Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити рішення, яким встновити, що відповідачка, втратила право користування житлом в будинку № [NUMBER] та зобов»язати [PERSON] зареєструватись за місцем її фактичного проживання, а також зареєструвати за місцем її фактичного проживання свою неповнолітню доньку - [PERSON], 2011 року народження. З позовної заяви вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачеві на праві власності згідно свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння, виданого 03.10.1978 року виконкомом Павлиської селищної ради Онуфріївського району. Сторони мали намір укласти угоду по догляду за позивачки за відповідачем, але остаточно так і не домовились. Пізніше йому стало відомо, що Відповідачка зареєструвалась в даному будинку без його відому, хоча жодного дня фактично в даному будинку не проживала. Разом з відповідачкою в будинку, також без його відому, була зареєстрована малолітня дитина. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, де позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а справу посив розглянути без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, де позовні вимоги визнла в повному обсязі, справу просила розглянути без її участі. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння, виданого 3 жовтня 1978 року виконавчим комітетом Павлиської селищної ради Онуфріївського району. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно довідки Павлиської селищної ради за вих. № 2007 від 13 серпня 2013 року у домоволодінні [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], 1992 р.н. та [PERSON], 2011 р.н., але з моменту реєстрації, тобто з 26.10.2012 року за вказаною адресою не проживають. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки житловий будинок, у якому зареєстрована відповідачка, належить позивачу на праві власності, проте відповідач з жовтня 2012 року фактично не проживає, не є членом сім'ї позивача, що не спростовано матеріалами справи, суд вважає заявлені позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Разом з тим вимога позивача про зобов»язання відповідачки зареєструватись за місцем її фактичного проживання не підлягає задоволенню оскільки дана вимога є надмірною. Відповідно до ст. 88 ЦПК сплачені позивачем судові витрати по справі в розмірі 114,70 грн. судового збору, належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial