Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

Позивачка 23.09.2013 року звернулась до суду з позовом та просила стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля NISSAN MAXIMA, д/н [NUMBER] в розмірі 74 480,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що з 19.12.1995 по 23.05.2006 р.р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі, а саме у 2004 році ними був придбаний автомобіль «NISSAN MAXIMA, [NUMBER], який був зареєстрований на відповідача. Вартість вказаного вище автомобіля становила 148 960,00 грн. Після розірвання шлюбу, вказаний вище автомобіль залишився у користуванні відповідача. Зазначає, що у судовому порядку з відповідачем не було здійснено поділ спільного майна подружжя, оскільки спірних питань з даного приводу не було. Позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості ? частини спірного автомобіля в порядку поділу майна подружжя, т.я. мирним шляхом вирішити спірне питання з відповідачем неможливо. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач не погоджуючись з первинним позовом звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] в якому просив встановити факт припинення шлюбних відносин з [PERSON] з осені 2002 року, визнати автомобіль NISSAN MAXIMA, д/н [NUMBER] особистою приватною власністю відповідача. Свої вимоги мотивував тим, що незважаючи на те, що шлюб з позивачем розірвано 23 травня 2006 року стверджував, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю, оскільки придбаний за його особисті кошти. В підтвердження даних обставин посилається, що з позивачкою припинено ведення спільного господарства та спільне проживання з початку осені 2002 року, оскільки позивач покохала іншого чоловіка та залишила сімю. Спільний автомобіль був придбаний 23.03.2004 року, тобто в період окремого проживання, у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В судовому засіданні представник відповідача просив зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні первинного позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача проти задоволення зустрічного позову заперечував, при цьому визнав , що дійсно сторони з початку осені 2002 року проживали окремо та не вели спільне господарство, шлюбні відносини були припинені, проте на його думку дана обставина не є підставою для задоволення зустрічного позову з огляду на вимоги ст.60, ч.1 ст.61 СК України. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні первинного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 грудня 1995 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ в м.Києві 23 травня 2006 року, актовий запис № 150. З вересня 2002 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, проживають окремо за різними адресами. Встановлено, що позивачка покинула відповідача, оскільки покохала іншого чоловіка з яким мала намір створити нову сімю. Дані обставини визнані представником позивача по справі, підтверджуються допитаними в суді показами свідків. За відповідачем зареєстрований автомобіль NISSAN MAXIMA, ДНЗ [NUMBER], 2003 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане 26.03.2004 року. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.3.ч.1.ст. 57 СК України та ч.6.ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, а також передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Встановлено, що поділу майна подружжя між сторонами проведено не було. Спірне майно, яке підлягає в порядку поділу майна подружжя, є саме автомобіль NISSAN MAXIMA, д/н [NUMBER], та дані обставини сторонами не заперечуються. З досліджених в суді матеріалів справи та показів свідків, судом встановлено, що майно, яке є предметом розгляду даної справи було придбане відповідачем під час коли сторони фактично припинили шлюбні стосунки, за особисті кошти відповідача, при цьому встановлено, що сторони не вели спільне господарство, не проживали разом з вересня 2002 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення, що знайомі зі сторонами по справі та є їх друзями, їм відомо, що з початку осені 2002 року сторони не проживають разом та ведуть окреме господарство, оскільки [PERSON] покинула відповідача та проживала з іншим чоловіком. Автомобіль, який є предметом даного судового засідання відповідач придбав самостійно, за власні кошти, джерело походження не пов»язане з шлюбними відносинами з позивачем [PERSON] Згідно зі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленим, що на спірний автомобіль не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний відповідачем за його особисті кошти, при цьому встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2002 року. Доказів на спростовування даних обставин, позивачем не надано. Крім того, в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що дійсно позивачка покинула відповідача та з вересня 2002 року проживала з іншим чоловіком. Таким чином, суд вважає, що вимога відповідача за зустрічним позовом про визнання за ним право особистої приватної власності на спірний автомобіль є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає, що позовна вимога відповідача за зустріним позовом про встановлення факту припинення шлюбних відносин, не підлягає задоволенню, оскільки в розумінні вимог ст. 16 ЦК України такий спосіб захисту не передбачений чинним законодавством. Та обставина, що сторони припинили шлюбні відносини з вересня 2002 року знайшло своє підтвердження в суді в обгрунтування вимог про визнання за відповідачем права особистої приватної власності на спірний автомобіль. За таких обставин, зустрічний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні первинного позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1489,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial