Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво, вказуючи, що на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії II-ОД № 054015 від 16.03.2000 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,020 га, що розташована по [ADDRESS] та надана для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд та будівель (присадибна ділянка), для поліпшення житлових умов було вчинено самочинне будівництво: житлового будинку літ. «А», загальною площею 94,3 кв.м, житловою площею 13,6 кв.м, мансарди літ. «А1», тераси літ. «а», вбиральні літ. «Б», на які необхідно визнати право власності, у зв'язку з тим, що побудовані будівлі являються самочинною. [PERSON] судове засідання не з'явилася, представила заяву, що позов підтримує, просить справу розглядати за її відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно заяви просила суд розглянути справу за наявними матеріалами справи, відповідно до чинного законодавства, дослідивши норми матеріального та процесуального права та за його відсутністю. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії II-ОД № 054015 від 16.03.2000 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,020 га, що розташована по [ADDRESS] та надана для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд та будівель (присадибна ділянка). Для поліпшення житлових умов було вчинено самочинне будівництво: житлового будинку літ. «А», загальною площею 94,3 кв.м, житловою площею 13,6 кв.м, мансарди літ. «А1», тераси літ. «а», вбиральні літ. «Б». Розміщення самовільних будівель не суперечить Державним будівельним нормам ДБН 360-92 та санітарно-епідеміологічним вимогам. В результаті самочинного будівництва права інших осіб не порушено. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єктів , що було проведено ПФ «Малахіт» (держліцензія серії АВ № 588582) збудовані будівлі відповідають вимогам будівельних норм та правил, ДБН В. 1.1-12-2006г і можуть бути прийняті для подальшої експлуатації. Та обставина, що самочинно збудованими будівлями позивач не може користуватися зі всіма правами власника та змушений звернутися до суду. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ч. 1 ЦК України „Підстави набуття права власності" передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», будь-яка особа, яка створює нове нерухоме майно, вправі за наявності рішення суду зареєструвати право власності як на такий об'єкт, так і на об'єкт, що завершений будівництвом та зданий в експлуатацію. Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. З ст. 376 ЦК України, право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачено право власника (користувача) земельної ділянки звертатись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на самочинну забудову, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, визнавши за [PERSON] право власності на самочинно зведені будівлі: житловий будинок літ. «А», загальною площею 94,3 кв.м, житловою площею 13,6 кв.м, мансарду літ. «А1», терасу літ. «а», вбиральню літ. «Б», що розташовані по [ADDRESS]. На підставі викладеного і

Outcome: approved