Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, який обґрунтував тим, що 21 липня 2005 року між ним та відповідачем був укладений договір без номеру, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки.Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Дотепер відповідач свої обов'язки виконує неналежно, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 30983 грн.54 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов, суду пояснив, що відповідач отримав картку з кредитним лімітом, користувався нею, отримував кошти та повертав, договір щороку лонгується, тому строк позовної давності не може застосовуватися, оскільки договір діє до теперішнього часу. Відповідач заперечував проти позову та наполягав на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача. Суду пояснив, що строк дії кредитного ліміту один рік, на картці було зазначено дату, до якої вона діє, після чого він не звертався до банку з проханням видати нову картку, про порушення прав банку банк дізнався в березні 2006 року, коли з відповідача були стягнуті відсотки за прострочку платежу. Останній платіж по кредиту був 11.07.2008 року і з того часу ні позивач, ні відповідач не вчиняли ніяких дій , тому строк сплинув 12 липня 2011 року. Оскільки сплинув строк за основним зобов'язанням, то позовна давність спливла до додаткової вимоги. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 21 липня 2005 року [PERSON] підписав заяву про отримання кредитної картки, з кредитним лімітом 5000 гривень, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 3,0% на місяць із розрахунку 360 днв на рі. Стро дії кредитного ліміту: відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] порушив вимоги кредитного договору. В зв'язку з чим станом на 31.07.2013 року виникла заборгованість в сумі 30983 грн.54 коп., яка складається з наступного: 6898 грн.68 коп. - заборгованість за кредитом, 22133 грн. 26 коп.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1451 грн.60коп. - штраф (процентна складова). Відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами - щомісячними платежами по 7% від суми заборгованості, та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Відповідно до розрахунку суми заборгованості останній платіж по договору - заборгованість по процентах, було здійснено [PERSON] в липні 2008 року, тому строк для банку сплинув 12 липня 2011 року, а з позовом він звернувся 19 серпня 2013 року. Згідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги - стягнення неустойки. Враховуючи наведене, беручи до уваги таку письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач порушив вимоги щодо позовної давності для звернення до суду.

Outcome: dismissed