Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-28 00:00:00

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення Самарського райсуду м.Дніпропетровськ від 20 березня 2013р., яким їй відмовлено у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неприйняття до уваги її доводів та доказів. Відмовляючи у вимогах про стягнення грошової суми за договором позики, райсуд виходив з того, що відповідач повернув повністю суму боргу та відсотки, про що надав розрахунок. Апеляційний суд вважає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають вимогам матеріального закону та дійсним обставинам справи. Встановлено, що відповідач 06.06.2008. взяв в борг у позивачки 30000долл.США (145 000грн.) строком на три місяці з виплатою щомісячно 2 % за користування грішми. Через три місяці всю суму та відсотки не повернув, а повертав частинами, про що в матеріалах справи є відповідні розписки. До даних правовідносин райсуд обгрунтовано застосував вимоги статей 1046, 1047, 1049ч.1, 1050 ( що регулюють відносини за договором позики), 526, 530 ч.1, 536, 625 ЦК України. Кожна сторона на свої доводи і заперечення надала розрахунки суми заборгованості з врахуванням повернутих відповідачем сум. Беручи до уваги розрахунок відповідача та прийшовши на його підставі до висновку про відсутність у відповідача боргових зобов*язань перед позивачкою, райсуд помилково вважав, що цей розрахунок є вірним, а розрахунок, виконаний на замовлення позивачки незалежним аудитором фірми «Аудит-Компас» невірний, оскільки нею необґрунтовано було нараховано 2% за весь спірний період і разом з тим 3% річних, тоді як, на думку суду, 2% підлягало нарахуванню лише за три місяці, на які надавалась позика, а після цього 3% річних. Такий висновок протирічить правилам ст. 536 ЦК, згідно якої - за користування чужими грошовими коштами боржник зобов*язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншими актами законодавства. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач не повернув у визначений письмовою розпискою строк всю суму займу, він продовжував користуватись грішми позивачки, але в різних сумах по мірі того як повертав їй відповідні суми. З врахуванням цього та вимог зазначеної норми закону аудитором вірно нараховувались 2% за користування грішми і після спливу 3-х місяців, при цьому враховувались саме ті суми боргу, які залишались неповернутими, тобто знаходились в користуванні відповідача. Крім того, у встановленому законом- статею 625 ЦК- порядку після спливу 3-місячного строку аудитором вірно нараховувались 3% річних від прострочених сум. Розрахунок виконувався як у доларах, так і в гривнях, що давало суду можливість самостійно прийняти ту чи іншу валюту в залежності від наданих доказів. Із останніх вбачається, що позика мала долларний характер, оскільки це визнано самою позивачкою, крім того, всі гривневі суми визначались сторонами в еквіваленті до долару, повертались відповідачем також частково в доларах, а тому висновок суду про наявність грошових зобов*язань у гривні є помилковим. Із наданих позивачкою письмових розписок слідує, що відповідачем були повернуті такі суми основного боргу: 48300грн., 80000грн., 20000грн. Процентів: 1200долл., 1550долл., 4000грн., 50долл., 5000грн., 245долл., 600долл., 45долл., 556долл., 201долл. Усі ці суми були враховані аудитором з врахуванням часу їх повернення, а тому розрахунок в цілому є вірним. В той же час, нарахована аудитором сума інфляції- 47323,03грн. не підлягає стягненню, оскільки встановлено, що позика була долларна. Таким чином, із загальної суми заборгованості, яка згідно розрахунку аудитора склала суму 204 795грн., сума 47323,03грн підлягає виключенню і загальна сума боргу відповідача перед позивачкою складає 157 472,61грн. Разом з тим, не можна вважати вірним розрахунок, наданий відповідачем, де він зазначає повернуті позивачці суми, оскільки між цим розрахунком та розписками позивачки про отримані нею кошти є суттєві розбіжності: в розписках сума 1200долл. значиться як повернуті відсотки, а відповідач її зазначає та рахує як повернуту суму основного боргу; серед повернутих процентів він вказує суму 1800долл., в той час, як таке нічим не підтверджено. Однак, суд наведене залишив без уваги, взяв за основу невірний розрахунок відповідача, зробив висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону. За таких обставин згідно ст.309ч.1 пп.3,4 ЦПК рішення суду підлягає скасуванню. Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд враховує наведене, вимоги закону, а також ту обставину, що у засіданні апеляційної інстанції позивачка не наполягала на стягненні усієї суми заборгованості, а просила стягнути 10000долл. США, що на час розгляду справи за курсом Нацбанку України складає 79 930грн., та вважає можливим стягнути з відповідача цю суму, а також згідно ст.88 ЦПК судовий збір в сумі 799,30грн. Оскільки скасовується рішення та стягується сума боргу, не може бути залишеним рішення в частині скасування судом заходів забезпечення позову. .

Outcome: partial