Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

19 листопада 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виділення частки майна. В обґрунтування позову зазначив, що з 09.08.2002 року по 07.11.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У даному шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. 28 січня 2011 року відповідачем [PERSON] за рахунок їх спільних коштів було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на квартиру зареєстроване на її імя. У період з січня 2011 року по вересень 2012 року вони спільно проживали у квартирі, він є зареєстрованим у житлі і на сьогодення. Просить визнати зазначену нерухомість обєктом їх спільної сумісної власності, визнавши за ним право власності на ? її частку. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в ході судового розгляду заперечували проти позову, пояснюючи, що до розірвання шлюбу між ними існувала усна домовленість про залишення ним належної частки квартири їх донці. З квартири позивач виїхав у жовтні 2012 року, плату за комунальні послуги та інші платежі не здійснював. На протязі останніх пяти років позивач не працював, заробітку не мав. У 2007 році вони позичили грошей з метою оформлення документів моряка та його направлення у рейс. Заробіток, який мав позивач, перераховувався на банківських картковий рахунок, проте вона не мала права її використовувати. Гроші, які привозив з рейсу, витрачав на алкогольні напої, розраховувався з боргами, після чого тривалий час не працював. Грошові кошти на придбання квартири позивачем не вносились. З цих підстав просили відмовити у задоволенні позову. У судове засідання відповідач та її представник не прибули, будучи повідомленим про час місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомили, заяв про відкладення слухання справи не надали. Таким чином, суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутність відповідача та її представника. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Матеріалами справи та наданими поясненнями встановлено, що у період з 09.08.2002 року по 07.11.2012 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАГС Орджонікідзевського РУЮ міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 213. Згідно із інформаційною довідкою № 1987492, наданою Реєстраційною службою Маріупольського МУЮ в Донецькій області від 04.04.2013 року, квартира [ADDRESS] на праві призваної власності зареєстрована на імя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 28 січня 2011 року за реєстровим № 276. Отже, зважаючи на ту обставину, що право власності [PERSON] на спірну нерухомість виникло у період зареєстрованого із [PERSON] шлюбу, дане майно в сенсі положень ст. 60 СК України є обєктом права їх спільної сумісної власності. При цьому суд вважає неспроможними посилання відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] на тривалу відсутність у позивача [PERSON] заробітку за час перебування у шлюбі, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів з цього приводу ними в ході судового розгляду справи не надано. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Наявність шлюбного договору між сторонами як і домовленості щодо володіння, користування і розпорядження спільно набутим майном, судовим розглядом не встановлена. Підсумовуючи наведене, суд, виходячи з презумпції права спільної сумісної власності подружжя та засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частку спірної квартири, задовольнивши тим самим по суті предявлений позов. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати з оплати судового збору в розмірі 321,90 гривень. На підставі ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved