Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], державного нотаріуса Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М., державного комунального підприємства Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації та приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу [PERSON] про скасування права власності на будинок та визнання недійсним договору дарування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.11.2006р. державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. було вчинено нотаріальну дію, реєстровий № 1-3081 щодо видачі дубліката свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром № 5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П. Однак вказане свідоцтво про право на спадщину позивачка ніколи не втрачала, за видачею його дубліката у встановленому законом порядку не зверталась та не здійснювала жодного волевиявлення на вчинення одностороннього правочину щодо уповноваження відповідачки [PERSON] на отримання дубліката такого свідоцтва. Вважає, що нотаріусом під час вчинення нотаріальної дії з видачі дублікату було грубо порушено вимоги Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема, не перевірено повноважень [PERSON] на отримання оспорюваного дубліката, не витребувано інформацію та інші докази, які були б достатніми для того, щоб належним чином пересвідчитися у факті втрати оригіналу. У подальшому на підставі вказаного оспорюваного дубліката свідоцтва про право на спадщину був укладений договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На переконання позивачки, вказаний договір дарування підлягає визнанню судом недійсним, оскільки такий договір укладений на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину, одержаного з порушенням вимог, встановлених законом. Крім того, зазначає, що вказаний договір дарування вона не підписувала, такий не відповідає її внутрішній волі, вона не бажала настання будь-яких правових наслідків, що випливають із цього договору, оскільки такого не укладала, тим більше, й наміру не мала укладати. Тому просить суд визнати недійсною нотаріальну дію, вчинену державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. 27.11.2006 року, за реєстром №1-3081 щодо видачі дубліката свідоцтва про право на спадщину замість свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром № 5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П.; визнати недійсним дублікат свідоцтва про право на спадщину, виданий державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. 27.11.2006р., за реєстром № 1-3081 замість свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992р. за реєстром № 5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П.; скасувати реєстрацію права власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що здійснена 18.12.2006р. на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за реєстром № 1-3081 від 27.11.2006 року; визнати недійсним договір дарування від 21.12.2006р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1728; визнати за [PERSON] право власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 04.09.2013р. представник відповідача [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, в яких вказує, що покликання позивача про те що дублікат свідоцтва про право на спадщину одержаний з порушенням вимог, встановлених законом, є голослівними та надуманими, позаяк із заявою до нотаріуса про видачу дубліката свідоцтва зверталася сама [PERSON], яка і особисто розписувалася в реєстрі реєстрації нотаріальних дій за отримання вказаного дубліката. Тому вважає, що у державного нотаріуса Гук Н.М. не було жодної законної підстави для відмови у видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину, а із скаргою на нотаріальні дії в межах строку, встановленого законом, позивачка не зверталася. Зазначила, що ст. 16 ЦК України визначено вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, яким не визначено такого способу захисту як визнання дублікату недійсним. Вважає, що оскільки [PERSON] особисто отримала дублікат свідоцтва про право на спадщину, зміст якого повністю дублює зміст оригіналу і містить той самий текст, то визнавати такий дублікат свідоцтва недійсним немає ні потреби, ні законних підстав. Також вказала, що нормами ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за якими суд може визнати правочин недійсним, а позивачка, у свою чергу, не зазначає жодних визначених законом підстав, яким не відповідає укладений між нею та [PERSON] договір. Вважає, що оскільки позивачка сама підписала договір у приміщенні нотаріальної контори, жодних застережень при його підписанні не висловила, протягом семи років його не оспорювала, на момент підписання договору не була недієздатною, не приймала психотропних ліків, які б тимчасово впливали на її свідомість, та не хворіла на хронічні захворювання, пов'язані з послабленням пам'яті та перекрученням сприйняття реальності, то підстав для визнання договору недійсним, немає. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просить суд відмовити за безпідставністю. 10.09.2013р. третя особа державний нотаріус Сокальської районної державної нотаріальної контори Гук Н.М. подала письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказує, що позовні вимоги вважає необгрунтованими та безпідставними і такими, що підлягають до відхилення, оскільки позивачкою невірно визначено процесуальний статус нотаріуса Гук Н.М. як відповідача у даній справі. Як зазначено в матеріалах узагальнення судової практики Верховного суду України за 2007 рік за якою неодинаковою є практика вирішення судами питання щодо процесуального становища нотаріуса у справах про визнання недійсними нотаріально посвідчених правочинів. Нотаріуси, що посвідчують правочини, недійсність яких досліджується у суді, можуть за необхідності залучатись як свідки, як треті особи, вони можуть виступати у випадках, коли правовою підставою недійсного правочину позивач зазначає неправомірні дії нотаріуса. Нотаріуси є відповідачами лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому згідно положення зазначеного інформаційного листа такі вимоги до нотаріусів підлягають розгляду в позовному (не окремому) провадженні за правилами цивільного (не адміністративного) судочинства як спір про право. Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка є порушником права така особа є неналежним відповідачем. Позивачкою не наведено жодних обгрунтованих доказів на підтвердження її позовних вимог, а тому вони є безпідставними і такими, що підлягають до відхилення. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, в обґрунтування надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та підтримали обґрунтування викладені у письмовому запереченні. Крім цього відповідач [PERSON] додатково пояснила суду, що оригінали правовстановлюючих документів на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], насправді не втрачались і знаходились у її сестри [PERSON] Зазначила, що після того, як вона сама, [PERSON], виробила нові правовстановлючі документи на майно, то за ініціативою її матері [PERSON] на маршрутному таксі поїхали в м. Сокаль Львівської області, де пішли до нотаріуса [PERSON], яка оформила договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала їй свій житловий будинок та господарство. Також повідомила суду, що на даний час у спірному будинку вона постійно проживає разом зі своїми дітьми. Третя особа державний нотаріус Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. в судовому засіданні повідомила, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Представник третьої особи Державного комунального підприємства Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд даної справи у його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що позов не підлягає до задоволення. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що він та відповідачка [PERSON] знали про те, що оригінал свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром № 5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П., та інші правовстановлюючі документи на спірний будинок не втрачалися та на той час зберігались у їхньої сестри [PERSON] Також повідомив, що у вказаному будинку на сьогодні постійно проживають відповідачка [PERSON] та її діти. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Судом установлено, що 27.11.2006 року державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Наталією Миколаївною було вчинено нотаріальну дію за реєстровим № 1-3081 щодо видачі дубліката свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром № 5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П. На підставі вказаного дубліката свідоцтва про право на спадщину, державним комунальним підприємством Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 12944792 від 18.12.2006 року. Поряд з тим, з доводів позовної заяви [PERSON], поданої на адресу суду, а також з пояснень представника позивачки адвоката [PERSON], наданих у судовому засіданні, вбачається, що оригінал свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром № 5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П., не втрачався та зберігався у дочки позивачки [PERSON] В судовому засіданні установлено, що [PERSON] на час вчинення нотаріальної дії щодо видачі оспорюваного дубліката свідоцтва було достеменно відомо про те, що оригінал вказаного свідоцтва не втрачався та зберігався у [PERSON] Крім того, суд враховує, що та обставина, що оригінал вказаного свідоцтва не втрачався, визнається сторонами по справі, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦК України, доказуванню не підлягає. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно копії оголошення в газеті «Голос з-над Бугу» відповідачка [PERSON] написала заяву від імені [PERSON] про втрату правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Львівська область, Сокальський район, с. Себечів, вул. Франка І., буд. 10, та у подальшому виробила нові документи. Однак, повідомлення в газеті про втрату документів на будинок стосувалося лише реєстраційного посвідчення, виданого ЧМБТІ 23.12.1992 року за реєстраційним № 40, на ім'я [PERSON] ([ADDRESS]), що підтверджується сторінкою газети «Голос з-над Бугу» за 24.11.2006 року, яка досліджувалась судом та міститься у матеріалах даної справи. З оглянутого оригіналу свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром № 5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П., що ще раз підтверджує той факт, що документ, дійсно, не втрачений, не пошкоджений та є в наявності. Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у редакції від 06.04.2006 року (чинній на момент видачі та отримання спірного дубліката), у разі втрати документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, за письмовою заявою осіб, перелічених у частині другій статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Аналогічне положення міститься і в п. 29 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у редакції від 29.08.2005 року, (чинній на момент видачі та отримання спірного дубліката), затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, згідно якого, у разі втрати документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, державним нотаріусом державного нотаріального архіву видається дублікат утраченого документа. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що підставою для видачі дубліката втраченого документа є існування одночасно двох підстав, а саме: наявність підтвердженого факту втрати оригіналу документа та письмової заяви особи про видачу дубліката втраченого документа. За відсутності хоча б однієї з вказаних підстав, нотаріус повинен відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, з урахуванням встановленого факту, того, що оригінал свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром № 5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П., не втрачався, то у державного нотаріуса Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. не було правових підстав для видачі оспорюваного дублікату свідоцтва. Суд прийшов до переконання, що не заслуговують на увагу доводи відповідачки [PERSON] про те, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту, і що ст. 16 ЦК України визначено вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, яким не визначено такого способу захисту як визнання дублікату недійсним. У даному випадку, позивач використав своє право на звернення до суду у спосіб, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, а підстав для відмови у захисті цивільного права та інтересу [PERSON], у зв'язку з порушенням нею положень ст. 13 ЦК України, судом не встановлено за відсутності обставин, що свідчили б про наявність таких порушень. Більше того, як встановлено ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Право особи на таку вимогу, такий спосіб захисту порушеного права ґрунтується також на положеннях чинного законодавства ст. 16 ЦК України. Зокрема, ст. 9 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальні та прирівняні до них дії, вчинені з порушенням правил, є недійсними. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку , що позов у частині визнання недійсною нотаріальної дії, вчиненої державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. 27.11.2006 року, за реєстром № 1-3081 щодо видачі дубліката свідоцтва про право на спадщину замість свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром №5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П., та в частині визнання недійсним дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. 27.11.2006 року, за реєстром № 1-3081 замість свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром № 5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П., є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за реєстром № 1-3081 від 27.11.2006 року, який з підстав наведених вище підлягає визнанню судом недійсним, зареєстровано право власності, то, відповідно, слід скасувати реєстрацію права власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що здійснена 18.12.2006 року на підставі вказаного дубліката свідоцтва про право на спадщину за реєстром № 1-3081 від 27.11.2006 року. Крім того, судом встановлено, що 21.12.2006 року на підставі оспорюваного дубліката свідоцтва про право на спадщину за реєстром № 1-3081, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М., був укладений договір дарування, який у подальшому нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1728. Згідно вказаного договору [PERSON] (Дарувальник), з однієї сторони, подарувала, а [PERSON] (Обдарована), з другої сторони, прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Стаття 717 ЦК України встановлює, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. У відповідності до ст.718 ЦК України, дарунком можуть бути нерухомі речі. Частиною 2 ст.719 ЦК України, передбачено письмова форма та нотаріальне посвідчення договору дарування. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно п.61 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно та, у передбачених законодавством випадках, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлення ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. На переконання суду, відчуження позивачкою [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] спірного нерухомого майна відбулося за відсутності належного документа, що посвідчує право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, у зв'язку з чим, порушено умови п. 61 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також не додержано вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Суд приймає до уваги доводи представника відповідачки [PERSON] - [PERSON], що намір подарувати майно - це право особи, однак, поряд з тим, це майно повинне бути визначено певним правовстановлюючим документом, який отримано у встановленому законом порядку. З урахуванням того факту, що оригінал свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром №5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П., ніколи не втрачався та на час укладення договору дарування від 21.12.2006 року такий оригінал свідоцтва зберігав свою чинність, то вказаний договір дарування підлягає визнанню недійсним з цих підстав, оскільки такий договір укладений на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину, одержаного з порушенням вимог, встановлених законом. Суд прийшов до аналогічного висновку про те, що вказаний договір дарування від 21.12.2006 року підлягає визнанню недійсним також, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, 09.11.2001 року позивачка [PERSON] склала заповіт, згідно якого житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], заповіла своїй дочці [PERSON] Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому Мурованської сільської ради Гой І.П. З протоколів допиту [PERSON], [PERSON], які досліджувались судом і міститься у матеріалах кримінальної справи Сокальського районного суду Львівської області № 454/1271/13-к про обвинувачення [PERSON] у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, вбачається, що [PERSON] не мала наміру дарувати [PERSON] свій будинок у [ADDRESS], і жодного договору дарування на користь [PERSON] не підписувала. Судом установлено, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22.05.2013 року [PERSON] визнано винною у тому, що весною 2003 року, маючи умисел на використання у подальшому паспорта громадянина України на ім'я [PERSON], у графі «підпис власника паспорта» власноручно поставила підпис від імені [PERSON] У судовому засіданні також установлено, що на підставі вказаного підробленого паспорта було укладено оспорюваний договір дарування та одержано оспорюваний дублікат свідоцтва про право на спадщину, виданий державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. 27.11.2006 року, за реєстром № 1-3081 замість свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром № 5260, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Вікарчук С.П. З висновку спеціаліста старшого експерта сектору ТДД та почерку НДЕКЦ при ГУМВС України у Львівській області Тугай П.В. за № 6/179 вбачається, що вирішити питання про те, ким виконаний підпис від імені [PERSON] у договорі дарування житлового будинку серії ВЕМ № 646819 від 21.12.2006 року - [PERSON] чи іншою особою, не виявилось можливим. На підставі пояснень сторін по справі, протоколів допиту [PERSON], [PERSON], [PERSON], які досліджувались судом і містяться у матеріалах кримінальної справи Сокальського районного суду Львівської області № 454/1271/13-к про обвинувачення [PERSON] у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, оглянувши у судовому засіданні оригінал свідоцтва про право на спадщину від 09.11.1992 року за реєстром № 5260, дублікат свідоцтва про право на спадщину від 27.11.2006 року, за реєстром № 1-3081, витяг про реєстрацію права власності № 12944792 від 18.12.2006 року, договір дарування від 21.12.2006 року, заповіт від 09.11.2001 року, технічний паспорт на будинок, суд дійшов висновку про відсутність у позивачки [PERSON] наміру та вільного волевиявлення на укладення договору дарування будинку від 21.12.2006 року. Цей висновок суду також ґрунтується на тому, що ніякої необхідності в отриманні дублікату свідоцтва про право на спадщину від 27.11.2006 року, за реєстром № 1-3081, на підставі якого укладений зазначений договір дарування, та у здійсненні нової реєстрації права власності на підставі цього дублікату не було, та про можливість використання [PERSON] під час укладання спірного договору дарування оригіналів документів, які не втрачені та не пошкодженні, якщо на це, дійсно, була би її воля. Суд дійшов до вказаного висновку, також із того, що оспорюваний договір дарування укладений на підставі паспорта, підробленого [PERSON], вину якої встановлено ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22.05.2013 року та звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358; ч. 3 ст. 358 КК України з нереабілітуючих підстав у зв'язку із закінченням строків давності. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, захист права власності здійснюється судом та одним із способів захисту такого права є визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми. Згідно із ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам. За приписами ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. На переконання суду, позивачкою [PERSON] не пропущено строк на звернення до суду, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що про наявність договору дарування від 21.12.2006 року, а також про виготовлення оспорюваного дубліката свідоцтва про право на спадщину від 27.11.2006 року, за реєстром № 1-3081, а відтак, про порушення свого права, позивачка дізналася лише влітку 2012 року, коли [PERSON] почала чинити [PERSON] всілякі перешкоди у користуванні спірним будинком. Як тільки позивачка дізналась про вищевикладене, вона відразу ж звернулася в Сокальський РВ ГУМВС України у Львівській області з письмовою заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, про що свідчить витяг з кримінального провадження за № 12012150310000022 від 16.01.2013 року, який досліджувався судом та міститься у матеріалах даної справи. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормою ст.257 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи вищевикладене, слід прийти до висновку, що строк позовної давності не є пропущеним, оскільки початок обчислення такого строку пов'язаний не з моментом вчинення нотаріальної дії щодо видачі оспорюваного дубліката свідоцтва, не з моментом укладення договору, а з моментом, коли особа дізналася про порушення свого права. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову повністю.

Outcome: approved