Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що після смерті [INFO] її матері [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Після смерті матері вона вступила у фактичне користування спадковим майном, оскільки фактично з 2012 року проживала разом з матір'ю за зазначеною адресою. Коли вона звернулася до нотконтори для оформлення своїх спадкових прав, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки пропущений встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини та відсутні дані про постійне проживання зі спадкодавицею. Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею померлої матері першої черги за законом, і фактично прийняла спадщину, просила суд задовольнити позов та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В подальшому позивачка змінила предмет та підстави позову, просила встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити. Представник відповідачки позовні вимоги визнав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена судом належним чином. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідачки, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], 1/2 частка якої належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 грудня 1999 року, виданого згідно з розпорядженням від 30 грудня 1999 року № 2439-р. Інша 1/2 частка зазначеної квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Савченко І.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 5-1072, виданого після смерті [PERSON]. Позивачка [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями померлої [PERSON] першої черги. Як вбачається з матеріалів справи, 8 серпня 2013 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Проте позивачці було роз'яснено, що сторонами не надано нотаріусу доказів того, що спадкоємці були зареєстровані та проживали зі спадкодавицею, а також що ними пропущений встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини, і вони вважаються такими, що не прийняли спадщину. Згідно наданої інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 25 жовтня 2013 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, - норми ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року. Так, згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Порядок та строки прийняття спадщини спадкоємцями передбачені положеннями глави 87 ЦК України, зокрема, ст.ст.1268-1270 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. За правилами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. . Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Як роз'яснено в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Як вбачається з пояснень позивачки та представника відповідачки [PERSON] на момент смерті матері [INFO] постійно проживала [ADDRESS] та продовжує проживати за даною адресою, вступивши в управління спадковим нерухомим майном, отримує кореспонденцію за зазначеною адресою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка [PERSON] - донька померлої [PERSON], проживала з матір'ю за адресою: [ADDRESS], та продовжувала проживати за зазначеною адресою після її смерті. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved