Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики до відповідача [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 травня 2010 року відповідач [PERSON] отримав у позивача в позику грошові кошти в сумі 150 000 грн., із зобов'язанням повернення їх до 01 січня 2012 року, що підтверджується розпискою від 29 травня 2010 року. Як зазначає позивач, у вказаний строк відповідач не виконав своє зобов'язання щодо повернення грошей. На його прохання про добровільне повернення боргу не відповідає і не реагує. На основі викладеного, просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 150 000 грн. В судове засідання позивач не з'явився, проте до початку судового засіданні від нього надійшло клопотання про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте від нього до початку судового засідання надійшло клопотання про розгляд даної справи в його відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 29 травня 2010 року відповідач [PERSON] отримав у позивача в позику грошові кошти в сумі 150 000 грн., із зобов'язанням повернення їх до 01 січня 2012 року, що підтверджується розпискою від 29 травня 2010 року (а.с.10). Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, між сторонами існують договірні зобов'язання позики в сумі 150 000 грн. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно договору позики [PERSON] взяв позику зі строком повернення до 01 січня 2012 року. (а.с.10). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач [PERSON] в порушення вимог ст.ст. 530, 629, 1049 ЦК України не виконує покладений на нього обов'язок повернути грошові кошти отримані за договором позики, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення суми позики підлягають до задоволення. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають до задоволення, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 150 000 грн. Задовольняючи позовні вимоги, суд також бере до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення.

Outcome: approved