Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа на стороні позивача без самостійних вимог відносно предмету спору - служба у справах дітей Чернівецької міської ради про стягнення аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав. Мотивує заявлені позовні вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] не перебувала в зареєстрованому шлюбі, разом з цим, за час спільного проживання з [PERSON] однією сім»єю народилася дитина - син - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з нею і знаходиться на її матеріальному утриманні, оскільки, відповідач [PERSON], яким було визнано батьківство сина при народженні, фактично його вихованням не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає; нею самостійно дитині забезпечено усі умови для нормального фізичного та духовного розвитку. Вказує, що відповідач не турбується здоров'ям, життям та майбутнім сина, фактично без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дитини. Посилається в обгрунтування обставин прозову, що на підставі висновку органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 26.06. 2013р. за №01/02-24/575 встановлено що [PERSON] повинен бути позбавлений батьківських прав по відношенню до сина - [PERSON], [INFO]. Вважаючи, оскільки [PERSON] добровільно відмовився від батьківства, він в силу вимог ст. 164 СК України повинен бути позбавлений батьківських прав по відношенню до свого сина [PERSON], при цьому, вказуючи, що позбавлення батьківських прав ніяким чином не впливає на обов'язок відповідача утримувати свого сина, що є відповідно до ст. 180 СК України обов»язком батьків - утримувати дитину до повноліття. Вказуючи на те, що відповідач має мінливий нестабільний доходів, є дієздатною, працездатною особою, просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошові сумі в розмірі 486,00 грн. з наступною індексацією та позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] по відношенню до його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вищенаведені позовні вимоги в ході судового розгляду, після з»ясування обставин по справі і перевірки їх доказами позивачем були змінені в частині стягнення аліментів; зокрема, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] аліменти в 1/3 частці від доходу (заробітку) [PERSON] на місяць, що судом було відмовлено у прийнятті заяви про зміну позову в цій частині, у зв»язку з порушенням вимог ст..31 ч.2 ЦПК України. В подальшому, позивачем [PERSON] згідно вимог ст.31 ЦПК України заявлені позовні вимоги в частині стягнення стягнути з [PERSON] на її користь на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] аліментів були збільшені і в поданій заяві від 23.10. 2013 року позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошові сумі в розмірі 2696 грн. з наступною індексацією В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню по дитини - [PERSON], [INFO] та стягнення з [PERSON] аліментів у твердому грошовому розмірі 2696 грн. на утримання [PERSON], [INFO], з наступною індексацією підтримала повністю, просила їх задовольнити з обставин і підстав, зазначених в позовній заяві. Позовні вимоги заявлені [PERSON] в судовому засіданні були підтриманні і представником останньої - [PERSON] Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - служби в справах дітей Чернівецької міської ради, за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів не заперечувала; що стосується вимог про позбавлення батьківських прав, їх заперечувала, не визнала. В наданих суду поясненнях вказувала на те, що за результатами ознайомлення матеріалів розгляду комісією з питань захисту дитини від 12.06. 2013 року питання за заявою [PERSON] про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO] не вбачалося вини [PERSON] щодо неналежного відношення до малолітньої дитини - сина [PERSON] та неналежної його участі прийняття у вихованні сина, а тому, просила в частині заявлених позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини - [PERSON], [INFO] відмовити. Інший представник служби в справах дітей Чернівецької міської ради, за довіреністю [PERSON], приймаючи участь в судовому процесі, як представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав останнього по відношенню до свого сина [PERSON], [INFO] визнала повністю та в наданих суду поясненнях вказувала на те, що до служби у справах дітей з заявою звернулася позивач і просила розглянути на комісії з питань захисту дитини заяву про доцільність позбавлення батьківських прав батька дитини [PERSON], 2009 року - [PERSON], який за поясненням [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, здоров»ям, не створює належних умов для проживання сина. Пояснила, що нею, як членом комісії, і заступником начальника служби у справах дітей Чернівецької міської ради було проведено обстеження житлово - побутових умов [PERSON], з якою мешкає малолітня дитина без батька та будь - яких незадовільних умов для проживання дитини, утримання і виховання дитини нею виявлено не було, а тому не вважаючи за необхідне провести обстеження житлово - побутових умов за місцем проживання [PERSON], нею було в акті від 23.04. 2013р. було рекомендовано винести питання порушене заявником на засідання комісії з питань захисту прав дитини, тобто позбавлення [PERSON] батьківських прав. В подальшому за позитивно прийнятим рішенням комісії, виконкомом Чернівецької міської ради було надано висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] При цьому, надаючи пояснення вказувала на те, що при розгляді комісією питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав його вина за вимогами чинного законодавства з цих питань встановлена не була. Просить позов в частині позбавлення батьківських прав задовольнити, в іншій частині заявлених вимог про стягнення з [PERSON] аліментів вирішити на розсуд суду. В судовому засідання відповідач [PERSON] і в його інтересах представник [PERSON] позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав не визнали, суду відповідачем було надано заперечення проти позову в цій частині; в частині стягнення аліментів на утримання дитини аліментів позов визнали в повному обсязі. В наданих суду поясненнях [PERSON] повністю посилався на обставини викладені в запереченнях і вказував на те, що постійно займався вихованням сина та турбувався про його стан здоров'я, життя та майбутнім сина, адже сам є лікарем; неодноразово як з позивачкою, так і удвох із сином відвідували атракціони, дитячі майданчики, зони відпочинку - парк. Пояснив, що коли він привіз речі та продукти харчування для сина, двері квартири йому не відчинили, а тому він змушений був залишити усі ці речі під дверима квартири, де мешкає [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO]. Вказував у наданих поясненнях, що починаючи з 15 вересня 2012 року позивачка стала забороняти йому спілкуватися із сином, не дозволяла з дитиною бачитися, уникала зустрічей і не відповідала на його телефонні дзвінки, відмовлялася отримувати від нього будь-які грошові кошти які він надавав на утримання сина. Вважає, що саме поведінка [PERSON] унеможливлювала і на даний час унеможливлює його спілкування з сином, внаслідок чого він звернувся в комісію з питань захисту дітей служби у справах дітей Чернівецької міської ради з заявою про визначення днів побачень з дитиною, однак дане питання не вирішується через наявність справи в суді про позбавлення його батьківських прав. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині заявлених вимог про позбавлення його батьківських прав, а в частині стягнення з нього аліментів, просить призначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі виходячи з вимог чинного законодавства, з врахуванням його платоспроможності, наявності на утриманні крім сина [PERSON], [INFO] ще однією неповнолітньої дитини, на яку він сплачує аліменти. Прокурор прокурора тури Шевченківського району м. Чернівці Ротар С.Б. в судовому засіданні заявив, що підстав позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина - [PERSON], [INFO] не вбачається; в іншій частині заявлених позовних вимог - стягнення аліментів на утримання дитини виніс на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком позивача по справі [PERSON] і йому достеменно відомо про життя його доньки з [PERSON] за період їх спільного проживання однією сім»єю без шлюбу. Вказував в поясненнях, що починаючи з 2011 року як в його доньки, так і в нього відносини з [PERSON] є неприязними; фактично всі відносини, які відбувалися між [PERSON] і його донькою йому відомі зі слів доньки. Разом з цим, пояснив, що йому не відомі факти жорстокого поводження [PERSON] з сином [PERSON], про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, не зміг пояснити свідок і того, чи надавав чи ні [PERSON] допомогу на дитину і чи цікавився станом здоров»я сина; натомість пояснив, що його донька [PERSON] як до народження дитини, так і певний період часу після народження сина проживала в будинку відповідача в м. Кіцмань; саме [PERSON], а не інша особа забирала його доньку з пологового будинку; в подальшому, після розірвання подружніх відносин між його донькою і [PERSON], останній доньці сплатив біля 30.000 грн. компенсації вартості ? частини будинку. Вважав, що в дитини має бути як мати, так і батько. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що вона знайома з [PERSON], [PERSON] бачила один раз на хрестинах дитини. Вона часто приходила в гості до позивачки і не бачила там відповідача, а коли останній і приходив до дитини то був з сином не значним період часу. Зі слів тільки позивача їм було відомо про стан здоров»я дитини. Їй будь - яких відомостей чи фактів відносно того, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов»зків відносно свого сина не відомо. Аналогічні пояснення в судовому засіданні надав і свідок [PERSON] Свідок [PERSON], пояснив в судовому засіданні, що [PERSON] він особисто не знає, однак був свідком неприємної розмови між позивачем і [PERSON] в парк ім.. [PERSON] і після цієї розмови бачив, що [PERSON] знаходилася в пригніченому стані; він її довів до дому і вони обмінялися телефонами. Свідок [PERSON] суду пояснила, що часто приходила в гості до [PERSON] по місцю проживання в [ADDRESS],; був і присутньою при розмовах позивачки з відповідачем по телефону. В наданих суду поясненнях вказувала, що їй про факти жорстокого поводження [PERSON] з дитиною, про те, що останній притягувався до відповідальності, пиячить не відомо; по те, що [PERSON] відмовляється матеріально утримувати свого сина, їй відомо було лише зі слів [PERSON], як і про інші обставини її сімейного життя з [PERSON] Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є донькою відповідача по справі [PERSON] від попереднього шлюбу. Пояснила, що батько має непростий, складний характер; з дитинства вона пам»ятає, що проживала як із матір»ю, так і певний період часу з батьком, який після закінчення нею школи допоміг з навчанням, а згодом і працевлаштуванням; не заперечувала, що проживаючи з батьком вони їздили на відпочинок, фактично на той час саме [PERSON] займався її вихованням. Вказувала в поясненнях, що їй відомо про сина батька - [PERSON] до якого вона часто приходила, як за місцем проживання батька в м. Кіцмань, так і вже після розірвання відносин з [PERSON] - до останньої в [ADDRESS], куди батько не приходив. Про те, що батько матеріально не допомагає сина [PERSON] їй відомо зі слів [PERSON], саме яка її просила свідчити в суді так як бажає батька позбавити батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] і вона погодилася, оскільки вважає, що на даний час будь - які відносин в неї з батьком відсутні. Свідок [PERSON] будучи допитаною в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] знайома з 2009р., вони колеги і часто спілкувалися, вона являється фактично сімейним лікарем сім»ї [PERSON] З часу вагітності і до народження, та й і після вона спостерігала за станом здоров»я сина відповідача [PERSON] та їй достеменно відомо, що саме відповідач забирав [PERSON] з пологового будинку; приїздила вона і для огляду дитини в м. Кіцмань ; навіть вже і після розірвання відносин сторін вона на прохання [PERSON] у 2012 році оглядала дитину. Їй будь - яких відомостей щодо жорстокого поводження [PERSON] ні з сином [PERSON], ні з іншими дітьми відповідача їй не відомо, дане повністю виключила по відношенню до відповідача, якого характеризувала виключно з позитивної сторони, як доброзичливу, стриману, комунікабельну людину. Свідок [PERSON] в засіданні пояснив, що з [PERSON] знайомий з 1993 року, з останнім вони є колегами; і йому відомо було про народження в [PERSON] сина, той період часу коли відповідач забравши з пологового будинку дитину, спілкувався з сином, а коли останній підріс приводив його на роботу. Пояснив, що був і очевидцем телефонної розмови [PERSON] з [PERSON]; розмовляли вони між собою адекватно, без сварок і конфліктів. Пояснив, що [PERSON] завжди до часу спільного проживання однією сім»єю з позивачем дбав і займався сином; приходячи до [PERSON] в гості бачив доброзичливу привітну обстановку. Про відносини неприязного характеру між [PERSON] і [PERSON] він згодом дізнався зі слів останнього. Аналогічні пояснення в судовому засіданні надали і відповідно свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які виключно позитивно як колегу і людину характеризували [PERSON], який постійно займався питаннями виховання своїх дітей, в тому числі і сина [PERSON], піклувався про стан його здоров»я і матеріальний добробут. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що [PERSON] в січні 2012 року, попросила її прийти до неї додому і подивитися сина [PERSON] з психологічної точки зору. При зустрічі, [PERSON] пояснила, що поїхала від чоловіка, так як останній погано до неї ставився; позивачка була в пригніченому стані, в неї були ознаки психологічного збудження. Пояснила, що як психолог оглядала дитину і [PERSON] не офіційно. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об»єктивно дослідивши і оцінивши в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши відповідно пояснення сторін - позивача [PERSON], доповнення в її інтересах до пояснень представником [PERSON], пояснення відповідача [PERSON] і доводи в доповнення пояснень його представника [PERSON], заслухавши пояснення представників третьої осби без самостійних вимог на стороні позивача - служби у справах дітей, відповідно доводи по заявлених вимогах (збільшених) учасників процесу, суд приходить до наступних висновків. Судом належними і допустимими доказами по справі встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, однак тривалий період часу проживали спільно однією сім»єю та за цей час в сім»ї нарадилася [INFO] дитина - син [PERSON], батьківство якого було визнано [PERSON], який у свідоцтві про народження дитини від 14.10. 2009 року (актовий запис 75) записаний в графі батько. (а.с. 5 обор.) Малолітня дитина - [PERSON], [INFO] проживає з матір»ю і значиться зареєстрованим [ADDRESS] що вбачається з довідки КЖРЕП № 4 (а.с.7 обор.). Довідка досліджена в засіданні з ДНЗ № 8 свідчить про те, що дитина - [PERSON], 2009року народження відвідує дану дитячу установу, з цієї ж довідки видно , що плату за відвідування ДНЗ сплачує [PERSON] (а.с. 7). За даними довідки з дитячої міської поліклініки (а.с. 6) [PERSON], [INFO] на диспансерному обліку не перебуває., є здоровою дитиною. За даними акту обстеження житлово - побутових умов, проведених одноосібно заступником начальника служби у справах дітей Чернівецької міської ради [PERSON] вбачається, що за місцем проживання малолітньої дитини наявним є місце для відпочинку, для розвитку дитини. З даного акту також вбачається, що за результатами обстеження зроблено висновок про рекомендацію винесення на засідання комісії з питань захисту прав дитини питання порушеного [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с. 11). Суд, за встановленими обставинами справи, вважає, що Інтернет - листування між [PERSON] і [PERSON] за період з 2011 року по 2012р. (а.с. 83 - 90) не може бути взятий до уваги як належний і допустимий доказ в рамках вимог ст. 57,58 ЦПК України, оскільки не легалізований; за даними відомостями МТС від 05.09.2013р. (а.с. 157) відсутня технічна можливість надати офіційно зміст смс - повідомлень. Крім наведеного, судом встановлено і дане підтверджено дослідженими даними трудової книжки (а.с. 97-98) про те, що відповідач є працездатною особою, працює офіційно. Аналогічне вбачається і з досліджених в засіданні довідок про доходи, а сам № 445 (а.с. 99) Буковинського Державного медичного університету, з якої також видно і доходи [PERSON] за останні шість місяців по основній роботі і займаній посаді доцента кафедри хірургії та урології. Довідкою Чернівецького міського благодійного фонду «Нова сім»я» (а.с. 194) підтверджено те, що [PERSON] з лютого 2013 року надавав послуги з консультування в Чернівецькому міському благодійному Фонді «Нова сім»я» з зазначенням нарахованого і виплаченого гонорару за останні шість місяців. [PERSON] має постійне місце проживання і реєстрацію і дане стверджується довідкою (а.с. 100) виконкомом Кіцманської міської ради № 1019 від 12.08. 2013р. про те, що останній проживає один в [ADDRESS] Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що відповідач офіційно працює і має постійний (не мінливий) заробіток. Однак, при цьому, суд приймає до уваги визнання заявлених позовних вимог в частині стягнення аліментів відповідачем [PERSON] в твердій грошовій сумі, незважаючи на наявність в нього постійного офіційного заробітку. Проти цього не заперечувала і позивач, натомість в ході судового процесу збільшивши позовні вимоги в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі з розміру заявленого за первинними вимогами - 486 грн. до 2696 грн. (а.с. 192). Таким чином, вищенаведені докази в їх сукупності, що відносяться до заявлених вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] є спів мірними і з вимогами чинного законодавства. Частиною 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 4 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно частини 1 статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, при вирішенні вимог про стягнення аліментів виходячи з наведених вимог закону, суд враховує, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. У відповідача на утриманні, крім малолітнього сина [PERSON], [INFO] є ще неповнолітня дитина від попереднього шлюбу, на матеріальне утримання якої [PERSON] сплачує аліменти, тобто має стягнення за виконавчим документам. Відповідач є працездатним, має регулярний заробіток середньомісячний в сумі біля 5000 гривень. Відповідно до ст.180 СК України зобов'язаний утримувати свого малолітнього сина. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів. Суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 550 гривень з наступною індексацією, щомісячно, починаючи з 08.07. 2013 року до досягнення повноліття дитиною. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем належними і допустимим доказами не доведено розміру заявлених вимог щодо стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у твердому грошовому виразі в сумі 2696 грн. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Крім наведеного вище, при визначенні розміру аліментів судом також враховується і те, що відповідачем за період вже судового процесу переведено переказами позивачу грошові кошти на утримання малолітньої дитини, що стверджується дослідженими квитанціями (а.с. 191, 206). Що стосується заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини, то суд з врахуванням фактично встановлених обставин справи, досліджених доказів при їх системному аналізі, приходить до висновку, що ці вимоги позову не ґрунтуються на вимогах закону і в їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Так, статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім'ї якої проживає дитина. Статтями 12 Закону України «Про охорону дитинства»від 26 квітня 2001 року, N 2402-III та 59 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року, N 1060-XII визначено права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства", ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що згідно досліджених в судовому засіданні подяк, грамот за місцем роботи [PERSON], видно, що останній неодноразово нагороджувався і заохочувався згідно наказу по Буковинському державному медичному університету (а.с. 101 - 106) за сумлінну роботу, виховання медичних кадрів. За місцем роботи на підставі дослідженої характеристики, [PERSON] також характеризується виключно позитивно. Дослідженою постановою (а.с. 82) вбачається, що кримінальна справа була порушена по факту крадіжки за ст.. 185 ч.3 КК України відносно невстановленої особи, чим спростовуються в цій частині доводи позивача. Доводи позивача [PERSON] про те, що [PERSON] фактично має не одне місце роботи в Буковинському державному медичному університеті, а відповідно наявними в нього є і додатковий заробіток (дохід) спростовуються дослідженими в засіданні відомостями, зокрема, як видно з ТОВ центру екстатичної медицини Грація (а.с. 130), Буковинського центру пластичної та естетичної хірургії (а.с. 133), ДЗ вузлової клінічної лікарні ст.. Чернівці ДТГО Львівська залізниця (а.с. 135, 142) та лікарні швидкої медичної допомоги (а.с. 136), з яких відповідно вбачається, що [PERSON] з зазначеними підприємствами і установами в трудових відносинах не перебував. Суд критично відноситься і до наданого позивачем висновку спеціаліста за результатами психологічного дослідження проведеного 07.10.2013 року [PERSON] щодо індивідуально - психологічних особливостей [PERSON] і не приймає як належний і допустимий доказ по справі, оскільки до висновку не додано ліцензії [PERSON] щодо проведення таких досліджень; крім цього психологічне дослідження [PERSON] було проведено вже ході розгляду справи, а не на момент звернення [PERSON] до органу опіки і піклування; дата народження дитини в зазначеному висновку не відповідає дійсності за свідоцтвом про народження [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] було добровільно батьківство народженого за час спільного проживання однією сім»єю [PERSON] [PERSON] і у свідоцтві про народження дитини від 14.10. 2009 року (актовий запис 75) відповідача записаний в графі батько, як батько (а.с. 5 обор.) Малолітня дитина - [PERSON], [INFO] проживає з матір»ю і значиться зареєстрованим [ADDRESS] що вбачається з довідки КЖРЕП № 4 (а.с.7 обор.), відвідує ДНЗ № 8 (а.с.7). Відповідно до висновку виконкому Чернівецької міської ради від 26.06. 2013 року органу опіки і піклування, заява [PERSON] про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] була задоволена і даний орган вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 19). За змістом ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що наданий висновок органу опіки та піклування № 01/02 - 24/515 від 26.06. 2013 року є недостатньо обгрунтований, відповідач [PERSON] не був присутнім на засіданні комісії з прав захисту дітей, не надавав своїх пояснень і дане було визнано сторонами відповідно по справі. Крім цього, як було встановлено в судовому засіданні акт обстеження житлово - побутових умов, затверджений начальником служби у справах дітей 23.04. 2013 року проводився лише за місцем проживання матері - позивача по справі [PERSON] одноосібно заступником начальника служби у справах дітей [PERSON], а не комісії, відповідно визначеною. Даний факт в судовому засіданні був підтверджений представником третьої особи без самостійних вимог [PERSON] і як остання пояснила ні нею особисто, ні членами комісії обстеження житлових - побутових умов відповідача [PERSON] за місцем його проживання в [ADDRESS] не проводився; вище ж наведений акт обстеження житлово - побутових умов проживання малолітньої дитини проводився з метою надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] до відношенню до його сина - [PERSON], [INFO]. Вимогами ст.. 19 ч. 5 СК України, орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв»язання спору на підставі відомостей одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, тобто законодавцем чітко визначено, що висновок органу опіки і піклування має базуватися на ретельному з»ясуванні обставин справи. А, натомість, скориставшись вимогами закону, ч. 6 ст. 19 СК України, в судовому засіданні представник служби у справах дітей, органу опіки і піклування, за довіреністю [PERSON] у суді не підтримала висновок органу опіки та піклування № 01/02 - 24/515 від 26.06. 2013 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Отже, на підставі досліджених доказів в їх сукупності щодо заявлених вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що органом опіки і піклування порушені вимоги вказаної норми Закону. Згідно зі ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 18 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитинив інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як з достовірністю було установлено в судовому засіданні дослідженими по справі і вищенаведеними доказами в їх сукупності при системному аналізі з дослідженими поясненнями, відповідно сторін по справі, свідків, [PERSON] є працездатною особою, має постійне місце роботи, за яким виключно позитивно характеризується, на обліках в наркологічному диспансері і психіатричному закладі не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має власне житло - постійне місце проживання, за яким характеризується також позитивно, в останнього відсутні і будь - які негативні соціальні зв»язки, на засіданні комісії з прав захисту дітей органу опіки і піклування Чернівецької міської ради був позбавлений можливості надати особисті пояснення відносно приймання участі у вихованні свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO], як видно з пояснення відповідача, не вирішеним до даного часу залишається і питання цього ж органу по його заяві про визначення часу і днів спілкування з сином, так як позивач [PERSON] категорично забороняє йому спілкуватися з дитиною, до вирішення саме спору про позбавлення його батьківських прав. Наведене узгоджується і з поясненнями свідків наданими в засіданні, а саме - Жорін пояснив, що коли приносин з [PERSON] до [PERSON] на вул. Полєтаєва м. Чернівці речі і продукти харчування для дитини, остання дверей не відчинила. Крім цього, як вбачається і з пояснення представника третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], що при розгляді комісією питання з захисту прав дітей органу опіки і піклування ЧМР про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав його вина щодо неналежного виховання дитини - сина [PERSON]., [INFO] року встановлена не була. Крім цього, в судовому засіданні встановленого і даного не заперечувалося позивачем [PERSON], що [PERSON] на утримання дитини їй перераховував грошові кошти; так, згідно із копій квитанцій, які надано відповідачем під час судового розгляду, [PERSON] частково сплачує аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 191, 206). Доводи позивача [PERSON] в тому, що [PERSON] не було надано їй дозволу на оздоровлення дитини (відпочинок на морі, за кордоном), спростовуються наданими ж [PERSON] доказами, а саме, як вбачається з запрошення [PERSON] (а.с. 91 - 94, 158) остання запрошувала [PERSON] з сином [PERSON], [INFO] в гості до Ізраїля, а не на оздоровлення. При цьому, судом звертається увага на те, що позивачем [PERSON] не надано суду жодного доказу в підтвердження обставин відносно зниження імунітету дитини і постійних хвороб внаслідок перешкод відповідачем відпочинку дитини на морі (за кордоном). В обгрунтування обставин і доводів відносно того, що за скаргою [PERSON] до служби у справах дітей Чернівецької міської ради була проведена перевірка Чернівецькою міською прокуратурою і не виявлено жодних порушень з боку комісії з захисту прав дітей, позивачем не було надано доказів, натомість як пояснив представник прокуратури Шевченківського району м. Чернівці про таку перевірку проведену міською прокуратурою йому не відомо. Доводи позивача [PERSON] відносно того, що факт спілкування [PERSON] з дитиною - сином [PERSON], [INFO] призвів до негативного впливу на психічний стан дитини і дане було підтверджено довідкою з міської дитячої поліклініки (а.с. 159), спростовуються насамперед поясненнями самої ж [PERSON], яка в судовому засіданні вказувала на те, що після припинення проживання її з відповідачем однією сім»єю син постійно проживає з нею в [ADDRESS], з батьком він зустрічався від цього часу лише один раз і в її присутності; дані ж доводи спростовуються і показами свідка [PERSON], який вказував, що [PERSON] по приїзду до м. Чернівці вул. Полєтаєва [PERSON] разом з ним не відчинила дверей. Крім цього, вказані вище доводи також спростовуються і відомостями самої довідки від 27.08. 2013 року підписаної в.о. зав 3 педіатричним відділенням МДП [PERSON] (а.с. 159) про те, що проблеми виявлені у дитини неврологічної реакції раннього дитячого віку відомі зі слів матері і виникли вони після стресової ситуації в сім»ї (дана довідка подана позивачем як доказ після вже з»ясування обставин по справі і перевірки їх доказами), натомість спростовується відомостями раніше поданими з МДП (при зверненні в суд) за довідкою від 15.01. 2013 року (а.с. 6), з якою чітко прослідковується, що дійсно дитина знаходиться на обліку в медичній установі, дитина є здоровою, на диспансерних обліках не перебуває. Таким чином, суд вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності повністю спростовуються доводи та обставини по заявлених вимогах [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, на думку суду позивачем [PERSON] не доведено належними доказами такі обставини, які є підставою позову, зокрема, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тобто не доведено свідомого нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками по відношенню до дитини - [PERSON], [INFO]. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. Суд вважає, що поведінка відповідача, його ставлення до виконання батьківських обов'язків може бути змінена без застосування крайнього заходу впливу. При таких обставинах, суд вважає за можливе зберегти відповідачу [PERSON] батьківські права по відношенню до малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] та відмовити в задоволенні у цій частині позовних вимог. Згідно вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн. та допустити до негайного виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст.150, 155, 164, 165 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про освіту», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial