Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони у справі вели сімейне життя без укладання шлюбу в період з 01.06.2007 року до 26.02.2012 року, внаслідок чого позивач народила доньку - [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дитини, визнавав це, однак, відмовився подати в органи РАЦС офіційну заяву про реєстрацію батьківства і не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. У зв’язку з чим, звертаючись до суду, позивач просить встановити факт батьківства відповідача стосовно їх дитини, стягнувши аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача, починаючи з 26.02.2012 року і до повноліття дитини. У подальшому, позивачем уточнені заявлені позовні вимоги, вона просила також зобов’язати відповідний державний орган внести зміни до свідоцтва про народження дитини, записавши у графі «батько» [PERSON] та змінити прізвище дитини на «Верник». Крім того, оскільки відповідач офіційно не працює, аліменти на дитину стягнути у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] до суду не з’явився, про дату, час та місце розгляду справи, сповіщався належним чином, про що свідчать поштові документи в матеріалах справи. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів про народження реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в АРК до суду не з’явився, надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Одночасно повідомили, що у Відділі знаходиться актовий запис про народження дитини [PERSON], [INFO], з якого вбачається, що реєстрація батька в актовому запису про народження дитини проведена у відповідності до ст.135 СК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Центральної районної ради м. Сімферополя АРК до суду не з’явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі даних та доказів, що є в матеріалах справи. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судовим розглядом встановлено, 15.08.2008 року народилася [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження (а.с.3). Згідно зі свідоцтвом про народження дитини, мати дитини - [PERSON], громадянка України, батько дитини вказаний – [PERSON] (а.с.3). При цьому, відповідно до листа №37/02/8/2-11 Відділу державної реєстрації актів про народження реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в АРК від 04.09.2013р., відомості про батька вказаної дитини внесені до актового запису №3548 від 30.09.2008 року відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.44-45). Це підтвердила позивач в судовому засіданні, що записала батьком дитини відповідача, з яким підтримувала близькі стосунки та який є справжнім та біологічним батьком дитини, який дитину визнавав своєю, але, у зв’язку із зайнятістю по роботі не знайшов часу «записати» дитину на себе. Задовольняючи позовні вимоги щодо встановлення батьківства, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст. 126, 127 цього кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до цивільно-процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих положень Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд, відповідно до ст. 146 ЦПК, може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Оскільки, у сучасних умовах основним із доказів батьківства є висновок судово-генетичної експертизи, за клопотанням позивача вона призначалася судом, однак, проведена не була у зв’язку з ухиленням відповідача від її проведення. Так, листом ООБСМЕ №2031-02 від 04.10.2013р. повідомлено, що [PERSON] з дитиною [PERSON] прибула до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, але відбір біологічних зразків не проводили у зв’язку з неприбуттям гр. [PERSON] до медичної установи (а.с.52). Листом ООБСМЕ №2292-02 від 06.11.2013р. повідомлено, що 01.11.2013р. [PERSON] з дитиною [PERSON] прибула до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, однак, відбір біологічних зразків не проводили у зв’язку з неприбуттям гр. [PERSON] до медичної установи (а.с.56). Таким чином, наявний факт ухилення відповідача від проведення експертизи, незважаючи на те, що, як пояснила позивач, неодноразово ставила до відома матір відповідача про необхідність прибуття на експертизу відповідача, який від зустрічей з позивачем також ухиляється. Крім того, відповідач належним чином повідомлявся судом про необхідність прибуття для проведення експертизи. Той факт, що відповідач фактично проживав однією сім’ю, перебував у фактичних шлюбних відносинах з позивачкою та фактично визнавав своє батьківство, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] Так, свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача та хрещеною її дитини [PERSON]. Знає, що позивач перебувала з 2007 року у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON], свідок неодноразово приходила до них у гості. [PERSON] визнавав, що [PERSON] є його дитиною, при її хрещенні були присутні матір відповідача, його сестра з чоловіком. Проживши коло трьох років, відповідач пішов, дитину не навідує, матеріально не допомагає. Свідок [PERSON], будучи рідною сестрою позивача, показала суду аналогічні обставини, як свідок [PERSON] Показала, що проживала та проживає в одному будинку з позивачем. Відповідач жив з позивачем однією сім’єю, дуже хотів дитину, і позивач йому народила [PERSON]. Записати дитину на себе, як посилався відповідач, в нього «не було часу». Тому, позивач саме її зареєструвала. Матір відповідача іноді навідує [PERSON], визнає її своєю онукою. [PERSON] же, коли пішов, більше не з’являвся, доньку не навідує, матеріальної допомоги не надає. Крім того, у медичній картці та свідоцтві про хрещення дитини, копії яких долучені до матеріалів справи, прізвище дитини вказане як «Верник». З урахуванням встановлених судом обставин справи, поведінки відповідача, який ухилився без поважних причин від проведення судово-генетичної експертизи, суд вважає за необхідне визнати батьківство відповідача на підставі зібраних судом доказів у справі, які підтверджують його батьківство. У зв’язку із задоволенням позовних вимог в частині встановлення батьківства, підлягають задоволенню допоміжні позовні вимоги щодо внесення відповідних змін в актовий запис про народження дитини. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд приходить до висновку про їх часткове задоволення щодо розміру стягнення, виходячи з наступного. Правовідносини сторін щодо утримання дитини, регулюються статтями 180-184 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матери, батька і (або) у твердій грошовий сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач систематичної добровільної матеріальної допомоги у достатній мірі на утримання дитини не надає, у зв’язку з чим, з відповідача підлягають стягненню щомісячні аліментні платежі на утримання дитини. Визначаючись із тим, у частці і (або) у твердій грошовій сумі стягувати аліменти, суд виходить з того, що відповідач офіційний дохід не має, тобто, його доходи мають нерегулярний, мінливий характер, що підтвердила позивач у позові. Таким чином, аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, суд виходить з того, що відповідач інших дітей або непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, є працездатною здоровою особою і має можливість працювати та отримувати дохід з метою забезпечення своїй дитині, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», рівня життя, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд враховує, що прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2013 рік» становить: з 01.12.2013 року – 1032 грн., а від 6 до 18 років: з 01.12.2013р. – 1286 грн. Одночасно, суд бере до уваги можливість та обов’язок надання утримання дитині також другим з батьків, виходячи з рівності прав та обов’язків з утримання дитини. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 122, 125, 126,127, 128, 133, 136 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial