Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду 23.07.2013р. з позовною заявою до [PERSON] (відповідач), в якій просив суд: визнати за позивачем право користування 3/8 частками житлового приміщення у квартирі за адресою: [ADDRESS], та вселити його до цієї квартири; зобов'язати відповідача не перешкоджати позивачеві будь-якими діями користуватися часткою квартири, яка належить позивачеві. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що з позовні вимоги не визнає, оскільки вважає себе головним власником цієї квартири, бо йому належить більша її частка. Проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки це порушуватиме його особисті права та інтереси. Позивач в судовому засіданні підтвердив свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивачеві належить 3/8 частки зазначеної квартири, які він отримав у спадщину після смерті матері, [PERSON], 1933р.н., яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8) та свідоцтвом про право на спадщину (а.с.3). Зазначене право власності позивач зареєстрував у встановленому законом порядку 29.12.2010р., що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.4). Відповідачеві до смерті їх матері належала на праві власності 1/4 частка спірної квартири, а після смерті [PERSON] відповідач фактично прийняв ще 3/8 частки зазначеної квартири у спадщину, і таким чином йому належить 5/8 часток спірної квартири. Спірна квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 33,5кв.м (1-а кімната - 5,9кв.м, 2-а кімната - 9,0кв.м, 3-я кімната - 18,6кв.м). Загальна площа квартири складає 53,2кв.м. На теперішній час відповідач зареєстрований та проживає у спірній квартирі. При цьому відповідач не впускає до цієї квартири позивача, чим перешкоджає останньому користуватися зазначеною квартирою. За таких обставин позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином між сторонами вбачається спір, що виник із відносин щодо права власності на житло, які регулюються Цивільним та Житловим кодексами України. З урахуванням обставин справи та особливостей спірних правовідносин суд дійшов наступних висновків. Статтею 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, і відповідають моральним засадам суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 150 ЖК передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За таких обставин, позивач має право на використання своєї частки спірної квартири для його проживання та проживання членів його сім'ї. Натомість, спірна квартира належить сторонам на праві спільно часткової власності, що передбачає певні обмеження у реалізації їх прав, як власників, що цього майна. Зокрема, статтею 358 ЦК встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Разом з тим, відсутність такої згоди співвласників майна про порядок користування ним не може бути перешкодою для реалізації їх права на користування цим майном, оскільки право власності є непорушним і особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.321 ЦК). За таких обставин, позовна вимога про вселення позивача до спірної квартири підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.2 ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Застосування такого способу захисту прав власника обумовлене додатковою відповідальністю учасників суспільних відносин за порушення зобов'язань встановлених судовим рішенням, оскільки в такому разі особа, винна в порушенні захищеного судовим рішенням права може бути притягнута до кримінальної відповідальності лише за сам факт невиконання або перешкоджання виконанню судового рішення. З огляду на це, вимога позивача про зобов'язання відповідача не перешкоджати позивачеві користуватись його часткою квартири також підлягає задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ч.1 ст.88 ЦПК, яким передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 114,70грн (а.с.1), який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved