Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача 15 016, 67 грн. витрат, пов’язаних з утриманням відповідача, мотивуючи позов тим, що у вересні 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Згідно п.2.3.6 вказаного договору, [PERSON] зобов’язався у випадку звільнення з органів внутрішніх справ протягом трьох перших років після закінчення навчання відшкодувати витрати, які були затрачені на його утримання у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом ГУМВС України від 25.04.2013р. №154 о/с [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, згідно ст.64 п. «є» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Представник позивача в судовому засіданні, позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити. Відповідач та його представник, кожен окремо, в судовому засіданні позов заперечили з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просять відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до наказу №210 о/с від 03.08.2006р. ректора Львівського державного університету внутрішніх справ /а.с.3/, [PERSON] зараховано на І курс факультету економічної безпеки. Між Львівським державним університетом внутрішніх справ в особі ректора [PERSON], Головним управлінням МВС України в особі начальника [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України /а.с.4-5/. Відповідно до п.п.2.3.2, 2.3.3., 2.3.5 даного договору, Дзюба зобов’язався не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в органах внутрішніх справ та відпрацювати за посадою, на яку призначений замовником не менше трьох років. Згідно п.2.3.6 вказаного договору, [PERSON] зобов’язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов’язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Наказом №154 о/с від 25.04.2013р. начальника ГУ МВС України у Львівській області /а.с.6/, [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «є» (за порушення дисципліни). Згідно ст.526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов’язковим до виконання сторонами. Згідно довідки-розрахунку №835 від 09.10.2013р., витрати пов’язані з навчанням у Львівському державному університеті внутрішніх справ [PERSON] за серпень 2006 – липень 2010р. складають 15016,67 грн. /а.с.7/. Таким чином, враховуючи вищенаведене, беручи до уваги ту обставину, що відповідач не виконав взяті на себе зобов’язання, зокрема не відпрацював 3 роки на призначеній посаді в органах внутрішніх справ та не дотримався службової дисципліни, при цьому повністю розуміючи наслідки такого звільнення, тобто тим самим відповідач відмовився від подальшого проходження служби, натомість позивач повністю виконав свої зобов’язання за вказаним договором, а тому дотримуючись засад справедливості та розумності, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та позов слід задоволити.

Outcome: approved