Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та трьох процентів річних у загальному розмірі 26 817 грн. 99 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року було ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 148 193 грн. 59 коп., з яких: 136 887 грн. 03 коп. - сума середнього заробітку за час затримки розрахунку; 9 280 грн. 17 коп. - вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку; 2 026 грн. 26 коп. - невиплачена компенсація за роботу у вихідні та неробочі дні в грудні 2008 року та січні 2009 року. Дане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 березня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року. Разом з тим, після ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва рішення від 27 листопада 2012 року відповідач продовжував порушувати право позивача на отримання належних йому при звільненні грошових сум і лише 03 липня 2013 року фактично розрахувався з позивачем відповідно до вказаного рішення суду. Таким чином, позивач вважає, що за період затримки розрахунку при звільненні, який не охоплений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, а саме, з 27 листопада 2012 року по 03 липня 2013 року відповідач повинен виплатити позивачу суму середнього заробітку у розмірі 21 009 грн. 40 коп., а також на підставі ст. 95 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) та ст. 34 Закону України «Про оплату праці» відповідач повинен виплатити позивачу суму індексації за період з березня 2009 року по червень 2013 року від належної позивачу компенсація за роботу у вихідні та неробочі дні в грудні 2008 року та січні 2009 року у розмірі 395 грн. 14 коп. Крім того, позивач зазначає, що оскільки на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року на відповідача було покладено певні зобов'язання по виплаті грошових коштів, то на думку позивача, такі зобов'язання набули статусу грошових зобов'язань відповідача перед позивачем. Таким чином, позивач, посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) просить суд також стягнути з відповідача на його користь: 1 890 грн. 63 коп. в якості індексу інфляції за період з березня 2009 року по червень 2013 року на суму вихідної допомоги у розмірі 9 280 грн. 17 коп.; 2 053 грн. 30 коп. в якості трьох процентів річних за період з грудня 2012 року по червень 2013 року від присудженої рішенням Шевченківського районного суду м. Києва до стягнення суми середнього заробітку у сумі 136 887 грн. 03 коп.; 1 206 грн. 40 коп. в якості трьох процентів річних за період з березня 2009 року по червень 2013 року від належної позивачу при звільненні суми вихідної допомоги; 263 грн. 12 коп. в якості трьох процентів річних за період з березня 2009 року по червень 2013 року від належної позивачу при звільненні суми компенсації за роботу в неробочі дні. Ухвалою від 06 листопада 2013 року за заявою представника позивача [PERSON] позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та трьох процентів річних, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 263 грн. 12 коп. у якості трьох процентів за період з березня 2009 року по червень 2013 року від належної позивачу при звільненні 13 лютого 2009 року суми компенсації за роботу в неробочі дні 27, 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24 та 25 січня 2009 року в сумі 2 026 грн. 39 коп. - залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] решту позовних вимог підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача Чернюк В.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та пояснив, що підстави та обов'язок сплатити позивачу вихідної допомоги і компенсацію за роботу у вихідні дні були визначені судом у рішенні від 27 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 12 березня 2013 року. Таким чином, після набрання зазначеним рішенням законної сили між сторонами виникли правовідносини щодо його виконання, які регулюються нормами спеціального законодавства, а саме, Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, представник зазначив, що рішення суду не було допущено до негайного виконання, а тому відповідно, і строк виконання судового рішення залежить як від дій позивача, так і, відповідно, від дій державної виконавчої служби. Разом з тим, виконавче провадження з виконання вказаного судового рішення було відкрито лише 08 травня 2013 року за відповідною заявою позивача, яка подана 07 травня 2013 року, а тому, на думку представника відповідача, строк на виконання судового рішення залежав в тому числі і від самої позивачки, що в свою чергу виключає вину відповідача, як необхідний елемент притягнення до відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Отже в будь-якому випадку підстави для стягнення з відповідача суми середнього заробітку, заявленої позивачкою, відсутні. Така сума, якщо будуть встановлені підстави, має визначатися судом з урахуванням обставин справи та принципів достатності і справедливості, зважаючи, що позивач вже отримав компенсацію відповідно до ст. 117 КЗпП України. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року, було задоволено позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа: Тимчасовий адміністратор Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Жуковська В.Б., про зміну причин звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с. 7-17). Так, згідно зазначеного рішення, серед іншого, було ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 148 193 грн. 59 коп., з яких: 136 887 грн. 03 коп. - сума середнього заробітку за час затримки розрахунку; 9 280 грн. 17 коп. - вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку; 2 026 грн. 39 коп. - невиплачена компенсація за роботу у вихідні та неробочі дні в грудні 2008 - січні 2009 років. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Як вбачається з розпорядження старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Сачук К.П. від 02 серпня 2013 року, фактична виплата грошових коштів, належність яких позивачу та винність в їх невиплаті була встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2012 року, відбулась лише 03 липня 2013 року, коли такі кошти були стягнуті з відповідача (а.с. 22). Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що в період часу з 27 листопада 2012 року по 03 липня 2013 року з боку відповідача допускалось продовження затримки виплати належних позивачеві грошових сум. Разом з тим, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, положеннями ст. 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки. На підставі зазначених норм законодавства, суд приходить до висновку, що оскільки за період з 27 листопада 2012 року по 03 липня 2013 року права позивача не були відповідачем поновлені, порушення права не було припинене, а виплата належних позивачу грошових сум не здійснена, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку у розмірі 21 009 грн. 40 коп., тобто, за період з дня ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року до дня фактичного розрахунку 03 липня 2013 року, є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином, суд, перевіривши розрахунки позивача, наведенні у позовній заяві (а.с. 4), вважає, що задоволенню також підлягають і позовні вимоги в частинні стягнення з відповідача на користь позивача компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 395 грн. 14 коп. Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, з урахуванням викладеного та положень ст. 625 ЦК України, суд вважає, що дана норма статті регулює зобов'язальні правовідносини, тобто вона поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, відповідно до 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами трудових, а не договірних зобов'язань. Тобто, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Окрім того, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати на підставі КЗпП України та Закону України «Про оплату праці», а також стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення розрахунку та трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України є нічим іншим, як покладенням на відповідача подвійної міри відповідальності, що, на думку суду, є недопустимим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 890 грн. 63 коп. в якості індексу інфляції за період з березня 2009 року по червень 2013 року на суму вихідної допомоги у розмірі 9 280 грн. 17 коп., 2 053 грн. 30 коп. в якості трьох процентів річних за період з грудня 2012 року по червень 2013 року від присудженої рішенням Шевченківського районного суду м. Києва до стягнення суми середнього заробітку у сумі 136 887 грн. 03 коп., 1 206 грн. 40 коп. в якості трьох процентів річних за період з березня 2009 року по червень 2013 року від належної позивачу при звільненні суми вихідної допомоги є таким, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та трьох процентів річних підлягає частковому задоволенню. В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 229 грн. 49 коп., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 117, 236 КЗпП України, ст. 11, 509, 625 ЦК України та

Outcome: partial