Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-02 00:00:00

У червні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачкою з 22 березня 2006 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 17. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Причиною розпаду сім'ї послужила несумісність характерів подружжя. Шлюбні відносини фактично припинились у 2011 році. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги. Просив його шлюб з відповідачкою розірвати, так як він не бажає зберігати дану сімю, відновлювати подружні відносини не має наміру, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, на розірвання шлюбу з [PERSON] згодна, також пояснила суду, що відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22 березня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 17. Від спільного життя дітей не мають. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з листопада 2011 року, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірванні шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка бажає надалі іменуватися прізвищем Дорожанська, що підтверджується її письмовою заявою. Спору по розділу майна немає. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] судовий збір у розмірі 114,70 грн. на користь позивача [PERSON] На підставі ст. 105 ч.3,110,112,113,115, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved