Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора м. Дніпропетровська про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач просив суд визнати за ним право власності на спадщину за законом, після смерті 13.10.1999 року [PERSON] та після смерті 23.09.2004 року [PERSON], яка складається з 1/5 частки квартири № 52, розташованої в будинку № 111-А по пр. Газети «Правда» в м. Дніпропетровську. У судовому засіданні позивач позов підтримав, на його задоволенні наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник Територіальної громади м. Дніпропетровська в судові засідання у справі не зявлявся, про час і місце їх проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник Шостої Дніпропетровська державна нотаріальна контора м. Дніпропетровська у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на 13.10.1999 року померла двоюрідна бабуся позивача по лінії його матері [PERSON], про що відділом РАЦС виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська зроблено актовий запис № 1394 Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частки квартири № 52, розташованої в будинку № 111-а по пр. Газети «Правда» в м. Дніпропетровську, яка належить померлій згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.07.1999 року реєстраційний № 84-166 (а.с. 9). Право власності на квартиру № 52 по пр. Газети «Правда», буд. 111-а у м. Дніпропетровську зареєстровано за [PERSON], за позивачем [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках по 1/5 частці кожному. [PERSON] заповіту за життя не залишила, зі спадкоємцемців на момент смерті була жива тільки мати позивача [PERSON], яка доглядала свою тітку та мешкала разом з нею в одній квартирі № 52 по пр. Газети «Правда», буд. 111-а у м. Дніпропетровську, інших спадкоємців у померлої [PERSON] не було. [PERSON] після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини не зверталася. 23.09.2004 року мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Індустріальним ВДРАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 1277, серія І-КИ № 450142 (а.с. 12). Згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2012 року позивача [PERSON], [INFO] визнано двоюрідним онуком [PERSON], померлої 13.10.1999 року (а.с. 13-14). 12.03.2013 державний нотаріус Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у вчинені нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його бабусі [PERSON], оскільки в рішенні суду вказано, що він є двоюрідним онуком, а в статті 529 ЦК України, зазначено, що спадкоємцями є онуки. Оскільки спадщина відкрилась 13.10.1999 року, на підставі п.4 прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України від 16.01.2003 року, коло спадкоємців визначається згідно ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до цивільних норм права спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритгя спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved