Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

17 жовтня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому 27 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 140. До реєстрації шлюбу позивач проживала разом з відповідачем з червня 2002 року однією сім'єю, вела спільне господарство. 13 грудня 2006 року був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і право власності зареєстровано за відповідачем. Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 20.08.2012 року шлюб між сторонами був розірваний. Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 25.07.2013 року встановлений факт спільного проживання однією сім'єю [PERSON] разом з [PERSON] з 13 жовтня 2005 року по 26 квітня 2009 року. Оскільки добровільно поділити вказане майно відповідач не бажає, то позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] по 1/2 частині за кожним з них, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 229,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 1 600,00 грн. Позивач та представник позивача у судовому засіданні просили задовольнити заявлені позовні вимоги на підставах, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що спірна квартира була придбана особисто ним за його кошти, позивач не приймала участі у купівлі квартири, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 27 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області 27.04.2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 140. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 20.08.2012 року шлюб між сторонами був розірваний. Рішення набрало законної сили 31.08.2012 року (а.с. 11). 13 грудня 2006 року між [PERSON], продавцем, та [PERSON], покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-18). Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 25.07.2013 року встановлений факт сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON] з 13 жовтня 2005 року по 26 квітня 2009 року (а.с. 39). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05.09.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 25.07.2013 року залишено без змін (а.с. 40-43). Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому обставини, встановлені рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 25.07.2013 року, що набрало чинності 05.09.2013 року, не доказуються при розгляді даної цивільної справи. У відповідності з вимогами ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ст. 70 Сімейного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем шлюбний контракт не укладений, будь-якої домовленості щодо поділу майна немає. У судовому засіданні не надано доказів у підтвердження того, що позивач не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, що вона приховала, знищила чи пошкодила спільне майно, витрачала його не в інтересах сім'ї чи будь-яким іншим способом діяла не в інтересах сім'ї. Враховуючи вказані обставини, суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна сторін. З вказаних підстав спірна квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності, а частки сторін рівними, тому квартира підлягає поділу між позивачем та відповідачем. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити і визнати за позивачем та відповідачем право власності на квартиру [ADDRESS] кожному по 1/2 частині. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved