Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину дійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товарна біржа Центральна Одеська біржа. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення в суд, сторона позивача посилалась на ті обставини, що 18 серпня 1998 року між [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір №4664 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 33,3кв.м., відповідно до умов якого позивач набула право власності на вказане майно. Проте, в теперішній час покупець не має можливості розпоряджуватись вказаною квартирою, оскільки згаданий договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально та з огляду на факт виконання сторонами усіх істотних його умов, позивач просила суд визнати даний правочин дійсним. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи на адресу суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. Відповідач у відкрите судове засідання неодноразово не з`явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Представник Товарної біржі Центральна Одеська біржа у судове засідання не з`явився, біржа повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника у засідання суду не відомі. Згідно ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача за суттю спору, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 18 серпня 1998 року між [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір №4664 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 33,3кв.м., (надалі за текстом Договір), відповідно до умов якого позивач придбала наведене нерухоме майно і набула право приватної власності на вказану квартиру. Договір на момент укладання був зареєстрований на Товарній біржі Центральна Одеська біржа під реєстровим №4664 від 18 серпня 1998 року, а також право власності набувача за правочином було зареєстроване. Правовідносини між сторонами у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору 18 серпня 1996 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, вимоги позивача підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України Про товарну біржу у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору. Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15 Закону України Про товарну біржу, членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто ЦК УРСР від 18 липня 1963 року вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу квартир не встановлював. Зі згаданого Договору випливає, що суму вартості відчужуваного майна у повному обсязі безпосередньо продавець отримав від покупця до підписання договору, про що свідчить підпис сторони продавця (п.3 Договору). В силу ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію виниклих правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях продавця відносно підстав для відчуження зазначеної раніше квартири. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачем вказаної нерухомості, у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту. З огляду на викладене, суд визнає Договір дійсним, оскільки вимоги діючого на той час цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, враховуючи зокрема фактичне виконання умов договору сторонами та подальшу державну реєстрацію відповідних майнових прав.

Outcome: approved