Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ спільно нажитого майна. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з січня 2009 р. по вересень 2012 р. [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в квартирі позивача, між ними склалися стосунки, що притаманні подружжю, вони були пов'язані спільним побутом. Під час фактичних шлюбних відносин, сторонами було набуте наступне майно. Так, відповідач [PERSON] за грошові кошти у сумі 30\~ 000 доларів США, які були надані йому у борг позивачем [PERSON], придбав квартиру за адресою: [ADDRESS]. Крім того, за час спільного проживання сторони за особисті кошти позивача побудували дачні будиночки, що розташовані за адресою: м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123 та 124, але право власності на дачний будиночок за адресою: м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123, побудованого за особисті кошти позивача [PERSON] , через надмірну довірливість позивачки було оформлено на відповідача [PERSON], який на теперішній час в добровільному порядку не бажає поділити майно. Позивач вважає, що зазначений будиночек , що належить відповідачу, є об'єктом її особистої приватної власності , тобто належить їй, оскільки побудований тільки за її особисті кошти.Домовленності щодо володіння та користування придбаним під час фактичних шлюбних відносин майном, яке є спільною сумісною власністю, сторони не досягли. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з січня 2009 р. по вересень 2012 р. без реєстрації шлюбу, поділити майно, набуте під час спільного сумісного проживання однією сім'єю, а саме визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], визнати особистою приватною власністю [PERSON] надачні будиночки площею 94,6 кв.м. та 87,3 кв.м., розташовані за адресою: м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123 та 124, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на дачний будиночок площею 94,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині встановлення факту, визнання особистою приватною власністю [PERSON] дачні будинкі , площею 94,6 кв.м. та 87,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123 та 124 та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на дачний будинок за адресою: м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123, не заперечував, стосовно визнання за позивачем права власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зазначив, що право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано не тільки за відповідачем [PERSON], але і за його батьками [PERSON], [PERSON] , тому квартира не підлягаю поділу, як спільне майно подружжя. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стосовно вимог позивача про встановлення факту спільного сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON] з січня 2009 року по вересень 2012 року без реєстрації шлюбу, суд зазначає, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд має захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 п. 5 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу . Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з січня 2009 року по вересень 2012 року позивач з відповідачем проживали однією сімєю, проте свій шлюб не реєстрували, вели спільне господарство, усі свята святкували спільно, здійснювали взаємні шлюбні обовязки. Зазначив, що в будівництві обох дачних будинків приймала участь лише [PERSON], лише вона фінансувала будівництво, домовлялась із будівельниками, придбавала будівельні матеріали. З приводу придбання [PERSON] за кошти, які [PERSON] надала [PERSON] у розмірі 30 000 доларів США, кв. №94 у м. Запоріжжя по вул. Героїв Сталінграду, буд. 22 нічого пояснити не зміг. Зазначив, лише що позивачка йому розповідала про те, що давала в борг [PERSON] 30 000 доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з січня 2009 року по вересень 2012 року позивач з відповідачем проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Вони вели спільне господарство, спільно відпочивали, їздили у відпустки, у них склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Зазначила, що в будівництві обох дачних будинків у м. Алушта приймала участь лише [PERSON], вона неодноразово зазначала, що їй дуже важко матеріально здійснювати будівництво, вона працювала на декількох роботах, щоб найшвидше побудувати все. З приводу придбання позивачкою та відповідачем квартири у м. Запоріжжя за кошти позивачки нічого пояснити не змогла. Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено фотографії , з яких судом встановлено , що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім'єю у 2009 -2012 рр. , і між ними склалися стосунки, що притаманні подружжю, вони були пов'язані між собою спільним побутом. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги пояснення свідків , судом встановлено, що з січня 2009 р. по вересень 2012 р. позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство, здійснювали інші обовязки, що притаманні подружжю, тобто сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Стосовно позовних вимог про поділ та визнання за позивачем права власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, і, як наслідок, не включаються до спільного сумісного майна при поділі майна подружжя, оскільки право власності на спірну квартиру зареєстровано на праві спільної сумісної власності за відповідачем [PERSON], і за його батьками [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 236 , виданого 27.02.2007 р. Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради . Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" . Відповідно до 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні . Позивачем [PERSON] не надано суду доказів щодо придбання зазначеної квартири [PERSON] під час подружнього життя за грошові кошти, які належали [PERSON] За таких обставин, позивачем, всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів того, що квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , була придбана за кошти позивача, оскільки спірна квартира на праві спільної сумісної власності належить відповідачу [PERSON]та його батькам , тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, під час фактичних шлюбних відносин за 2009 -2012 р. за особисти кошти позивачки , що підтверджується квитанціями, актами приймання-передачі, які виписані на імя позивачки [PERSON], та долучені сторонами до матеріалів справи, було побудовано наступне нерухоме майно, а саме: дачний будинок загальною площею 94,6 кв.м., що розташований за адресою : м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123 та дачний будинок, загальною площею 87,3 кв.м., що розташований за адресою м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 124. Суд зазначає, що будівництво дачних будинків за адресою : м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123 та 124 відбувалось саме в період спільного проживання позивача з відповідачем однією сім'єю. На підтвердження доводів позову в цій частині позивач надала суду довідки, квитанції, акти приймання-передачі на імя [PERSON] Крім того, за клопотанням позивача були допитані свідки, що повідомили суду відомі їм по суті спору обставини. Рішеннями Ізобільненської сільської ради м. Алушта Автономної Республіки Крим від 11.03. 2010 р. №№74/89,74/90 оформлено право приватної власності на дачний будиночок , розташований у м. Алушта в районі вулиці 6 років СССР на [PERSON] , присвоєно поштову адресу: вул. Квіткова, 123, село Ізобільне, м. Алушта дачному будинку, загальною площею 94,6 кв.м., та оформлено право приватної власності на дачний будиночок загальною площею 87,3 кв.м., розташований у м. Алушта в районі вулиці 6 років СССР на імя [PERSON], присвоєно поштову адресу: вул. Квіткова, 124, село Ізобільне, м. Алушта дачному будинку, загальною площею 87,3 кв.м., який належить [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Таким чином, законодавством передбачено можливість набуття права спільної власності на майно осіб, які не перебувають у шлюбі, в разі коли вони проживають однією сім'єю, між ними склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки . Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 3 ст. 57 СК України до особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ч. 1 ст. 62 цього ж Кодексу, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, або затрат другого з подружжя, воно в разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки предметом судового спору є майно, яке належить на праві особистої приватної власності відповідачу , відповідно до правил ст. 62 СК України\~ \~ предметом доказування є розмір збільшення вартості домоволодіння внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, або затрат позивача. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснив, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч. 1 ст. 74 СК України). Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97 цс 11 та яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України. Дослідивши обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та пояснення свідків, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання особистою приватною власністю [PERSON] дачні будиночки площею 94,6 кв.м. та 87,3 кв.м., розташовані за адресою: м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123 та 124, скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на дачний будиночок площею 94,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123 є доведеними та підлягають задоволенню. Крім того , за приписами ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача [PERSON] визнані обставини в частині встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] з січня 2009 р. по вересень 2012 р. однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання особистою приватною власністю [PERSON] дачні будиночки , що розташовані за адресою: м. Алушта, с. Ізобільне, вул. Квіткова, 123 та 124, тому суд приходить до висновку, що в цій частині обставини справи є також доведеними, і не підлягають доказуванню . Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: partial