Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток у спільному майні. Посилалася на те, що 26.07.2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають одну малолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.06.2013 року їх шлюб було розірвано. Під час шлюбу на підставі договору про пайову участь у будівництві від 26.02.2003 року ними було спільно придбано квартиру №15, що по вул. Головній, 275-Г м.Чернівці. У вказаній квартирі сторони не проживали у зв’язку з тим, що там проводились ремонтні роботи. Також зазначила, що [PERSON] вважає себе одноосібним власником квартири та в добровільному порядку поділити спірну квартиру відмовляється. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири №15, що по вул.Головній, 275-Г м. Чернівці, право спільної сумісної власності на квартиру припинити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги уточнила: також просила визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Підтвердила, викладені в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 24.11.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.10). Від шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON], [INFO] (а.с.11). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.06.2013 року їх шлюб було розірвано (а.с.10). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута піч час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім’ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім’ї.. Як було встановлено судом, в період шлюбу 27.11.2008 року [PERSON] набув у власність квартиру №15, що по вул. Головній, 275-Г м. Чернівці, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. На підставі наведених норм Закону, суд визнає квартиру №15, що по вул. Головній, 275-Г м. Чернівці спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При вирішенні даного спору суд враховує роз’яснення надані в п. 23, п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, відповідно до яких вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визначення розміру часток підлягає задоволенню.

Outcome: approved