Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-11 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 24 листопада 2006 року по 4 червня 2009 року і [INFO] народився син [PERSON]. Вказувала, що з позовом про стягнення аліментів вона не зверталася, оскільки батько обяців допомагати своєму сину в добровільному порядку, але це були лише обіцянки. На початку вересня 2012 року вона звернулася в Службу у справах дітей та надала пакет документів про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до сина, оскільки відповідач більше 4-х років взагалі не піклується про сина і не спілкується з ним. Відповідач вихованням сина не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для тримання ним освіти, добровільно матеріально не допомагає, не вітає з днем його народження та святами, без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»ячзків по відношенню до сина. Також вказувала, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26 вересня 2011 року було прийнято рішення про відкладення розгляду питання про надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача на 6 місяців. Однак, він не використав цей термін, що доводить його безвідповідальне ставлення до долі своєї дитини. 24 квітня 2013 року на засіданні цієї ж комісії у присутності її та відповідача було прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в тведій грошовій сумі - по 500 грн. щомісяця, та позбавити його батьківських прав у відношенні до малолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка позов підтримала частково, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві і просила винести рішення тільки про позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні до їхнього сина. Відповідач в судовому засіданні позов в частині підтриманій позивачкою визнав. Представник третьої особи пояснила, що дійсно 24 квітня 2013 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а 27 травня 2013 року був наданий висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, та висновок прокурора, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено що дійсно мали та мають місце обставини, викладені позивачкою в позовній заяві, які ніким не оспорені, а тому не підлягають доведенню. Вказані обставини стверджені висновком органу опіки та піклування від 27 травня 2013 року, витягу з рішення Чернівецького міськвиконкому від 21 травня 2013 року №290/9, довідки ЖБК №27, свідоцтва про шлюб між сторонами, свідоцтва про його розірвання, свідоцтва про народження дитини, довідкою ДНЗ №45, з якої вбачається, що з вересня 2012 року батько дитину у садку не відвідував, не цікавився його розвитком та вихованням, поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], довідкою про склад сім»ї, довідкою міської дитячої поліклініки, про стан здоров»я дитини, характеристики позивачки за місцем проживання, актом обстеження житлово-побутових умов, який складався з метою подання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідно до вимог ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків по вихованню своїх дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний та духовний, моральний розвиток, освіту та інше, а зі ст.164 СК України вбачається, що при ухиленні від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини батько та мати можуть бути позбавлені батьківських прав, однак ст.166 СК України встановлено, що і позбавлення батьківських прав не звільняє їх від обов»язку щодо утримання дитини. Оскільки при вирішенні питань даних правовідносин, передусім повинні враховуватися інтереси дітей, даний позов підлягає до безумовного задоволення, при цьому наряду з іншими доказами визначальне місце має висновок органу опіки і піклування, з якого вбачається, що виходячи з встановлених обставин та саме з метою соціального захисту інтересів малолітньої дитини, даний орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його неповнолітнього сина.

Outcome: approved