Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення суми боргу за договором. В обгрунтування вимог вказав, що 22.12.2010 року між ним та жителями вулиць Донська та Белінського в м. Димитров був укладений договір про сумісну діяльність, предметом якого було будівництво газопроводу за кошти учасників договору та за умовами якого не виключалось залучення в разі необхідності власних коштів учасників договору. Приєднавшись до зазначеного договору, відповідач в лютому 2011 року внесла 10.000 грн. передплати на фінансування будівництва газопроводу, а після закінчення будівництва, коли була розрахована остаточна сума понесених витрат та встановлено, що внесок кожного учасника газопроводу має становити 12581,20 грн., відповідач відмовилась сплатити недостаючі суми. Зазначаючи, що в будівництво газопроводу ним було вкладено 260 164,62 грн. особистих коштів, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь по 2 581,20 грн. Позивач додав, що коли він довів до відома людей зазначені розрахунки, повідомивши про додаткові витрати та що в суми, які попередньо планувалися, вони не вклалися, частина людей уклала з ним письмові угоди на відшкодування йому витрат, понесених за власний рахунок, а інша частина, в тому числі відповідач [PERSON], сплачувати йому кошти відмовилися, що стало приводом для його звернення до суду. Разом з тим позивач вказав, що підставою для зменшення позовних вимог стало те, що вже після його звернення до суду декілька осіб, бажаючих мати в своїх оселях газове опалення, приєдналися до їх Договору, що не забороняється його умовами, і декілька осіб висловили своє бажання зробити це найближчим часом, що з внесенням ними відповідних коштів зменшить частку витрат кожного учасника будівництва газопроводу. Тому з врахуванням вказаної обставини та передбачаючи зменшення розміру витрат, він просить суд стягнути з кожного відповідача на його користь не по не 2 581,20 грн., а по 2 000 грн., і на такі ж суми він уклав угоди з іншими боржниками, які погодились відшкодувати йому витрати в добровільному порядку. Позивач до судового засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідач до судового засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, з заявленими позовними вимогами погодилася. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 22.12.2010 р. мешканцями вулиць Белінського і Донська м. Димитров було укладено письмовий договір про сумісну діяльність, предметом якого є будівництво газопроводу за кошти його учасників (арк.спр.12-15 т.1). Пунктом 2.4 Договору визначено, що керівництво та організація сумісною діяльністю на досягнення мети Договору покладено на позивача [PERSON], який за згодою учасників сумісної діяльності мав право отримувати від учасників договору грошові кошти, укладати договори на виконання робіт, підписувати акти виконаних робіт, розпоряджатися коштами учасників договору, представляти учасників договору у всіх організаціях, відомствах, підприємствах та таке інше. Те, що саме позивачем здійснювалась організація будівництва газопроводу, відповідачами не заперечується. Можливість приєднання нових учасників до Договору про сумісну діяльність визначається пунктами 2.3, 3.3,3.4, згідно яких воно відбувається шляхом підписання бажаючими додатків до Договору та сплати коштів, в тому числі часткової, з метою участі в сумісному будівництві газопроводу (а. с.13-14). Як встановлено судом і не оспорювалось жодною із сторін, всього, згідно наданих позивачем списків, в будівництві газопроводу прийняли участь 103 особи. Факт приєднання відповідачки [PERSON] до договору про сумісну діяльність підтверджується протоколом зборів жителів вулиць Донська та Белинського № 4 від 28.02.2011 р. та їх підписами під № 28 та № 185 (додатку до договору), які вони в судовому засіданні не оспорювали, в Списку осіб, які погодилися з умовами будівництва газопроводу та на виконання зазначеної мети приєдналися до сумісної діяльності шляхом внесення позивачу по 10 000 грн. на будівництво газопроводу (а. с. 18-22). Відповідно до статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобовязуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі обєднання вкладів учасників (просте товариство) або без обєднання вкладів учасників. Взаємні права та обовязки учасників опосередковані необхідністю досягнення загальної мети. Відповідно до частини другої статті 1131 Кодексу умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Згідно положень статей 1132, 1133 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобовязання обєднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. В даному випадку обєднувалися вклади осіб, бажаючих газифікувати свої будинки. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками. З Договору про сумісну діяльність від 22.12.2010 р. та протоколу зборів від 28.02.2011 р. вбачається, що кошторис на початку будівництва газопроводу визначено орієнтовно, з передбаченням можливих додаткових витрат, які відповідно до п.4.2 несуть всі учасники договору. Тому суд не може погодитись з доводами відповідачів про те, що на них не можуть бути покладені додаткові витрати. Підписавши додаток до Договору від 22.12.2010 р., відповідачі тим самим стали учасниками Договору про сумісну діяльність і погодилися з його умовами. За загальним правилом договір не потребує спеціальної форми і може вчинятися усно, зокрема шляхом вчинення конклюдентних дій або навіть мовчанням (ст.205 ЦК). Крім того, відповідно до ст. 639 ЦК договір може бути укладеним у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. У відповідності з ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (виконала роботи, сплатила відповідачу суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. З огляду на зазначені норми права суд не може погодитись з позицією відповідачів та їх представника, що відсутність підписів відповідачів в договорі, як і сама форма договору, не свідчить про сумісну діяльність. До того ж чинне законодавство визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК). Це положення визначає один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин принцип свободи договору, закріплений в ст. 6 ЦК України, згідно якої сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом, урегулювати у передбаченому законом договорі свої відносини, не врегульовані ним, а також відступити від положень закону і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Як встановлено судом, жоден із відповідачів від договору про сумісне будівництво газопроводу не відмовлявся, дій, направлених на розірвання договору про сумісну діяльність, не приймав, заперечень чи незгоди з приводу укладення договорів на виконання тих чи інших робіт, повязаних з будівництвом газопроводу, не висловлював. Таким чином, аналіз досліджених судом доказів дає суду обєктивні правові підстави для висновку про те, що відповідачка [PERSON], як учасник договору про сумісну діяльність, мають нести відповідальність, визначену договором, в разі його невиконання. Судом не встановлено жодного доказу, який міг би свідчити про наявність будь-якого примусу чи недобровільності приєднання відповідачів до договору про сумісну діяльність, що дає підстави для покладення на них відповідальності за його невиконання. Згідно представлених позивачем квитанцій та актів виконаних робіт, загальна вартість будівництва газопроводу склала 1295864,62 грн., із них вартість складання технічних умов на будівництво газопроводу становить 554,92 грн., виготовлення проекту - 22 167,23 грн., придбання будматеріалів 635625,50 грн., виконання підрядних робіт ПП «Астарта» - 99997,23 грн., виконання топографічних робіт ТОВ «Арт-Укрленд» - 33928,90 грн., виконання земляних робіт ТОВ «Будресурс» - 243000 грн., надання ТОВ «Люкс» необхідної техніки 198894,53 грн., відновлення дорожного покриття 60038,00грн., послуги телекомпанії «Орбіта» за рекламу 100,00 грн. Доказів на спростування хоча б одного виду робіт або невідповідності розцінок діючим цінам відповідачами суду не представлено. Як пояснили в судовому засіданні обидва відповідача, ходом виконання робіт, повязаних з будівництвом газопроводу, як і витратами на них, вони не цікавились і своїх пропозицій не вносили, довіряючи позивачу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 зазначеного Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд вважає, що позивач довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, тому його вимоги в уточненій редакції про стягнення з відповідачів на його користь суми боргу за договором в розмірі 2000 грн. з кожного підлягають задоволенню. Доказів, які б спростовували його доводи, чи свідчили б про їх безпідставність, судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved