Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаною позовною заявою, мотивуючи позов тим, що він є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Маневицького району, як спадкоємець за законом по смерті [PERSON], що стверджується рішенням Маневицького районного суду від 23 травня 2013 року, Технічним паспортом на об»єкт нерухомого майна від 20 червня 2013 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Коли 12 липня 2013 року звернувся у Довжицьку сільську раду Маневицького району із заявою про видачу рішення про передачу у передачу йому у приватну власність земельної ділянки для обслуговування спадкового будинку, то 17 липня 2013 року отримав відповідь, відповідно до якої у зв»язку з відсутністю будинку в генеральному плані забудови с.В.Яблунька, висновком відділу архітектури та житлово - комунального господарства Маневицької РДА, фактичним користуванням земельною ділянкою [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, своїм рішенням Довжицька сільська рада передала дану ділянку у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, оскільки на момент прийняття даного рішення він не користувався даною ділянкою, право власності на майно не набув та як спадкоємець про себе не заявив. Звернувшись в проектну землевпорядну організацію для виготовлення технічної документації на земельну ділянку під належним будинковолодінням у с.Велика Яблунька дізнався, що дана земельна ділянка вже перебуває у власності іншої особи, у зв»язку з чим звернувся до суду з позовом, який просив задовольнити із наведених у ньому підстав. 18 грудня 2013 року позивач уточнив свої позовні вимоги, відповідно до яких просив скасувати п.п.19, 20 рішення Довжицької сільської ради Маневицького району Волинської області від 28 грудня 2011 року №12/3 та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2151 га, серії ЯМ№570504, виданий на ім.»я [PERSON] на підставі рішення Довжицької сільської ради Маневицького району Волинської області від 28 грудня 2011 року №12/3. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], кожен зокрема, підтримали позов та просили задовольнити. Представники відповідачів, кожен зокрема, позов визнали та не заперечували щодо його задоволення. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, кожного зокрема, дослідивши письмові докази та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі ч.1 ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно вимогам ч.2 ст. 41 Конституції України, ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 4 ст.61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правовопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом установлено, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 23 травня 2013 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] Маневицького району Волинської області, які належали [PERSON] (а.с.9-10). Із матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] 20 червня 2013 року було виготовлено Технічний паспорт на об»єкт нерухомого майна, а саме на житловий будинок [ADDRESS] Маневицького району Волинської області, та право власності на дане нерухоме майно зареєстроване в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно від 20 липня 2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. а.с. 26, 28-32). 12 липня 2013 року [PERSON] звернувся до Довжицької сільської ради Маневицького району із заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] Маневицького району Волинської області, на що отримав відповідь про те, що у зв»язку з відсутністю будинку в генеральному плані забудови с.Велика Яблунька, висновком відділу архітектури та житлово - комунального господарства Маневицької РДА, фактичним користуванням земельною ділянкою [PERSON], своїм рішенням Довжицька сільська рада передала дану земельну ділянку у власність [PERSON], так як позивач не користувався ділянкою, право власності на неї не набув та як спадкоємець про себе не заявив (а.с.16). Згідно з ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. 28 грудня 2011 року Довжицькою сільською радою було прийнято рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передачу земельних ділянок у власність» №12/3, згідно п.п.19, 20 якого було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок та складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2370 га в с.В.Яблунька Довжицької сільської ради гр. [PERSON]; передати безкоштовно у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2370 га в с.В.Яблунька Довжицької сільської ради гр. [PERSON] На підставі вказаного рішення Довжицької сільської ради [PERSON] отримав відповідний Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯМ №570504 (а.с. а.с. 19-22). Проте, як вбачається із відповіді Довжицької сільської ради Маневицького району від 8 липня 2013 року у користуванні [PERSON] згідно запису в по господарській книзі №5 за 1986-1990 роки знаходилось 0,2700 га землі, в тому числі 0,1000 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,1700 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.15). А тому, враховуючи вимоги ч.1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, позов є підставним та підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 41, 58 Конституції України, ст. ст.319, 328 ЦК України,

Outcome: approved