Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-19 00:00:00

ПАТ «БТА Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 10 грудня 2007 року між ВАТ «БТА Банк», правонаступником якого є ПАТ «БТА Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 5000 дол. США строком до 10.12.2009 р., при цьому поручителем виконання [PERSON] такого грошового зобов»язання виступила [PERSON], яка, відповідно, несе солідарну відповідальність з боржником за невиконання зобов»язання. Однак, відповідачі не виконали покладені на них обов»язки в частині поступового повернення позичених коштів та сплати відсотків за користування ними в наслідок чого позивач звернувся до суду з відповідним позовом, за результатами розгляду якого Дніпровським районним судом м. Києва 18.01.2012р. було постановлено рішення, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором, розрахована на той час. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення розрахунків. Враховуючи те, що відповідачі так і не виконують умови кредитного договору щодо повернення коштів, як і вказане рішення суду, протягом часу його ухвалення сума боргу продовжує збільшуватись. Станом на 17.04.2013 р. сума боргу по відсоткам, пені, а також 3% річних, передбачених вимогами ст. 625 ЦК України загалом складає в перерахунку на національну валюту 15 455,05 грн. які позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, поклавши на них судові витрати. В судовому засіданні представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, розглянувши справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце, час та дату слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2007 року між ВАТ «БТА Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БТА Банк» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 375/07-К, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5 000 дол. США. у тимчасове користування під 23,5% річних. Для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, в той же день між ВАТ «БТА Банк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 375/07-К (ДП), згідно умов якого поручитель [PERSON] несе рівну з позичальником відповідальність перед банком за невиконання обов'язку повернення кредиту за кредитним договором. Кошти були надані відповідачу [PERSON] в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені договором. Положеннями кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний щомісяця вносити кошти в рахунок повернення кредиту в порядку та розмірах, визначених його умовами. Позичальник, скориставшись кредитними коштами, в порушення умов порядку їх повернення протягом певного часу не проводив платежів в рахунок повернення позики та за вимогою банку не розрахувався з боргом в повному обсязі. Поручитель, в свою чергу також не виконала свій обов»язок по забезпеченню виконання грошового зобов»язання позичальником. Відповідно до умов договору, у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму заборгованості за весь час прострочення виконання зобов'язань за договором а також вимагати від позичальника виконати грошове зобов'язання в повному обсязі. Внаслідок таких порушень умов договору позивачем утворилась заборгованість, для стягнення яких позивач звернувся з відповідною позовною заявою до Дніпровського районного суду м. Києва. За результатами розгляду такого позову рішенням суду від 18.01.2012 р. було вирішено стягнути з відповідачів 88 967,82 грн. боргу та 1972,83 грн. судових витрат. Враховуючи те, що таким рішенням суду кредитний договір не розривався, його умови в частині нарахування відсотків за користування коштами та нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за прострочення виконання зобов»язань по поверненню коштів не припинялись. Оскільки відповідачі умови кредитного договору, договору поруки та рішення суду не виконують, станом на 17 квітня 2013 р. заборгованість по простроченим відсоткам складає 950,69 дол. США, та в перерахунку до національної валюти становить 7698,87 грн. що підтверджується розрахунками, наданими стороною позивача. Виходячи з вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Виходячи з положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення 3% річних за порушення зобов»язань щодо щодо сплати процентів, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З умов кредитного договору вбачається, що процентна ставка за користування кредитними коштами становить 23 % річних, тобто таке питання встановлено договором та не потребує додаткового регулювання в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України. Суд також не вбачає підстав для стягнення заявленої суми пені в розмірі 7 726,40 грн., адже положеннями п. 9.1 кредитного договору визначено порядок нарахування такої штрафної санкції в залежності від суми прострочених зобов»язань, що з огляду на те, що в рамках даної справи вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту не заявлялось, виключає можливість визначити вірність розрахованої суми пені. Таким чином, суд знаходить заявлену до стягнення суму пені недоведеною. За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню в частині стягнення заявленої суми відсотків. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial