Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто фактично повністю самоусунувся від участі в житті дитини. Також позивач одночасно просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, посилаючись на ті ж самі обставини, що свідчать про небажання відповідача брати участь в утриманні дитини, яка на сьогодні знаходиться на повному утриманні позивача. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила про його задоволення, посилаючись на обставини та підстави, що викладені в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останньою відомою адресою проживання та реєстрації, у зв'язку з чим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України та враховуючи згоду позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судовому засіданні позов також підтримала та пояснила, що згідно висновку Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.06.2013 року №108-7967/01 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] таке є доцільним. Прокурор Гузир Д.В, який вступив у справу, проти задоволення позову не заперечував, зазначивши про необхідність дотримання інтересів дитини. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 2005 року по 06 січня 2009 року, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв з матеріалів справи. Також встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, висновку органу опіки та піклування від 25.06.2013 року №108-7967/01 відповідач залишив позивача разом з дитиною приблизно на початку 2011 року і з того часу долею дитини не цікавився взагалі, дитину не відвідує та будь-якої участі в її утриманні та вихованні не приймає. Згідно із висновком 25.06.2013 року №108-7967/01 орган опіки та піклування Солом'янського району м. Києва вважає, що, виходячи з інтересів дитини, відповідача [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON]. З урахуванням положень Сімейного кодексу України суд вважає, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, що було встановлено під час розгляду справи, оскільки відповідач, залишивши позивача та їхню спільну дитину у 2011 році, з того часу не цікавився їхньою долею, хоча жодних перешкод у цьому не існувало та не встановлено під час розгляду справи. Таким чином з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Також, як встановлено з пояснень позивача та матеріалів справи, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, в той час як відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та взагалі усунувся від участі в утриманні дитини. Відповідно до вимог ст. ст. 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки і сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальний стан позивача, розмір її доходів та витрат на утримання дитини, матеріальний стан платника аліментів та розмір його доходів. Відповідно до вимог ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з викладеного вважає правильним визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів [PERSON] щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2013 року і до повноліття дитини. У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Також згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved