Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Луганська надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON], тертя особа - [PERSON], про визнання договору поруки удаваним правочином, визнання фактично укладеною угоду про переведення прав і обов'язків за кредитним договором, визнання сплаченої суми за позивачем та зобов'язання внести зміни до договору застави та кредитного договору, в обґрунтування якої позивачка зазначила, що 15.01.09р. між нею та відповідачами було укладено договір фінансової поруки № 590/9-2-0002, згідно до умов якого, позивачка зобов'язалась солідарно відповідати перед ПАТ «Укрсоцбанк» разом з [PERSON] за його зобов'язаннями за кредитним договором № 590/9-1-007 від 01.02.2008р. відповідно до якого другий відповідач отримав кредит для придбання автомобілів Шевролет Ланос у кількості 2 шт. Позивачка зазначає, що вказаний договір поруки було укладено нею з метою переведення прав, в межах суми, що визначена п. 2.1.1 договору поруки, які могли виникнути у позичальника [PERSON] у разі погашення окремої частки кредитного договору, тобто на думку позивачки, фактично між нею та відповідачами було укладено угоду про переведення прав і обов'язків за кредитним договором з продавця одного з кредитних автомобілів - другого відповідача на покупця - позивачку. Аналогічний договір поруки було укладено з відповідачами третьою особою по справі - [PERSON], яка також мала намір сплатити на користь першого відповідача відповідну частку боргу [PERSON] за кредитним договором та отримати взамін у власність другий кредитний автомобіль. Фактично укладений між позивачкою та відповідачами договір про переведення прав та обов'язків за кредитним договором за бажанням банку було оформлено у вигляді спірного договору поруки, при цьому [PERSON] надав позивачці та третій особі розписки про продаж автомобілів та пообіцяв на час дії кредитного договору видати їм довіреності на право користування автомобілями, а після погашення кредиту сприяти в оформленні їхнього права власності на автомобілі. В укладених позивачкою та третьою особою з відповідачами договорах поруки, банк поділив заборгованість [PERSON] на дві рівні часини між [PERSON] та [PERSON] Після укладення спірного договору поруки, другий відповідач надав позивачці в користування автомобіль Шевролет Ланос держномер [NUMBER] та за згодою банку надав нотаріально посвідчену довіреність на право користування цим автомобілем, а позивачка з свого боку передала [PERSON] 10000грн. у якості компенсації попередніх плат за кредитним договором, про що другим відповідачем було складено розписку. У якості підтвердження удаваності спірного договору поруки позивачка посилається на здійснені нею на користь банку платежі в рахунок погашення боргу другого відповідача за кредитним договором в період з 13.01.2009р. по 07.03.2012р. на загальну суму 53218,66грн. Посилаючись на вищевказані обставини та положення ст. 235 ЦК України, позивачка просила суд визнати договір поруки № 590/9-2-0002 від 15.01.2009р. удаваним правочином, що приховав угоду про переведення прав і обов'язків за договором кредиту № 590/9-1-007 від 01.02.2008р. в частині визначеної суми, з продавця транспортного засобу Шевролет Ланос держномер [NUMBER] - [PERSON] на покупця [PERSON]; визнати фактично укладеною угоду про переведення прав і обов'язків за договором кредиту № 590/9-1-007 від 01.02.2008р. в частині визначеної суми, з продавця транспортного засобу Шевролет Ланос держномер [NUMBER] - [PERSON] на покупця [PERSON]; визнати за [PERSON] сплачену суму - 53218,66грн. в рахунок погашення своєї частки заборгованості за договором поруки відповідно кредитного договору та зобов'язати першого відповідача внести відповідні зміни до кредитного договору та договору застави транспортного засобу. В судовому засіданні позивачка заявлений нею позов підтримала та просила суд задовольнити його у повному обсязі з вищенаведених підстав. Другий відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підтвердив обставини на які посилалась [PERSON] в обґрунтування свого позову. Третя особа надала на адресу суду письмові пояснення, в яких просила позов [PERSON] задовольнити, підтвердила обставини на які посилалась позивачка в обґрунтування своїх вимог. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON], тертя особа - [PERSON], про визнання договору поруки удаваним правочином, визнання фактично укладеною угоду про переведення прав і обов'язків за кредитним договором, визнання сплаченої суми за позивачем та зобов'язання внести зміни до договору застави та кредитного договору не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.01.2009р. між позивачкою та відповідачами було укладено договір поруки № 590/9-2-0002 (а.с. 16-17), згідно до умов якого, [PERSON] ([PERSON]) зобов'язалась солідарно відповідати перед ПАТ «Укрсоцбанк» разом з [PERSON] у повному обсязі за його зобов'язаннями за кредитним договором № 590/9-1-007 від 01.02.2008р. (а.с. 18-20) відповідно до якого другий відповідач отримав кредит для придбання автомобілів Шевролет Ланос у кількості 2 шт. Зокрема згідно до п. 2.1.1. та п. 2.1.2 вказаного договору поруки, позивачка зобов'язалась повернути кредит на користь першого відповідача в сумі 53120,52грн. та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 19 процентів річних та комісії за кредитним договором. Згідно до положень ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. 16.01.2009р. другим відповідачем - [PERSON] було складено розписку про те, що у зв'язку з укладенням спірного договору поруки, він передав у володіння та користування [PERSON] належний йому кредитний автомобіль Шевролет Ланос держномер [NUMBER] та отримав від позивачки у якості компенсації за попередні оплати за кредитним договором 10000грн. Також у вказаній розписці другий відповідач вказав, що після сплати позивачкою суми боргу, що вказана в договорі поруки, вона набуде право власності на зазначений автомобіль (а.с. 21). Зміст вищевказаної розписки підтверджує те, що позивачка та другий відповідач укладаючи спірний договір поруки, в дійсності мали намір перевести на [PERSON] права та обов'язки позичальника за кредитним договором, що в свою чергу мало надати їй можливість отримати у власність належний [PERSON] автомобіль, що був ним придбаний за рахунок кредитних коштів. Разом з тим в матеріалах справи відсутні будь-які належні та достатні докази наявності такого наміру з боку першого відповідача - ПАТ «Укрсоцбанк», як однієї з сторін спірного договору. Враховуючи вищевказане та приймаючи до уваги те, що спірний договір поруки є трьохстороннім договором, тобто його сторонами є не лише позивачка та другий відповідач, а також є й перший відповідач, наміру якого приховати під спірним договором будь-який інший правочин позивачкою не доведено, суд не знаходить підстав для задоволення її вимог про визнання договору поруки № 590/9-2-0002 від 15.01.09р. удаваним правочином та внесення змін до кредитного договору та договору застави. Наявна в матеріалах справи копія листа № 50-12/84-5 від 16.01.09. Луганської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» на адресу приватного нотаріуса [PERSON] про надання згоди на здійснення цивільно-правових відносин за участю вказаного нотаріуса (а.с. 23), копія нотаріально посвідченої довіреності другого відповідача про надання позивачці повноважень щодо представництва його інтересів з питань пов'язаних з належним йому автомобілем ЗАЗ Ланос [NUMBER] (а.с. 28) та копія листа-повідомлення [PERSON] на адресу Донецької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» про переведення права власності на автомобіль на позивачку (а.с. 29-30) не вказують на наявність у ПАТ «Укрсоцбанк» наміру приховати під спірним договором поруки договір про переведення прав та обов'язків за кредитним договором [PERSON] на [PERSON] Окремо суд звертає увагу на те, що сторонами кредитного договору є перший відповідач, як позикодавець та другий відповідач, як позичальник, у зв'язку з чим переведення прав другого відповідача за кредитним договором на позивачку жодним чином не могло надавати їй прав покупця автомобіля за договором купівлі-продажу №298 від 18.01.2008р., що був укладений між [PERSON] та АТ «Українська автомобільна корпорація» в особі ВАТ «Луганськ-Авто». Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до умов п. 3.2.2. спірного договору поруки, до поручителя, який виконав забезпечене порукою зобов'язання, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Таким чином, в тому разі, якщо сплачені позивачкою на користь першого відповідача кошти в сумі 53218,66 грн., факт перерахування яких підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с. 32-62), повністю погашали забезпечені порукою зобов'язання [PERSON], позивачка набуває прав кредитора за кредитним договором № 590/9-1-007 від 01.02.2008р. та заставодержателя за договором застави автомобіля Шевролет Ланос держномер [NUMBER], що був укладений між першим відповідачем, як заставодержателем та другим відповідачем як заставодавцем, та відповідно має можливість захистити свої цивільні права та інтереси в межах спірного договору поруки. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання фактично укладеною угоду про переведення прав і обов'язків за договором кредиту № 590/8-1-007 від 01.02.2008р. та про визнання за нею сплачених на користь банку сум в розмірі 53218,66грн. суд дійшов наступного висновку. За вимогами ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, тим що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові, оскільки, відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи. З огляду на вказане та приймаючи до уваги те, що чинним цивільним законодавством України не передбачено такого способу захисту прав чи інтересів, як визнання угоди фактично укладеною та визнання за особою сплачених нею сум, суд визнає позовні вимоги [PERSON] в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, через невідповідність обраного нею способу захисту. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed