Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду та просить ухвалити рішення, згідно якого відібрати [PERSON], [INFO], від відповідача [PERSON] і повернення її позивачці, стягнути з [PERSON] завдану моральну шкоду в сумі 3000 грн., стягнути судові витрати. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що рішенням 05.12.2011 року Біляївським районним судом по справі № 2-2156. було визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] - з матірю. Але відповідач порушив домовленість і без дозволу та відома забрав дочку до себе. Крім того, він взагалі не дає можливості спілкуватися з дочкою та приймати участь у її вихованні. Крім того, позивачка просить відшкодувати моральну шкоду, яку оцінює в 3000 грн. У звязку з вищевикладеним, позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом про відібрання і повернення дитини, відшкодування моральної шкоди. До судового засідання зявилися позивачка та представник позивача, на задоволенні вимог викладених у позовній заяві наполягала. Відповідач до судового засідання зявився, заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи відділу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації до судового засідання з'явилася, підтримала позовні вимоги. Вислухавши сторони, третю особу, допитавши в судовому засіданні малолітню [PERSON], допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.12.2011 року було визначено місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON]. (а.с.6-9). На виконання рішення Біляївського районного суду від 05.12.2011 року, відповідач передав донку [PERSON] батьку позивачки, який приїхав за нею та забрав за місцем свого мешкання в смт. Саврань. Але по приїзду до батьків матері донька не захотіла перебувати там, в звязку з чим постійно телефонувала батьку та благала забрати її до себе. Зважаючи на психічно-ємоційний стан дитини, порадившись з матірю дитини, яка в той час перебувала у Київі, батько позивачки віддав онуку батьку, який приїхав за нею та забрав. На теперешний час, позивачка бажає повернути доньку до себе, в звязку з чим звернулась до суду. Відмовляючи позивачки у позові, при наявності рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.12.2011 року було яким визначено місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON]. (а.с.6-9)., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже фактично обставини встановлені в судовому рішенні фактично не змінились щодо батьків дитини. Але головною обставиною, яка виявилась після ухвалення вказаного рішення, це категорична відмова малолітньої [PERSON], проживати з матірю. За таких обставин, суд вважає істотною зміною обставин по справі порівняно з часом ухвалення рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.12.2011 року. Під час судового засідання малолітня [PERSON], свідчила про те, що бажає проживати разом з батьком, від проживання з матірю категорично відмовилась . Допитані в судовому засіданні свідки, давали свідчення на користь той сторони, яка ініціювала їх виклик, тому суд приймає їх показання на користь кожної з сторін, але при прийнятті рішення надає переваги іншим обставинам. Відповідач заперечує той факт, що не надає можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у вихованні. Але позивачка на протязі 2012 року жодного разу спілкувалася з донькою, вона не бажала з нею зустрічатися та не телефонувала. В 2012 року вона жодного разу не відвідала школу та не цікавилася навчанням дитини, її поведінкою, станом здоровя. З квітня 2012 року позивачка не проживає в с дачне, але неодноразово приїздила гостювати до подруг та не виявила бажання поспілкуватися з дитиною. За весь період, що дитина проживає з відповідачем, позивачка не привітала доньку з жодним святом, включно і з днем народження. Позивачка не цікавиться ні матеріальною, ні моральною стороною життя дитини. На теперішній час донька проживає з відповідачем та його співмешканкою [PERSON]. Між [PERSON] та дитиною склалися дружні та теплі стосунки, донька за власним бажанням називає співмешканку матірю та відноситься до неї як до матері. Відповідач отримує пенсію, та працює. Його робочий день триває з 09.00 до 17.00 години, тому він має час займатися вихованням дитини. Крім того він має стабільний самостійний дохід, має змогу створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина відвідує школу, облікована в медичних установах. Відповідач постійно слідкує за станом здоровя, дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у них з дочкою склався психологічний контакт, привязаність один до одного. В сімї панує взаємопорозуміння, повага та підтримка. Відповідно до висновку психолога відповідач є впливовою фігурою для дитини. Донька добре адаптувалася до теперішнього оточення, вона позитивно відноситься до сімейного союзу батька та співмешканки. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України дитина не може бути повернута коли залишення за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно до ст.. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд вважає, особисте бажання дитини мешкати з батьком, яке вона висловила у судовому засіданні є тією винятковою обставиною, коли її повернення матері буде суперечить її інтересам, оскільки зважаючи на вік дитини, суд вважає її вибір свідомим, зробленим виходячи з власного вставлення до батьків. Суд вважає, що головним інтересом дитини є її психічно-ємоційний стан як наслідок особистого її ставлення до свого оточення та піклування про неї, її здоровя та розвіток з боку осіб, з якими дитина проживає. З обставин справи вбачається, що при проживанні з батьком присутні обидві вказані складові, що дає суду підстави вважати що проживання з батьком буде відповідати інтересам дитини. З характеристики на [PERSON], надану директором Дачненської ЗОШ № 1, Біляївського району Одеської області, вбачається, що мати на протязі 2012 року школу не відвідувала та не цікавилась навчанням доньки. З психологічного висновку на [PERSON] (а.с.26) наданого практичним психологом [PERSON], Дачненської загальноосвітньої школи, вбачається що в тестах та співбесіді дитина проявила себе як особистись невротичного типу, яку турбують конфлікти між батьками. Дівчинка потребує постійної уваги та індивідуального підходу у вихованні. Батько є найвпливовішою фігурою для дитини. Вікторія добре адаптувалася до теперішнього оточення, вона позитивно відноситься до сімейного союза батька та співмешканки. Дитина ототожнює себе із співмешканкою та бажає бути схожою на неї. В той же час вона не проявляє бажання спілкуватися з матірю, це свідчить про те що матір не повною мірою займається вихованням дитини, або взагалі не приділяє жодної уваги. Таке ставлення з боку матері може викликати психоматичні захворювання та сформувати істеричні риси характеру. Враховуючи вищевикладене, позов є безпідставним та надуманим, викладені вимоги не обґрунтовуються на нормах матеріального права. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed