Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0867 га, укладену між нею та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вулиці Пролетарська,28 в м. Балті Одеської області, на вище вказану земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №118356, розташовану за цією ж адресою, які раніше належали відповідачу та його батькові [PERSON], померлому 12.08.2012 року, стверджуючи, що 06.06.2013 року вона уклала з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку, земельної ділянки, згідно якої сплатила відповідачу гроші у сумі 60000 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передав їй правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, державний акт на право власності на земельну ділянку, пообіцяв зявитися до нотаріальної контори для належного оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не зявляється. Вказані обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, земельною ділянкою, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідач до судового засідання не зявився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, підтвердив викладені в позові обставини, в тому числі і небажання оформити угоду купівлі-продажу у нотаріуса, просить справу розглянути за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності згідно договору дарування від 28.01.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу [PERSON], реєстр №127, належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Пролетарська,28 в м. Балті Одеської області, а його батькові [PERSON] на праві приватної власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №118356, виданого на підставі рішення Балтської міської ради Одеської області від 30.01.1998 року №б/н, належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0867 га, кадастровий номер земельної ділянки 5120610100:02:002:0040, розташована за вище вказаною адресою, що за свого життя [PERSON] 28.01.2009 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу [PERSON], реєстр №129, в якому заповів своєму синові [PERSON] все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося (заповіт ніким не змінено і не скасовано), після смерті [PERSON], померлого 12.08.2012 року, спадщину як спадкоємець за заповітом, фактично прийняв його син відповідач [PERSON], але державний акт на своє імя встановленим порядком не переоформив, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку та земельної ділянки від 06.06.2013 року, згідно якого відповідач продав, а позивач придбала вище вказані будинок із земельною ділянкою за 60000 грн. і по акту прийому-передачі від 06.06.2013 року відповідач передав, а позивач прийняла житловий будинок з господарськими будівлями разом із земельною ділянкою, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, він отримав від позивача вище вказану суму грошей і взяв на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, про що повідомив в клопотанні про розгляд справи без його присутності, де вказав, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у нього не має, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку не має. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 06.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved