Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом [PERSON] просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими приміщеннями та спорудами, які розташовані за адресою: с. Щербінівка м. Дзержинська, вул. Пролетарська, № 48, посилаючись на те, що 08 вересня 1980 року [PERSON] передала йому право власності на зазначене нерухоме майно, яке вона отримала у спадок від померлих батьків. На підтвердження купівлі-продажі домоволодіння він передав [PERSON] гроші в сумі 900 рублів, а вона, в свою чергу, передала йому технічний паспорт на цей будинок та ключі від нього. Вказана угода між ними була оформлена письмовою розпискою в присутності двох свідків. З вересня 1980 року він вселився та проживає до теперішнього часу у вказаному житловому будинку. У 2009 році [PERSON] померла. Для реєстрації свого права власності на вказане житлове приміщення він звернувся до КП «БТІ м. Дзержинська», однак його право не було зареєстроване та рекомендовано було звернутись до суду. Оскільки він заволодів вказаною нерухомістю добросовісно, протягом останніх 33 років відкрито та безперервно володіє ним, сплачує відповідні податки та комунальні послуги, здійснює поточний ремонт та дбає про присадибну ділянку, вважає, що у нього виникло право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю. Для визнання його права власності він змушений звернутись до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги з підстав, викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з’явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та вказівкою на визнання позовних вимог в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивача знає як сусіда по вулиці, який з 1980 року проживає в будинку, розташованому за адресою: с. Щербінівка м. Дзержинська, вул. Пролетарська, № 48. Як їй відомо позивач придбав вказаний будинок у [PERSON], яка, в свою чергу, успадкувала його від своїх померлих батьків. Позивач увесь час проживає в будинку, зробив в ньому ремонт, додатково збудував сараї, душ та огородив присадибну ділянку. Як здійснювалась купівля-продаж будинку їй невідомо. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивач у 1980 році у його родички [PERSON] придбав будинок, розташований за вказаною вище адресою. Цей будинок [PERSON] успадкувала від своїх померлих батьків, але спадщину не оформляла, оскільки в будинку не проживала. Йому відомо, що [PERSON] передала позивачеві право на будинок шляхом «домашньої угоди», оформивши письмову розписку, а також передала йому документи на будинок, а позивач виплатив їй гроші. У 2009 році [PERSON], яка постійно мешкала в м. Слав’янську, померла. Позивач увесь вказаний час проживає в будинку, зробив в ньому ремонт, побудував ще деякі господарські приміщення та споруди, а також повністю огородив присадибну ділянку. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача належить відмовити на підставі наступного. Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння, розташоване за адресою: с. Щербінівка м. Дзержинська, вул. Пролетарська, № 48, належить по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про особисту власність від 01.08.1960 року. В ході розгляду справи було встановлено, що після смерті [PERSON] та [PERSON] домоволодінням за вказаною вище адресою користувалась їх дочка - [PERSON], яка не оформивши своїх спадкових прав у встановленому законодавством порядку, фактично продала будинок позивачеві, про що була оформлена відповідна розписка. У 2009 році [PERSON] померла. З аналізу положень ст.344 ЦК України вбачається, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Для вирішення спору має значення добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, який як незаконний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що він отримав це майно з підстав, достатніх, щоб мати право власності на нього. Однак, як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, підстави, на момент передачі позивачеві будинку, які б давали йому право власності на нього, відсутні. Тобто, відсутня умова для визнання права власності за набувальною давністю позивача на будинок - добросовісність володіння. Отже, відсутність однієї з умов виникнення права власності за набувальною давністю є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed