Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просить зобов'язати відповідачку не чинити перешкоди у здійсненні права спільної часткової власності на житлової будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] шляхом припинення дії, які порушують право [PERSON] на введення в експлуатацію надбудови другого поверху, що відображена в технічному паспорті під літ. «А1» до житлового будинку, що відображений в технічному паспорті літ. «А», та господарської будівлі - гаражу, що відображений в технічному паспорті під літ. «К» за адресою: [ADDRESS], а також визнати право [PERSON] на звернення до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області із заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна - вищевказаних надбудови другого поверху до житлового будинку та господарської будівлі (гаражу) без підпису [PERSON], стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що вона є власником 73/100 житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Відповідачка є власником 27/100 вказаного житлового будинку. [PERSON] зазначає, що у 1997 році вона за згодою попереднього співвласника домоволодіння [PERSON] здійснила реконструкцію своєї частки домоволодіння, а саме перебудову другого поверху будинку та побудову гаражу, що відображено в технічному паспорту від 23.08.2004 року та в технічних паспортах від 22.11.2007 року, від 15.01.2008 року, а також добудувала мансарду, що відображено в технічному паспорті від 22.11.2012 року. Також, за згодою попереднього співвласника [PERSON] позивачкою було побудовано гараж літ. «К», який відображений на технічних паспортах від 23.08.2004 року, від 22.11.2007 року, від 15.01.2008 року та від 22 11.2012 року. За твердженням позивачки [PERSON] також здійснила реконструкцію своєї частки домоволодіння, а саме добудувала погріб, прибудувала перший поверх, добудувала другий поверх та мансарду, що відображено в технічному паспорті від 15.01.2008 року та в технічному паспорті від 22.11.2012 року. Враховуючи, що у позивача та відповідача склалися погані стосунки, у листопаді 2007 року [PERSON] звернулася з позовом до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], Одеської міської ради про виділ частки із спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою. [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] та Одеської міської ради про виділ частки із спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовами були задоволені частково, право спільної часткової власності на домоволодіння по [ADDRESS] припинено, виділено в самостійні об'єкти нерухомості частки [PERSON] та [PERSON], визнано за ними право власності на самостійні об'єкти нерухомості, визначено порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою до апеляційного суду Одеської області, який рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року скасував та 21 березня 2012 року ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні як первісних так і зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що будинок є самочинно реконструйованим, гараж літ. «К» є самочинно побудованим. Враховуючи викладене в рішенні суду апеляційної інстанції, [PERSON] звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області з відповідною заявою, на підставі якої 06.09.2012 року було зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 18212159057. Згідно цієї декларації вважається закінченим будівництвом та готовим до експлуатації надбудова другого поверху (літ. А1) до житлового будинку (літ. А), господарська будівля (гараж літ. К) за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] вказує, що відповідачка [PERSON], дізнавшись про наявність вказаної Декларації, звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, за участю третьої особи [PERSON], про визнання дій Інспекції ДАБК протиправними та скасування реєстрації декларації. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року по справі № 1570/7613/2012 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області по реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 18212159057, реєстрацію вказаної Декларації скасовано. Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року по справі № 1570/7613/2012 мотивована тим, що Декларація була зареєстрована Інспекцією ДАБК без згоди та підпису співвласника домоволодіння [PERSON] Позивачка наполягає на тому, що [PERSON] безпідставно відмовляється надати їй згоду на введення в експлуатацію реконструйованого домоволодіння та своїми діями перешкоджає прийняттю в експлуатацію надбудови та гаражу. Викладені обставини зумовили звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні представники позивачки наполягали на задоволенні позовних вимог. Представники відповідачки [PERSON] у судове засідання з'явилися, позов не визнали у повному обсязі. У наданих суду письмових запереченнях вказували, що у 2006 році між сторонами у справі виник спір щодо землекористування. Так, представники [PERSON] вказували, що [PERSON] не заперечує проти введення в експлуатацію надбудови другого поверху, що відображена в технічному паспорті під літ. «А1» до житлового будинку, однак вважає, що гараж під літ. «К», що перебуває у користуванні [PERSON], знаходиться на земельній ділянці, відведеної усім співвласникам будинку для загального користування. Вказаний гараж перешкоджає їй у користуванні її гаражем, а тому вона заперечує проти введення його експлуатацію. Одночасно із цим [PERSON] зазначає, що вона не відмовлялася від надання згоди [PERSON] на введення в експлуатацію її прибудов та гаражу, та вказує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення до неї [PERSON] із проханням надати таку згоду, а також докази її відмови надати згоду. Третя особа Інспекція ДАБК в Одеській області у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення судової повістки. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні [PERSON], є власником 73/100 житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Право власності на 27/100 часток домоволодіння [PERSON] набула на підставі договору дарування будинку від 11 жовтня 1996 року, укладеного між нею та [PERSON]. Право власності на 46/100 домоволодіння [PERSON] набула на підставі договору дарування будинку від 11 жовтня 1996 року, укладеного між нею та [PERSON] (а.с. 9, 10). Зі змісту п. 1 вказаних договорів вбачається, що домоволодіння в цілому складалося з однієї кам'яної житлової будівлі, загальною жилою площею 66,9 кв.м., надвірних споруд: «Б» - літньої кухні, «Д» - гаражу, «И», «Е» - вбиралень, «З» - сараю, № 1-4 - огорожі, І,II - мостіння, розташованих на земельної ділянці площею 600 кв.м. Судом також встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником 27/100 житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Право власності на 27/100 домоволодіння відповідачка набула на підставі договору дарування від 03 лютого 2006 року, укладеного між нею та [PERSON] (а.с. 11). Вказані частки були виділені згідно рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів у м. Одесі від 14.06.1995 року № 455, а саме: [PERSON] виділено 46/100 житлового будинку: в літ. А житлова 2-1, кухня 2-2, туалет 2-3, коридор 2-4, погріб, коридор 2-7, житлова 2-5, житлова 2-6, балкон, та видано свідоцтво про право власності на вказану частину будинку взамін рішення Київського районного суду від 29.05.1992 року; [PERSON] виділено 27/100 житлового будинку: в літ. А житлова 1-4, коридор 1-5, гараж «Д», вбиральня «И», та видано свідоцтво про право власності на вказану частину будинку взамін рішення Київського районного суду від 29.05.1992 року; [PERSON] (попереднику [PERSON]) виділено 27/100 житлового будинку: в літ. «А» - житлова 1-2, кухня 1-1, погріб І-1, погріб І-2, літня кухня «Б», сарай «З», вбиральня «Е», та видано свідоцтво про право власності на вказану частину будинку взамін договору купівлі-продажу від 27.09.1963 року (а.с. 38). У судовому засіданні представники [PERSON] пояснили суду, що ще у 1997 році позивачка за згодою попереднього співвласника [PERSON] здійснила реконструкцію своєї частки домоволодіння, а саме перебудову другого поверху будинку та побудову гаражу, що відображено в технічному паспорту від 23.08.2004 року та в технічних паспортах від 22.11.2007 року, від 15.01.2008 року, та пізніше добудувала мансарду, що відображено в технічному паспорті від 22.11.2012 року. Також, за згодою попереднього співвласника [PERSON] позивачкою було побудовано гараж літ. «К», який відображений на технічних паспортах від 23.08.2004 року, від 22.11.2007 року, від 15.01.2008 року та від 22 11.2012 року. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] також здійснила реконструкцію своєї частки домоволодіння, а саме добудувала погріб, прибудувала перший поверх, добудувала другий поверх та мансарду, що відображено в технічному паспорті від 15.01.2008 року та в технічному паспорті від 22.11.2012 року. У фактичному володінні та користуванні позивачки [PERSON] перебувають такі приміщення домоволодіння: погріб І, II, 2-1 коридор, 2-2 гардероб, 2-3 сходова клітина, 2-4 кухня, 2-5 житлова, 2-6 коридор, 2-7 санвузол, 2-8 сходова клітина, 2-9 житлова, 2-10 житлова, 1-11 житлова, 2-12 гардероб, 2-13 туалет, 2-14 мансарда, 2-15 кладова, літ. «К» гараж. У фактичному володінні та користуванні відповідачки [PERSON] перебувають такі приміщення домоволодіння: погріб III, IV, 1-4 кухня, 1-5 санвузол, 1-6 коридор, 1-7 житлова, 1-8 житлова, 1-9 гардероб, літ. «Д» гараж, літ. «И» - вбиральня. Вказане домоволодіння розташовано на земельної ділянці площею 847,18 кв.м., з яких 600 кв.м. були виділені 05.05.1950 року рішенням Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 536 [PERSON](попередньому власнику) під індивідуальне будівництво, а надмірна ділянка площею 235 кв.м. була збережена в тимчасове користування за власниками домобудівлі за [ADDRESS] за рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 125 від 25.02.1987 року (а.с. 30). Судом також встановлено, що у листопаді 2007 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], Одеської міської ради про виділ частки із спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою. [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] та Одеської міської ради про виділ частки із спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовами були задоволені частково, право спільної часткової власності на домоволодіння по [ADDRESS] припинено, виділено в самостійні об'єкти нерухомості частки [PERSON] та [PERSON], визнано за ними право власності на самостійні об'єкти нерухомості, визначено порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою (а.с. 45-47). Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою до апеляційного суду Одеської області, який рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року скасував та 21 березня 2012 року ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні усіх позовних вимог в повному обсязі. Рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що будинок є самочинно реконструйованим, гараж літ. «К» є самочинно побудованим, а ст. 331 ЦК не передбачено виникнення права на новостворене майно за рішенням суду. При цьому колегія суду апеляційної інстанції зазначила, що відповідно до ст. 4 ЗУ «Про архітектурну діяльність» для створення об'єкту архітектури виконується комплекс робіт, який включає прийняття спорудженого об'єкту в експлуатацію. Порядок прийняття об'єкту в експлуатацію полягає у здійсненні комплексу дій, необхідних для підтвердження державними приймальними комісіями готовності об'єкту до експлуатації. Такі дії проведені не були, тому не було підстав для задоволення вимог про виділення з будинку часток та визнання права власності на самочинно збудоване та реконструйоване нерухоме майно. Враховуючи викладене в рішенні суду апеляційної інстанції, [PERSON] звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області з відповідною заявою, на підставі якої 06.09.2012 року було зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 18212159057 (а.с. 39-44). Згідно цієї декларації закінчений будівництвом об'єкт вважається прийнятим в експлуатацію, а саме: надбудова другого поверху (літ. А1) до житлового будинку (літ. А), господарська будівля (гараж літ. К) за адресою: [ADDRESS]. Судом також встановлено, що [PERSON] звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, за участю третьої особи [PERSON], про визнання дій протиправними та скасування реєстрації декларації. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року по справі № 1570/7613/2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю в Одеській області по реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 18212159057, реєстрацію вказаної Декларації скасовано. Як вбачається зі змісту Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року по справі № 1570/7613/2012 підставою для скасування реєстрації Декларації стало те, що заява про прийняття в експлуатацію об'єкта не підписана [PERSON], що є порушенням п. 3.2. «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 N 91. Даного висновку суд дійшов з таких підстав, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та користувачами земельної ділянки площею 847,18 кв.м., на якій вказане домоволодіння розташоване, права спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами не припинено та не визначено порядок користування земельною ділянкою. Виходячи з пояснень наданих представниками [PERSON] у судовому засіданні та письмових заперечень на позовну заяву, судом встановлено, що відповідачка заперечує проти прийняття в експлуатацію гаражу під літ. «К», що перебуває у користуванні [PERSON], та знаходиться на земельній ділянці, яка, на думку [PERSON], була відведена усім співвласникам будинку для загального користування. Відповідно до ст. 21 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частин 1 та 5 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Положення частин 1-4 та 6 ст. 13 ЦК України встановлюють, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих ій договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1-5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. У ч. 4 ст. 357 ЦК України зазначається, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦКУ, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК). Таким чином, чинним законодавством України передбачене право позивачки, як співвласника житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], на добудову та прибудову без згоди інших співвласників. [PERSON] цим правом скористалася та зробила за власний рахунок надбудову другого поверху (літ. А 1) до житлового будинку (літ. А). Крім того, за цієї ж адресою позивачка, як співкористувач земельної ділянки, побудувала господарську будівлю (гараж літ. К). Усі будівельні роботи (надбудова другого поверху та побудова гаражу) були виконані [PERSON]до набуття у власність [PERSON] 27/100 домоволодіння. З боку співкористувача земельної ділянки [PERSON] жодних претензій та вимог з цього приводу не заявлялося. При цьому, на а.с. 91-92 наявна копія документу, зі змісту якого вбачається, що усі сусіди, в тому числі співвласник домоволодіння [PERSON] (правонаступником якого є відповідачка [PERSON]), згодні та не заперечують проти меж земельної ділянки [PERSON] Судом встановлено, що відповідачка набула права власності на свою частку домоволодіння лише у лютому 2006 року, коли господарська будівля (гараж літ. К) вже існувала багато років, та була відображена у технічній документації. Жодних вимог з боку [PERSON] щодо знесення самочинно побудованого гаражу не заявлялося, а строк позовної давності, передбачений задля такого звернення, сплив у лютому 2009 року. Щодо встановлення між співвласниками домоволодіння порядку землекористування земельною ділянкою по [ADDRESS] суд зазначає, що згідно рішення Київського районного народного суду м. Одеси від 11 жовтня 1988 року, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] (колишнього власника частки домоволодіння, яке на поточну дату належить відповідачу по цій справі [PERSON]), останньому було виділено у користування земельну ділянку 150 кв.м., що відображено в технічному висновку та на плані, що є складовою частиною цього висновку. Саме на підставі цього плану в подальшому було відображено розмежування земельної ділянки між співвласниками домоволодіння в усіх технічних паспортах (а.с. 31-36). Вказане рішення суду від 11 жовтня 1988 року станом на день розгляду справи є чинним, не змінено, не скасовано та має преюдиціальне значення для суду при розгляді цієї справи. Отже в користуванні [PERSON] (як правонаступника [PERSON]) має перебувати земельна ділянка площею 150 кв.м, а фактично [PERSON] користується земельною ділянкою площею 169,53 кв.м (а.с. 56). Зі змісту рішення апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2012 року та землевпорядних документів вбачається, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] складає 847,18 кв.м., тобто на 12,18 кв.м. більше, ніж було надано в користування власникам житлового будинку. В той ж час, загальна площа земельної ділянки, що знаходиться в користуванні відповідачки, складає 169,53 кв.м., тобто на 19,53 кв.м. більше, ніж було виділено на підставі рішення Київського районного народного суду м. Одеси від 11 жовтня 1988 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що різниця між 19,53 кв.м. та 12,18 кв.м. в розмірі 7,35 кв.м. є частиною земельної ділянки, якою повинна користуватися позивачка [PERSON], однак фактично вона знаходиться в користуванні відповідачки [PERSON], тобто надбудова другого поверху (літ. А 1) до житлового будинку (літ. А) та побудова господарської споруди гаражу літ. К жодним чином не впливають та не порушують права землекористування як і інші охоронювані законом інтереси відповідачки [PERSON], а тому суд надає критичну оцінку запереченням відповідачки з цього приводу. Суд вважає, що необґрунтоване ухилення [PERSON] від надання згоди шляхом підписання відповідної заяви до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю і Одеській області, порушує право позивачки на реєстрацію Декларації, введення в експлуатацію та набуття права власності на створене майно, завдає істотної шкоди інтересам [PERSON] та є зловживанням своїми правами. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В порушення вимог вказаної вище ст. 61 ЦПК України відповідачка не надала суду належних доказів на підтвердження того факту, що побудований за 6 років до набуття нею права власності на 27/100 домоволодіння гараж під літ. К яким - небудь чином впливає та порушує її права в тому числі щодо землекористування. З цих підстав суд не приймає до уваги і посилання [PERSON], що земельна ділянка, на якій розташований гараж під літ. К, відводилася для спільного користування усіх співвласників будинку, адже будь-які докази на підтвердження цих заперечень - відсутні. Позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання відповідачку не чинити перешкод у здійсненні права спільної часткової власності на житлової будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] шляхом припинення дії, які порушують право [PERSON] на введення в експлуатацію прибудов, задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку судом встановлена бездіяльність [PERSON] у вигляді не підписання заяви, а її дії з приводу звернення до суду із позовами до [PERSON], Інспекції ДАБК, подання апеляційних скарг та вчинення інших дій є наслідком реалізації гарантованих Конституцією та законами України прав і [PERSON] не може бути обмежена у їх здійсненні. При викладених обставинах, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, а саме зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у введенні в експлуатацію надбудови другого поверху до житлового будинку та господарської будівлі - гаражу, а також визнати за [PERSON] право на звернення до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області із заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна - надбудови другого поверху, що відображена в технічному паспорті під літ. «А1», до житлового будинку, що відображений у технічному паспорті під літ. «А», та господарської будівлі - гаражу, що відображений у технічному паспорті під літ. «К» за адресою: [ADDRESS] без підпису [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачку [PERSON]

Outcome: approved