Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-14 00:00:00

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги у розмірі 4 615,22 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач перестав сплачувати за квартирну плату та плату за комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Представник позивача Пількевич О.А. в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу за його відсутності, позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до [PERSON] підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. (а.с. 19) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив, однак надав суду заяву, відповідно до якої просив слухати справу за його відсутності та застосувати до позовних вимог строк позовної давності. (а.с.20) Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з даними зазначених у довідці № 475 від 20.05.2013 року, виданої ЖРЕО № 406 (Форма №3) [PERSON], [INFO] зареєстрований в [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності. (а.с.7) Згідно п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись з позовом до суду, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути з [PERSON] заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам за період з 01.01.2002 року по 01.05.2013 року на загальну суму 4 615,22 грн. Разом з тим, відповідачем [PERSON] подано клопотання про застосування в межах спору загальних строків позовної давності. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до роз'яснень ч. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільних справах» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Як встановлено по справі, існуючі між сторонами спірні правовідносини виникли в період дії Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року та Цивільного кодексу України, що набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року) зазначається, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплинув до набрання чинності цим Кодексом. Загальний строк позовної давності, встановлений статтею 71 Цивільного кодексу України у редакції Закону України від 11 липня 1995 року «Про внесення змін до статті 71 Цивільного кодексу України», застосовується з 27 липня 1995 року за позовами усіх осіб, право яких порушено, тобто як фізичних осіб, так і юридичних осіб. Відповідно до статті 75 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. (ч.1 ст.80 Цивільного кодексу України) А тому, враховуючи положення п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якою передбачено застосування до такої категорії спорів строків позовної давності, які були встановлені на час виникнення заборгованості по сплаті за комунальні послуги та квартирну плату, тобто загального строку позовної давності у три роки, як визначено у ст. 71 Цивільного кодексу України (в редакції від 18 липня 1963 року), враховуючи положення ст. 257 Цивільного кодексу України (в редакції чинній з 01 січня 2004 року), а також ст. 80 ЦК Української РСР, де визначено, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з 01 січня 2002 року до 01 січня 2004 року не підлягають задоволенню, оскільки строк для звернення з позовом за цей період пропущено без поважної причини, враховуючи, що позивачем проводились нарахування заборгованості кожного поточного місяця. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання щодо позовних вимог про стягнення заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] за період починаючи з 01.01.2004 року по 01.05.2013 року, виходячи з наданих позивачем розрахунків, суд враховує положення ст. 257 ЦК України, щодо встановлення загальної позовної давності тривалістю у три роки та ст. 267 ЦК України, щодо наслідків спливу позовної давності, та приходить до висновку, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, оскільки позивач звернувся з цим позовом до суду лише 07 жовтня 2013 року, при цьому з клопотанням про поновлення строку для звернення до суду позивач не звертався, а посилання позивача на положення ч.1 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України є безпідставними, за відсутності належних доказів, які мали підтвердити той факт, що відповідачем здійснювались проплати щомісячних платежів за житлово-комунальні послуги у березні 2013 року, квітні 2012 року, червні 2011 року, ці обставини не найшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому виходячи із загальних строків позовної давності, вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2004 року по жовтень 2010 року задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Разом з тим, виходячи з наданих Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва розрахунків заборгованості (а.с. 13-15), заборгованість яка виникла у відповідача за період з жовтня 2010 року по 01 травня 2013 року по квартирі [ADDRESS] відсутня, оскільки за цей період споживачем послуг здійснена переплата по сплаті за житлово-комунальні послуги на суму 249,86 грн., тому суд враховуючи, що відповідачем проведено оплату в більшому розмірі, ніж у рахунках виставлених до оплати, вважає, позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження при розгляді даного спору. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, у зв'язку ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed