Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій вона просить розірвати угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] щодо надання останньою послуг позивачці з представництва її інтересів та оформлення права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], стягнути з останньої на свою користь грошової суми у розмірі 9 000,00 гривень, а також суму судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що в період з 1991 по 1995 роки вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] за спільні кошти самовільно збудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Для оформлення права власності на будинок необхідно було оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Сусідка [PERSON] познайомила її з відповідачкою по справі - [PERSON], яка погодилась за 16 000,00 гривень оформити на ім'я [PERSON] земельну ділянку. Вона прийняла на себе зобов'язання оформити на ім'я [PERSON] вищезазначену земельну ділянку та задля цього бути представником інтересів останньої як власника нерухомого майна в органах місцевого самоврядування, адміністрації, в державних, громадських підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, в бюро технічної інвентаризації, земельному кадастрі та земельних ресурсах, ГоловАІІУ, управлінні та відділах житлово-комунального господарства, Обласному Державному архітектурно-будівельному контролі, проектних, будівельних організаціях, в організаціях енерго-, водо-, газо-, теплопостачання, ЖЕКах. Для цього, на виконання вимог укладеного між сторонами договору, 30 серпня 2010 року була складена нотаріально посвідчена довіреність від імені [PERSON], якою позивачка, окрім вищезазначених дій, уповноважила [PERSON] замовляти та одержувати, реєструвати в органах технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна довідки в управлінні земельних ресурсів експертну оцінку землі, нормативно-грошову оцінку землі, витяг щодо обмежень обтяжень земельної ділянки, витяг з державного реєстру земель, інші документи та документацію, включаючи технічну. Тобто між нами сторонами був укладений договір про надання послуг, згідно якого [PERSON] зобов'язалась за завданням [PERSON] надати послуги з представництва її інтересів та до 30 серпня 2013 року оформити на її ім'я земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], а позивачка зобов'язалась оплатити [PERSON] 16 000,00 гривень. 30 серпня 2010 року [PERSON] було сплачено відповідачці грошову суму в розмірі 16 000,00 гривень, [PERSON] в свою чергу на екземплярі копії довіреності позивачки власноручно зазначила, що вона отримала від [PERSON] зазначену суму за роботу, пов'язану з представництвом інтересів останньої. Проте, в порушення чинного законодавства України та існуючої домовленості, [PERSON] прийняті на себе зобов'язання не виконала. За таких обставин позивака була змушена звернутись до правоохоронних органів. Після цього [PERSON] погодилась повернути сплачені їй кошти протягом 2012 року, але, порушивши свою обіцянку, повернула лише частину коштів в розмірі 7 000,00 гривень. Таким чином залишок неповернутих коштів становить 9 000,00 гривень. Виходячи з викладеного, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розгляд справи провести без її участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Крім того, враховуючи викладене у письмовій заяві прохання позивачки про розгляд заяви без її участі, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та визначено відповідні їм правовідносини. Дійсно, між [PERSON] та [PERSON] було укладено усну домовленість щодо представництва інтересів позивачки та оформлення права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS]. На виконання даної угоди позивачкою було надано нотаріально посвідчену довіреність від 30 серпня 2010 року, зареєстровану за №342 (а.с. 6), відповідно до якої [PERSON] уповноважується позивачкою бути представником інтересів останньої як власника нерухомого майна в органах місцевого самоврядування, адміністрації, в державних, громадських підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, в бюро технічної інвентаризації, земельному кадастрі та земельних ресурсах, ГоловАІІУ, управлінні та відділах житлово-комунального господарства, Обласному Державному архітектурно-будівельному контролі, проектних, будівельних організаціях, в організаціях енерго-, водо-, газо-, теплопостачання, ЖЕКах; замовляти та одержувати, реєструвати в органах технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна довідки в управлінні земельних ресурсів експертну оцінку землі, нормативно-грошову оцінку землі, витяг щодо обмежень обтяжень земельної ділянки, витяг з державного реєстру земель, інші документи та документацію, включаючи технічну. При цьому, на екземплярі копії довіреності позивачки [PERSON] власноручно зазначила, що вона отримала від [PERSON] зазначену суму за роботу, пов'язану з представництвом інтересів останньої (а.с. 6 зворот), тобто було вчинено письмовий правочин, однак, в порушення існуючої домовленості, [PERSON] прийняті на себе зобов'язання не виконала. Після цього [PERSON] погодилась повернути сплачені їй кошти протягом 2012 року, однак повернула лише частину коштів в розмірі 7 000,00 гривень (а.с. 7). 12 вересня 2013 року позивачкою на адресу відповідачки було направлено письмову претензію з проханням повернути решту коштів, отриманих за невиконану роботу у розмірі 9 000,00 гривень (а.с. 8). На час подання [PERSON] позовної заяви до суду відповідачка кошти не повернула. Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо урегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 62 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог статті 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 4 статті 631 ЦК України передбачає, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором Частина 1 ст. 902 ЦК України передбачає, що виконавець повинен надати послугу особисто, тобто без жодних посередників. Таким чином, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивачки, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами простого письмового правочину із дотримання вимог діючого законодавства, а також встановлено факт невиконання відповідачкою, на відміну від позивачки, своїх зобов'язань за даним договором, суд вважає за можливе розірвати угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] щодо надання послуг [PERSON] за завданням [PERSON] з представництва інтересів [PERSON] та оформлення на [PERSON] права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідачки на користь позивачки залишок неповернутої грошової суми за невиконаним договором у розмірі 9 000,00 гривень, а також суму судового збору, сплаченого позивачкою при подачі позову до суду З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обґрунтованість позовної заяви [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачки на користь позивачки суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 229,40 гривень, що підтверджується квитанцією. На підставі викладеного та

Outcome: approved