Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-01 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] понесені витрати в розмірі 25 500 грн., витрати повязані з наданням правової допомоги в розмірі 2 000 грн. посилаючись на те, що 24.05.2010 року, близько 2-ох годин 30 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. К.Лібкнехта в м. Сквира Київської області, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, у результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху де здійснив зіткнення з автомобілем Тойота д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого механічні транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Сквирського районного суду Київської області від 16.06.2010 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено автомобіль марки Тойота д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який був застрахований відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС /9821419, з терміном дії з 22.01.2010 року по 21.01.2011 року. На час скоєння зазначеною ДТП водій [PERSON]. не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до звіту № 07/06/10 про визначення вартості матеріального збитку від 07.06.2010 року, складеного ФЛП [PERSON] складає 53\~861, 16 грн. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою до якої було надано копію полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 07/06/10 . 20.07.2010 року року МТСБУ здійснило виплату потерпілій особі в розмірі 25 500 грн. У судове засідання представник позивача не зявився звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутність та просив ухвалити рішення по суті позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції Українита статті 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК Українисуд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив, що 24.05.2010 року, близько 2-ох годин 30 хвилин відповідач [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Карла Лібкнехта в м. Сквира Київської області в порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем марки Тойота д.н.з. [NUMBER] під керуванням власника [PERSON], що стверджується постановою Сквирського районного суду Київської області від 16.06.2010 року у справі № 727/2010 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.. на користь держави. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки Тойота д.н.з. [NUMBER], під керуванням власника [PERSON]. (застрахований відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/9821419, який відноситься до 2-ого типу з терміном дії з 22.01.2010 року по 21.01.2011 року). Відповідно до ст. 15 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (чинної на момент виникнення спірних правовідносин, виключена згідно із законом України від 17.02.2011 року N 3045-VI) договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах: 15.1. страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах (договір I типу); 15.2. страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації будь-якого транспортного засобу або одного з транспортних засобів, зазначених у договорі, особою, вказаною в договорі страхування (договір II типу); 15.3. страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою, вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених у договорі (договір III типу). Таким чином, з наведеної правової норми випливає, що відповідач [PERSON] не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Згідно довідки виданої інспектором ДПС ВДАІ з обслуговування Сквирського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, вбачається що 24.05.2019 року о 2-й годині 30 хвилин по вул.. К. Лібкнехта в м. Сквира Київської області внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Тойота д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження : деформовано бампер, часткове ліве крило, накладка крила, розбито : передній бампер з лівого боку, маються подряпини на протитуманній лівій фарі, деформовано ходову частину з лівого боку. Згідно звіту № 07/06/10 від 07.06.2010 року про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику дорожньо-транспортного засобу, який складений субєктом оціночної діяльності [PERSON] (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності ФДМУ № 8909 від 18.09.2009 р.,) на вимогу позивача, матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля марки Тойота реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження при ДТП складає 53\~856,16 грн. Згідно з п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"Бюро за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; П. 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"визначено, що забезпечений транспортний засіб -наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. З наведених норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"випливає, що Бюро відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу. Страхове відшкодування у сумі 25 500 грн. було сплачено МТСБУ страхувальнику [PERSON] у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням, яке міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ст. 61 ЦПК, відповідно до норм якого судом розглянуто спір, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відшкодування завданої шкоди джерелом підвищеної небезпеки врегульоване ч. 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вказано, що "під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 5 ст. 187 Цивільного кодексу України, визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 993 цього Кодексу, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом ст. 1191 ЦК Україниособа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено випадки, в яких МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема: до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки унормований і статтею 27 Закону України "Про страхування". За приписами цієї норми, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, виходячи з обставин встановлених у судовому засіданні, ураховуючи юридичну природу спірних правовідносин та вимог законодавства України, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування шкоди в порядку регресу підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. У передбачених законодавством випадках особі може надаватися безоплатна правова допомога. Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другою сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 3.1 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. Таким чином, враховуючи приписи цивільного законодавства України, обставин встановлених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення судового збору підлягають задоволенню, а витрати повязані з наданням правової допомоги задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені документально. На підставі викладеного та

Outcome: partial