Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики та сплату відсотків за прострочення грошового зобов'язання, позовні вимоги мотивує тим, що: -« 17 червня 2010 року я позичив відповідачу [PERSON] 633032 грн. (80000 доларів США). На підтвердження цього ми 17.06.2010 року уклали договір позики, що був посвідчений приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області, та зареєстрований в реєстрі за № 3158. У н.п. «б» п.З цього договору зазначено, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має буди здійснено не пізніше 16.12.2010 р. Наявність у відповідача переді мною боргу підтверджується оригіналом договору позики, що знаходиться у мене. Відповідач зобов'язувався повернути мені гроші не пізніше 16 грудня 2010 року. Однак в зазначеній в розписці термін [PERSON] борг не повернув і повертати не бажає та під будь- який приводом ухиляється від виконання свого обов'язку. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, повинен сплатити за час прострочення три відсотки річних із простроченої суми, а також суму боргу. Згідно ст.ст. 1049.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно п.5 договору позики від 17.06.2010 р. я маю право вимагати у відповідача повернення суми позики, що залишилась несплаченою. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Тому відповідач, крім повернення суми позики в розмірі (633032 грн. зобов'язаний сплатити три відсотки річних, що становить 49059.98 грн. (633032 грн. * 3% річних/100/ 12 місяців * 31 місяців прострочення виконання зобов'язання». Оскільки відповідач добровільно погасити заборгованість не бажає позивач звернувся до суду за захистом своїх прав і просить суд стягнути з відповідача [PERSON], на його користь борг за договором позики в сумі 633032 (шістсот тридцять три тисячі тридцять дві) гривні та 49059 (сорок дев'ять тисяч п'ятдесят дев'ять) гривень 98 копійок за прострочення грошового зобов'язання; судові витрати та витрати за надання юридичної допомоги та 199,98 грн. пов'язаних із прибуттям позивача до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав, просить суд позов задовольнити із підстав зазначених у позові. Представник відповідача позов не визнав та пояснив суду, що відповідач вважає, що обставини на які посилається позивач в своєму позові як на підставу задоволення позовних вимог є недоведеними. Так, позивач в обгрунтування своїх вимог вказує на те, що 17 червня 2010року він позичив відповідачу кошти в сумі 633032,00 гри. (80000,00 дол. США). У підтвердження цього вони 17.06.2010 року уклали договір позики, що був посвідчений нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області, та зареєстрований в реєстрі за № 3158. Дійсно 17 червня 2010 року між позивачем та відповідачем був підписаний договір позики, але кошти які повинні були б передані відповідачу в рамках даного договору фактично передані не були. Умова в п.2 договору позики, про те що передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, не є належним та допустимим доказом тому що: Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, що виступають предметом цього договору. Враховуючи, якщо кошти були передані до підписання договору позики від 17.06.2010 року та на умовах цього договору, то сам факт передачі коштів повинен підтверджуватися відповідними документами (розпискою, або іншим документом що підтверджує факт передання та отримання коштів). Так як, договір позики є укладеним з моменту передання грошей в силу ч. 1 абз. 2 ст. 1046 ЦК України, то сторонами вже був укладений інший договір позики на інших умовах ніж визначені договором позики від 17.06.2010 року, а тому твердження позивача, що кошти які були надані до підписання договору позики надавалися ним саме в рамках нотаріально посвідченого договору позики від 17.06.2010 року є недоведеними. Тобто, договір, як і закон, зворотної дії не має. Він діє лише відносно поведінки, що має місце після набуття ним чинності. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов'язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України такими доказами, зокрема, можуть бути письмові докази (різного роду документи, акти, листування службового або особистого характеру) і речові докази (зокрема звуко- та відеозаписи), висновки експертів, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо судом встановлено отримання позичальником меншої кількості грошей або "родових" речей, ніж вказано в договорі, спірний договір вважається укладеним на фактично одержану позичальником кількість грошей або речей, визначених родовими ознаками, а тому у задоволенні позову просив відмовити за недоведеністю. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши сторони, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. - відповідно до ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. - відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. - відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України ( ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі, доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Представник відповідача у своїх запереченнях покликається на те, що договір є неукладеним однак своїм правом передбаченим ст.124 ЦПК України не скористався. Відповідно до ч.1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, немає наслідків його недійсності, крім випадків встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-,відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. В ході судового розгляду було встановлено, що за договором позики від 17.10.2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3158, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 633032 грн., що є еквівалентом 80 000 доларів США на момент посвідчення договору строком до 16 грудня 2010 року. Пунктом 2 договору від 17.06.2010 року зазначено, що кошти були отримані відповідачем [PERSON] до підписання договору позики та на умовах вказаного договору позики, про що на зворотній стороні договору письмово зазначив. Згідно п.3 (а) даний договір позики є безпроцентним. Згідно п.5 зазначеного договору позики, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Суд погоджується з розрахунком суми індексації заборгованості у розмірі 49 059,98 грн., наданим позивачем, який повністю відповідає умовам договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання по договору позики, за договором позики не передбачено стягнення відсотків за прострочення виконання договору, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача борг за договором позики в загальній сумі 633032 грн. та суму індексу інфляції за час прострочки сплати боргу у розмірі 49059,98 грн., що разом складає 682091,98 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 3141 грн. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу несуть сторони . Позивачем ставиться питання про стягнення 300 гривень витрат за надання юридичної допомоги, однак договору про надання юридичної допомоги позивачем не надано, окрім того, квитанція про отримання коштів не містить номера та не засвідчена печаткою, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Відповідно до 85 ЦПК України витрати сторін, що пов'язані із явкою до суду ч.2 вищевказаної статі передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення суду сплачуються іншою стороною, позивачем надано фіскальний чек від 08.08.2013 року на суму 199.98 грн. за заправку автомобіля для прибуття на розгляд справи, які підлягають стягненню із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial