Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

У вересні 2013 року до суду надійшла позовна заява ПАТ “Дельта Банк” до [PERSON] “Про стягнення заборгованості за кредитним договором”, на обґрунтування якого позивач зазначив, що 17.06.2011 року ПАТ «Дельта Банк» /правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта»/ та фізична особа - резидент України [PERSON], уклали кредитний договір № 006-04217-170611. Відповідно до пункту 1.1. вищевказаного договору позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 5806,07 гривень на придбання певного майна/послуг на умовах, визначених Договором. Відповідно до пункту 2.3. договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01% на рік, а також за ведення кредитної плату в розмірі 3,42% в місяць (пункт 2.5 договору). Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 5806,07 гривень. Зі свого боку, відповідач отримав у своє розпорядження майно, що підтверджується накладною № ЧМКА2-0060 від 17.06.2011 року. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених договором. Станом на 19.07.2013 року відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. [PERSON] був повідомлений про виникненням заборгованості по оплаті передбачених договором платежів перед ТОВ «Комерційний банк «Дельта», однак на даний час кредитна заборгованість позичальником погашена не була. Таким чином, станом на 19.07.2013 року за відповідачем по укладеному з ТОВ Комерційний банк «Дельта» кредитному договору № 006-04217-170611 від 17.06.2011 року рахується заборгованість на загальну суму 5737,96 гривень, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 3354,95 гривень; заборгованості за відсотками 0,17 гривень; заборгованості за комісіями 2382,84 гривень. Положеннями договору передбачено, що ТОВ «Комерційний банк «Дельта» у випадку порушення позичальником строків сплати передбачених договором платежів більше ніж на 1 (один) місяць має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за його користування, а також плати за ведення кредитної справи. При несвоєчасній сплаті позичальником платежів в строки, передбачені договором, кредитор має право вимагати від позичальника оплати боргового зобов'язання в примусовому порядку згідно чинного законодавства України. Просили стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 5737,96 гривень та судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON], діюча за довіреністю, не з’явилась, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала письмове клопотання, що міститься у пункті 4 прохальної частини їх позовної заяві, про розгляд справи за її відсутності, з урахуванням того, що позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує /а. с. 4/. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з’явився, про час та місце розгляду справи сповіщений своєчасно та належним чином, надав заяву, в якій зазначив, що позов ПАТ “Дельта Банк” визнає у повному обсязі й просить справу розглянути за його відсутності. Відповідно до приписів частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін по справі свідчать пункт 4 прохальної частини позовної заяві та відповідна заява відповідача, зареєстрована за вхідним № 24127/13-вх від 06.11.2013 року й долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Повно та всебічно з’ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач при їх визнанні, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що 17.06.2011 року між позивачем ПАТ “Дельта Банк” та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 006-04217-170611, відповідно до пункту 1.1. якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 5806,07 гривень на придбання певного майна/послуг на умовах, визначених Договором. Відповідно до пункту 2.3. цього договору за користування кредитом відповідач зобов’язався сплачувати кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01% на рік. Крім того, за ведення кредитної справи відповідач зобов’язався сплачувати банку плату в розмірі 3,42% в місяць, що передбачено пунктом 2.5 договору /а. с. 7 – 10/. Відповідно до меморіального ордеру № 21034247 від 20.06.2011 року АТ «Дельта Банк» перерахувало на рахунок відповідача суму кредиту 5806,07 гривень /а. с. 5/. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, убачається, що загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 19 липня 2013 року складає 5737,96 гривень, з яких: заборгованість за сумою кредиту 3354,95 гривни; заборгованість за відсотками 0,17 гривень; заборгованість за комісіями 2382,84 гривень /а. с. 6/. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами чинного Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року. Так, виходячи з положень частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір за своєю правовою природою є правочином, тобто діями особи, спрямованими на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Приписи статті 1054 Цивільного кодексу України передбачають, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов’язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на частину 1 статті 629 Цивільного кодексу України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України укладені між сторонами по справі договори є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Крім того, укладені договори є підставою виникнення між сторонами зобов’язань, тобто правовідносин, в яких одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку /стаття 509 Цивільного кодексу України/. Згідно до положень частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правові наслідки порушення зобов’язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно до зазначеної норми права, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов’язання внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов’язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, аналізуючи наведені вище норми права та надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ПАТ “Дельта Банк” до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 5737,96 гривень. Ухвалюючи рішення та повністю задовольняючи позов ПАТ “Дельта Банк” до [PERSON] “Про стягнення заборгованості за кредитним договором”, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На виконання вимог частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви ПАТ “Дельта Банк” додало документ, що підтверджує сплату судового збору, а саме: платіжний документ про сплату судового збору в розмірі 229,40 гривень /а. с. 1/. Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України “Про судовий збір” № 3674 - VІ від 08.07.2011 року. Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України “Про судовий збір” за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом ПАТ “Дельта Банк” звернулось до суду у 2013 році. Місячний розмір мінімальної заробітної плати в Україні на 01 січня 2013 року встановлений в розмірі 1147 гривень відповідно до змісту статті 8 Закону України “Про Державний бюджет України на 2013 рік” № 5515-VI від 06.12.2012 року. Підпункт 1 та 10 частини 1 статті 80 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, а у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог – загальною сумою всіх вимог. Відтак, ухвалюючи рішення на користь ПАТ “Дельта Банк”, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення його позову повністю, стягнувши з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 5737,96 гривень, а тому на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача слід стягнути 229,31 гривень із розрахунку: 5737,96 гривень х 1% = 57,37 гривень, що менше ніж 229,40 гривень. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог ПАТ “Дельта Банк” та можливість задоволення його позову повністю шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ “Дельта Банк” суму заборгованості за кредитними договорами в розмірі 5737,97 гривень та понесених й документально підтверджених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 229,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved