Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.12.2006 року ВАТ «БТА Банк», яке змінило своє найменування на ПАТ «БТА Банк», та [PERSON] уклали кредитний договір № 029/06к із змінами внесеними додатковою угодою № 1 від 07.02.2009 року. Вказує, що за умовами вищезазначеного кредитного договору третій особі [PERSON] було надано грошові кошти (кредит) в розмірі 121 000 доларів США на термін з 07.12.2006 року по 07.12.2021 року включно, для ремонту квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а останній зобов'язався своєчасно повернути кредит, своєчасно та у повному обсязі виплачувати позивачу проценти за користування ним (у розмірі 13 відсотків річних) та виконати інші умови кредитного договору. Зазначає, що відповідно до п. 2.2. кредитного договору кредитні кошти [PERSON], були видані у повному обсязі через касу позивача, тобто, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином він виконав. З метою забезпечення належного виконання кредитного договору 07.12.2006 року з відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки, у відповідності до якого предметом іпотеки являється: квартира під [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу квартири за № 1845 та договору дарування 1/3 частки квартири № 1321. Також зазначив, що в порушення норм ЦК України, умови кредитного договору [PERSON] виконані не були, взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 01.11.2012 рік виникла заборгованість на суму 168 349 доларів США 59 центів та 1 787 813 гривень 43 копійки штрафних санкцій, що в еквіваленті до національної валюти України становить 3 133 431 гривню 70 копійок. Вказує, що відповідно до заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 26.02.2012 року позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 1 133 431 гривні 70 копійок були задоволені, однак вказане рішення суду не набрало законної сили, тому зобов'язання за кредитним договором не виконано. Тому ПАТ «БТА Банк» було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за вищезазначеним договором, то 22.02.2013 року третій особі - [PERSON] та відповідачам - [PERSON] і [PERSON] було направлено письмову вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення усіх мешканців з житлового приміщення, що є предметом іпотеки у разі залишення вказаних вимог без задоволення, яку вони проігнорували, в зв'язку з чим останній звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 4772, а саме на квартиру [ADDRESS] - за ціною 1 268 339 гривень 23 копійки без ПДВ, що належить в 2/3 частки [PERSON], та в 1/3 частки [PERSON], шляхом набуття права власності ПАТ «БТА Банк» в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 029/06к від 07.12.2006 року; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 2/3 частку квартири [ADDRESS]; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS]; визнати за ПАТ «БТА Банк» право приватної власності на квартиру [ADDRESS]; виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив його задоволити за обставин, викладених в ньому. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що позивач при зверненні до суду з даним позовом пропустив строки позовної давності на звернення із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце розгляду було повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності на підставі ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце розгляду був повідомлений належним чином, тому суд приходить до висновку, що вищезазначений позов можливо розглядати у його відсутності на підставі доказів, долучених до матеріалів справи та з урахуванням вимог чинного законодавства України. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно п. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. 1 ст. 1048 параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним взятих на себе за договором зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2006 року ВАТ «БТА Банк», яке змінило своє найменування на ПАТ «БТА Банк», та [PERSON] уклали кредитний договір № 029/06к (а.с.11-16) із змінами внесеними додатковою угодою № 1 від 07.02.2009 року (а.с.17-19). Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного кредитного договору третій особі [PERSON] було надано грошові кошти (кредит) в розмірі 121 000 доларів США на строк з 07.12.2006 року по 07.12.2021 року включно, для ремонту квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.п. 1.2.3.1. вищезазначеного кредитного договору останній зобов'язався своєчасно повернути кредит, своєчасно та у повному обсязі виплачувати позивачу проценти за користування ним (у розмірі 13 відсотків річних). Відповідно до п. 2.2. кредитного договору кредитні кошти [PERSON], були видані у повному обсязі через касу позивача, тобто, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином позивачем були виконані, що підтверджується заявою на видачу готівки № 385 від 07.12.2006 року. Як вбачається з матеріалів справи в порушення умов кредитного договору [PERSON] не були виконані, взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 01.11.2012 рік виникла заборгованість 168 349 доларів США 59 центів та 1 787 813 гривень 43 копійки штрафних санкцій, що в еквіваленті до національної валюти України становить всього 3 133 431 гривню 70 копійок, з яких: 97 718 доларів США 65 центів, що еквівалентно 781 065 гривням 17 копійкам - строкової заборгованості за кредитом; 16 242 долари США 53 центи, що еквівалентно 129 826 гривням 54 копійкам - простроченої заборгованості за кредитом; 1 066 доларів США 73 центи, що еквівалентно 8 526 гривням 37 копійкам - строкової заборгованості за сплатою процентів; 53 321 долар США 68 центів, що еквівалентно 426 200 гривням 19 копійкам - простроченої заборгованості за сплатою процентів; 1 757 799 гривень 38 копійок - пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту та процентів; 30 014 гривні 05 копійок - 3% річних за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів. Вказана заборгованість підтверджується детальним розрахунком, зробленим відповідно до первинних документів, пов'язаних з видачею кредиту [PERSON], заяви останнього на видачу готівки, з урахуванням частково погашеної існуючої заборгованості (а.с.23-28). Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з вищевикладеним та з урахуванням норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набутт права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. В п. 6.2. договору іпотеки сторонами визначено, що звернення стягнення здійснюється за вибором позивача, на підставах: рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або за договором між іпотекодавцями та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення належного виконання кредитного договору 07.12.2006 року з відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського MHO [PERSON], за реєстровим № 4772 (а.с.29-30), у відповідності до якого предметом іпотеки є: квартира під [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.07.2000 року приватним нотаріусом Київського MHO [PERSON], за реєстровим № 1845 (а.с.31), що зареєстрований 11.07.2000 року Київським міським БТІ і записано в реєстрову книгу № д.719-178 за реєстровим № 8488, що підтверджується реєстраційним написом на договорі та договору дарування 1/3 частки квартири, освідченого 07.11.2006 року приватним нотаріусом Київського MHO [PERSON], за реєстровим № 1321 (а.с.32), що зареєстрований 10.11.2006 року Київським міським БТІ і записано в реєстрову книгу № д.719-192 за реєстровим № 8488, що підтверджується реєстраційним написом на договорі. У відповідності до п. 6.1 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов'язання, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та договором іпотеки, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним). Відповідно до п.п. 6.2.3.1 договору іпотеки передбачено, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності та сторони домовились, що кандидатура незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотеко держателем, тому у відповідності до висновоку про вартість предмета іпотеки, , а саме квартира [ADDRESS], складеного 10.01.2013 року суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «АКО ЕКСПЕРТ» ринкова вартість предмета іпотеки (квартири) становить: 1 268 339 гривень 23 копійки без ПДВ (а.с.34). Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Крім того, слід зазначити, що оскільки ПАТ «БТА Банк» було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за вищезазначеним договором, то 22.02.2013 року третій особі - [PERSON], відповідачам - [PERSON] і [PERSON] було направлено письмову вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення усіх мешканців з житлового приміщення, що є предметом іпотеки у разі залишення вказаних вимог без задоволення, яку вони проігнорували, що підтверджується описами вкладення із проставленою відміткою відділення зв'язку від 25.02.2013 року та квитанціями №№ 4016, 4017, 4018 від 18.03.2013 року (а.с.36-45). Як вбачається з матеріалів справи 04.03.2013 року третя особа - [PERSON] отримав вищезазначену письмову вимогу,про що свідчить зворотне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.38), відповідачка [PERSON] - 02.03.2013 року (а.с.42), відповідачка [PERSON] дану вимогу не отримала, про що свідчить конверт що повернувся за закінченням строку зберігання (а.с.45). Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно), що виникають з відносин, якими згідно із законом або договором забезпечується головна вимога. Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання, оскільки підписання кредитного договору та договору іпотеки мало місце в один день та те, що відносини, які виникли на підставі укладених сторонами договорів не припинилися, а існуюча заборгованість не погашена. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в ході судового розгляду, оскільки третя особа - [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором № 029/06к від 07.12.2006 року належним чином не виконує, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, тому у рахунок погашення даної заборгованості зверненню на предмет предмет іпотеки за іпотечним договором № 4772 від 07.12.2006 року - підлягає нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS], вартістю 1 268 339 гривень 23 копійки без ПДВ, що належить в частці 2/3 [PERSON] та в частці 1/3 [PERSON], шляхом визнання за ПАТ «БТА Банк» права власності, про припинення права спільної часткової власності відповідачів на вказаний предмет іпотеки та їх виселення, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 3 441 гривні (а.с. 9). На підставі ст.ст. 33, 35, 36-38 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 526, 549, 611, 1048, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: approved