Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-17 00:00:00

В шлюбі із відповідачем сторонами було набуто автомобіль BMW Х5, 2001 року випуску, кузов [NUMBER], номерний знак [NUMBER], який зареєстровано на ім'я відповідача. Згідно висновку №105/13 від 23.04.2013 року вартість транспортного засобу становить 163 856 (Сто шістдесят три тисячі вісімсот п'ятдесят шість) грн.00 коп. Отже, за законом позивачу належить ? частка вищезгаданого автомобіля. На момент подачі позову вищезгаданий транспортний засіб перебуває у володінні та користуванні відповідача, який постійно створює перешкоди у користуванні транспортним засобом, а тому фактичне використання його позивачем є неможливим. Позивач просить виділити відповідачу транспортний засіб BMW X5, 2001 року випуску, кузов [NUMBER], номерний знак [NUMBER] який залишити у його власності. Стягнути з [PERSON], грошову компенсацію вартості ? транспортного засобу BMW X5, 2001 року випуску, кузов [NUMBER], номерний знак [NUMBER], що складає 81 928 (вісімдесят одну тисячу дев'ятсот двадцять вісім гривень) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], витрати пов'язані із сплатою судового збору в сумі 819,28 грн. 00 коп.(вісімсот дев'ятнадцять гривень двадцять вісім копійок) та витрати по оплаті висновку №105/13 від 23.04.2013 року в сумі 350 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник зменшили позовні вимоги, в частині стягнення з [PERSON] витрати по оплаті висновку №105/13 від 23.04.2013 року в сумі 350 гривень. Змінені позовні вимоги підтримали посилаючись на вище викладені обставини. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, стверджуючи що частка коштів яку надав за даний автомобіль позивач була меншою і відповідач їх віддала позивачу,однак письмового підтвердження даного факту не має. 18.06.2013 року відповідач надала суду клопотання в якому просить призначити по даній справі повторну автотоварознавчу експертизу для визначення ринкової вартості автомобіля марки BMW X5, 2001 року випуску, кузов реєстраційний номер знак [NUMBER], на момент огляду із врахуванням його технічного стану. Проведення якої доручити екперту -товарознавцю [PERSON]. Свідоцтво МЮУ №331від 07.04.2007 року. В данному клопотанні відповідачу було відмовлено, оскільки позивач додав до матеріалів справи висновок № 105/13 від 23.04.2013 року оцінювач [PERSON], підстав для того щоб не довіряти даній експертизі суд не знаходить, оскільки він підписаний оцінювачем, вказаний сертифікат субєкта оціночної діяльності №9555/10 від 20.04.2010 року та даний висновок завірений печаткою. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом; ч. ч. 1,2 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом . Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. При спільній сумісній власності частки не визначені заздалегідь. Відповідно до ч.1,2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.1,2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України, в частині 1 даної статті вказано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. На підставі наведеного та

Outcome: approved