Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід банк» (далі Позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за договором, вказуючи на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №Д098/АК-00026.08.2 (далі Договір) від 29.09.2008 року [PERSON] (далі Відповідач ) було відкрито не відновлювана кредитна лінія на купівлю автомобілю та сплату страхових платежів на загальну суму 59085,00 грн. Свої зобов'язання за Договором Позивач виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредит. В порушення умов Договору Відповідач не виконав свої зобов'язання, у разі чого має заборгованість. Просив стягнути з Відповідача заборгованість в розмірі 1018846,03 грн., що складається з суми заборгованості 55565,18 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 30154,52 грн. комісії 4108,48 грн., пені за прострочку виконання грошового зобов'язання 925544,47 грн., суму інфляційних витрат - 3473,38 грн. та судові витрати в розмірі 3441,00 гривень. Відповідач звернувся із зустрічним позовом про захист прав споживачів посилаючись на те, що Договір містить порушення норм діючого законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги, суперечить нормам чинного законодавства, посилаючись на норми Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема вказав, що маючи заборгованість за кредитним договором в травні 2011 р. Позивач надіслав на його адресу претензію з вимогою про передачу в його власність автомобілю Chevrolet Aveo TC58U державний номер [NUMBER]. Вказаний автомобіль разом з правовстановлюючими документами, двома оригінальними комплектами ключів 23.05.2011 р. було передано у власність Позивача. В той же день ним була видана довіреність на ім'я [PERSON] на право користування, володіння та повного розпорядження транспортними засобами. Таким чином майно він передав фактично у власність банку за договором застави від 29.09.2008 року №Д098/АК-00026.08.2-3, але процедуру реалізації заставного майна банком не ініціювалась, хоча договір застави передбачає право залогоутримувача отримати в користування майно лише в випадку позасудового задоволення своїх вимог по кредитному договору, що відповідач не робив до липня цього року. Вважає , що кредитний договір №Д098/АК-0026.08.2 від 29.09.2008 року необхідно визнати таким, котрий припинив свою дію 23.05.2011 р. у зв'язку з його виконанням, а його зобов'язання виконаними з 23.05.2011р. Разом з тим вважає, що вимоги Позивача про стягнення з нього заборгованості більш 1000000 грн. виходячи з суми кредиту, є результатом застосування несправедливо великих санкцій, передбачених п. 3.6 кредитним договором в порушення ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Просив суд визнати умови п. 3.6 кредитного договору №Д098/АК-00026.08.2 від 29.09.2008 р. укладеного між ВАТ «РодовідБанк» ( нині ПАТ«РодовідБанк») та [PERSON] недійсними, кредитний договір №Д098/АК-00026.08.2 від 29.09.2008 р. визнати припинивши дію з 23.05.2011 р., а зобов'язання по кредитному договору вважати виконаними в повному обсязі. Представник позивача під час розгляду справи підтримав позовні вимоги, зустрічний позов не визнав, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності, за участю свого представника за довіреністю [PERSON] Представник Відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги Позивача не визнав повністю, підтримав зустрічний позов, посилаючись на обставини викладені у зустрічному позові, додатково зазначив, що банком пред'явлені непропорційно завищена сума компенсації, а саме пені, що робить умови кредитного договору несправедливими. Крім того, відповідач має тяжкі матеріальні умови, у зв'язку з чим передав залогове майно, а саме автомобіль у власність банку, вважав, що зазначені обставини мають істотне значення і можуть бути враховані судом при визначенні суму пені. Суд вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що первинний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволені зустрічного позову слід відмовити повністю. Судом встановлено, що 29.09.2008 року, між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", який в подальшому змінив назву на Публічне Акціонерне Товариство «Родовід банк» (а .с. 73-103, 29) та [PERSON] укладено кредитний договір № Д098/АК-00026.08.2 згідно якого, останньому було надано кредит шляхом відкриття не відновлювальної лінії на купівлю автомобілю та сплату страхових платежів в сумі 59085,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% річних з кінцевим терміном сплати 30.09.2015 року включно. Щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,3% від суми виданого кредиту. Своїм власним підписом в Договорі кредиту Відповідач засвідчив, що з зазначеними умовами надання кредиту йому надано повну інформацію. В Додатку №1 до кредитного договору визначено графік погашення кредиту. (а. с. 5-8). Позивач свої обов'язки за Договором виконав надавши Відповідачу кредит в сумі 59085,00 грн., що підтверджується заявою про видачу готівки №838-26 від 29.09.2008 р. (а. с. 9), та про що не заперечував представник відповідача. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. п.3.1.1., п. п. 3.1.2, п. п. 3.1.4 Договору Відповідач зобов'язався починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 703,39 грн. та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахуванням зі свого поточного рахунку на рахунок банку; повернути одержані кредити згідно з умовами Договору не пізніше 30.09.2015 р.; щомісяця до 10-го числа (включно), сплачувати Банку плату за обслуговування кредиту згідно п.п.1.5.1 цього Договору шляхом внесення готівкою чи перерахуванням зі свого поточного рахунку на рахунок Банку( а. с. 5- 8). Відповідно до п.5.2. Договору, у разі недотримання Позичальником умов цього Договору вимагати, в односторонньому порядку дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору, а у разі невиконання Позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави № Д098/АК-00026.08.2-3 від 29.09.2008 р. та договорів застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання Позичальником зобов'язання за цим Договором ( а. с. 5-8). З березня 2009р. відповідач в порушення умов договору не вносив щомісячні платежі на погашення кредиту, що підтверджується виписками по кредиту (а.с.18-25) та про що не заперечується стороною відповідача зазначивши про ці обставини в зустрічному позові. В зв'язку з затримкою сплати частини кредиту та процентів за його користування, Відповідача було повідомлено досудовою вимогою про дострокове повернення кредиту та нарахованих відсотків від 15.02.2013р., 19.07.2013 року з метою погашення простроченої заборгованості за кредитом та процентам, а також штрафних санкцій протягом семиденного терміну з дати отримання вимоги (а. с. 26, 26об., 67, 68). За таких підстав, коли встановлено, що з вини Відповідача зобов'язання перед Позивачем не виконано, Відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання, щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що Позивач набув право вимагати від Відповідача повернення кредиту в повному обсязі. І станом на 11.07.2013р. відповідач має заборгованість за кредитом сумі 55565,18 грн., та процентів за користування кредитом в сумі 30154,52 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості, Відповідач має заборгованість на 11.07.2013 рік в розмірі 55565,18 грн. ( а. с. 106-107). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з кредитного договору відсоткова ставка на момент підписання кредитного договору складає 13,00 % річних (а. с.5-8). Згідно наданих Позивачем розрахунків заборгованості, Відповідач за користування кредитом з урахуванням 13,00 % річних повинен сплатити відсотки в розмірі 30154,52 грн. (106-107). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається із п. 3.6 Договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів , Відповідач повинен сплатити Банку за кожен день прострочки пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості. Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідач за кредитним договором № Д098/АК-00026.08.2 від 29.09.2008 року станом на 11.07.2013 року заборгованість становить 55565,18 грн., за порушення вимог користування кредитом повинен сплатити пеню за прострочку виконання грошового зобов'язань в розмірі 925544,47 грн. тобто сума пені на час її нарахування значно перевищує суму основного боргу (106-107). Відповідно до ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено судом, представник відповідача в своїх поясненнях стосовно стягнення суми пені, звертає увагу суду на положення ст. 551 ЦК України, та просить суд врахувати при винесенні рішення обставини, які мають істотне значення, а саме те, що відповідач має тяжке матеріальне становище, а розмір неустойки значно перевищує розмір основної заборгованості. Таким чином, суд, з урахуванням обставин та наданих представником відповідача пояснень, а саме те, що відповідач знаходиться у важкому матеріальному стані, а також те, що розмір неустойки значно перевищує розмір основної заборгованості, вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені з 925544,47 гривень до 15 000 гривень. Згідно п.п.1.5.1. Договору щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,3% від суми виданого кредиту. Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідач за розрахункове обслуговування поточного рахунку повинен сплатити комісію в розмірі 4108,48 грн. Таким чином заборгованість Відповідача перед Позивачем по кредиту становить 104828,18 гривень, яка складається з наступного: 55565,18 гривень - тіло кредиту; 30154,52 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4108,48 гривень - комісія за обслуговування кредиту; 15000 гривень - пеня за прострочку виконання грошового зобов'язання. Що стосується вимог зустрічного позову про визнання несправедливими умови п.3.6 кредитного договору № Д098/АК-00026.08.2 від 29.09.2008р. і їх недійсними, з посиланням на положення ч.1, 2, п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст..203, 217 ЦК України слід зазначити, що п.3.6 Договору передбачено, що відповідач зобов'язався за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати за кожний день прострочки пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. За змістом ст.546, 549 ЦК України пеня є різновидом забезпечення виконання зобов'язання. Отже не є компенсацією за послугу по наданню кредиту. Таким чином вимоги про визнання недійсним п.3.6 Договору на підставі ст..203, 217 ЦК України як несправедливого не підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача на те, що за умовами договору застави№Д098/ФК-00026.08.2-3 від 29.09.2008 р. укладеного між сторонами (а.с.47-52) відповідач передав у власність позивача заставний автомобіль AVEO TC58U дн [NUMBER] не відповідають обставинам справи. Так відповідач посилається на передачу у власність позивача автомобіля за актом прийому-передачі заставного майна від 23.05.2011р., та довіреності на ім'я [PERSON], [PERSON] для користування, та розпорядження заставним майном від 23.05.2011р. (а.с.53, 54) із змісту вищезазначеного Акту вбачається, що позивач прийняв, а відповідач передав на збереження заставний автомобіль, техпаспорт та ключі від нього з метою вжиття заходів щодо охорони заставного майна. В подальшому як визнано сторонами в судовому засіданні відповідачу 15.02.2013р. позивач за актом повернув вищезазначений автомобіль, і який знаходиться до теперішнього часу у відповідача.(а.с.55). Відповідно до вимог ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Таким чином з наведеного вбачається, що заставний автомобіль не передавався відповідачем у власність позивача, а знаходився у вказаний період у позивача на зберіганні з метою вжиття заходів щодо його охорони. Інших доказів на підтвердження обставин передання у власність позивачу заставного майна, або звернення позивачем стягнення на предмет застави відповідачем суду не надано суд приходе до висновку, що підстави для задоволення вимог про визнання кредитного договору втратившим свою дію з 23.05.2011р. та вважати виконаними зобов'язання за кредитним договором між сторонами з цього строку відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь Позивача з Відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в межах задоволених вимог позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial