Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме просив визнати житловий будинок, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. Гоголя №19, об’єктом права спільної сумісної власності подружжя; припинити його частку в зазначеному житловому будинку, компенсувавши вартість цієї частки; визнати за позивачем право власності на автомобіль [NUMBER]; інше майно виділити відповідачу. [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме просила визнати за нею право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. Гоголя №19, а також визнати право власності на програвач «Самсунг РР-580» та меблеву стінку «Олімп», визнати автомобіль [NUMBER] об’єктом права спільної сумісної власності подружжя та зобов’язати [PERSON] компенсувати [PERSON] її ? частку автомобіля у розмірі 52834 гривень, поділити інше рухоме майно, а саме: виділити [PERSON] насос «Водолій», тюнер «Skybird», вентилятор, а [PERSON] виділити насос «Водолій», тюнер «Skybird», вентилятор. Також виділити [PERSON] телевізор «Тошиба», двоспальне дерев’яне ліжко з ортопедичним матрацом, супутникову антену у зборі, холодильник «Індезит», газонокосилку «Husgvarna Partner», при цьому компенсувати [PERSON] половину вартості цих речей. [PERSON], як третя особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, пред'явив позов до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на автомобіль [NUMBER]. Відповідно до ст.37 ЦПК України, у зв’язку зі смертю [PERSON] до участі у справі суд залучив правонаступника [PERSON]. [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила визнати грошові кошти у сумі 73440 гривень, витрачені на придбання автомобіля [NUMBER], власністю правонаступника [PERSON] – [PERSON]; зобов’язати [PERSON] та [PERSON] повернути грошові кошти у сумі 73440 гривень правонаступнику [PERSON] – [PERSON]. У судове засідання [PERSON] не з’явився, подав до суду заяву, в якій просив його позов задовольнити та справу розглядати у його відсутність. У судове засідання [PERSON] не з’явилася, подала до суду заяву, в якій просила її позов задовольнити та справу розглядати у її відсутність. У судове засідання [PERSON] не з’явилася, подала до суду заяву, в якій просила її позов задовольнити та справу розглядати у її відсутність. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] не заперечується, що з 7 червня 1997 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30 листопада 2012 року розірвано. З урахуванням ст.61 ЦПК України, зазначені обставини не підлягають доказуванню. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 березня 2002 року, зареєстрованого в КП «БТІ Дергачівської районної ради», [PERSON] є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. Гоголя №19. Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля №АБ2401/08-01 від 24 січня 2008 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС081775, [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER]. Всебічно, повно, об’єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з’ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів та відмову у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, з наступних мотивів. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону України «Про власність», ст.22 КпШС України). У силу ст.16 Закону України «Про власність» та ч.1 ст.22 КпШС України, які були чинними на час виникнення правовідносин щодо житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 березня 2002 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. Гоголя №19. Оскільки право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Солоницівка вул. Гоголя №19, набуте [PERSON] за час шлюбу з [PERSON], то зазначений житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з матеріалів справи автомобіль [NUMBER], був приданий 24 січня 2008 року, тобто в період зареєстрованого між сторонами шлюбу та зареєстрований на ім'я [PERSON] Таким чином, автомобіль [NUMBER], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Щодо іншого майна, яке зазначене у позові [PERSON] [PERSON] не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів того, що зазначене рухоме майно було набуте подружжям за час шлюбу. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] у цій частині. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] у рівних частках є власниками спірного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та автомобіля. Щодо присудження грошової компенсації. Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. [PERSON] та [PERSON] не заперечують про присудження їм грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, при цьому суду не надано доказів вартості житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та того, що відповідні грошові суми були попередньо внесені на депозитний рахунок суду. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для присудження відповідної грошової компенсації. Щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги посилання [PERSON] на те, що [PERSON] надав кошти на придбання автомобіля [NUMBER], оскільки не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт надання [PERSON] грошових коштів саме на придбання спірного автомобіля. Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: partial