна Договору в такому випадку складатиме 202500, 00 грн. (п. 4.3.1 Договору); - або частковими платежами у розмірах та строки, що передбачені Договором (п.4.3.2 Договору); - за умови обрання відповідачем способу оплати вартості Об"єкту інвестування, який вказаний у п. 4.3.1 Договору, сплата ним ціни Договору, зазначеної у п. 4.2.1 п. 4.3 Договору, у повному обсязі і одним єдиним платежем мала бути здійснена у строк до 5 робочих днів, що слідуватимуть за днем укладення Договору. При цьому несплата Інвестором в такому випадку зазначеного платежу є підставою для виникнення в нього обов"язків щодо здійснення фінансування будівництва за Договором, згідно наведеного у п. 4.5 Договору порядку фінансування (п.4.4 Договору); - за умови обрання Інвестором другого способу оплати вартості Об"єкту інвестування, який вказаний у п. 4.3.2 Договору, сплата ним вартості Об"єкту інвестування відбувається у такому порядку: 1) сплата відповідачем на користь позивачів грошових коштів у розмірі, що дорівнює не менше 40 % ціни Договору, зазначеної в п. 4.2.1 Договору, а саме вартості 600 кв.м. Об"єкту інвестування, упродовж 30 календарних днів, що слідують за днем підписання Договору; 2) сплата відповідачем решти вартості Об"єкта інвестування, зазначеної в п. 4.2.1 Договору, єдиним платежем до 01.01.2013 року. Отже, відповідач за Інвестиційним договором взяв на себе зобов"язання здійснити фінансування Об"єкту інвестування в повному обсязі не пізніше 01.01.2013 року. На виконання умов Договору позивачем [PERSON] за власний рахунок господарським способом організовано будівництво нежитлової будівлі, з приміщеннями виробничо-складського призначення, загальною площею 644, 0 кв.м., по [ADDRESS], літ. "2В" у м. Києві, в свою чергу позивачкою [PERSON] за власний рахунок господарським способом організовано будівництво 4-х нежитлових будівель по вул. Закревського, 20, літ. "О", літ. "П", літ. "Р", літ. "С". Проте, на момент пред"явлення позову відповідач порушив свої зобов"язання та не здійснив фінансування Об"єкту інвестування взагалі, натомість зажадав від позивачів передати Об"єкт інвестування до 20.06.2013 року, посилаючись при цьому на п. 3.1 Інвестиційного договору від 01.02.2013 року, відповідно до якого 20.06.2013 року остаточний термін передання Об"єкта інвестування. Позивачі в своїх позовних вимогах стверджують про те, що за умови нездійснення повного фінансування Об"єкту інвестування відповідачем остаточний термін передання Об"єкта інвестування не настав, адже згідно із п. 5.1 Договору сторонами погоджено, що виключно за умови належного і реального виконання відповідачем Договору (зобов"язань в частині фінансування) позивач передає відповідачу Об"єкт інвестування у строки, визначені п. 3.1 Договору. Отже, термін передачі Об"єкту інвестування за умови нездійснення фінансування, згідно з положеннями п. 5.1 Договору, не настав. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, як це передбачено ч. 1 ст. 651 ЦК України. Відповідно до п. 8.10.1 Інвестиційного договору за позивачами закріплено право в односторонньому порядку розірвати Договір, якщо відповідач порушить порядок інвестування, передбачений п. 4.5 Договору, більше ніж на 30 календарних днів. В свою чергу, відповідач порушив зобов"язання із своєчасного та повного фінансування об"єкта інвестування відповідно до умов Договору більше як на сім календарних місяців, що є порушенням умов Договору. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, при укладання Інвестиційного договору позивачі розраховували на належне та своєчасне фінансування Об"єкту інвестування з боку відповідача, що дозволило б позивачам не використовувати власні матеріальні ресурси, які можливо було б використати в інших проектах, натомість Об"єкт будівництва на даний момент зведений в повній мірі саме за кошти позивачів, що, я наслідок, не дозволило позивачам використати саме ці матеріальні ресурси в інших цілях. 25.06.2013 року позивачами на адресу Товариства було надіслано листа з повідомленням про використання свого права на розірвання Інвестиційного договору від 01.02.2012 року в односторонньому порядку та відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 ЦК України вимогою з визнання відповідачем права власності у позивачів на збудоване ними нерухоме майно. 23.08.2013 року позивачами була отримана відповідь відповідача, в якій зазначалося про відмову у визнанні факту, що Договір розірвано в односторонньому порядку, а також про відмову у визнанні виникнення у позивачів права власності на новостворене нерухоме майно. Відмова відповідача була обгрунтована тим, що позивач має право розірвати Інвестиційний договір в односторонньому порядку тільки до 01.06.2013 року, адже з 01.06.2013 року у позивачів виникло зобов"язання передати Об"єкт інвестування відповідачу. Але як вже зазначалося вище, відповідно до п. 5.1 Інвестиційного договору виключно за умови належного і реального виконання відповідачем Договору позивачу передають Товариству Об"єкт інвестування у строки, визначені п. 3.1 Договору. Відповідачем не було про інвестовано Об"єкт інвестування навіть на момент пред"явлення даного позову, а відтак обов"язок у позивачів передати Об"єкт інвестування не виник навіть на моменту звернення до суду, що дозволяє дійти висновку про неправомірність заперечень відповідача щодо визнання останнім факту розірвання Інвестиційного договору в односторонньому порядку за ініціативою позивачів та визнання за ними права власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Цивільний кодекс України розкриває поняття права власності, як сукупність трьох правомочностей власника: права володіння, права користування та права розпорядження. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна вправі предявити позов про визнання права його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об"єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Частиною 2 статті 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи те, що відповідачем оспорюється право власності позивачів на вказаний об"єкт нерухомості, що робить неможливим для позивачів здійснення права власності в повному обсязі, суд вважає, що є всі підстави для визнання за ними права власності на вказані об"хєкти нерухомості та задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 966, 00 грн., а на користь позивачки [PERSON] - в сумі 1543, 96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved