Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

23 вересня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві позивач зазначив, що 01 липня 2013 року він позичив відповідачу [PERSON] гроші в сумі 90 000 грн., що підтверджується розпискою про одержання коштів. Відповідач зобов'язався повернути суму позики до 01 серпня 2013 року. Однак, у встановлений договором строк відповідач грошові кошти йому не повернув. До теперішнього часу відповідач зобов'язання не виконав. В зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача борг 90 000 (дев'яносто тисяч) гривень 00 коп., а також судовий збір в розмірі 900 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч) гривень 00 коп. та витрати зі сплати судового збору. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, суду пояснив, що він дійсно 01 липня 2013 року позичав у позивача кошти в борг в сумі 90 000 гривень, про що написав розписку, але він їх не повернув 01 серпня 2013 року. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01 липня 2013 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] 90000,00 (дев'яносто тисяч) гривень, які зобов'язався повернути до 01 серпня 2013 року, про що сторони склали розписку. Проте, відповідач [PERSON] в установлений договором строк свої зобов'язання не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з вимогами вказаних вище статей на підтвердження укладення договору позики між сторонами позивач [PERSON] надав суду оригінал розписки від 01.07.2013 р., яку відповідач видав позивачу, та якою підтверджено факт отримання відповідачем від позивача позики в сумі 90000 (дев'яносто тисяч) гривень (а.с.5). Однак, відповідач на порушення умов договору грошові кошти в установлений договором строк не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. В судовому засіданні встановлено, що розписка від 01.07.2013 року була власноручно написана відповідачем [PERSON] та власноручно підписана ним, що не заперечується відповідачем. Дана розписка відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України і не містить посилань на безгрошовість даного договору. Факт підписання відповідачем розписки є доказом отримання ним від позивача позики в сумі 90 000,00 (дев'яносто тисяч) гривень. Також суд приймає до уваги при цьому ту обставину, що відповідач до моменту пред'явлення до нього позову про повернення боргу не оскаржував договір позики на підставах неотримання ним грошових коштів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Договір позики між сторонами було укладено добровільно, без застосування будь-якого тиску на відповідача. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 90 000 (дев'яносто тисяч) гривень, оскільки за змістом розписки від 01.07.2013 року саме ця сума в національній валюті - гривні була передана відповідачеві. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з вказаною нормою закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 900 грн. 00 коп. судового збору, розмір якого підтверджується доданою до справи квитанцією. На підставі викладено,

Outcome: approved