Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ „Марганецький ГЗК про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що з 1971 року [PERSON] працював у ПАТ Марганецький ГЗК на різних посадах. Під час праці позивач захворів хронічним професійним захворюванням. Згідно виписки з історії хвороби № 4668 від 14.01.2011 року позивачу поставлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ступені. Все це суттєво вплинуло на його здоровя. Він постійно отримував амбулаторне лікування, періодично лікувався на стаціонарі. Протягом останніх років стан його здоровя значно погіршився. 10 лютого 2011 року профпатологічною МСЕК м. Кривий Ріг НІІ гігієни праці та профзахворювань йому було встановлено 40 % стійкої втрати професійної працездатності. Фондом соціального страхування було призначено та виплачено передбачені законодавством компенсації в звязку із ушкодженням здоровя. Внаслідок професійного захворювання та ушкодження здоровя в ПАТ Марганецький ГЗК йому заподіяна моральна шкода, яка виразилася в моральних та фізичних стражданнях, втраті нормальних життєвих звязків. У звязку із ушкодженням здоровя він повинен приймати ліки, проходити лікування. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у 10000 грн., яка повинна компенсувати усі його хвилювання, душевні та фізичні страждання, відпочинок від усього пережитого. Тому просить суд стягнути на його користь з ПАТ Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн., на підставі ст. 237-1 КЗпП України. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ „МГЗК позов не визнав та пояснив, що вини підприємства немає, позивача було попереджено про шкідливі умови праці, позивач свідомо йшов на ці умови, свідомо погіршував стан здоровя та психічний стан. Його ніхто не примушував працювати в шкідливих умовах, підприємство його забезпечувало засобами захисту. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ МГЗК. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 02.02.2011 року, [PERSON] працював в умовах шкідливого впливу. Професійне захворювання виникло за таких обставин: важка фізична праця, робота в умовах несприятливого мікроклімату, шуму, пилу, вібрації. В результаті професійного захворювання [PERSON] довгий час знаходився на лікуванні, лікувався амбулаторно та стаціонарно, що підтверджується медичними документами. Згідно висновку МСЕК, 10.02.2010 року позивачу встановлено 40 % втрати працездатності та поставлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ступені. З 2001 року обовязок відшкодування шкоди, в тому числі моральної, покладено на ФССНВВ відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Законом України про Державний бюджет на 2007 рік зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст. 1, підпункту е ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 ЗУ Про загальнообовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Законом України від 28.12.2007 року № 107-У1 з п. 3 прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року. Згідно абз. 9 пункту 5 Рішення Конституційного суду України №20-рп/2008 (справа про страхові виплати), саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконання робіт у небезпечних для життя і здоров"я умовах та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина відповідача ПАТ „МГЗК полягає у порушенні законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, несприятливому мікрокліматі, вібрації, пилу і т. п., що призвело до хронічного професійного захворювання позивача. За моральну шкоду, заподіяну працівнику під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки професійне захворювання змінило його звичний образ життя та життєві звязки, принесло в його життя біль, страждання, нервове напруження, йому прийшлося повністю змінити своє життя, виключивши тяжку працю, а звідси змінилося відношення і у сімї. Таким чином, згідно ст. 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України відшкодувати позивачу моральну шкоду повинен ПАТ „МГЗК. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує душевні, психічні та моральні страждання, які спричинені позивачу професійним захворюванням, тяжкість вимушених змін, і оцінюючи дослідженні у судовому засіданні обставини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 4000 грн., в решті позову необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial