Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що протягом останніх чотирьох років у житловому будинку [ADDRESS] Тернопільського району Тернопільської області, відповідач не проживає, не здійснює оплату комунальних послуг, у будинку немає його особистих речей, добровільно відмовляється знятися з реєстраційного обліку. У зв'язку з цим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житлового будинку [ADDRESS] Тернопільського району Тернопільської області. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, посвідченого та виданого 30.01.1989 р. виконавчим комітетом Великоглибочецької селищної Ради народних депутатів Тернопільського району, встановлено, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селищі [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, що складається із 5-членів, головою якого є [PERSON] на праві особистої власності на підставі рішення виконкому Великоглибочецької селищної Ради народних депутатів № 3 від 27.01.1989 р. «Про оформлення права власності на жилі будинки». У судовому засіданні встановлено, що відповідач у житловому будинку [ADDRESS] Тернопільського району Тернопільської області, не проживає, не навідується, незважаючи на те, що перешкоди в цьому йому не чинилися і не чиняться. Окрім цього, його речі та майно у вищевказаному будинку відсутні, оплату комунальних послуг та інших обов'язкових платежів він не проводить. Згідно акту опитування свідків від 05.11.2013 р., складеного Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, та довідки № 2459 від 05.11.2013 р., виданої Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, вбачається, що відповідач дійсно не проживає у житловому будинку по [ADDRESS] Тернопільського району Тернопільської області протягом останніх чотирьох років. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житлового будинку [ADDRESS] Тернопільського району Тернопільської області, оскільки останній не проживає у вказаному будинку більше шести місяців і проживає за іншою адресою. На підставі наведеного,

Outcome: approved