Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-21 00:00:00

25 червня 2013 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до т.в.о. директора відокремленого підрозділу Луганського національного університету [PERSON] про визнання акту від 20 листопада 2009 року незаконним, а інформації, що в ньому міститься, недостовірною та зобов'язати відповідача спростувати цю інформацію в такий самий спосіб. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював на посаді механіка Костянтинівського сільськогосподарського технікуму Луганського національного аграрного університету (далі за текстом: ВП ЛНАУ) з повною матеріальною відповідальністю з 05 липня 2007 року. В листопаді 2012 року він отримав лист із технікуму в якому містився акт від 20.11.2009 року, складений комісією працівників технікуму та затверджений виконуючою обов'язки директора [PERSON] про обстеження його робочого місця. Інформація, яка міститься у цьому акті є брехнею, так як він до цього приміщення не має ніякого відношення. Він вважає, що цей акт не може вважатись законним, тому що складений за його відсутності і він не ознайомлений з цим актом. Тому, посилаючись на ст..ст. 3,32,55,68 Конституції України та ст..ст. 15,16,272,273,277 Цивільного кодексу України, просив визнати акт від 20.11.2009 року незаконним, а інформацію, що у ньому міститься, недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, та зобов'язати т.в.о. директора [PERSON] спростувати цю інформацію у той же спосіб. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та заявив клопотання про залучення до справи у якості належного відповідача юридичної особи Луганського національного аграрного університету. Ухвалою суду від 30 серпня 2013 року до участі у справі у якості належного відповідача було залучено юридичну особу - Луганський національний аграрний університет. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги посилаючись на наведені у позові доводи. При цьому він визнав, що зазначений акт не став підставою для видання наказів по ОП ЛНАУ, але вважав, що інформація у акті від 20.11.2009 року є недостовірною, тому що він постійно не знаходився у кабінеті механіка, крім нього вночі там перебували сторожа. Окремого ключа від цього кабінету у нього не було і взагалі цей кабінет був опечатаний керівництвом технікуму. Представник відповідача проти позову [PERSON] заперечував у повному обсязі, пояснюючи, що у листопаді 2012 року позивач не міг отримати цього акту, а у той час йому був направлений наказ про його поновлення на роботі і пропозиція з'явитись до технікуму. Крім того, він пояснив, що спірний акт був складений комісією ВП ЛНАУ у відповідності до внутрішнього порядку у зв'язку із необхідністю постійної перевірки стану техніки безпеки у всіх приміщеннях технікуму. Інформація у цьому акті повністю відповідає дійсності і не містить ніяких недостовірних даних. Ніяких правових наслідків для позивача і будь-кого іншого цей акт не мав, наказів по технікуму або ЛНАУ за результатами складання цього акту видано не було. З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши інші докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] працював на посаді механіка Костянтинівського сільськогосподарського технікуму, реорганізованого у ВП ЛНАУ, з липня 2007 року, що визнається сторонами. 20 листопада 2009 року комісією працівників ВП ЛНАУ у кількості п'яти осіб було складено акт обстеження робочого місця механіка машино-тракторного парку ВО «Костянтинівський технікум ЛНАУ». Акт було затверджено підписом т.в.о. директора [PERSON] Спірний акт містить 14 пунктів і фактично становить інвентаризаційний опис майна та речей, які знаходяться у кабінеті механіка. Єдине згадування прізвища позивача міститься у пункті 14 із зазначенням того, що ключі від даного приміщення знаходяться у [PERSON], а також і від в'їзних воріт. (а.с. 3). Свідок [PERSON], яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, у судовому засіданні пояснила, що дійсно нею у відсутності директора технікуму у листопаді 2009 року був затверджений акт обстеження робочого місця механіка технікуму. Вона особисто приймала участь у обстеженні приміщення і підтверджує усі відображені у акті дані. Такі обстеження вони проводять регулярно у всіх приміщеннях технікуму з метою перевірки умов праці на відповідність правилам техніки безпеки. Ніяких наказів за результатами проведеної перевірки по технікуму або ЛНАУ видано не було. Свідки [PERSON] - голова профспілкового комітету технікуму та [PERSON], які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, пояснили, що входили до комісії, якою був складений спірний акт. Свідки підтвердили, що акт повністю відповідає дійсності, під час обстеження були також проведені заміри приміщення. На місці, тобто в кабінеті механіка, була складена чернетка акту, а в приймальній директора акт був надрукований. Свідки [PERSON] та [PERSON], які були запрошені у судове засідання за клопотанням позивача [PERSON], будучі приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, пояснили наступне. Так свідок [PERSON] пояснив, що у 2007-2008 роках підприємство, на якому він працював, знаходилось на території Костянтинівського сільськогосподарського технікуму. Він тоді познайомився із позивачем [PERSON], який працював у технікумі механіком. Він допомагав [PERSON] у ремонті його кабінету, який знаходиться у приміщенні машино-тракторного парку. У той час в кабінеті були предмети меблів, але всі їх перелічити він не може. У 2009 році він вже не працював на території технікуму і зміст акту від 20.11.2009 року йому не відомий. Свідок [PERSON] пояснив, що працював у технікуму у 2009 році. У той час механіком працював позивач [PERSON] Кабінет механіка знаходиться у приміщенні гаражу і вночі його використовують сторожа. Ключі від цього кабінету знаходились у шухляді стола, який стояв безпосередньо у гаражі і знаходились у вільному доступі. Таким чином, судом встановлено, що спірний акт від 20 листопада 2009 року було складено у відповідності до Положення про відокремлений підрозділ «Костянтинівського технікуму ЛНАУ», він не створює, не змінює і не припиняє будь-яких прав та обов'язків для позивача [PERSON], не має ніяких правових наслідків. Тому, в частині позовних вимог про визнання цього акту незаконним слід відмовити. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам; негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування; якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Отже, відповідно до ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Судом роз'яснювались сторонам положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем [PERSON] не доведено, що інформація, яка міститься у акті від 20.11.2009 року, якимось-чином порушила його особисті немайнові права, завдала якоїсь шкоди відповідним особистим немайновим благам, або якимось іншим чином перешкодила йому у повному та своєчасному здійсненні свого особистого немайнового права, створила загрозу для його порушення, оспорила його чи не визнала взагалі. У той же час представник відповідача довів у судовому засіданні, інформація, яка міститься у спірному акті є достовірною. Тому, в частині позовних вимог [PERSON] щодо визнання інформації, яка міститься в акті обстеження робочого місця механіка машино-тракторного парку ВО «Костянтинівський технікум ЛНАУ» недостовірною та зобов'язання спростувати цю інформацію у той же спосіб слід відмовити. У відповідності до ст.88 ЦПК України у зв'язку із тим, що позивач при подачі позову не сплатив судовий збір і не надав суду доказів про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, з позивача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 114,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved