Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 травня 2013 року між ним та ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» укладено договір №22 про надання послуг щодо реєстрації права власності підприємства на вбудоване нежитлове приміщення у будівлі хірургії літ.а1, загальною площею 42,3 кв.м., що розташоване за адресою: м.Нікополь, вул.Краснодонська, 2а. Згідно умов договору ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» зобов'язалося на протязі 15 банківських днів з моменту підписання сторонами Договору сплатити грошові кошти за послуги. Для забезпечення виконання зазначених обов'язків між [PERSON], [PERSON] та ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» був укладений договір поруки. Свої зобов'язання по договорам ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» та [PERSON] не виконали. Позивач вимагає стягнення в солідарному порядку з відповідачів грошових коштів в розмірі 5 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав листа, згідно якого просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилається на обставини, викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити. ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» позовних вимог не визнало, в заперечення надало зустрічний позов, в якому просило визнати за ним право власності на зазначене вище нерухоме майно. В судове засідання представник відповідача не з'явився. Надав листа, згідно якого просив розглянути справу без його участі, підтримав у повному обсязі зустрічні позовні вимоги, первісний позов просив залишити без задоволення на підставах, викладених у зустрічному позові. [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте надав листа згідно якого просив розглянути справу без його участі, проти первісного позову заперечував у зв'язку з припиненням договору поруки, відносно зустрічного позову просив прийняти рішення на розсуд суду згідно норм діючого законодавства. Представник комунального закладу охорони здоровя «Нікопольська міська лікарня №1» Дніпропетровської обласної ради» у судове засідання не з'явився, проте надав листа згідно якого просив розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду згідно норм діючого законодавства. Згідно ст.197 ЦК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд встановив наступне. 22 травня 2013 р між [PERSON] та ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» укладено договір про надання послуг щодо реєстрації права власності останнього на вказане вище нерухоме майно. Згідно зазначеного Договору ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» зобовязалося на протязі 15 банківських днів з моменту підписання Договору сплатити [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000, 00 гривень. З метою виконання умов Договору про надання послуг представник ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» передав [PERSON] наявну у нього документацію на нерухоме майно. Судом встановлено, що 01.01.2009 р. ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» уклало з Комунальною закладом охорони здоровя «Нікопольська міська лікарня №1» Дніпропетровської обласної ради» договір найму (оренди) індивідуального (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності №2. Згідно цього договору найму ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» отримало в оренду приміщення на першому поверсі у будівлі хірургічного відділення, загальною площею 22,1 кв.м. Відповідно до п.1.3. договору найму майно було орендовано під розміщення аптечного пункту аптеки. Відповідно до п.5.2.2. договору найму ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» мало право змінювати стан майна, переданого в оренду (виконувати реконструкцію, технічне переобладнання та інші поліпшення) за погодженням з наймодавцем. З листа №74 від 19.07.2010 р. вбачається, що з метою поліпшення матеріально-технічного стану тамбура та прилеглого до нього входу в буфет та аптеку, ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» звернулось до наймодавця за отриманням відповідного погодження. 19.07.2010 року ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» отримала відповідний дозвіл від наймодавця, про що свідчить резолюція головного лікаря лікарні [PERSON] на листі №74 від 19.07.2010 р. Після отримання погодження наймодавця та відповідного проекту улаштування тамбуру-входу в будівлю хірургії, розробленого Нікопольським філіалом ГП ДГПИ «Дніпроцивилпроєкт», затвердженого 08 червня 2010 р. начальником управління архітектури м.Нікополя [PERSON], ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» власними силами виконало роботи по знесенню непридатної для експлуатації аварійної, деревяної конструкції та будуванню цегляного тамбуру. Зазначені роботи були виконанні за рахунок ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС», про що свідчать відповідні розрахунки та квитанції, які містяться в матеріалах справи. Згідно наданих ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» довідки та технічного паспорту від 18 жовтня 2013 р., судом встановлені технічні характеристики майна як вбудоване нежитлове приміщення у будівлю хірургії літ.а1, загальною площею 42,3 кв.м. з розміром частки у спільної часткової власності 13/2133. Технічний стан вбудованого нежитлового приміщення зазначений у висновку експерта-товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ» (ліцензія серія АВ №488655, дата прийняття рішення та номер наказу про видачу ліцензії №32-Л від 03 грудня 2009 року, строк дії ліцензії з 03 грудня 2009 р. по 03 грудня 2014 р.). згідно якого судом встановлено, що вбудоване нежитлове приміщення у будівлю хірургії на вул.Краснодонська, 2а в м.Нікополь, виконана без порушень, які впливають на експлуатаційні характеристики будівлі, відповідає будівельним, пожарним та санітарним вимогам та придатна до подальшої експлуатації. Будь-які претензії, звернення, нарікання чи скарги з приводу переобладнання обєкту з боку відповідачів, третіх осіб по справі відсутні. Згідно ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.328 ЦК України передбачено, що право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чином затвердженого проекту. Згідно ч.3. ст.376 ЦК України право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути по рішенню суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена їй для цієї мети, при умові надання земельної ділянки у встановленому порядку під вже збудоване нерухоме майно. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом щодо визнання його права власності на спірний обєкт підлягають задоволенню. Відповідно до ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.4 Закону право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Відповідно до ст.19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. При врахуванні судом технічного висновку за результатами обстеження вищевказаного вбудованого нежитлового приміщення та на підставі ч.2 ст.8 ЦК України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства встановлено, що прийняття в експлуатацію об'єкта полягає у визначенні готовності об'єкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність вбудови до експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком. На підставі вищенаведеного суд вважає можливим задовольнити вимоги щодо визнання його права власності на вбудоване нежитлове приміщення літ.а1, загальною площею 42,3, яке розташоване за адресою: м.Нікополь, вул.Краснодонська, 2а таким, що підлягає державній реєстрації відповідним державним органом незалежно від наявності або відсутності документів, які підтверджують введення обєкту в експлуатацію. Вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідачів грошових коштів задоволенню не підлягають з наступних підстав. Пунктом 4.2. договору про надання послуг від 22 травня 2013 р. передбачено, що замовник виплачує виконавцю винагороду на протязі 15-ти днів з моменту підписання договору, при умові проведення Замовником відповідних консультацій та реєстрації права власності нерухомого майна після реконструкції. В матеріалах справи відсутні докази виконання [PERSON] послуг з реєстрації права власності на нерухоме майно. В зустрічному позові ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» пояснив несплату грошових коштів за договором про надання послуг відмовою [PERSON] виконати свої обовязки по договору та провести реєстрацію прав власності нерухомого майна. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що в порушення зазначених норм права та умов договору про надання послуг, [PERSON] відмовився від виконання своїх обовязків за цим договором. Його посилання на відсутність у ПП «ФІРМА МЕДСЕРВІС» документів, що свідчать про введення вбудованого нежитлового приміщення в експлуатацію як на підставу невиконання своїх обовязків є неправомірними. Суд зазначає, що [PERSON] правомірно відмовляється сплачувати грошові кошті як поручитель, у зв'язку з припиненням договору поруки. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про неправомірності вимог [PERSON] щодо стягнення заборгованості за договором про надання послуг №22 від 22.05.2013р. та договором поруки №22-05 від 22.05.2013 р. Судові витрати за зустрічним позовом, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають покладенню на [PERSON]

Outcome: approved