Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 1207000 доларів США за договором позики, посилаючись на те, що відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідач, повідомлений належним чином, до суду не з'явився. У своїх запереченнях [PERSON] посилався на те, що договір позики він не укладав, надав простий вексель як директор підприємства, тому вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного провадження. У своїх наступних запереченнях [PERSON] зазначав, що виданий ним вексель неможливо прийняти до уваги, оскільки за допомогою векселя не могло бути здійснення розрахунків. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] у 2002 р. звернувся до [PERSON] з проханням надати йому у борг гроші у сумі 1200000 доларів США, у підтвердження видав гарантійний лист. У січні 2003 р. позивач отримав гроші, що підтвердив на бланку простого векселя ТОВ «[PERSON]», зобов'язався безумовно сплатити їх безпосередньо [PERSON], зазначив, що строк повернення грошей - не раніше 1 серпня 2003 р. Однак [PERSON] грошей не повернув. Відповідно до ст. 374 ЦК УРСР 1963 р., що діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобо'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Статтею 375 цього Кодексу передбачено, що договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. Згідно зі ст. 376 ЦК УРСР 1963 р., позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошовістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі. Доказів, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не надано. Той факт, що [PERSON] на бланку векселя визначив [PERSON], як фізичну особу, якій слід повернути отримані гроші, свідчить про наявність зобов'язань, що випливають з договору позики, між сторонами, як фізичними особами. Тим більш, у [PERSON] не було підстав видавати і вексель, і гарантійний талон від 8 серпня 2002 р. при отриманні грошей у січні 2003 р. Крім того, станом на грудень 2002 р. [PERSON] вже був звільнений з посади директора ТОВ «[PERSON]», що підтверджується протоколом № 6 учасників зборів ТОВ «[PERSON]» від 16 грудня 2002 р. У своїх запереченнях [PERSON] зазначав, що між ним та позивачем ніколи не укладалися договори на поставку товарів, виконання робіт або надання послуг, у зв'язку з чим не могло бути застосовано здійснення розрахунків за допомогою векселя. Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідач отримав гроші не як фізична особа, та й на потреби підприємства. Правовідносини між сторонами випливають із зобов'язань позики між фізичними особами. Суд вважає, що, оскільки відповідач отримав гроші у сумі 1200000 доларів США, поверненню підлягає саме ця сума, без урахування додатково зазначеної позивачем суми. Підстав для стягнення з відповідача ще 7000 доларів США за цим договором позики суд не вбачає, тому позовні вимоги задовольняються частково. Відповідно до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземної валюти на 5 грудня 2013 р. - день ухвалення судового рішення, 100 (сто) доларів США дорівнюють 799 грн. 3000. Стягненню з відповідача підлягає 1200000 х 7.99 = 9588000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial