Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулась до суду з позовом до Управління житлового господарства Дарницького району м. Києва в особі ЖЕД-204 про визнання Акту незаконним. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що у ході розгляду Дарницьким районним судом м. Києва іншої справи про залиття їй стало відомо про складений 07.09.2012 року комісією у складі працівників ЖЕД-204 акт про залиття, у якому винними визначено мешканців квартири [ADDRESS], зокрема [PERSON] Зазначаючи, що зазначений Акт складений з порушенням вимог чинного законодавства з посиланням на відповідні правові норми, просить суд визнати його незаконним. Ухвалою суду від 12.09.2013 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні за заявою позивача в порядку ст. 37 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) та у відповідності до Рішення Київської міської ради від 06.10.2011 року №201/6417 «Про деякі питання діяльності комунальних підприємств та установ, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передаються до сфери управління Дарницької районної в місті Києва державної адміністрації» змінено найменування позивача - Управління житлового господарства Дарницького району міста Києва на Комунальне підприємство «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва» (далі по тексту - позивач, КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва»). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав у ньому викладених. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено судом, 07.09.2012 року комісією у складі працівників ЖЕД-204 складено акт про залиття квартири [ADDRESS] з вини мешканців квартири №22 цього будинку, зокрема позивача. Позивач вказуючи на те, що зазначений Акт складений з порушенням вимог чинного законодавства просить суд визнати його незаконним. Оспорений позивачем Акт про залиття є документом, що за своїм змістом не є правочином у розумінні стст. 202, 203 ЦК України, не носить обов'язкового характеру, не породжує будь-яких обов'язків, не спрямований на регулювання суспільних відносин, а лише фіксує певну ситуацію, що трапилась, в даному випадку, у зв'язку з залиттям квартири. Проте як за змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. А частиною 2 цієї статті визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Водночас, ч. 3 ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Проте, ані договором, ані законом не встановлений такий спосіб захисту права позивача як визнання незаконним Акту про залиття. Разом з тим, позивач не спростовує факту залиття, а лише не згодна з діями окремих працівників відповідача щодо складання Акту, однак вона не позбавлена можливості надати відповідні доводи та заперечення стосовно Акту у справі про залиття, розгляд якої, з її слів, здійснюється Дарницьким районним судом м. Києва, а суд, в свою чергу, дасть їм відповідну оцінку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed