Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі - продажу автомобілів. В обгрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, [PERSON] посилався на наступне, що він зареєстрований як фізична особа - підприємець, приватне підприємство займається передачею автомобілів в оренду, наданням інших послуг, пов`язаних із транспортом. Автомобіль "Daewoo Lanos", д.н. [NUMBER], був переданий [PERSON], який є власником вказаного автомобіля, для здачі в оренду в ПП "Лисак". Так, в середині 2012 року [PERSON] придбав по усній домовленості у [PERSON] автомобіль [NUMBER], із яким [PERSON] підтримує дружні стосунки, тому вказаний автомобіль придбав по усній домовленості, гроші йому передав, а переоформлення автомобіля на [PERSON] було відкладено у зв'язку із бракуванням часу. В лютому 2013 року [PERSON] було передано вищевказані автомобілі на підставі договорів оренди, після чого були складені акти прийому - передачі. В червні 2013 року [PERSON] стало відомо, що оплата за оренду автомобілів не надходить, телефони, які залишив [PERSON] не відповідають та за вказаною адресою він не проживає. Після чого, [PERSON] звернувся до міліції. В результаті чого, було порушено кримінальне провадження № № 12013040660003345 від 20.06.2013 року відносно [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України. Автомобілі були зняті з реєстрації у місті Дніпропетровську та, згідно відповіді начальника РП № 2 ЦНП [PERSON] України в Дніпропетровській області [PERSON], автомобіль Daewoo Lanos TF 696, № кузову "SUPTF696D8W390985", 2008 р.в., 27.09.2013 року зареєстрований в МРЕВ № 2 ДАІ м. Запоріжжя, з державним номером АР0761СМ, свідоцтво про реєстрацію № САР 959944, автомобіль Toyota Camry, № кузову "JTNBE40K303107024", 2007 р.в., 29.06.2013 року зареєстрований в МРЕВ ДАІ м. Кременчука Полтавської області, з державним номером ВІ0440АО, свідоцтво про реєстрацію № САР 872440. З огляду на викладене позивач вважає, що договори купівлі - продажу автомобілів [NUMBER], та "Toyota Camry", д.н. [NUMBER] є недійсними. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись судом за правилами ч.1 ст.75 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, в звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, у відповідності до положень ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець, займається передачею автомобілів в оренду, наданням інших послуг, пов`язаних із транспортом. Автомобіль "Daewoo Lanos", д.н. [NUMBER], був переданий [PERSON], який є власником вказаного автомобіля, для здачі в оренду в ПП "Лисак". Так, в середині 2012 року [PERSON] придбав по усній домовленості у [PERSON] автомобіль [NUMBER]. Із [PERSON] він підтримує дружні стосунки, тому вказаний автомобіль придбав по усній домовленості, гроші йому передав, а переоформлення автомобіля на [PERSON] було відкладено у зв'язку із бракуванням часу. В лютому 2013 року [PERSON] було передано вищевказані автомобілі на підставі договорів оренди, після чого були складені акти прийому - передачі. На початку червня 2013 року [PERSON] стало відомо, що оплата за оренду автомобілів не надходить, телефони, які залишив [PERSON] не відповідають та за вказаною адресою він не проживає. Після чого, [PERSON] звернувся до міліції. В результаті чого, було порушено кримінальне провадження № № 12013040660003345 від 20.06.2013 року відносно [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України. Судом встановлено, що на підставі фіктивної довіреності від імені [PERSON], громадянин [PERSON] уклав договір купівлі- продажу автомобіля [NUMBER]. Також, автомобіль [NUMBER], було продано [PERSON] на підставі фіктивної довіреності від імені [PERSON]. Автомобілі були зняті з реєстрації у місті Дніпропетровську та, згідно відповіді начальника РП № 2 ЦНП [PERSON] України в Дніпропетровській області [PERSON], автомобіль Daewoo Lanos TF 696, № кузову "SUPTF696D8W390985", 2008 р.в., 27.09.2013 року зареєстрований в МРЕВ № 2 ДАІ м. Запоріжжя, з державним номером АР0761СМ, свідоцтво про реєстрацію № САР 959944, автомобіль Toyota Camry, № кузову "JTNBE40K303107024", 2007 р.в., 29.06.2013 року зареєстрований в МРЕВ ДАІ м. Кременчука Полтавської області, з державним номером ВІ0440АО, свідоцтво про реєстрацію № САР 872440. Даючи оцінку вимогам позивача в частині визнання договору купівлі - продажу недійсним, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин) з поновленням всіх прав щодо володіння, користування та розпорядження автомобілями. Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути предявлена тільки особам, визначеними у ЦК України та інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів, - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою особою, тобто особами, права яких були порушені в момент укладення договору. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved