Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

В серпні 2012 р. позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного Суду Київської області з цивільним позовом до [PERSON], третя особа: Ревненська сільська рада, про визнання права власності, володіння та користування, розпорядження ? частиною спільного сумісного майна набутого в шлюбі та усунення перешкод в здійсненні цих прав , зобовязання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 листопада 1980 р. до 26 жовтня 2010 р., у звязку з суперечками, які виникли між позивачкою та відповідачем з приводу поділу та користування майном, яке було набуто в шлюбі, позивачка вимушена була звернутися до суду, за захистом свого порушеного права. Так, позивачка наголошувала, що за час перебування у шлюбі колишнім подружжям було придбано наступне майно: Рішенням виконкому Ревенської сільської ради народних депутатів від 02.04.1993 р. відповідач [PERSON] отримав земельну ділянку площею 0.20 га за адресою: вул. Виноградна 8, с. Ревне, Бориспільського району, Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку. Після отримання земельної ділянки сторони вирішили збудувати житловий будинок. З 1994 р. поступово розпочалось будівництво, збудували сарай, викопали криницю, насадили сад. Оскільки для будівництва будинку та вступу їхнього сина [PERSON] до ВУЗУ були потрібні значні кошти з 2002 р. по 2010 р. позивач [PERSON] за згодою колишнього чоловіка [PERSON] поїхала на заробітки до Лівії де працювала лікарем та періодично відправляла грошові кошти за навчання сина, та для будівництва житлового будинку [PERSON] Працювала за контрактом та приїжджала у відпустку до дому. [PERSON] весь цей час знаходився на України та іноді приїжджав на будівництво. Для будівництва житлового будинку ними спільно було придбано всі будівельні матеріали та найняті робітники. В 2008 році чоловік сестри позивача зробив артезіанську скважину та водопровід за рахунок позивачки. Фактично основне будівництво було розпочато у 2009 році коли позивач приїхала з Лівії у відпустку до дому та найняла бригаду будівельників, яка протягом двох місяців проживала в будинку її родичів та за її рахунок. В 2009 році за кошти позивачки в житловому будинку було встановлено вікна за допомогою племінниці [PERSON], яка на той час працювала в м. Бориспіль у фірмі "Вікна". В жовтні 2009 року за кошти позивача були встановленні вхідні двері у будинок та встановлено парове опалення. Після цього позивач знову уїхала в Лівію на заробітки. Однак, невдовзі після повернення позивача [PERSON] на Україну сторони 26.10.2010 р. розірвали шлюб. На той момент основна частина була збудована та будинок був придатний для проживання. Після розлучення відповідач [PERSON] зазначив, що будинок який вони разом збудували належить йому особисто. Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача про поділ будинку, однак відповідач категорично відмовив в поділі, а також чинить опір в користуванні збудованим за час їхнього шлюбу будинком взагалі не пускає на територію подвір'я. Змінив замки, забрав у позивача насильно всі документи, та не зважаючи на те, що будівництво завершено умисно ухиляється від введення його в експлуатацію. Відповідач повторно одружився та проживає у спірному будинку з іншою дружиною. У звязку з чим позивач просить суд визнати за нею право власності, володіння та користування, розпорядження на ? частку незакінченого будівництва житлового будинку та господарських споруд, земельною ділянкою за адресою Київська область, бориспільський район, с. Ревне, вул. Виноградна,8. Зобовязати відповідача не перешкоджати їй володіти 50% незакінченого будівництва житлового будинку, зобовязати відповідача надати їй всі необхідні документи для оформлення та реєстрації права власності на зазначений житловий будинок та встановити порядок користування спірним незакінченим будівництвом житлового будинку та господарських споруд, земельною ділянкою за адресою Київська область, Бориспільський район, село Ревне, вул. Виноградна, 8. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, позовні вимоги просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило причини неявок невідомі. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 листопада 1980 р. до 26 жовтня 2010 р., у звязку з суперечками, які виникли між позивачкою та відповідачем з приводу поділу та користування майном, яке було придбано в шлюбі, позивачка вимушена була звернутися до суду, за захистом свого порушеного права. Так, позивачка наголошувала, що за час перебування у шлюбі колишнім подружжям було набуто наступне майно: Земельну ділянку площею 0.20 га за адресою: вул. Виноградна 8, с. Ревне, Бориспільського району, Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку. Після отримання земельної ділянки сторони вирішили збудувати житловий будинок. З 1994 р. по 2010 р. тривало будівництво. Оскільки для будівництва будинку та вступу їхнього сина [PERSON] до ВУЗУ були потрібні значні кошти з 2002 р. по 2010 р. позивач [PERSON] за згодою колишнього чоловіка [PERSON] працювала лікарем за кордоном, та періодично відправляла грошові кошти за навчання сина та для будівництва житлового будинку [PERSON] Також розраховувалась за будівництво під час перебування в відпустці на Україні. Для будівництва будинку ними спільно було придбано всі будівельні матеріали та позивачкою найняті робітники-будівельники. В 2009 році за кошти позивача в житловому будинку було встановлено вікна за допомогою племінниці [PERSON], яка на той час працювала в м. Бориспіль у фірмі "Вікна". В жовтні 2009 року за кошти позивача були встановленні вхідні двері у будинок та встановлено парове опалення. На той момент основна частина була збудована та будинок був придатний для проживання. Відповідно до розробленого проекту( а.с.176) загальна площа будинку складає 103,1 м2 . Після розлучення відповідач [PERSON] зазначив, що будинок який вони разом збудували належить йому особисто. Позивачка зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача про поділ будинку, однак відповідач категорично відмовив в поділі, а також чинить опір в користуванні збудованим за час їхнього шлюбу будинком та взагалі не пускає її на територію подвір'я. Змінив замки, забрав у позивачки насильно всі документи, та не зважаючи на те, що будівництво завершено умисно ухиляється від введення його в експлуатацію. Відповідач повторно одружився та проживає у спільно збудованому будинку з іншою дружиною. Вказане майно позивачка просила суд поділити у порядку, зазначеному нею в позовній заяві (а.с. 4). В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечував вважав заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просив суд в задоволенні позову відмовити. В передостанньому судовому засіданні заявив, що за час розгляду даної справи судом заповів ? спірної земельної ділянки [PERSON] та ? [PERSON] та надав копію заповіту від 27.09.2013 р. В судові засідання систематично не з'являвся,окрім першого та передостаннього разу, умисно затягував розгляд справи, подаючи через канцелярію суду клопотання про відкладення з різних підстав то за станом здоров'я то в звязку з зайнятістю на роботі на підтвердження яких належних доказів суду не надав. Враховуючи характер спору, позивачка та її представник наполягали на присутності відповідача, а суд сприяв всебічному і повному розгляду справи , тому справа не одноразово відкладалась з причин не явки відповідача, а також за клопотаннями позивачки та її представника. 09.12.2013 р. в судове засідання не з'явився про причини не явки не повідомив, на кінець робочого дня коли справа вже була розглянута судом, через канцелярію суду знову подав чергове клопотання та заяву. Третя особа Ревненська сільська рада про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому законом порядку, 25.11.2013 р. від них надійшла заява у якій вони повідомляли про неможливість явки до суду, просили розглядати справу без їхнього представника та повністю покладались на думку суду. Сторони не заперечували проти розгляду справи у відсутності третьої особи, і суд ухвалив розглядати справу за наявними матеріалами справи за відсутності третьої особи. Ухвалою суду від 06.03.2013 р. за клопотанням представника позивачки було призначено по справі будівельно технічну експертизу та зупинено провадження на час її проведення.(а.с.144). Відповідач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зазначена ухвала направлялась за адресою реєстрації відповідача, разом з цим відповідач її не отримав, данні документи повернулись до суду за терміном зберігання ( а.с. 154). 12.04.2013 р. відповідач особисто з'явився до суду і отримав копію вище зазначеної ухвали.(а.с.153). Ухвалу не оскаржував, а відповідно не заперечував про проведення будівельно технічної експертизи. 31.07.2013 р. експертом [PERSON] було надіслано лист всім сторонам по справі про забезпечення умов роботи судового експерта по місцезнаходженню обєктів дослідження по вул. Виноградній, 8, в с. Ревне, Бориспільського р-ну, Київської області, та забезпечення безперешкодного доступу до обєктів, а також належні умови для роботи на 04.09.2013р. з 11-00 години. Разом з цим, відповідач доступу до обєктів дослідження по вул. Виноградній, 8, в с. Ревне, Бориспільського р-ну, Київської області, не надав. В звязку з цим, 20.09.2013 р. від КНДІСЕ до суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової будівельно технічної експертизи. 24.09.2013 р. судом було відновлено провадження по справі. За клопотанням позивача судом були допитані заявлені свідки. Враховуючи, що перший раз після допиту свідків в приміщенні суду зникла електроенергія, всі заявлені свідки були допитані повторно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вони є родичами, позивачка є її тіткою. Їй відомо, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 листопада 1980 р. до 26 жовтня 2010 р. Свідок проживає не поодалік від села Лененівка, а саме в селі Порців, вона часто заїжджала до будинку своєї бабусі де проживали робітники які займались будівництвом спірного будинку. Також вона в цей період приїжджала безпосередньо і на місце самого будівництва в с. Ревне, по вул. Виноградна, 8. приблизно 5 разів. Свідку відомо, що саме позивачка займалася будівництвом спірного будинку в с. Ревне, по вул. Виноградна, 8. Робітники, які будували будинок, проживали в будинку її бабусі, що заходиться за адресою: с. Ленінівка, вул. Польова, 16, в літку 2009 р. Позивачка домовлялась за ними про будівельні роботи, утримувала і годувала робітників, та розраховувалась за виконані роботи. Будівельники робили кладку, перекриття та дах будинку. За весь період з липня по кінець серпня 2009 року, свідок жодного разу не бачила відповідача ні за адресою: с. Ленінівка, вул. Польова, 16, так і ні за адресою: с. Ревне, по вул. Виноградна, 8, де відбувалось будівництво. В кінці серпня позивачка домовилась з нею про встановлення металево - пластикових вікон, так як вона раніше працювала на фірмі яка займалась встановленням вікон. Робітники поставили 10 конструкцій, за покупку вікон та встановлення її у будинку розраховувалась позивачка. Свідок також повідомив, що йому було відомо, що позивачка працює лікарем по контракту в Лівії. Гроші які вона заробляла вона вкладала в будівництво спірного будинку, а також на освіту свого сина. Позивачка гроші привозила особисто коли приїжджала у відпустку до дому на 2 місяці, а також постійно пересилала на ім'я свого чоловіка [PERSON] та свого сина [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що є рідним братом позивачки, а відповідач є рідним братом його дружини. З відповідачем вони разом навчались у Київському державному університеті ім. Тараса Шевченка, з 1976 року по 1981 р. Пізніше відповідач одружився на його рідній сестрі, а він на рідній сестрі відповідача. У звязку з такими обставинами вони дуже часто спілкувались та він був в курсі всіх подій та справ які відбувались в колі їхніх сімей. Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 листопада 1980 р. до 26 жовтня 2010 р. З 2010 року відповідач став проживати за адресою: [INFO]. До цього він і його дружина [PERSON] (позивач) та син [PERSON] з 2001 року проживали за адресою: [INFO]. Перебуваючи у шлюбі вони у 1993 році отримали земельну ділянку площею 0.20 га за адресою: вул. Виноградна 8, с. Ревне, Бориспільського району, Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку. Після отримання земельної ділянки вони вирішили збудувати житловий будинок. З 1994 р. поступово розпочалось будівництво, збудували сарай, викопали криницю, насадили сад який він особисто допомагав насаджувати. За його участю на території їхньої земельної ділянки побудовано будівлю господарського призначення та зроблено фундамент під будинок. Оскільки для будівництва будинку та вступу їхнього сина [PERSON] до ВУЗУ були потрібні значні кошти з 2002 р. по 2010 р. позивач [PERSON] за згодою колишнього чоловіка [PERSON] працювала лікарем за кордоном, та періодично відправляла грошові кошти за навчання сина та для будівництва житлового будинку [PERSON] В травні 2009 позивачка повернулась додому у відпустку, найняла бригаду будівельників На прикінці весни 2009 року бригада будівельників розпочала будувати коробку будинку, а потім кришу. Він безпосередньо допомагав позивачки та її сину [PERSON], вантажити та розвантажувати цеглу яку вони перевозили із села Ленінівка, вул. Польова, 16. Бригада будівельників проживала з червня по серпень 2009 року в селі Ленінівка , вул. Польова, 16, в будинку їх з позивачкою покійних батьків. Відповідача в цей період активного будівництва він не бачив жодного разу. В кінці жовтня 2009 року позивачка попрохала, щоб він допоміг встановити вхідні двері у будинок. Тоді він звернувся за допомогою до свого сусіда [PERSON], який працював на підприємстві по виробництву дверей. Він погодився, привіз двері та вони разом їх встановили. Через 2 дні позивачка розрахувалася з [PERSON] за виконану роботу. Відповідач в той час був відсутній де саме він перебував йому було не відомо. Будинок в основному будувався на кошти позивачки які вона на той час заробляла в Лівії та постійно раз на рік прилітала у відпустку терміном на 2-3 місяці. Також, додав що відповідач також частково приймав участь у будівництві але основне фінансування здійснювала позивачка. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином позивачки та відповідача. Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 листопада 1980 р. до 26 жовтня 2010 р. З відповідачем він на даний час не спілкується. Батько постійно ображав та бив матір, погрожував їй ножем, вона не одноразово зверталась в міліцію. Як тільки у 2010 році вони збудували будинок, батько одразу розлучився з матір'ю та став проживає в даному будинку з іншою дружиною. Після розлучення з батьком вони разом з матір'ю [PERSON] залишились проживати за адресою: [INFO], у якій також зареєстрований [PERSON] Дана квартира була куплена за час шлюбу батьків у 2001 році та відповідач приїжджає до них в дану квартиру коли йому захочеться, хоча проживає з 2010 року у спірному будинку за адресою: вул. Виноградна 8, с. Ревне, Бориспільського району, Київської області. Даний будинок було побудовано переважно за кошти [PERSON] яка з 2002 р. по 2010 р. перебувала на заробітках у Лівії. Всі кошти вона передавала на його навчання та на будівництво спірного будинку. Однак, 26.10.2010 р. батьки розлучились. На той момент основна частина була збудована та будинок був придатний для проживання. Після розлучення відповідач [PERSON] заявив, що будинок який вони разом збудували належить йому особисто. Почав чинити опір в користуванні збудованим за час їхнього шлюбу будинком, взагалі не пускати на територію подвір'я. Змінив замки, забрав у позивачки насильно всі документи, та не зважаючи на те, що будівництво завершено умисно ухиляється від введення його в експлуатацію. Відповідач повторно одружився та проживає у спільно збудованому будинку з іншою дружиною. Свідок підтвердив, що основне будівництво проводилось у літку 2009 р. Робітники, які будували стіни будинку, проживали за адресою: [INFO]. [PERSON] їх годувала та розраховувалась з ними за роботу. Парове отеплення також оплачувала його мати. Внутрішніми роботами займався їхній родич, робив стяжку, стелив підлогу, клав плитку. Вікнами займалась мамина родичка [PERSON],за вхідні двері домовлявся мій дядько [PERSON], за все сплачувала його матір [PERSON] Також позивачка працювала по контракту з Лівії з 2002 року по 2010 р. та постійно висилала їм гроші на будівництво в основному їх отримував батько [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 12 листопада 1980 р. між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Ревненською сільською радою Бориспільського району, Київської області (а.с. 5), який був розірваний, 26 жовтня 2010 р. відповідно до виписки з рішення Дарницького районного суду (а.с. 6). Позивач просить суд визнати за нею право власності, володіння та користування, розпорядження на ? частку незакінченого будівництва житлового будинку та господарських споруд, земельною ділянкою за адресою Київська область, бориспільський район, с. Ревне, вул. Виноградна,8. Як вбачається з паспорта на забудову садиби в сільському населеному пункті України, № 336 від 19.05.1993 р. виданого на [PERSON] на земельній ділянці 0,20 га розташовані надвірні споруди: хлів, вбиральня, компостна яма, погреб, гараж. За змістом ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користує ться рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У відповідності з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007р. за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За змістом ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень позивачки та її представника, показів свідків, що позивач перебуваючи у шлюбі з відповідачем дійсно працювала за кордоном. Активно приймала участь разом з відповідачем у будівництва спірного будинку, надсилала кошти з закордону на навчання їхнього з відповідачем сина та інші побутові потреби, що підтверджують копії квитанцій грошових переказів. Відповідач також працював та заробляв гроші які вкладів в будівництво. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з відповіддю Ревенської сільської ради від 03.05.2012 р. № 247 на адвокатський запит [PERSON] (а. с. 9) встановлено, що збудований спірний будинок, що знаходиться за адресою: вул. Виноградна 8, с. Ревне, Бориспільського району, Київської області в експлуатацію не введений. Будинок фактично експлуатується відповідачем за призначенням, але він не прийнятий до експлуатації і нездійснена його державна реєстрація. Відповідач у своїх поясненнях в судовому засіданні даний факт не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, спороди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.311 ЦК України вказаної норми передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Оскільки спірний будинок не прийнятий в експлуатацію і не здійснена державна реєстрація права власності на будинок, то він не може бути обєктом права власності. За таких обставин відсутні підстави для визнання за сторонами права власності саме на будинок та поділу як будинку. Однак, суд приходить до переконання, що за позивачем може бути визнано право власності по ? частині на будівельні матеріали, вартістю по 188 980 /сто вісімдесят вісім тисяч девятсот вісімдесят/ грн. 00 коп., вкладені в будівництво будинку загальною площею 103,1 квадратних метра, з надвірними будівлями та спорудами, не введеного в експлуатацію, розташованого на земельній ділянці по вул. Виноградній, 8, с. Ревне, Бориспільського району Київської області. Враховуючи той факт, що позивач не надав можливості експерту з'ясувати дійсну вартість спірного будинку, суд виходить із документів наявних в матеріалах справи. Отже, відповідно до Звіту про оцінку майна ПП "Авто - Експрес" від 05 червня 2012 р. (а. с. 228-255) ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 103,1 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,2000 га (домоволодіння) складає 497 850 грн.00 коп., в тому числі вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 103,1 кв. м., без врахування земельної ділянки 377 960 грн.00 коп; вартість земельної ділянки площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку 119 890 грн. 00 коп., а тому суд вважає, що в порядку поділу майна подружжя слід визнати за позивачкою, та відповідачем право власності по ? частині на будівельні матеріали, вартістю по 188 980 грн., 00 коп. (377 960грн. / 2 = 188 980 грн., 00 коп.) вкладені ними в будівництво житлового будинку не введеного в експлуатацію, розташованого на земельній ділянці площею 0,2000 га по вул. Виноградна 8, с. Ревне, Бориспільського району, Київської області. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на зазначене суд керується документами наявними в матеріалах справи. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що подружжям [PERSON] та [PERSON] за час перебування в шлюбі здійснювалось будівництво жилого будинку, який не введено в експлуатацію, розташованого на земельній ділянці яка знаходиться за адресою: вул. Виноградна 8, с. Ревне, Бориспільського району, Київської області. Рішенням виконавчого комітету Ревненської сільської ради від 2 квітня 1993 року (а.с.176) для будівництва індивідуального жилого будинку [PERSON] була виділена земельна ділянка приблизною площею 0,20 га, що розташовується по вул. Виноградній, 8 в с. Ревне Бориспільського району. 17 травня 2013 року він отримав свідоцтво на право власності на нерухоме майно щодо цієї земельної ділянки уточненою площею 0,1996 га з кадастровим номером 3220886201:01:005:0068 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по вул. Виноградній, 8 в с. Ревне Бориспільського району. Як розяснив Пленум Верховний Суд України в п.182 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Однак якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, ст.377 ЦК України. Встановлено, що земельна ділянка виділялась [PERSON] на сім'ю, до складу якої входила позивач. [PERSON] була його дружиною. В результаті поділу будинку, що розташовується по вул. Виноградній, 8 в с. Ревне Бориспільського району, суд прийшов до переконання, що за кожною стороною має бути визнано право власності на ? частку в будівельних матеріалах, які були використані в процесі будівництва спірного будинку. З огляду на це суд вважає допустимим визнати за позивачем право власності на ? частку в земельній ділянці площею 0,1996 га з кадастровим номером 3220886201:01:005:0068 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій по вул. Виноградній, 8 в с. Ревне Бориспільського району. Інша ? частка в цій земельній ділянці належить відповідачу. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 3 ст. 58 ЦПК України передбачено, що суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В матеріалах цивільної справи міститься копія заповіту від 27.09.2013 р.(а.с.293), яким [PERSON] заповів спірну земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] Однак вчинення заповіту не призвело до переходу права власності на земельну ділянку. Тому суд критично оцінює посилання відповідача на заповіт, адже ця обставина не має жодного значення для правильного вирішення спору. Частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. [PERSON] право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Outcome: partial