Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-11 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду. На доведеність своїх вимог вказав, що 05.12.2011 року згідно наказу № 217к від 05.12.2011 року він був прийнятий на шахту «Північна» учнем прохідника. 25.02.2012 року згідно наказу № 37к від 24.02.2012 року він був переведений прохідником 5 розряду та працював на цій посаді до 10.04.2013 року, оскільки відповідно до наказу № 67к від 10.04.2013 року його було звільнено у зв’язку з невідповідністю виконуємим обов’язкам, по причині стану здоров’я, що перешкоджає продовженню даної роботи згідно до п.2 ст.40 КЗпП. При звільненні йому нараховано суму за невикористані відпустки та багатолітню працю 7435,22 грн. та 10800 грн. Повна сплата всіх нарахованих сум була виконана 30.05.2013 року, тобто через 50 повних календарних днів з моменту звільнення, чим були грубо порушені вимоги КЗпП України. Згідно з довідкою про середній заробіток, його середня заробітна плата за місяці становить 12495,62 грн., тобто 416,52 грн. за день. При фактичній затримці розрахунку у 50 календарних днів компенсація становить: 50 днів х 416,52 грн. = 20826 грн, яку він просить стягнути з відповідача. Крім того просить стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією його трудової книжки та відповідно до наказу № 67к від 10.04.2013 року його було звільнено у зв’язку з невідповідністю виконуємим обов’язкам, по причині стану здоров’я, що перешкоджає продовженню роботи згідно з п.2 ст.40 КЗпП (а.с.7-14). Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи, що позивач був звільнений 10.04.2013 року, середньомісячна заробітна плата повинна обчислюватися виходячи з виплат за березень та квітень 2013 року. Судом встановлено, що повна сплата всіх нарахованих сум була проведена позивачу 30.05.2013 року, тобто через 50 повних календарних днів з моменту звільнення. Згідно з довідкою про середній заробіток, його середня заробітна плата за місяці становить 12495,62 грн., тобто 416,52 грн. за день, тому при фактичній затримці розрахунку у 50 календарних днів компенсація становить: 50 днів х 416,52 грн. = 20826 грн., яку і слід стягнути з відповідача. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених судових витрат в розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved