Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-30 00:00:00

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, відшкодування шкоди, - В обґрунтування позовних вимог позивачка у ході судового засідання посилалася на те, що вона з 19.11.2012 року працювала на посаді товарознавця у «Дрінк Дістрібушн Сістем», звільнена 22.03.2013 року за згодою сторін на підставі ст.36 КЗпП. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки її змусили написати заяву про звільнення за власним бажанням, у зв'язку з вагітністю, погрожуючи звільненням за статтею. Незаконне звільнення спричинило їй моральні страждання. На підставі викладеного, просила суд: · поновити [PERSON] на роботі у ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем». · стягнути з ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.03.2013 року до дня поновлення на роботі. · стягнути з ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» на користь [PERSON] 50000,00грн. моральної шкоди. Представник відповідача ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем»- в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував. Посилаючись на його необґрунтованість. Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено,що позивачка 19.11.2012 року працювала на посаді товарознавця у «Дрінк Дістрібушн Сістем», звільнена 22.03.2013 року за згодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України. Найпоширенішою підставою виникнення трудових правовідносин, а отже, і основним засобом реалізації права на працю, яке гарантоване Конституцією України кожній людині, є трудовий договір угода між працівником та роботодавцем, за якою працівник зобов'язується виконувати певну роботу та дотримуватися внутрішнього трудового розпорядку, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату та забезпечувати необхідні для виконання роботи умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України). За обома сторонами трудового договору (і роботодавцем, і найманим працівником) закон визнає право одностороннього розірвання існуючих трудових відносин згідно з правилами, встановленими законодавством про працю. Законом також передбачена можливість припинення трудового договору за угодою сторін (п.1 ч. ст.36 КЗпП України), що зумовлює дострокове припинення трудового договору за відсутності у його сторін підстав для розірвання. Ст. 184 КЗпП України визначені гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей, зокрема, ч. З вказаної норми закону встановлено, що, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до 3 років , одиноких матерів, при наявності дитини віком до 14 років або дитини інваліда з ініціативи власника або уповноваженого їм органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ним зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Також відповідно до ст..116 КЗпП України, в день звільнення [PERSON], а саме 22.03.2013 року, з останньою були здійснені усі розрахунку, що підтверджується відомістю на перерахування заробітної плати. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку про законність звільнення, а також відсутність підстав для поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. К доводам позивачки з приводу примусового написання заяви на звільнення, з причин вагітності, [PERSON] не доведено Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступних міркувань. Правилами ст. 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Приймаючи до уваги той факт, що законні права позивача порушені не були, підстав встановлення незаконності звільнення судом не встановлено, що як наслідок призвело би до моральних страждань та знаходиться у причинному зв'язку, то суд вважає можливим у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed