Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-26 00:00:00

Первинно позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь недоплачену орендну плату за договором оренди земельної ділянки в сумі 4574,82 грн, поклавши на відповідача судові витрати. Під час розгляду справи позивач змінив заявлені вимоги. Просив суд покласти на відповідача обов»язок укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 01.08.2010 року, виклавши п. 5 договору в наступній редакції: «нормативна оцінка земельної ділянки складає 26331,57 грн. х 3.2 х 1,756» на підставі Постанови КМУ від 31.10.2011 року № 1185, покласти на відповідача обов»язок сплачувати орендну плату за земельну ділянку з урахуванням індексації вартості земельної ділянки (а.с.57). В судовому засіданні позивач вказала, що просить розглядати вимоги, викладені в уточненій позовній заяві. Суду пояснила, що в 2010 році між сторонами був укладений договір оренди двох земельних ділянок, які на праві власності належать позивачу. При укладені договору оренди відповідач, користуючись юридичною необізнаністю позивача, при визначені грошової вартості земельної ділянки, з якої має бути розрахована орендна плата, не вказав коефіцієнти збільшення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, визначні Постановами КМУ, внаслідок чого відповідачем орендна плата позивачу не доплачується. Позивач вказала. що вона направляла листа до відповідача із пропозицією укласти додаткову угоду, але отримала від відповідача відмову. Відповідач в судове засідання не з»явився; про дату розгляду справи повідомлявся; за уточненою позовною вимогою надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.65); уточнені позивачем вимоги не визнав. зазначив, що прийняв рішення про розірвання договору оренди з позивачем. Доказів на підтвердження дій щодо розірвання договору оренди суду не надав. Надані відповідачем письмові пояснення стосуються первинних вимог позивача щодо неможливості стягнення додаткової суми в рахунок орендної плати. Враховуючи, що відповідач отримував первинну та уточнену позовні заяви та додані до них документи, своєчасно та належним чином повідомлявся про дату розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вирішив можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши уточнені позивачем позовні вимоги, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належать дві земельні ділянки кадастровий номер 4421480800:10:003:0015 та 4421480800:10:003:0016, що підтверджено копіями Державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с.4,5) 01.08.2010 року. між сторонами був укладений договір оренди землі (а.с.6-7), відповідно до умов якого позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв в строкове платне користування земельні ділянки, належні позивачу. Згідно п. 2 зазначеного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 14,7657 га. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок в цінах 1995 року становить 26331,57 грн (п.5). Розмір орендної плати становить 3% грошової оцінки (а.с.9). Пунктом 13 укладеного договору, розмір орендної плати переглядається кожен рік в інших випадках, передбачених законом. Строк дії договору про оренду землі - до 14.10.2016 року (п. 8) Пунктом 36 укладеного між сторонами договору встановлено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв»язується в судовому порядку. Судом встановлено, що 04.06.2013 року позивач зверталась до відповідача з вимогою укласти додаткову угоду до договору оренди землі в частині збільшення грошової оцінки вартості земельної ділянки (а.с.64), але відповідачем вказана пропозиція відхилена (а.с.63) Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно ч.1, ч.8 ст. 39 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно ч.1 ст. 626, ст. 629, 651, 654 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. В силу приписів ч.2 ст.792 ЦК України правовідносини щодо найму (оренди) земельної ділянки, як специфічного виду майна, регулюються спеціальним законом. Відтак, до відносин оренди земельної ділянки підлягають пріоритетному застосуванню норми Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі". Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений ст.ст.124-126 Земельного кодексу України та ст.16 Закону України "Про оренду землі", Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, посвідчується договором оренди землі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно ст.1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст.ст. 13, 21, 23,30 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Під час укладення між сторонами договору оренди землі діяв Закон України «Про плату за землю», який втратив чинності 01.01.2011 року у зв»язку з прийняттям Податкового Кодексу України. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про плату за землю», Використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Податковий Кодекс України вводить поняття «Нормативна грошова оцінка земельних ділянок», яка використовується при визначенні розміру земельного податку та орендної плати за землю. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XIII Податкового кодексу, згідно з яким здійснюється справляння плати за землю, - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів (пп. 14.1.125 п. 14.1 ст. 14 Кодексу). Грошова оцінка земельних ділянок, починаючи з 2000 р., щороку станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації згідно з порядком, який затверджувався Кабінетом Міністрів України. 31 жовтня 2011 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1185, згідно з якою з 1 січня 2012 р. до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 р. (з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756. Спірні відносини між сторонами виникли саме у зв»язку з небажанням відповідача застосовувати при розмірі орендної плати нормативну грошову оцінку земельних ділянок із застосуванням вказаного коефіцієнта. Вирішуючи справу суд враховує, що в договорі оренди грошова оцінка землі вказана станом на 1995 рік; за чинним законодавством Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на п'ять - сім років, розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення, - не рідше ніж один раз на п'ять - сім років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на сім - десять років. Тобто законодавством України передбачено проведення нормативної грошової оцінки землі для земель сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на п»ять-сім років. Оскільки Податковий Кодекс України пов»язує розрахунок податку та орендної плати на землю з грошовою оцінкою землі, суд дійшов до висновку, що навіть при укладенні довгострокових договорів оренди землі грошова оцінка орендованої земельної ділянки може змінюватись відповідно до вимог законодавства. Проаналізувавши вимоги чинного законодавства та умови укладеного між сторонами договору оренди землі суд дійшов до висновку, що орендар зобов»язаний враховувати зміни нормативної грошової оцінки земельних ділянок, встановлених відповідними постановами КМУ, при визначенні розміру земельного податку та визначення розміру орендної плати, яка напряму залежить від вартості земельної ділянки на певний рік та, за умовами договору, становить 3% від вартості грошової оцінки орендованої земельної ділянки. Суд враховує, що позивач в позасудовому порядку зверталась до відповідача із пропозицією укласти додаткову угоду щодо зміни вартості земельної ділянки, але відповідач відмовився від цього. Суд також враховує, що жодна із сторін не звернулась до суду з позовом про розірвання укладеного договору оренди землі, тобто відповідач, ознайомлений з вимогами позивача, не виявив бажання розірвати укладений договір оренди землі. Позивачем в судовому порядку оскаржується відмова відповідача від застосування в укладеному договорі оренди землі коефіціенту збільшення вартості нормативної грошової оцінки орендованих земельних ділянок, що є правом позивача. Приймаючи рішення по справі суд виходить з того, що вартість нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є умовою договору оренди землі, за якою між сторонами досягнуто згоди; це незалежний від волі сторін договору показник, встановлений згідно з відповідними нормативно-правовими актами, які видаються Кабінетом Міністрів України. Тому вимоги позивача про покладення на відповідача обов»язку укласти додаткову угоду до договору оренди землі суд визнає необґрунтованими. Разом з тим суд дійшов до висновку, що відповідач, як орендар земельних ділянок, не може ігнорувати збільшення нормативної грошової оцінки земель, та зобов»язаний використовувати змінені показники вартості землі як при обрахунку земельного податку, так і про обчисленні орендної плати. На підставі наведеного суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати; вимоги про стягнення витрат на отримання юридичної допомоги в сумі 200,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки ці витрати не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Outcome: partial