Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

В червні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що він 25 листопада 2011 року близько 13.30 годині, керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», державний номерний знак [NUMBER], власником якого він, на автошляху Мар'їнка - Донецьк сталася дорожньо-транспортна пригода із транспортним засобом марки «Део Нексія», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є відповідач, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічні ушкодження. Постановою Мар'їнського районного суду від 26 липня 2012 року справа у відношенні [PERSON] за ст. 124 КпАП України була закрита у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до відповідальності. Відповідно до висновків експертного дослідження водій [PERSON] мав технічну можливість уникнення дорожньо-транспортної пригоди, дії водія [PERSON] не знаходилися у причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Вартість матеріальної шкоди, спричиненої автомобілю позивача складає 41 177,66 грн., вартість відновлювального ремонту складає 38 141,62 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 41 177,66 грн., моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн., вартість послуг за надання правової допомоги в розмірі 2 000,00 грн., вартість експертного дослідження в розмірі 200,00 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Рішенням Мар'їнського районного суду від 06 листопада 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] спричинену матеріальну шкоду в розмірі 41 177,66 грн., спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., вартість експертного дослідження в розмірі 200,00 грн., витрати, пов'язані з отриманням послуг адвоката в розмірі 2 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 000,00 грн. Не погодившись з таким рішенням [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на відсутність його вини у скоєнні ДТП, що підтверджено постановою Мар'їнського районного суду від 26 липня 2012 року. Суд в своєму рішенні посилається на норми законодавства, на які позивач не посилається в своєму позові. Вважає, що суд невірно розрахував вартість розміру послуг за надання правової допомоги та розмір моральної шкоди. Висновки експертних досліджень суперечливі та не відповідають обставинам дорожньо-транспортної пригоди. В засіданні апеляційного суду [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі договору (а.с.114-115), підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. В засіданні апеляційного суду [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі договору (а.с.10-12,14), заперечували проти апеляційної скарги та просили її відхилити. Заслухавши доповідача, сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 25 листопада 2011 близько 13.30 год. з вини [PERSON], який керував транспортним засобом марки «Део Нексія», державний номерний знак [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль позивача марки «Шевроле Авео» державний номерний знак [NUMBER], отримав механічні ушкодження, чим позивачу як власнику зазначеного автомобіля спричинено матеріальну шкоду в сумі 41 177,66 грн. Виходячи з характеру та глибини моральних страждань, спричинених пошкодженням майна позивача суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. Крім того, позивач поніс витрати за надання правової допомоги в розмірі 2 000,00 грн. та витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 200,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 000,00 грн. З таким висновком суду в оскаржуваній його частині не можна погодитись в повному обсязі. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині зазначеним вимогам закону не відповідає в повному обсязі. Так, згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання , зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Підпунктом 2.2 Правил Дорожнього руху, затверджених ПКМУ від 10 жовтня 2001 року № 306 (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) визначено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом відповідно до вимог цих Правил. Зі змісту п. 4 ст. 61 ЦПК України вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до постанови Мар'їнського районного суду від 26 липня 2012 року справа у відношенні [PERSON] за ст. 124 КпАП України була закрита у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до відповідальності. Відповідно до експертного висновку №11/150 по факту зіткнення автомобіля марки «Шевроле Авео» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Део Нексія», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] складеного 08 грудня 2011 року, що з технічної точки зору водій [PERSON] не мав можливості уникнути зіткнення із транспортних засобом піж керуванням водія [PERSON], з технічної точки зору водій [PERSON] виконуючи вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] мав можливість уникнути дорожньо-транспортну пригоду, з технічної точки зору дії водія [PERSON] не знаходились у причинному зв'язку з виникненням дорожньо - транспортної пригоди, оскільки водій [PERSON] не мав технічну можливість уникнути дорожньо - транспортної пригоди, з технічної точки зору дії водія [PERSON] знаходились у причинному зв'язку з виникненням дорожньо - транспортної пригоди, оскільки [PERSON] виконуючи вимоги п. 10.1 ПДР України мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспорту пригоду. Відповідно до висновку №1603 судової авто технічної експертизи, на підставі ухвали Мар'їнського районного суду від 15 квітня 2013 року про призначення авто технічної експертизи вбачається, що у даній дорожньо - транспортній пригоді водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути скоєння дорожньо-транспортної пригоди, при цьому водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Суд дав належну правову оцінку доказам, наявним в матеріалах справи та прийняв до уваги висновки судової авто технічної експертизи, яка узгоджується з іншими доказами, наявними в матеріалах справи. Тому висновки суду першої інстанції щодо стягнення заподіяної матеріальної шкоди саме з [PERSON] на користь [PERSON] є правильними. Інших доказів в обґрунтування своїх заперечень апелянтом не надано, клопотань про призначення експертизи не було заявлено в апеляційному суді. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що є доведеним факт заподіяння шкоди, внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, судом першої інстанції дана належна оцінка доказам, що є в матеріалах справи з огляду на пояснення сторін та інших доказів, що є в матеріалах справи та певних обставин на переоцінку доказів у апеляційного суду не має. Тому доводи апеляційної скарги щодо невинуватості та неправильних висновків експерта є необґрунтованими. Відповідно до висновку експерта №34 експертного товарознавчого дослідження транспортний засіб марки «Шевроле Авео» державний номерний знак [NUMBER] на предмет вартості спричиненої матеріальної шкоди встановлено, що вартість матеріальної шкоди складає 41 177,66 грн., вартість поновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 38 141,62 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 06 грудня 2011 року, позивачем [PERSON] було сплачено 200,00 грн. за проведення авто технічного дослідження. Таким чином, суд дійшов до правильного висновку, щодо відшкодування позивачеві матеріальної шкоди в розмірі 41 177,66 грн., фактичних витрат вартості проведення авто технічного дослідження в розмірі 200,00 грн. Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного визначення розміру відшкодування неспроможні. Обраний позивачем спосіб відшкодування відповідає вимогам ст. 1192 ЦК, якою передбачене право потерпілого на вибір способу відшкодування, в тому числі і на відшкодування завданого збитку у повному розмірі. Більш того, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що [PERSON] керував автомобілем на відповідній правовій підставі відповідно до пункту п. 2.2 Правил дорожнього руху України автомобілем «Део Нексія», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], який застрахував свою відповідальність в ВАТ « НА СК Оранта» відповідно до Поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (тип Договору 3) від 28 березня 2011 року. Відповідно до пункту 15.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який був чинним на момент укладання полісу, договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою, вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених у договорі (договір III типу). Дані відповідача [PERSON] в Полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (тип Договору 3) від 28 березня 2011 року не зазначені. Тому, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про покладення обов'язку щодо відшкодування шкоди саме на відповідача [PERSON] Відповідно до ст.. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Доводи апеляційної скарги щодо розміру моральної шкоди обґрунтовані, оскільки суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. та не врахував принципи розумності та справедливості, а також не врахував усі обставини по справі відповідно до ст. 23 ЦК України. Тому розмір моральної шкоди з урахуванням обставин по справі, принципів розумності та справедливості та матеріального стану сторін необхідно змінити до 3 000,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 05 березня 2012 року [PERSON] виплатив [PERSON] вартість правової допомоги в розмірі 2 000,00 грн. (а.с.10-12). Стягуючи з відповідача на користь [PERSON] 2 000,00 грн. витрати на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що такі витрати пов'язані з оплатою правової допомоги надані фахівцем у галузі права та вони підтверджені документально. Однак, за частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. За умовами договору-доручення між адвокатом [PERSON] та [PERSON] від 05 березня 2012 року вбачається, що останні уклали договір-доручення про надання правової допомоги з участі в якості адвоката особи за ст. 124 КУпАП за фактом дорожньо-транспортної пригоди - без обмеження повноважень (а.с.14). Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо стягнення 2 000,00 грн., оскільки відповідно до довідки представник позивача брав участь у судових засіданнях на протязі 1 години 20 хвилин, що відповідно до Закону складає 611,73 грн. з наступного розрахунку. 1 147,00 грн. - розмір мінімальної заробітної плати. (1 147,00 х 40% ) + (1 147,00 х 40% : 60 х 20)= 458,80 + 152,93 = 611,73 (грн.) Тому доводи апеляційної скарги в частині необґрунтовано стягнутих витрат на правову допомогу обґрунтовані. Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій позивач сплатив лише судовий збір за позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди 412,00 грн., а за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди 107,30 грн., тому доводи апеляційної скарги в цій частині також обґрунтовані. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи є частково обґрунтованими, тому апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення розміру моральної шкоди, витрат на правову допомогу та судових витрат у відповідності до ст.. 88 ЦПК України до розміру 420,05 грн. з розрахунку: 412,00 + 107,3 х 7,5% = 412,00 + 8,05 = 420,05 (грн.) в інший частині рішення необхідно залишити без змін з підстав, наведених вище.

Outcome: partial