Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

29 жовтня 2003 року, близько 18.15 год., [PERSON], керував в темну пору добу і в умовах недостатньої видимості своїм гужовим кінним возом, в якому перевозив пасажирів, по правій смузі руху, в напрямку с.Монастирець Жидачівського району Львівської області, на автодорозі "Журавно-Монастирець". Проявивши злочинну недбалість, всупереч вимогам діючих правил дорожнього руху України, використовував кінний гужовий транспортний віз не обладнаний ззаду світлоповертачами червоного кольору і без ліхтаря червоного кольору, чим створив небезпеку учасникам дорожнього руху. Водій маршрутного мікроавтобуса "Мерседес-Венц 410 Д" д.н. [NUMBER] - [PERSON], рухаючись в попутному напрямку, не зміг об"єктивно виявити даний транспортний засіб і на проїздній частині дороги, ближче до правого краю, вчинив наїзд на воза, внаслідок чого пасажир воза [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер. У зв"язку з цим, стосовно водія гужового транспорту [PERSON] була порушена кримінальна справа за ст. 291 КК України. Однак 13.03.2013 року його було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв"язку із закінченням строків давності. Скоєним злочином відповідачами – [PERSON] та [PERSON] позивачці було спричинено значну матеріальну шкоду в розмірі 181 300 грн., яка складається з : 3 650 грн. за встановлення надмогильного пам"ятника над померлим чоловіком [PERSON]; 172 500 грн. – мінімальної щомісячної вартості утримання трьох неповнолітніх дітей позивачки, які втратили годувальника та 5 150 грн. – вартість наданих юридичних послуг адвокатом при розгляді в органах міліції і суді кримінальної справи стосовно [PERSON] та дорожніх витрат, понесених [PERSON] у зв"язку з цим. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] також завдано позивачці і моральної шкоди, яка виражається у її душевних переживаннях, стражданнях, погіршенні стану здоров"я як її так і рідних, в порушенні душевної рівноваги, пониженні працездатності та постійному нервовому напруженні. Моральну шкоду оцінює в розмірі 100 000 грн. Завдану шкоду [PERSON] відповідачі в добровільному порядку відшкодувати відмовляються, що змушує її звернутися в суд з даною позовною заявою. 25.06.2013 року по даній справі за клопотанням відповідача [PERSON] для участі у справі в якості співвідповідача було залучено власника маршрутного транспортного засобу "Мерседес-Бенц 410 Д" д.н. [NUMBER] [PERSON]. 14.11.2013 року об"єднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину та [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. Даній справі присвоєно номер 345/3045/13-ц. Ухвалою суду від 14.11.2013 року визнано мирову угоду, укладену [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] та Чириком.В.В., а провадження у справі в частині вимог до [PERSON] закрито. 25 листопада 2013 році позивачами подана уточнююча та зміненена позовна заява до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В даній заяві позивачі вказують, що відповідачі повинні нести цивільно-правову відповідальність і відшкодувати як матеріальну шкоду в сумі 181 500 грн. так і моральну шкоду в сумі 100 000 грн., оскільки відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Крім того, оскільки мав місце факт нанесення відповідних травм іншій особі, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, особи, які спільно завдали шкоди, зобо"язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Цивільно-правову відповідальність повинен нести і власник мікроавтобуса – [PERSON], нарівні із особою , яка керувала даним транспортним засобом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просить стягнути з відповідачів в її користь та користь її дітей 181 500 грн. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися, одак подали суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутності, позов підтримують та просять його задоволити. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав свою довірительку та просить задоволити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просить відмовити в задоволенні позову так як його вини в спричиненій шкоді позивачам не встановлено. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, через оголошення в пресі /а.с. 79/. Суд, вислухавши сторін, дослідивши докази по справі вважає, що позовні вимоги позивачів не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2003 року, близько 18.15 год., [PERSON], керував в темну пору добу і в умовах недостатньої видимості своїм гужовим кінним возом, в якому перевозив пасажирів, по правій смузі руху, в напрямку с.Монастирець Жидачівського району Львівської області, на автодорозі "Журавно-Монастирець". Проявивши злочинну недбалість, всупереч вимогам діючих правил дорожнього руху України, використовував кінний гужовий транспортний віз не обладнаний ззаду світлоповертачами і ліхтарем червоного кольору, чим створив небезпеку учасникам дорожнього руху. Водій маршрутного мікроавтобуса "Мерседес-Венц 410 Д" д.н. [NUMBER] - [PERSON], рухаючись в попутному напрямку, не зміг об"єктивно виявити даний транспортний засіб і на проїздній частині дороги, ближче до правого краю, вчинив наїзд на воза, внаслідок чого пасажир воза [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер. Згідно постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 13.03.2013 року [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ст.291 КК України у зв»язку з закінченням строків давності /а.с.3/, яка набрала законної сили . Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка завдала. В Постанові Пленуму Вищого Спеціалізовного суду України №4 від 01.03.2013 року зазначено, що обов"язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Із матеріалів справи /а.с. 86-88/ вбачається, що [PERSON] на час події ДТП працював водієм за трудовим договором, укладеним з приватним підприємцем [PERSON], а тому не мав підстав нести цивільно-правову відповідальність за ч.2 ст. 1187 ЦК України, тобто відшкодовувати шкоду. Позивачі також посилаються на те, що внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, а саме пасажиру воза, а тому фірман [PERSON] і водій транспортного засобу " Мерседес- Бенц" [PERSON] повинні відшкодувати шкоду. Дані переконання позивачів є безпідставними, оскільки гужовий транспортний засіб не може розцінюватися як джерело підвищеної небезпеки, а отже їх твердження про те, що травми нанесені [PERSON] внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки є безпідставними. Отже суд приходить до висновку, що водій [PERSON] та власник транспортного засобу "Мерседес-Бенц" [PERSON] є неналежними відповідачами по справі і не можуть відповідати за шкоду, яка виникла внаслідок ДТП. Окрім того позивачі не виконали свій обов"язок щодо розрахунку та доведення розміру шкоди, і не надали жодних доказів на їх підтвердження. Тому враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України й

Outcome: dismissed