Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивачка у березні 2013 року звернулась до суду із зазначеним позовом, який доповнила 25 липня 2013 року (том 1, а.с. 94-95) і уточнила 22 жовтня 2013 року (том 1, а.с. 251-252) і у якому в остаточній редакції просить: визнати спільною сумісною власністю її і [PERSON], як подружжя, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] (далі - будинок); визнати частково недійсним договір дарування цього будинку, укладений між Дарувальником [PERSON] і Обдарованим [PERSON] та посвідчений 22 грудня 2010 року за реєстровим номером 1-2167 Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області; скасувати рішення Великомихайлівського бюро технічної інвентаризації від 24 грудня 2010 року про державну реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на 1/1 частину цього будинку на підставі зазначеного вище договору дарування; визнати незаконним і скасувати рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області № 420-VI від 13 квітня 2012 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0944 га розташованої по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 779573 від 14 липня 2012 року, згідно з яким на підставі зазначеного вище рішення [PERSON] є власником зазначеної вище земельної ділянки з кадастровим номером 5121655100:02:003:0176; скасувати рішення відділу Держкомзему у Великомихайлівському районі Одеської області про державну реєстрацію вказаного акта 14 липня 2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 512160001001555; визнати за позивачкою право приватної власності на ? частину вказаного будинку. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 27 вересня 1975 року по 11 травня 2002 року, від якого у них є троє повнолітніх дітей. Зазначає, що в період шлюбу на підставі відповідних рішень та будівельного паспорту були побудовані будинок та ганок у 1990 році і сім'я перейшла до нього проживати, літня кухня, підвал і сарай побудовані у 1992 році, у 1995 році у будинку провели всі внутрішні оздоблювальні роботи, а у 1997 році він був повністю закінчений будівництвом. Вказує, що будинок був прийнятий в експлуатацію 28 серпня 2007 року і на ім'я відповідача [PERSON] 15 жовтня 2007 року було видано свідоцтво про право власності на вказаний вище будинок, яке зареєстроване за ним на праві приватної власності 25 жовтня 2007 року. Позивачка у листопаді 2007 року зверталась до суду з позовом до відповідача [PERSON] і рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 05 червня 2012 року будинок було визнано спільною сумісної власністю подружжя, а також проведено поділ цього будинку і транспортних засобів. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2012 року рішення районного суду було скасоване і ухвалене нове, яким відмовлено у задоволені позову про визнання права власності та поділ будинку. Підставою для ухвалення нового рішення було те, що під час розгляду справи у апеляційному суді стало відомо, що під час розгляду справи у районному суді між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування спірного житлового будинку. Оскільки право власності на будинок було зареєстроване за відповідачем [PERSON] після розірвання шлюбу, то позивачка просить визнати будинок спільною сумісною власністю подружжя і визнати за нею право приватної власності на ? його частину, а також визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку та скасувати державну реєстрацію права власності на нього за [PERSON], бо його сторони уклали договір дарування без її згоди, як його співвласника, а відповідач [PERSON] не мав від неї для цього будь-яких повноважень. Зазначає також, що [PERSON] на підставі рішення Великомихайлівської селищної ради № 420-VI від 13 квітня 2012 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, і це право було зареєстроване за ним 14 липня 2012 року відділом Держкомзему у Великомихайлівському районі. Позивачка вважає зазначені рішення, державний акт та його реєстрацію такими, що порушують її права співвласника житлового будинку на отримання у власність частини присадибної ділянки, на якій він розташований. У судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримує та просить поновити строк позовної давності посилаючись на те, що позивачка дізналась про порушення свого права власності зі сторони відповідача [PERSON] у серпні 2007 року після його відмови від проведення опису майна, право власності на домоволодіння було зареєстроване ним у жовтні 2007 року, у листопаді 2007 року вона звернулась до суду з позовом, розгляд якого тривав по грудень 2012 року, про порушення свого права власності зі сторони відповідача [PERSON] вона дізналась із рішення апеляційного суду у грудні 2012 року. Відповідач [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що сім'я проживала у квартирі по вулиці Жуковського і на будівництво будинку по [ADDRESS] з 1987 року він брав 2 кредити, які сплачував сам. Зразу вони побудували будинок, а у 1992 році - літню кухню. Перейшли проживати з квартири до будинку приблизно у 1993-1994 році. З 1998 року він з позивачкою стали займатися підприємницькою торгівельною діяльністю, тримали магазини у декількох селах району і для цього у 2000 році придбали будинок в селі Стоянове, у якому проживала позивачка і донька [PERSON]. Після розлучення з позивачкою у 2002 році їй залишився будинок в селі Стоянове і товар в магазинах. Після розлучення у грудні 2002 року він провів у будинок газ, переробив опалення і виконав ремонтні роботи, оскільки все обсипалось і підлоги не було. У 2007 році його побила донька [PERSON] зі своїм чоловіком і коли він був на лікуванні, то до нього дзвонили з селищної ради, що позивачка хоче ділити будинок і майно. Відповідач [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що у будинку сім'я стала проживати з 1992 року - сестра [PERSON] до 1998 року, він до 1999 року, а сестра [PERSON] до 2000 року, а коли всі роз'їхались то за будинком ніхто не дивився. Станом на 2002 рік у будинку були виконанні всі внутрішні роботи і він був обставлений меблями, проте на стінах вже був грибок і обсипалась штукатурка. Після цього з 2003 до 2007 року він з батьком проводили у будинку відновлювальні ремонтні роботи і витратили на них 20000 доларів. На день посвідчення договору дарування будинку від батька на його користь йому було відомо про наявність у суді спору про поділ будинку між батьками, але він витратив значні кошти на ремонт цього будинку. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] 15.08.2013 року надали заяву про застосування строку позовної давності, який на їхню думку позивачка пропустила і який вони обчислюють з дня розірвання шлюбу 11 травня 2002 року (том 1, а.с. 194). Представник реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції щодо позову в частині скасування реєстрації права власності [PERSON] на спірний будинок на підставі договору дарування пояснив, що реєстраційна служба не є правонаступником БТІ і у новому реєстрі прав відсутня інформація про реєстрацію права власності на спірний будинок. Великомихайлівська селищна рада і відділ Держземагенства у Великомихайлівському районі позов визнали частково і надали суду заяви про слухання справи за відсутності їх представників. Комунальне підприємство «Великомихайлівське бюро технічної інвентаризації» надало суду заяву про слухання справи за відсутності його представника. Представник Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори у судові засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази та допитавши у судовому засіданні свідків, суд прийшов до висновку, що позов в уточненій редакції підлягає задоволенню виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Позивачка з [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 27 вересня 1975 року актовим записом № 57 відділу ЗАГС Великомихайлівського району Одеської області, і розірваний відділом реєстрації актів громадянського стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області 11 травня 2002 року, запис за № 30 (том 1, а.с. 9-10). Від цього шлюбу у колишнього подружжя є троє повнолітніх дітей: дочка [PERSON], 1977 року народження, дочка [PERSON], 1980 року народження, син [PERSON], 1982 року народження (том 1, а.с. 11-16, 92). Рішенням Великомихайлівського райвиконкому № 367 від 19 жовтня 1987 року відповідачу [PERSON] було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в смт. Велика Михайлівка на земельній ділянці площею 0,07 га (том 1, а.с. 32). 28 жовтня 1987 року згідно вказаного рішення за відповідним актом та схемою до нього були винесені у натуру межі земельної ділянки та проведена розбивка будівель (том 1, а.с. 35-36), а також виданий будівельний паспорт із проектом забудови земельної ділянки забудовником (том 1, а.с. 27-37, 102-110). Щодо будівництва 2-х поверхового житлового будинку в [ADDRESS] складено також архітектурно-технічний паспорт об'єкта архітектури, який затверджено 16 серпня 2007 року відділом містобудування, архітектури та ЖКГ В-Михайлівської райдержадміністрації (том 1, а.с. 79-84). В паспорті зазначено, що датою початку будівництва є 1987 рік, а дата завершення будівництва не вказана (пункти 1.2. і 1.3. у томі 1 на а.с. 81). Будинок за поштовою адресою - [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію 28 серпня 2007 року за актом державної приймальної комісії (том 1, а.с. 124-126), який був затверджений розпорядженням Великомихайлівської райдержадміністрації № 411/А-2007 від 05 вересня 2007 року (том 1, а.с. 127). В акті не зазначено про терміни початку та закінчення будівельно-монтажних робіт. 15 жовтня 2007 року Великомихайлівською селищною радою, на підставі рішення виконкому № 111 від 13 вересня 2007 року (том 1, а.с. 122), відповідачу [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння у складі житлового будинку літ. «А» і ганку літ. «а», а також господарських будівель літер «Б, б, В, Г» та споруд № 1, 2 (том 1, а.с. 19, 88, 144). Право власності на будинок зареєстроване за відповідачем [PERSON] 15 жовтня 2007 року на підставі вказаного свідоцтва згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Великомихайлівського бюро технічної інвентаризації від 25.10.2007 року (том 1, а.с. 20, 90, 143, 173, 220). У технічному паспорті на вказане домоволодіння, складеному цим же БТІ 13 жовтня 2007 року (том 1, а.с. 213-219), у розділі «Характеристика будівель та споруд» зазначено, що житловий будинок і ганок побудовані у 1990 році, а літня кухня, підвал і сарай - у 1992 році (том 1, а.с. 218). Судом також досліджені в оригіналі матеріали інвентаризаційної справи на будинок (том 1, а.с. 101-144), де в технічному опису будівель і споруд від 13.08.2007 року та оцінювальному акті від 15.10.2007 року на житловий будинок вказано рік його побудови 1990 (том 1, а.с. 106, 115), а у технічному опису та оцінці господарських будівель від 13.08.2007 року і 15.10.2007 року зазначено, що літня кухня, підвал і сарай побудовані у 1992 році (том 1, а.с. 108, 118). Замовлення на проведення основної інвентаризації здійснив [PERSON] 13 серпня 2007 року (том 1, а.с. 119-121). Про реєстрацію місця проживання у вказаному будинку наявні відповідні відмітки у паспортах - позивачки з 13 січня по 27 серпня 2001 року (том 1, а.с. 7), [PERSON] з 25 квітня 2007 року (том 1, а.с. 14). Допитані свідки дали суду наступні пояснення: [PERSON], що проживала з відповідачем [PERSON] у шлюбі з 1975 до 2002 рік, від якого мають троє дітей. У 1987 році проживали у квартирі по вулиці Жуковського і почали будувати будинок по [ADDRESS] (колишня назва Ініціативна). У 1990 році були оштукатурені стіни, вони перейшли жити у одну кімнату будинку і продовжували у ньому будівельні роботи та побудували господарські будівлі біля будинку. У 1995 році на день проведення весілля старшої доньки [PERSON] всі будівельні роботи були закінчені і будинок повністю обставлений меблями та іншими предметами домашнього вжитку. Будинок тоді опалювався вугіллям, вони також придбали газовий котел, проте його встановили вже після розлучення. У 2001 році під час ведення торгівлі в селі Стоянове вона з чоловіком там придбали без документів покинутий будинок за 300 гривень, у якому вона залишилась проживати після розлучення з донькою [PERSON]. Після розлучення чоловік [PERSON] і син [PERSON] її запевнили, що чоловік не приведе у будинок нову жінку і у ньому будуть проживати їхні діти, і дійсно у ньому потім проживала донька [PERSON] після народження дитини. Проте літом 2007 року донька [PERSON] повідомила, що її з дитиною виганяє з будинку [PERSON] - нова жінка [PERSON] і у зв'язку з цим вона тоді звернулась до суду про поділ будинку і майна. [PERSON] - що є донькою подружжя [PERSON]. Сім'я проживала в квартирі по вулиці Жуковського і батьки будували будинок по [ADDRESS], у який сім'я перейшла проживати в кінці 1989 року і зустрічали там 1990 рік та потім продовжували виконувати у ньому будівельні роботи. У 1992 році вона закінчила школу, а у 1995 році вона виходила заміж і на цей час всі роботи у будинку були виконані і він обставлений меблями, всі кімнати були обжиті, двір заасфальтований та огороджений. Після одруження у 1995-1997 роках вона проживала у бабусі, а потім повернулась у батьківський будинок і проживала там до виїзду до міста Одеси у 2001 році. Поки вона проживала у будинку, то він весь час опалювався і перебував у доброму стані. Коли батьки у 2002 році розлучались, то батько запевняв, що нікого у будинок не приведе і він буде для дітей. Вона часто приїздила до будинку, проте коли батько через 5 років привів туди нову жінку, то виникла необхідність ділити будинок. [PERSON] - що є донькою подружжя [PERSON]. Коли їй було 10 років у 1990 році, то їхня сім'я перейшла жити у одну кімнату нового будинку по [ADDRESS] і з допомогою родичів та знайомих продовжували у ньому будівельні роботи. Коли у 1995 році сестра [PERSON] виходила заміж, то весілля відбувалось у будинку і він був повністю готовий, всі кімнати були обставлені меблями. У 1997 році вона закінчила школу і виїхала на навчання, а після його закінчення вона проживала в селі Стоянове з матір'ю, яка працювала в магазині, а вона на пошті. Коли батьки у 2002 році розлучались, то батько запевняв, що нікого у будинок не приведе і він буде для дітей. Дійсно після народження у неї дитини у 2003 році вона біля двох років проживала у будинку з чоловіком та дитиною. Потім вона проживала у Росії, а коли її дитині було 4 роки у 2007 році то вона повернулась до батьківського будинку, до якого вже приходила нова батькова жінка [PERSON], з якою у неї виник конфлікт щодо проживання у будинку і батько відмовився прописати її у будинку. У зв'язку з цим вона була вимушена відвезти свої речі і дитину до матері (позивачки) в село Стоянове, а сама поїхала до Одеси на пошуки роботи. За клопотанням представника позивача до матеріалів справи приєднанні фотознімки, які надані для огляду зазначеним вище свідкам (том 1, а.с. 96-100), щодо яких вони пояснили, що ці фотографії зроблені у дворі та внутрішніх приміщеннях спірного будинку і на них зображені члени сім'ї [PERSON] (том 1, а.с. 157-159). Фото зроблені у 1994-1997 роках, крім фотографій, на яких зображена [PERSON] з дитиною, що зроблені у 2005 році. На думку суду, з цих фотографій вбачається, що всередині будинку виконані всі оздоблювальні роботи і вони повністю забезпечені меблями та іншими предметами домашнього вжитку. [PERSON] - що є тіткою [PERSON] і знає, що він будував спірний будинок, на який його батько привозив ліс, а вона позичала гроші в сумі 3000 рублів. У цьому будинку з 1990 років проживав він з позивачкою та трьома дітьми. Після розлучення з позивачкою він з сином робив ремонт у будинку і проводив газ. [PERSON], що товаришує з відповідачем [PERSON] і на його прохання у 2004-2005 роках, як підсобник, допомогав йому робити ремонт у спірному будинку, який був придатний для проживання, проте у ньому була вологість, злущені стіни та порвані шпалери. У зв'язку з цим вони усували вологість та вирівнювали стіни, зривали дерев'яну підлогу і заливали стяжку, а у ванній кімнаті заливали підлогу і робили каналізацію. [PERSON], що позивачка мала стареньку хату в селі Стоянове, у якій постійно проживала декілька років, тримала магазин і бар, з чоловіком [PERSON] приходили до нього в гості. У 2002 році він на своєму автомобілі «Запорожець» 2-3 рази перевозив зі спірного будинку клунки з речами до будинку в селі Стоянове. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] не заявили заперечень та спростувань проти наведених вище пояснень свідків щодо фактичних обставин справи. У довідці Стоянівської сільської ради Великомихайлівського району від 29 квітня 2009 року вказано, що згідно погосподарської книги позивачка проживала одна в [ADDRESS] з липня 2000 року в будинку, який купила у [PERSON]. З червня 2005 року проживала одна по [ADDRESS] в будинку купленому у [PERSON] (том 2 а.с. 39). За довідкою комунального підприємства «Великомихайлівське бюро технічної інвентаризації» від 13 травня 2009 року, за позивачкою не зареєстроване право власності на нерухоме майно (том 2 а.с.87). 22 грудня 2010 року за реєстровим номером 1-2167 Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області був посвідчений договір дарування, за яким [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] смт. Велика Михайлівка Одеської області (том 1, а.с. 23, 87, 136-137, 211-212). У тексті цього договору зазначено наступне: сторони уклали його «не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків» (преамбула); Дарувальник повідомляє Обдарованого, що щодо предмету договору не ведуться судові спори (підпункт 1 пункту 2.1.); внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб (підпункт 5 пункту 2.1.); на вказане вище майно не поширюються права третіх осіб (підпункт 6 пункту 2.1.). Згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 09.12.2010 року Великомихайлівським БТІ для укладення вказаного договору, загальна вартість будинку становила 249 174 грн. (том 1, а.с. 89, 132-133). На підставі заяви [PERSON] від 22 грудня 2010 року (том 1, а.с. 134) рішенням реєстратора вказаного вище БТІ від 24 грудня 2010 року за реєстраційним номером об'єкта 20675495 за ним була проведена державна реєстрація права приватної власності на будинок на підставі зазначеного вище договору дарування і виданий відповідний Витяг за номером 28495509 (том 1, а.с. 135, 173 зв.). На підставі заяви від 13.04.2012 року відповідача [PERSON] (том 1, а.с. 245) було винесене рішення Великомихайлівської селищної ради № 420-VI від 13 квітня 2012 року (том 1, а.с. 229, 244), а потім на підставі цього рішення був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 779573 від 14 липня 2012 року, згідно з яким він є власником земельної ділянки площею 0,0944 га з кадастровим номером 5121655100:02:003:0176 розташованої по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказаний акт відділом Держкомзему у Великомихайлівському районі 14 липня 2012 року зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 512160001001555 (том 1, а.с. 78, 246). Наявні між позивачкою і [PERSON] майнові правовідносини суд визначає відповідно до чинних на час їх перебування у шлюбі положень Кодексу про шлюб та сім'ю України, якими було встановлено наступне: - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (стаття 22); - в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них (стаття 28). Виходячи з наведених вище положень закону та досліджених доказів, суд вважає, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] в смт. Велика Михайлівка вартістю 249 174 грн.. необхідно включити до складу їх спільного сумісного майна, як подружжя. Підставою для цього є встановлені судом фактичні обставини щодо технічного стану будинку та ступеню його готовності на час розірвання шлюбу і відповідно по пояснень колишнього подружжя, свідків, фотознімків будинку та відомостей технічного паспорту і інвентарної справи БТІ будинок був побудований у 1990 році, господарські будівлі у 1992 році, а у 1995 році всі внутрішні оздоблювальні роботи у будинку були виконані і він був повністю обставлений меблями та іншими предметами домашнього вжитку. Зазначені обставини відповідачем [PERSON] не спростовані, а проведення ним і відповідачем [PERSON] або іншими особами ремонтних робіт для відновлення або поліпшення технічного стану будинку після розірвання шлюбу не змінюють його правового статусу як спільного сумісного майна колишнього подружжя [PERSON]. Судом відхиляються доводи відповідача [PERSON] про включення до складу спільного майна подружжя будинку в селі Стоянове, оскільки за приписами статті 182 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, проте таке право за позивачкою не зареєстроване. Оцінюючи укладений між відповідачами [PERSON] і [PERSON] договір дарування вказаного будинку, суд виходить з положень частини 1 статті 717 Цивільного кодексу України про те, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 2 статті 719 цього Кодексу також встановлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно приписів частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) зазначених вище вимог є підставою недійсності правочину. Статтею 68 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Положення частини 2 і 4 статті 369 Цивільного кодексу України передбачають, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Судом встановлено, що будинок є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] і сторонам договору дарування будинку на день його нотаріального посвідчення було достовірно відомо, що він є предметом спору між відповідачем [PERSON] та позивачкою, яка як співвласник будинку не надавала [PERSON] письмової згоди або інших повноважень на розпорядження цим будинком. У зв'язку з наведеним, оскільки [PERSON] без згоди позивачки розпорядився належною їй іншою частиною будинку, то вказаний договір дарування необхідно визнати частково недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності на нього за [PERSON], а також визнати за позивачкою право приватної власності на ? частину спірного житлового будинку. Суд також вважає обґрунтованими посилання позивачки на те, що рішення Великомихайлівської селищної ради від 13 квітня 2012 року та виданий 14 липня 2012 року на його підставі державний акт про право власності [PERSON] на земельну ділянку, на які розташований спірний будинок, порушують її права співвласника житлового будинку на отримання у власність частини присадибної ділянки, на якій він розташований. Підставою для цього суд вважає положення пункту «в» частини 2 статті 89 Земельного кодексу України про те, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку, а також положення частини 4 статті 120 цього Кодексу якими визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Оскільки зазначеним рішенням, державним актом та його реєстрацією позивачка позбавлена права на приватизацію присадибної ділянки спірного будинку, то необхідно визнати незаконним і скасувати вказане рішення, а також визнати недійсним державний акт зі скасуванням рішення про його реєстрацію. Вирішуючи заяву відповідачів про застосування позовної давності, суд виходить з положень частини 2 статті 72 Сімейного кодексу України про те, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Положеннями Цивільного кодексу України з цього питання передбачено наступне: позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина 2 і 3 статті 264); якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина 5 статті 267). З вказаного питання судом приймаються до уваги наступні докази: лист Великомихайлівської селищної ради № 180/02-13 від 3 серпня 2007 року, яким позивачку повідомили про те, що відповідач [PERSON] не дає згоду на опис майна без вимоги суду (том 1, а.с. 17); лист № 12 від 1 серпня 2007 року відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, яким позивачку повідомили про те, що дублікат будівельного паспорту може бути виданий замовнику, яким є відповідач [PERSON] (том 1, а.с. 18); позовна заява позивачки від 22 листопада 2007 року, за якою Великомихайлівським районним судом 29 листопада 2007 року було відкрито провадження у цивільній справі за її позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, до складу якого вона включала і спірний будинок (том 2, а.с.40-42); рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 05 червня 2012 року, яким спірний будинок було визнано спільною сумісної власністю подружжя, а також проведено поділ будинку і транспортних засобів (том 2, а.с.75-83); рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2012 року, яким зазначене вище рішення районного суду було скасоване і ухвалене нове, яким відмовлено у задоволені позову про визнання права власності та поділ будинку. Підставою для ухвалення нового рішення було те, що під час розгляду справи у апеляційному суді Одеської області стало відомо, що під час розгляду справи у районному суді 22 грудня 2010 року був укладений договір дарування спірного житлового будинку [PERSON], який зареєстрований його власником. У цьому рішенні також зазначено, що задоволення позову унеможливлене, оскільки у справі не бере участь співвідповідач, якому потенційно належатиме певна частка, яку має визначити суд, і позивачка не позбавлена права повторного звернення до суду як із позовом до всіх належних відповідачів, так і з позовом про оспорення договору дарування (том 2, а.с.84-86). Наведені вище обставини, на думку суду, свідчать про те, що позивачка дізналась про порушення свого права власності зі сторони відповідача [PERSON] у серпні 2007 року після його відмови від проведення опису майна, право власності на будинок було зареєстроване ним у жовтні 2007 року, у листопаді 2007 року вона звернулась до суду з позовом про поділ будинку та іншого майна, розгляд якого тривав по грудень 2012 року, про порушення свого права власності зі сторони відповідача [PERSON] вона дізналась із рішення апеляційного суду у грудні 2012 року. Оскільки, із відповідним позовом про поділ будинку та іншого майна і визнання недійсним зазначеного вище договору дарування будинку позивачка звернулась до суду 27 березня 2013 року, то суд вважає можливим визнати поважними причини пропущення позовної давності і поновити позивачці цей строк. Позивачкою попередньо сплачений судовий збір щодо поділу майна у розмірі 229,40 грн. і за заявою про забезпечення позову 114,70 грн., а всього 344,10 грн.. Вказані судові витрати на її користь необхідно стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] у рівних частках по 172 грн. 05 коп. з кожного, а також у рівних частках необхідно стягнути з них додатково судовий збір в дохід держави в сумі 1016,47 грн. по 508 грн. 24 коп. з кожного, виходячи з вартості будинку у 249 174 грн. та рівності часток колишнього подружжя у цьому майні (249 174 грн. : 2 = 124 587 грн., 124 587 грн. х 1% : 100% = 1245,87 грн., 1245,87 - 229,40 = 1016,47).

Outcome: approved