Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що з 2001 по 2006 рік він проживав однією сім'єю, як чоловік та жінка з відповідачкою по справі. 10 травня 2006 року шлюб між ними було офіційно зареєстровано у відділі РАЦС Голопристанського РУЮ Херсонської області. За час фактичного перебування у шлюбних відносинах, сторонами було придбано житловий будинок розташований по [ADDRESS], який зареєстрований на відповідачку. В зв'язку з тим, що вказане нерухоме майно було придбано в період спільного проживання позивача та відповідачки і за їхні спільні кошти, [PERSON] просить суд встановити факт їхнього проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2001р. до моменту його реєстрації та визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав на підставах викладених в позові та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні з заявленими вимогами не погодився, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а тому просить в їхньому задоволенні відмовити в повному обсязі. В своїх письмових запереченнях зазначив, що будь-яких доказів спільного проживання сторін позивачем надано не було, як і не було доведено наявність складу спільного майна. Крім того, в запереченнях відповідачки зазначено, що домоволодіння було придбано нею за кошти отримані від бабусі і позивач участі в цих витратах не приймав. Вважає, що будинок [ADDRESS] є її особистою приватною власністю і поділу не підлягає. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та вивчивши матеріали справи, з'ясувавши та перевіривши обставини спірних правовідносин, суд приходить до наступного висновку. За загальним правилом дії законів і інших нормативно-правових актів у часі норми Сімейного кодексу застосовуються до сімейних відносин ,які існували на 01.01.2004 року. Враховуючи вимоги позивача суд вважає правовідносини сторін між собою та щодо майна регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно з ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Звертаючись до суду, [PERSON] в своїй позовній заяві вказував, що з 2001 року і до офіційної реєстрації шлюбу він проживав з відповідачкою однією сім'єю, вів з нею спільне господарство, був пов'язаний спільним побутом та мав взаємні права та обов'язки притаманні подружжю. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зважаючи на те, що факт спільного проживання як чоловіка та дружини з 2001 року і до моменту придбання будинку відповідачкою не визнано, а позивач або його представник в судовому засіданні суду не довів належними та допустимим доказами обґрунтованість даної вимоги. Також, суд бере до уваги, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], попередній шлюб відповідачки із [PERSON] був розірваний у відділі реєстрації актів громадянського стану Голопристанського РУЮ, Херсонської області 06 серпня 2003 року про що зроблено відповідний запис за № 137. Крім цього, будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснював, що перебував у офіційних шлюбних відносинах з [PERSON]. У 2003 році відносини між ними погіршились і в серпні місяці шлюб між ними було розірвано. Свідок відзначав, що хоча в них з дружиною останнім часом й виникали суперечки вони проживали спільно та були пов'язані взаємними правами й обов'язками подружжя. За таких обставин, суд вважає, що факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та дружини [PERSON] і [PERSON] в період часу з 2001р. по серпень 2003 року в судовому засіданні свого підтвердження не знайшов. Проживання в фактичних шлюбних відносинах сторін в період з вересня 2003 року по 10 травня 2006 року (день реєстрації шлюбу) для суті заявлених вимог правового значення не мають, а тому доводи учасників процесу в цій частині судом не досліджувались та не перевірялись. Також судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2-2867 від 30.08.2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Доводи позивача про спільне придбання даного будинку спростовуються поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що відповідачка по справі являється її рідною онукою та вона давала останній грошові кошти в сумі 1000 доларів США на придбання житлового будинку. Зазначені грошові кошти нею були подаровані і їй їх ніхто не повертав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтвердила, що їй відомо про здійснення подарунку грошових коштів [PERSON] на придбання житлового будинку по [ADDRESS], їхньою бабусею. Крім цього відзначила, що спільне проживання позивача і її сестри відбулося вже в 2005 році, а через рік (в 2006 році) вони зареєстрували шлюб. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Зважаючи на пояснення свідків, беручи до уваги положення норм закону та відсутність доказів обґрунтованості вимог позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed