Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Максимо-Горьківської сільської ради, Відділу Держземагенства у Бериславському районі про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виключення його з державного земельного кадастру та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], якому належала земельна ділянка площею 9,92 гектарів, що розташована на території Максимо-Горьківської сільської ради. [PERSON] вчинив заповіт згідно якого все майно в тому числі і земельний пай заповів [PERSON] Після смерті батька позивач разом з матір'ю отримали свідоцтво про право на спадщину. При переоформленні державного акту на земельну ділянку після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON] в списку співвласників земельної ділянки записана його мати - [PERSON] [INFO] мати померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/6 частки земельної ділянки площею 9,92 гектарів. При житті [PERSON] залишила на ім'я [PERSON] заповіт, яким заповіла йому все своє майно. Позивач після смерті матері звернувся до Новокаховського міського нотаріального округу Головного управління юстиції у Херсонській області для прийняття спадщини, але йому було відмолено в зв'язку з тим, що в правовстановлюючих документах міститься суперечлива інформація щодо розміру частки належного померлій майна. Просить визнати недійним державний акт на право власності на земельну ділянку, виключити державний акт із земельного кадастру, визнати за ним право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 9,92 гектарів після смерті [PERSON], визнати за ним право власності на 5/6 частину земельної ділянки площею 9,92 гектарів після смерті [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав, зазначених у заяві. Просила визнати недійним державний акт на право власності на земельну ділянку, виключити державний акт із земельного кадастру, визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 9,92 гектарів після смерті [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 5/6 частину земельної ділянки площею 9,92 гектарів після смерті [PERSON] Відповідачі у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у відсутність їх представників. Відповідно до ст..169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] належить 1/6 частки майна після смерті [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно ст.ст. 1233,1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] належить 5/6 частки майна після смерті [PERSON] (а.с. 11). Судом встановлено, що [PERSON] видано Державний акт ХС №033984 від 22.05.2006 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі свідоцтва про право на спадщину, у якому невірно зазначена площа земельної ділянки, яка суперечить свідоцтву про право на спадщину за заповітом, а саме у свідоцтві розмір складає 5/6 часток від площі 9.92 га, а у Державному акті, виданому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом площа зазначена, як 9,92 гектарів, яка розташована на території Максимо-Горьківської сільської ради (а.с.12). Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, та складено відповідний актовий запис за №194 від 09.04.2013 року (а.с.8). 07.02.2002 року [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право (а.с. 9). Згідно листа Новокаховського міського нотаріального округу Головного управління юстиції у Херсонській області фактично спадщину прийняв, але оформити спадщину він позбавлений можливості через те, що правовстановлюючі документи містять суперечливу інформацію щодо розміру частки померлої [PERSON], а саме зазначено розмір 1/2, що суперечить свідоцтву про право на спадщину. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Права власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Через допущену помилку в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ХС №033984, [PERSON] позбавлено права на отримання спадщини відповідно до діючого законодавства, крім того його позбавлено права в повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.2 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу, зокрема у зв»язку з невідповідністю змісту правочину ЦК та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ст.. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійним. Відповідно до ст. 19 Закону України „ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень " підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім іншого нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов підлягаючим задоволенню. На основі ст.ст. 1223,1233,1235, 392, 328 ЦК України, ст. 155 ЗК України,

Outcome: approved