Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

8 листопада 2013 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява Публічного Акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 жовтня 2006 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 16 жовтня 2006 року між ВАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 16 жовтня 2006 року. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитного договору 12 місяців з моменту підписання, а у разі якщо протягом цього терміну жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Оскільки на день звернення до суду відповідач письмово не повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення Договору то вказаний кредитний договір діє до 16 жовтня 2014 року. У зв’язку з нерегулярними платежами у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором яка станом на станом на 3 листопада 2013 року складає: заборгованість за кредитом в сумі 3194,60 гривень, заборгованість за процентами в розмірі 12500,69 гривень, а також штраф фіксована частина в розмірі 500,0 гривень, штраф ( процентна складова) в розмірі 784,76 гривень, а всього сума заборгованості складає 16 980,05 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 229,40 гривень. В судовому засіданні представник позивача – [PERSON] діюча на підставі довіреності повністю підтримала позовні вимоги та пояснила, що між Банком та [PERSON]Ю, 16 жовтня 2006 року було укладено договір № б/н відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний кредитний договір є дійсним. У зв’язку з нерегулярними платежами відповідач [PERSON] станом на 3 листопада 2013 року має заборгованість за кредитом в сумі 16980,05 гривень, яку представник просить суд стягнути з відповідача, а також просить суд стягнути з відповідача на користь Банку судові витрати в розмірі 229,40 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що від дійсно 16 жовтня 2006 року отримав кредит в розмірі 5000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на банківську картку. Ще в жовтні 2006 року він отримав гроші в сумі 3425 гривень, і більше вказаною карткою не користувався. Лише в березні 2007 року було погашення кредиту в сумі 500 гривень, і з цього часу він взагалі не знає де знаходиться його кредитна картка. Також пояснив, що він у зв’язку з матеріальним становищем віддав вказану кредитну карту малознайомим особам, які досі вказану картку не повернули. При цьому до Банку із заявою про викрадення картки та про припинення кредитного договору він не звертався. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ»Приватбанк» оскільки як він вважає позивачем було пропущено строк звернення до суду. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] пояснив, що позовні вимоги він визнає частково в межах строку позовної давності, оскільки остання операція по кредитному договору від 16 жовтня 2006 року була проведена в березні 2007 року, і більше відповідач не користувався банківською карткою, гроші не знімав, заборгованість по кредиту не сплачував. Просить суд застосувати строки позовної давності та задовольнити позов частково в межах строків позовної давності. Суд вислухав сторони розглянув матеріали справи надійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 16 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON]Ю, було укладено кредитний договір який складається з заяви на встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та Умов надання банківських послуг, відповідно до який [PERSON] отримав кредит в сумі 5000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону при припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. (а.с. 7-15) Згідно статуту Публічного Акціонерного Товариства «Приватбанк» найменування Закрите акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» змінено на Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк». ( а.с.24) Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи зміна найменування юридичної особи було зареєстровано 17 липня 2009 року. ( а.с.21) Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватись належними чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16 жовтня 2006 року станом на 3 листопада 2013 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом в сумі 16980 гривень. Останній платіж за кредитним договором було проведено 16 березня 2007 року, більше ніяких платежів відповідачем зроблено не було. ( а.с.5,6) Щодо пояснень відповідача [PERSON] в тій частині, що він передав банківську картку іншим особам і не знав про подальше її існування, то відповідно до п.п.п. 6.1, 6,10, 6,11 Умов та правил надання банківських послуг клієнт не повинен передавати Карти, ПІНи третім особам, приймати міри щодо попередження втрати карти, та інформувати банк а також правоохоронні органи по факту втрати карти, ПІНа або отримання повідомлення про їх незаконне використання. ( а.с.12) Враховуючи той факт, що відповідач добровільно передав банківську картку, в подальшому не цікавився її станом, в банк та до правоохоронних органів не повідомляв про викрадення, суд приходить до висновку що відповідач розумів та віддавав собі звіт про необхідність погашення заборгованості за кредитом. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] – [PERSON] було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Початок перебігу строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов’язано його початок відповідно до ст. 253 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Однак перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). По справі було встановлено, що згідно з Умовами надання банківських послуг позичальник зобов’язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення умов. Таким чином право кредитора вважається порушеним з моменту неповернення чергового платежу, ( а саме з квітня 2007 року) а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що у раз відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору, дату повернення кредиту чергової частини кредиту, визначено не було, однак як пояснив представник позивача, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, а тому суд вважає, що початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зазначені правові висновки містяться в Постанові Верховного суду України "Про стягнення заборгованості за кредитним договором" від 06.11.2013 року № 6-116цс13. Таким чином враховуючи той факт, що останній платіж за кредитним договором № б/н від 16 жовтня 2006 року було проведено 16 березня 2007 року, а інших платежів щодо погашення тіла кредиту та відсотків відповідачем зроблено не було, кредитний договір на день розгляду справи є дійсним, строк дії до 16 жовтня 2014 року, суд вважає, що до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» можливо застосувати строки позовної давності а тому задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 жовтня 2006 в межах строків позовної давності в період з листопада 2010 року по 29 листопада 2013 року. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 549, ч.3 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 8.6 умов та правил надання кредиту при порушення позичальником строків платежу, передбаченого вказаним договором, позичальник зобов’язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5 % від суми позову. Таким чином судом встановлено факт наявності у відповідача [PERSON] відповідальності перед ПАТ “КБ “Приватбанк” за невиконане зобов’язання по кредитному договору від 16 жовтня 2006 року в межах строку позовної давності в розмірі: заборгованість за кредитом в сумі 3194,60 гривень, заборгованість за відсотками в сумі 5745,04 гривень а всього 8939,64 гривень. Також з відповідача підлягають стягненню штраф фіксована частина в сумі 500 гривень та штраф процентна складова в сумі 784,76 гривень. Крім того, при зверненні до суду позивачем були сплачені судові витрати: судовий збір у сумі 229,40 гривень що підтверджується квитанцією. У зв’язку з частковим задоволенням позову судові витрати підлягають перерозподілу в порядку ст..88 ЦПК України, а тому, враховуючи суму стягнення з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь банку в порядку сплати судового збору сума 229,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial