Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. У позові, що був підтриманий та уточнений ним під час судового розгляду справи позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Він пояснював, що 28 лютого 2007 року дав відповідачу 50.000 доларів США в борг під зобов'язання повернути суму боргу за першою вимогою та сплатити відсотки за користування грішми у розмірі 2% щомісячно. Свої зобов'язання відповідачка виконала лише частково, протягом тривалого часу відсотки за договором не сплачувались. За такого у вересні 2013 року він направив відповідачці вимогу про сплату боргу, але грошові кошти позивачеві відповідачка не повернула. Спираючись про таке, позивач зазначив, що відповідач на виконання зобов'язань має йому сплатити надані ним у борг кошти - 50.000 долів США, а також відсотки з розрахунку 2% щомісячно за період з 1 березня 2007 року до 1 жовтня 2013 року, а загалом за 79 місяців - у загальному розмірі 158%, тобто - у сумі 79.000 доларів США, а загалом - 129.000 доларів США. Зазначивши, що 2.000 доларів США відповідачка повернула, позивач просив стягнути на його користь суму, еквівалентну (129.000 - 2.000) - 127.000 доларів США, що еквівалентне 1.015.111 грн. Відповідач та її представник під час судового розгляду справи позов не визнавали. Вони не заперечували того факту, що між сторонами існували відносини, змістом яких є те, що відповідачка отримала від позивача 50.000 доларів США з обов'язком сплачувати по 2% від цієї суми щомісячно. У забезпечення виконання цих зобов'язань відповідачка передала позивачеві документи про право власності на належну їй квартиру. Згодом ці документи позивач повернув. Спираючись про те, що у такий спосіб позивачеві був повернутий борговий документ, чим підтверджується виконання зобов'язань, відповідачка та її представник вважали, що таким чином довели, що свої зобов'язання за договором [PERSON] виконала повністю. Від подальших пояснень [PERSON] відмовилась, спираючись про те, що не бажає допомагати позивачеві в доведеності його позовних вимог. При цьому вона зауважила, що у справі є письмові докази, які вона вважає достатніми. Після вислуховування пояснень сторін та дослідження письмових матеріалів справи суд доходе такого. 1……З залученої до матеріалів справи копії розписки вбачається, що 28 лютого 2007 року сторони у передбачений законом спосіб та у передбаченій законом формі дійшли домовленості про те, що [PERSON] взяла в борг в [PERSON] 50.000 доларів США на строк до вимоги під 2% щомісячно. Відповідачці роз'яснювалось право надати пояснення та докази на спростування цієї обставини та дати свідчення про обставини справи, але цим правом [PERSON] скористатись не побажала. Інших доказів на спростування цієї обставини сторонами не надано. За такого суд вважає доведеним той факт, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачки 50.000 доларів США під зобов'язання повернути позивачеві таку ж суму грошей за першою вимогою та сплачувати проценти у розмірі 2% щомісячно. 2……Строк виконання зобов'язання сплинув 1 жовтня 2013 року, що підтверджується вимогою позивача та відповідачем не заперечується. 3……За такого відповідно до статті 1049 ЦК України відповідач мав виконати зобов'язання, що виникло в його, належним чином та у встановлений строк, тобто повернути позивачеві 50.000 доларів США та сплатити проценти за період з 1 березня 2007 року до 1 жовтня 2013 року (за 79 місяців) виходячи з 2 % щомісячно, а загалом - у сумі (79 х 2 х 50.000) - 79.000 доларів США. 4……Стосовно обставин виконання зобов'язань судом встановлено таке. 4.1. Відповідач стверджує, що виконав зобов'язання перед позивачем у повному обсязі. Але ці посилання не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, відповідно до статті 545 ЦК України прийняття такого виконання має бути підтверджено відповідною розпискою або поверненням боргового документу; відповідно до частини 2 статті 527 ЦК України боржник /відповідач/ має право вимагати доказів того, що зобов'язання ним виконане, та несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. В цьому випадку на підтвердження прийняття виконання зобов'язання [PERSON] відповідач послався лише про повернення позивачем правовстановлюючого документу на належну їй квартиру, яка, відповідно до досягнутій між сторонами домовленості, забезпечувала виконання зобов'язань. Такі документи, на дімку відповідачки, й є в цьому випадку борговим документом. Але ці посилання не можуть бути покладеними у підґрунтя цього рішення, адже є юридично некоректними. Так, відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, борговим документом в цьому випадку може бути лише документ, який посвідчує передання відповідачки визначеної грошової суми. В цьому випадку таким документом є лише згадана вище розписка. Що ж стосується документів про право власності на нерухоме майно, то вони в цьому випадку не можуть вважатись борговим документом, адже вимогам частини 2 статті 1047 ЦК України вочевидь не відповідають. 4.2. Інших доказів на підтвердження виконання зобов'язань відповідачем не надано. 4.3. Позивач вказує, що прийняв виконання зобов'язання частково - лише у розмірі 2.000 доларів США, доказів інакшого судом також не надано. Таким чином, суд вважає доведеним, що зобов'язання за договором виконане частково, у розмірі 2.000 доларів США; в решті - на суму 50.000 доларів США основного боргу та 77.000 доларів США відсотків, а загалом - на суму 127.000 доларів США - зобов'язання залишилось невиконаним. 5……Відповідно до статей 1050, 625 ЦК України за такого з [PERSON] слід стягнути прострочену суму боргу у гривневому еквіваленті - (127.000 доларів США х 7,993) - 1.015.111 грн.. Отже, заявлений позов підлягає повному задоволенню

Outcome: approved