Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

позивач [PERSON] 6 серпня 2013 року звернулася до суду з позовом про захист честі й гідності, стягнення моральної шкоди, посилаючись на ті обставини, що протягом тривалого часу з родиною проживає в будинку під номером [ADDRESS]. За час проживання між нею, її сином [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникали сварки, ініціатором яких була даний відповідач та члени її родини. В присутності сторонніх осіб відповідачі висловлювали в її адресу та адресу сина, що вони психічно хворі. Вона та син неодноразово звертались до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування та суду. 14 липня 2013 року о 20 год. 30 хв. вона з сином [PERSON] спускалися східцями з квартири до подвір'я будинку. В цей час з квартири [PERSON] вийшов невідомий чоловік, який перебував у стані сп'яніння та тримав у руках пляшку пива, і запитав у сина [PERSON] до яких пір він буде бити його тещу [PERSON] В ході розмови невідомий почав штовхати їх, замахуватися на сина пляшкою. Вона почала кликати на допомогу. З квартири вийшла [PERSON] і почала кричати в її адресу грубою лайкою, ображаючи честь та гідність. З метою захисту від [PERSON] та її рідні вони з сином побігли до третього під'їзду будинку, та з телефону [PERSON], яка мешкає у квартирі під номером 34, викликали міліцію. Через деякий час працівники міліції прийшли до квартири [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] В присутності працівників міліції [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідач [PERSON] притиснув її сина до стіни та почав погрожувати, що вивезе у ліс і там уб'є. Також даний відповідач кричав, що вони з сином б'ють його тещу. Наступного дня 15 липня 2013 року близько 8 год. 30 хв. вона з [PERSON] за викликом дільничного інспектора [PERSON]. пішли до Богуславського райвідділу міліції. Рухаючись по вулиці Миколаївська, їх помітила донька [PERSON] відповідач [PERSON] В присутності [PERSON] вона почала кричати, що вони побили її матір і вона посадить їх до в'язниці, назвала її повією, а сина дибілом. В приміщенні Богуславського райвідділу міліції в присутності правоохоронців відповідач [PERSON] погрожував їй та сину фізичною розправою, говорив, що [PERSON] має жовтий квиток, обізвав його дибілом. Всі троє відповідачів в присутності дільничного [PERSON] говорили, що вони з сином брехуни, дибіли, купили чорнобильські квитки і на них не заслуговують. Відповідачі, розповсюдивши неправдиву інформацію про неї та сина стороннім особам, принизили її честь та гідність, а також завдали моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, поганому самопочутті, порушенні душевної рівноваги. Просила в судовому порядку визнати, що поширена відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] інформація не відповідає дійсності та принижує її честь і гідність, зобов'язати відповідачів вибачитись перед нею за розповсюдження неправдивої інформації, стягнути з кожного на її користь по 1000 гривень моральної шкоди. Позивач [PERSON] 6 серпня 2013 року подав до суду позовну заяву, в якій виклав обставини, аналогічні тим, що були викладені позивачем [PERSON] у поданій нею заяві. Вказав, що відповідачі розповсюдили про нього неправдиву інформацію стороннім особам, принизили його честь та гідність, чим завдали моральної шкоди. Моральна шкода полягає у тому, що він, будучи ображеним та приниженим, зазнав переживань та моральних страждань, соромиться вийти на вулицю, порушена його душевна рівновага. Просив в судовому порядку визнати, що поширена відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] інформація не відповідає дійсності та принижує його честь і гідність, зобов'язати відповідачів вибачитись перед ним за розповсюдження неправдивої інформації, стягнути з кожного на його користь по 1000 гривень. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 21 серпня 2013 року позови [PERSON] та [PERSON] об'єднані в одне провадження. В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] подала заяву про уточнення заявлених позовних вимог, в якій просила визнати такими, що не відповідають дійсності наступні дані, поширені відповідачами: - дані, які були поширені відповідачем [PERSON] в службовому приміщенні Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області про те, що вона «брехуха», «психічно хвора», «дибіл», «за хабар придбала чорнобильське посвідчення»; - дані, які поширені відповідачем [PERSON] в приміщенні квартири [PERSON] про те, що вона та її син «б'ють тещу [PERSON].»; - дані, які поширені відповідачем [PERSON] в службовому приміщенні Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області про те, що вона «має жовтий квиток, тобто психічно хвора», «дибіл»; - дані, які поширені відповідачем [PERSON] в присутності [PERSON] про те, що вона з сином «б'ють її матір [PERSON].», вона «психічно хвора», «дибіл», «повія»; - дані, які поширені відповідачем [PERSON] в службовому приміщенні Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області про те, що вона «брехуха», «психічно хвора», «купила чорнобильське посвідчення». Позивач [PERSON] в попередньому судовому засіданні також подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати такими, що не відповідають дійсності наступні дані, поширені відповідачами: - дані, які були поширені відповідачем [PERSON] в службовому приміщенні Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області про те, що він «брехун», «дибіл», «психічно хворий», «за хабар придбав собі чорнобильське посвідчення»; - дані, які поширені відповідачем [PERSON] в приміщенні квартири [PERSON] про те, що він «б'є його тещу [PERSON].»; - дані, які поширені відповідачем [PERSON] в службовому приміщенні Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області про те, «він має жовтий квиток, тобто психічно хворий», «дибіл»; - дані, які поширені відповідачем [PERSON] в присутності [PERSON] про те, що він «б'є її матір [PERSON].», «психічно хворий», «дибіл»; - дані, які поширені відповідачем [PERSON] в службовому приміщенні Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області про те, що він «брехун», «психічно хворий», «купив собі чорнобильське посвідчення». Вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідачів в попередньому судовому засіданні позивачі підтримали. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала вимоги, викладені у заяві про уточнення позовних вимог. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказала, що відповідачі тривалий час ображають її та сина, детально розповіла про зустріч 14 липня 2013 року з невідомим чоловіком, якого вважає зятем відповідача [PERSON], зазначила, що розмова з відповідачем [PERSON] мала місце біля квартири [PERSON], а не у квартирі, уточнила, що перебувала у службовому приміщенні Богуславського райвідділу міліції 16 липня 2013 року. Конкретизувати які відомості були поширені кожним з відповідачів та при яких обставинах не могла, постійно стверджувала, що відповідачі ображають її та принижують протягом багатьох років, на запитання осіб, що беруть участь у справі та суду надавала суперечливі пояснення щодо відомостей, які були поширені щодо неї відповідачами. Вказала, що [PERSON] обзивала її «проституткою», відповідач [PERSON] говорив, що вона «дурна», «з психушки», відповідач [PERSON] говорила, що вона «брехуха», «проститутка», «дибільна», «[PERSON] зробив квитки». Позивач [PERSON] також підтримав вимоги, викладені у заяві про уточнення позовних вимог. Обґрунтовуючи позовні вимоги, пояснив, що 14 липня 2013 року мав зустріч із зятем відповідача [PERSON], який ображав та штовхав їх з матір'ю, вимушені були з квартири [PERSON] телефонувати до міліції. Біля квартири [PERSON] відповідач [PERSON] говорив, що вивезе у ліс і закопає, відповідач [PERSON] говорила, що вони з матір'ю поробили чорнобильську пенсію, мають жовті білети. 15 липня 2013 року на вулиці в присутності [PERSON] [PERSON] називала [PERSON] «сучкою». Перебуваючи у службовому приміщенні Богуславського райвідділу 16 липня 2013 року, відповідачі заявляли, що вони поробили жовті білети. Відповідач [PERSON] 14 та 15 липня 2013 року погрожувала вбивством. Підтримав заявлені позивачами вимоги їх представник [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, послався на ті обставини, що позивачі нервуються, з урахуванням віку та стану здоров'я не можуть детально відтворити подій 14, 15 та 16 липня 2013 року, та конкретизувати відомості, що були поширені кожним з відповідачів. Вказав, що відповідачі принизили честь та гідність позивачів поширенням неправдивих відомостей та образливими висловлюваннями. Відповідач [PERSON] заявлені позови не визнала. Суду пояснила, що ніяких відносин з позивачами не має. 14 липня 2013 року мала зустріч з ними у під'їзді будинку, в якому мешкає, при якій позивач [PERSON] наніс їй удар, після чого позивачі втекли до іншого під'їзду. ЇЇ зять [PERSON] викликав швидку та міліцію. Вона надала працівнику міліції пояснення, до під'їзду [PERSON], де були позивачі не ходила. 16 липня 2013 року її та інших відповідачів запросив дільничний інспектор [PERSON] В його службовому кабінеті позивачі доказували, що їх били, позивач [PERSON] постійно кричала та обзивала її зятя, говорила, що вона хвора, махала медичною карточкою. ЇЇ зять [PERSON] сказав, що нада лікуватися, якщо хворі, а не нападать на людей. Відповідач [PERSON] позовні вимоги також не визнав. Суду пояснив, що 14 липня 2013 року зателефонувала теща [PERSON] і сказала, що її побили. Він прийшов до її місця проживання, там були працівники міліції, [PERSON] надавав їм пояснення. З'ясувавши де позивачі, він з двома працівниками міліції пішов до квартири [PERSON] Господарка відкрила двері, позивачі вийшли з квартири в коридор. Він запитав позивачів як можна так вчиняти і нападати. 16 липня 2013 року він також перебував у службовому кабінеті дільничного інспектора [PERSON]., де позивач [PERSON] постійно кричала, доказувала, що вона і син хворі. Він сказав, що потрібно лікуватися, якщо хворі, а не нападать на людей. Звертався до позивачів у запитувальній формі, нічого не стверджував, їх не ображав. Не визнала заявлені позивачами позовні вимоги відповідач [PERSON] Про обставини, що мали місце 14 та 16 липня 2013 року, надала пояснення, аналогічні поясненням відповідачів [PERSON] та [PERSON], заперечила обставини, викладені позивачами про події, які мали місце 15 липня 2013 року під час їх зустрічі на вулиці. Вказала, що образливих слів позивачам не говорила. Представник відповідачів [PERSON] заявлені позивачами вимоги вважає безпідставними, оскільки відповідачі не розповсюджували про них неправдивих фактів, звернення особи до правоохоронного органу не можливо розцінювати як поширення недостовірної інформації. Суд, заслухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, право на застосування яких виникає у потерпілої особи у разі порушення її цивільного права чи інтересу та застосовуються в залежності від характеру порушення її права чи інтересу. За частиною 1 статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до частини 1 статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У відповідності до статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією розуміють документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Частина 2 статті 302 ЦК України встановлює, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Виходячи із вказаного вище, інформацією, що не відповідає дійсності, є відомості, які вказують на факти (дії чи події), що не існували в дійсності або існували не в такому вигляді, як про це зазначають такі відомості. В судовому засіданні встановлено, що позивачі та відповідач [PERSON] проживають по-сусідству в будинку під номером [ADDRESS]. Позивач [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] та дружиною відповідача [PERSON] Добросусідських відносин сторони не мають. Вказані обставини не заперечуються сторонами. Встановлено, що 14 липня 2013 року позивачі в під'їзді будинку під номером [ADDRESS] Київської області мали зустріч із відповідачем [PERSON] та її зятем [PERSON] До будинку виїздила слідчо-оперативна група у складі старшого оперуповноваженого [PERSON]., дільничного інспектора [PERSON], водія [PERSON] 14 липня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області з повідомленням про вчинення невідомою особою відносно неї та сина [PERSON] протиправних дій в під'їзді будинку, де вони проживають. Протиправні дії полягали в образах та намаганні затіяти бійку. Повідомлення було зареєстроване в журналі єдиного обліку Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області 14 липня 2013 року за № 1583. В ході проведення перевірки було встановлено, що між заявницею [PERSON] та [PERSON] виникають сварки із-за сусідських неприязних відносин. 14 липня 2013 року близько 20 год. 30 хв. [PERSON] та [PERSON], взявши пластикові пляшки з водою, зібралися йти на земельну ділянку, що поруч з будинком, де вони проживають, щоб полити городні культури. Коли вони були на східцях, з квартири під номером 9 вийшла [PERSON] та її зять. Між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] і її зятем з іншого боку виникла суперечка та штовханина. 15 липня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви відповідача [PERSON] внесені відомості про кримінальне правопорушення по факту спричинення їй 14 липня 2013 року тілесних ушкоджень. Розпочато та триває досудове розслідування. Вказані обставини підтверджені листом начальника Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області № 3684 від 23 липня 2013 року, висновком ДІМ Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON]. від 19 липня 2013 року, довідкою заступника начальника СВ Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області про прийняття і реєстрацію заяви № 4071 від 8 серпня 2013 року, довідкою слідчого СВ Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області про прийняття і реєстрацію заяви № 6766 від 18 грудня 2013 року. 15 липня 2013 року позивачі та відповідач [PERSON] випадково зустрілися на вулиці Миколаївська міста Богуслава Київської області. 16 липня 2013 року сторони були запрошені до дільничного інспектора [PERSON]. та разом перебували в службовому приміщенні Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області, де виясняли відносини, приймали міри до примирення. Про обставини, які мали місце 14, 15 та 16 липня 2013 року, відповідачі надали пояснення, які повністю суперечать поясненням позивачів. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивачі не довели факт поширення відповідачами інформації, яка була викладена ними у заявах про уточнення позовних вимог. Свідки, що були допитані судом за клопотанням позивачів, не підтвердили обставин, про які вказували позивачі, звертаючись за захистом порушеного права до суду. Свідок [PERSON] показав, що 14 липня 2013 року у складі слідчо-оперативної групи виїздив до місця проживання позивачів та відповідача [PERSON] На обличчі останньої були ушкодження, вона надала пояснення, з яких слідувало, що ушкодження нанесені позивачем [PERSON] Він, дільничний [PERSON] та відповідач [PERSON] піднялися до однієї з квартир, де перебували позивачі. Там відбулася розмова, в ході якої [PERSON] запитав [PERSON] навіщо він ударив тещу. Детально розмови не пригадує. Не підтвердив того факту, що відповідач [PERSON] стверджував, що позивачі б'ють його тещу. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що 14 липня 2013 року виїздив з оперуповноваженим [PERSON] до місця проживання сторін. З будинку вийшли позивачі і вони пішли до службового автомобіля. За спливом часу інших обставин не пригадує. Свідок [PERSON] показав, що працює міліціонером-водієм чергової частини, виїздив на службовому автомобілі 14 липня 2013 року до будинку під номером [ADDRESS] разом з дільничним інспектором [PERSON] та оперуповноваженим [PERSON] По приїзду перебував у автомобілі, а тому обставин події підтвердити не може. В судовому засіданні допитаний як свідок дільничний інспектор міліції [PERSON] підтвердив той факт, що між сторонами тривалий час існують неприязні відносини. Він запрошував сторони для врегулювання конфлікту, що виник між ними, до службового кабінету 16 липня 2013 року. У кабінеті виник спір про бійку, що мала місце 14 липня 2013 року. Детальної розмови не пригадує, проте стверджує, що відомостей та слів, вказаних позивачами у заявах, відповідачі не висловлювали. Він був із сторонами один, хтось із працівників заходив та відразу виходив, проте не пригадує хто. Свідок [PERSON] підтвердив факт перебування сторін у кабінеті [PERSON], та пояснив, що сторони емоційно з'ясовували відносини, проте обставин, про які вказують позивачі, не підтвердив. Свідки [PERSON] та [PERSON], клопотання про допит яких задоволено в попередньому судовому засіданні, на судові виклики не з'явились. При розгляді справи позивачі вказали, що дані свідки не підтвердять обставини, що мали місце 14 та 15 липня 2013 року у їх присутності, просили з'ясування обставин справи закінчувати без допиту вказаних свідків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вказаним принципом диспозитивності в основі поведінки суб'єктів цивільно - правових відносин лежить їх вільне волевиявлення, а тому позиція позивачів про з'ясування обставин справи без допиту заявлених в попередньому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] дає підстави для розгляду справи та ухвалення рішення без врахування показань вказаних свідків. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Наявність жодної із обставин, які є складовою юридичного складу правопорушення, що полягає у поширенні недостовірної інформації, позивачами при розгляді зазначеної справи не доведено. Не доведено факт поширення відповідачами образливих тверджень щодо них, а тому не доведено факт порушення їх особистих немайнових прав. Встановлено, що відповідач [PERSON] 14 липня 2013 року біля квартири [PERSON] запитав [PERSON] навіщо він ударив його тещу, 16 липня 2013 року в службовому кабінеті Богуславського РВ ГУ МВС України Київської області у відповідь на повідомлення позивача [PERSON], що вони мають статус потерпілих від аварії на ЧАЕС та часто хворіють, сказав позивачам, що потрібно лікуватися, якщо хворі, а не нападати на людей. Дані висловлення відповідача [PERSON] не є оцінкою дій, їх не можливо витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони не містять ствердження про порушення позивачами законодавства чи моральних принципів. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Згідно статті 280 ЦК України відшкодування моральної шкоди, яка завдана внаслідок порушення особистих немайнових прав відшкодовуються на загальних підставах. На підставі частини 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Дана норма вказує на те, що право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, виникає у потерпілої особи у разі порушення її цивільного права. Оскільки судом не встановлено факту порушення цивільного права позивачів на повагу до їх честі та гідності, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо поширення відповідачами недостовірної інформації про них, що потягло за собою порушення особистих немайнових прав, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. У відповідності до правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Згідно з положенням статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Представником відповідачів надано розрахунки витрат на правову допомогу відповідачам та розрахункові квитанції. З наданих розрахунків вбачається, що кожен з відповідачів поніс витрати в сумі 3664 грн. по кожному із заявлених позовів, загалом у справі по 7328 гривень. Вказані витрати не є витратами, пов'язаними з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, виходячи з наступного. Особи, які надають допомогу учасникам процесу, - це учасники процесу, які не беруть участь у справі, але за їх допомогою інші особи у судовому засіданні користуються їх допомогою. Відповідачами 8 листопада 2013 року укладено з адвокатом [PERSON] три договори про надання правової допомоги, зі змісту яких слідує, що адвокат зобов'язався надавати консультативні послуги, здійснювати складання процесуальних документів та представництво інтересів замовників в тому числі в суді. До суду 21 листопада 2013 року відповідачами подано заяви про залучення до участі в розгляді цивільної справи [PERSON] як особи, яка надає правову допомогу. В підготовчій частині судового засідання суд уточнив у кожного з відповідачів та адвоката [PERSON] чи буде він брати участь у справі як представник відповідачів, що передбачено положеннями укладених договорів, чи підлягає вирішенню питання про залучення його до участі у справі як особи, яка надає правову допомогу. При цьому відповідачам та [PERSON] роз'яснено, що представник сторони і особа, яка надає правову допомогу, є різними учасниками цивільного процесу та наділені різним обсягом процесуальних прав. Відповідачі вказали, що [PERSON] здійснюватиме представництво їх інтересів і користуватиметься наданими їм правами, просили заяви про залучення до участі у розгляді цивільної справи [PERSON] як особи, яка надає правову допомогу, не розглядати. Саме в статусі представника відповідачів [PERSON] брав участь у розгляді даної цивільної справи, вчиняв всі процесуальні дії, що мають вчиняти відповідачі. До витрат, пов'язаних з розглядом справи ст. 79 ЦПК України відносить витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. До таких витрат можуть бути віднесені: транспортні витрати, оплата за наймання житла, добові, компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Відповідні витрати повинні бути підтверджені документально та відшкодовуються лише в граничних розмірах. Факт несення таких витрат відповідачами та їх представником не доведено. На підставі наведеного, ст.ст. 32, 129 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 201, 275, 277, 280, 302 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про інформацію», положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: dismissed