Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, витрат на відрядження та моральної шкоди. В обґрунтування свої позовних вимог позивач вказав, що 17 травня 2010 року його було прийнято на роботу до дочірнього підприємства ПАТ «Мостобуд» - «Мостобудівельний загін № 112» водієм 1 класу. 25 травня 2011 року вказане підприємство було реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112». Через систематичні затримки із виплати заробітної плати 14 липня 2012 року він звільнився із вказаного підприємства за власним бажанням відповідно до ст.. 38 КЗпП України. Проте при звільненні з ним не було проведено розрахунку із заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку. Станом на день звільнення борг із заробітної плати складав 4 тисячі 773 гривні 64 копійки. Оскільки його робота була пов'язана з вахтовим методом роботи, йому повинні були нараховуватися та виплачуватися добові витрати на відрядження. Такі витрати йому були нараховані, але не виплачені в наступних розмірах: 2 тисячі 400 гривень за 2011 рік та 6 тисяч 300 гривень за 2012 рік. Його спроби отримати довідку про стан заборгованості по заробітній платі успіху не мали ні в день звільнення, ні в інші дні довідка йому видана не була.09 січня 2013 року він письмово звернувся до директора ТОВ «Мостобудівельний загін № 112». Вказана заява була отримана відповідачем 16 січня 2013 року, проте відповіді на його заяву немає до даного часу. Таким чином, заборгованість із виплати заробітної плати складає за його розрахунками 13 тисяч 473 гривні. Розрахунок він робив, виходячи з довідки про середню заробітну плату від 02 серпня 2012 року № 128 та виписки по його заробітній карті. Строк заборгованості складає 12 місяців. Позивач вказує, що невиплатою заробітної плати в строк порушено ст.. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розміру підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки № 128 від 02 серпня 2012 року його середня заробітна плата складала 73 гривні 07 копійок. Таким чином йому має бути виплачена середньомісячна заробітна плата в наступних розмірах: - липень 2012 року - за 12 робочих днів - 846 гривень 84 копійок - серпень 2012 року - за 23 робочі дні - 1 тисяча 680 гривень 61 копійка - вересень 2012 року - за 20 робочих днів - 1 тисяча 461 гривня 40 копійок - жовтень 2012 року - за 23 робочі дні - 1 тисяча 680 гривень 61 копійка - листопад 2012 року - за 22 робочі дні 1 тисяча 607 гривень 54 копійки - грудень 2012 року - за 21 робочий день 1 тисяча 534 гривні 47 копійок - січень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисячу 680 гривень 61 копійку - лютий 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисячу 461 гривень 40 копійок - березень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисячу 534 гривні 47 копійок - квітень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисяча 607 гривень 54 копійки - травень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисяча 680 гривень 61 копійок - червень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисяча 461 гривня 40 копійок - липень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисяча 680 гривень 61 копійка Таким чином, виплата середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку склала 19 тисяч 936 гривень 11 копійок. Крім того, відповідно до ст.. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. Протягом липня 2012 року - липня 2013 року сумарний індекс інфляції склав 100, 6%. Відповідно індексація за вказаний період повинна скласти 808 гривень 42 копійки. Також позивач вказав на те, що невиплатою заробітної плати та добових витрат на відрядження йому була завдана моральна шкода, пов'язана зі стресовим станом через неможливість матеріально забезпечити родину. Більше того, перебуваючи у відрядженнях на об'єктах, які будувались ТОВ «Мостобудівельний загін № 112», він був змушений витрачати кошти родини на придбання продуктів харчування, що також приводило до почуття вини перед дружиною та дітьми.. неможливість забезпечити родину призводило до постійного психологічного напруження, роздратованості. Постійні відмови у видачі довідки про стан заборгованості свідчать про зверхнє ставлення адміністрації підприємства до нього як до людини і до працівника, а тому завдану йому моральну шкоду він оцінює в 7 000 (сім тисяч) гривень. Для отримання будь-яких відомостей щодо нарахованої заробітної плати він був вимушений звернутися до Управління Пенсійного фонду України у Броварському районі Київської області з заявою про надання відомостей про розмір сплаченого на його ім'я єдиного соціального внеску та розміру заробітної плати, з якого він обраховувався, проте відповідь не дає можливості встановити саме суму невиплаченої заробітної плати. А тому, позивач вважає, що захистити своє конституційне право на оплату праці, він може лише в судовому порядку і просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю на його користь заборговану заробітну плату в розмірі 4 тисячі 773 гривень 64 копійки, заборгованість із виплати добових витрат на відрядження в сумі 8 тисяч 700 гривень, індексацію втрати частини заробітної плати в сумі 808 гривень 42 копійки, моральну шкоду, завдану невиплатою заробітної плати в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень, середньомісячну заробітну плату за час затримки повного розрахунку по заробітній платі в сумі 19 тисяч 936 гривень11 копійок. На адресу суду позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку в розмірі 25 тисяч 033 гривні 01 копійка, виходячи з наступного: - липень 2012 року - за 12 робочих днів - 846 гривень 84 копійок - серпень 2012 року - за 23 робочі дні - 1 тисяча 680 гривень 61 копійка - вересень 2012 року - за 20 робочих днів - 1 тисяча 461 гривня 40 копійок - жовтень 2012 року - за 23 робочі дні - 1 тисяча 680 гривень 61 копійка - листопад 2012 року - за 22 робочі дні 1 тисяча 607 гривень 54 копійки - грудень 2012 року - за 21 робочий день 1 тисяча 534 гривні 47 копійок - січень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисячу 680 гривень 61 копійку - лютий 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисячу 461 гривень 40 копійок - березень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисячу 534 гривні 47 копійок - квітень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисяча 607 гривень 54 копійки - травень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисяча 680 гривень 61 копійок - червень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисяча 461 гривня 40 копійок - липень 2013 року - за 12 робочих днів - 1 тисяча 680 гривень 61 копійка - серпень 2013 року - за 22 робочі дні - 1 тисяча 607 гривень 54 копійки - вересень 2013 року - за 21 робочий день - 1 тисяча 534 гривень 47 копійок - жовтень 2013 року - за 23 робочі дні - 1 тисяча 680 гривень 61 копійка - листопад 2013 року - за 9 робочих днів - 657 гривень 63 копійки. Інші заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» надіслав на адресу суду заперечення на позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, витрат на відрядження та моральної шкоди, відповідно до яких із позовними вимогами заявленими [PERSON] не погоджується частково у зв'язку з наступним. При розрахунку середнього заробітку за час затримки при звільненні позивачем була допущена помилка, а саме невірно визначеній кількості днів затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 8 Розділу IV Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 14 липня 2012 року [PERSON] був звільнений з посади водія 1 класу. При цьому звернення позивач до суду датоване 23 липня 2013 року. Таким чином, з урахуванням кількості робочих днів в період з липня 2012 року по липень 2013 року, кількість днів затримки розрахунку при звільненні складає 205 днів. Отже, середній заробіток за час затримки при звільненні становить 14 тисяч 976 гривень 35 копійок (205 х 73,07). Таким чином, заборгованість перед позивачем по виплаті середнього заробітку за час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку становить 14 тисяч 976 гривень 35 копійок, а тому, представник відповідача не погоджується із заявленою позивачем сумою в розмірі 19 тисяч 936 гривень 11 копійок. Також, представник відповідача, вважає, що позовну заяву можна задовольнити лише частково у зв'язку з необґрунтованістю вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 гривень з наступних підстав. Позивач пропрацювавши на посаді водія 1 класу у ТОВ «Мостобудівельний загін №с 112» ніяк не міг зазнати вказаних у позовній заяві тяжких моральних та душевних страждань у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, які б позбавили його можливості реалізації своїх здібностей та призвели до психологічного напруження, роздратованості. Позивач не надав суду жодних доказів в обґрунтування своїх заявлених позовних вимог щодо завданої відповідачем моральної шкоди, а саме в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди. В даному випадку, наявність моральної шкоди, завданої позивачу діями підприємства - роботодавця є недоведеною. Також є недоведеними і наявність причинного зв'язку між такою шкодою і протиправними діями, а також вини відповідача у заподіянні такої шкоди. Оскільки позивачем не доведено завданої моральної шкоди, то і відповідно ступінь провини відповідача відсутній або є мінімальним. Також, представник відповідача просить суд при винесенні рішення врахувати, що ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» є підприємством з будівництва, реконструкції та ремонту мостів, шляхопроводів, естакад та інших об'єктів, серед яких є такі, які мають важливе значення для держави. Замовниками з будівництва цих об'єктів є держава та органи місцевого самоврядування в особі державних та комунальних підприємств. Державні замовлення є єдиним джерелом прибутків у діяльності ТОВ «Мостобудівельний загін № 112», а тому несплата державою виконаних робіт тісно пов'язана із невиконання ним подальших платежів. Тривалий час державні та комунальні підприємства не розраховувалися з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» за окремі етапи вже виконаних робіт, тому обставини несвоєчасної виплати заробітної плати не залежать від ТОВ «Мостобудівельний загін № 112». Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить суд відмовити частково у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні у розмірі 19 тисяч 936 гривень 11 копійок, оскільки належна сума стягнення перерахована ПАТ «Мостобуд» і складає 14 тисяч 976 гривень 35 копійок, відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 7 000 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON], вимоги, заявлені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача, ТОВ «Мостобудівельний загін № 1120», в судове засідання не з'явився, проте подав на адресу суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає частково з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву, надісланих на адресу суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 17 травня 2010 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу до дочірнього підприємства ПАТ «Мостобуд» - «Мостозагін № 112» водієм 1 класу. 25 травня 2011 року вказане підприємство було реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний № 112». Через систематичні затримки із виплати заробітної плати 14 липня 2012 року [PERSON] звільнився із вказаного підприємства за власним бажанням відповідно до ст.. 38 КЗпП України. Проте при звільненні з ним не було проведено розрахунку із заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку. Станом на день звільнення борг із заробітної плати складав 4 тисячі 773 гривні 64 копійки. Оскільки його робота була пов'язана з вахтовим методом роботи, йому повинні були нараховуватися та виплачуватися добові витрати на відрядження. Такі витрати йому були нараховані, але не виплачені в наступних розмірах: 2 тисячі 400 гривень за 2011 рік та 6 тисяч 300 гривень за 2012 рік. Його спроби отримати довідку про стан заборгованості по заробітній платі успіху не мали. Ні в день звільнення, ні в інші дні довідка йому видана не була. Також позивач вказав на те, що невиплатою заробітної плати та добових витрат на відрядження йому була завдана моральна шкода, пов'язана зі стресовим станом через неможливість матеріально забезпечити родину, перебуваючи у відрядженнях на об'єктах, які будувались ТОВ «Мостобудівельний загін № 112», він був змушений витрачати кошти родини на придбання продуктів харчування, що також приводило до почуття вини перед дружиною та дітьми, неможливість забезпечити родину призводило до постійного психологічного напруження, роздратованості. А тому, позивач вважає, що захистити своє конституційне право на оплату праці, він може лише в судовому порядку і просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю на його користь заборговану заробітну плату в розмірі 4 тисячі 773 гривень 64 копійки, заборгованість із виплати добових витрат на відрядження в сумі 8 тисяч 700 гривень, індексацію втрати частини заробітної плати в сумі 808 гривень 42 копійки, моральну шкоду, завдану невиплатою заробітної плати в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень, середньомісячну заробітну плату за час затримки повного розрахунку по заробітній платі в сумі 25 тисяч 033 гривні 01 копійка. Зазначене підтверджується : копією трудової книжки [PERSON] (а.с.7), копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.8), копією довідки про середню заробітну плату (дохід) № 128 від 02 серпня 2012 року (а.с.9), довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії [NUMBER] (а.с.21), ордером (а.с.20), довіреністю (а.с.35), копією довідки про заборгованість заробітної плати станом на 10 жовтня 2013 року (а.с.37). Частина 1 статті 38 КЗпП України, передбачає, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В порушення вимог ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України відповідачем в день звільнення [PERSON] не було проведено розрахунок по заробітній платі, а саме не виплачено заробітну плату [PERSON] за травень та липень 2012 року в сумі, що складає 5 тисяч 294 гривні 03 копійки, що підтверджується довідкою про заборгованість заробітної плати станом на 10 жовтня 2013 року, наданою суду відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів № 100 від 08 лютого 1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки № 128 від 02 серпня 2012 року про середню заробітну плату (дохід), виданої ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» [PERSON] його середньоденна заробітна плата складала 73 гривні 07 копійок Період затримки виплати належної [PERSON] заробітної плати - з 15 липня 2012 року по18 грудня 2013 року. При обрахуванні середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд виходить з наступного. З 15 липня 2012 року по 18 грудня 2013 року пройшло 362 робочі дні: - липень 2012 року (з 15 липня 2012 року) - 12 робочих днів - серпень 2012 року - 22 робочі дні - вересень 2012 року - 20 робочих днів - жовтень 2012 року - 23 робочі дні - листопад 2012 року - 22 робочі дні - грудень 2012 року - 21 робочий день - січень 2013 року - 21 робочий день - лютий 2013 року - 20 робочих днів - березень 2013 року - 20 робочих днів - квітень 2013 року - 22 робочі дні - травень 2013 року - 19 робочих днів - червень 2013 року - 18 робочих днів - липень 2013 року - 23 робочі дні - серпень 2013 року - 21 робочий день - вересень 2013 року - 21 робочий день - жовтень 2013 року - 23 робочі дні - листопад 2013 року - 21 робочий день - грудень 2013 року (по 25 грудня 2013 року) - 18 робочих днів Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 26 тисяч 816 гривня 69 копійок: 73 гривні 07 копійок (середньоденна заробітна плата) х 367 (кількість робочих днів в періоді затримки розрахунку). Порядок організації роботи за вахтовим методом регулює спільна постанова Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях, Секретаріату ВЦРПС і Міністерства охорони здоров'я СРСР «Про затвердження Основних положень про вахтовий метод організації робіт» від 31 грудня 1987 р. № 794/33-82. Можливість її застосування на території України врегульована постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 р. № 1545-ХІІ. Згідно із Загальними положеннями додатка 1 до Постанови № 794/33-82, вахтовий метод роботи - особлива форма організації робіт, заснована на використанні трудових ресурсів поза місцем їхнього постійного проживання, коли не може бути забезпечене щоденне повернення працівників до місця постійного проживання або якщо працівники витрачають понад три години на день для того, щоб дістатися на роботу і з роботи. Додаток 2 до Постанови № 794/33-82 містить перелік підприємств, організацій та об'єктів, на яких може застосовуватися вахтовий метод організації робіт, серед яких організації, безпосередньо зайняті на будівництві і реконструкції автомобільних доріг. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер» від 31 березня 1999 р. № 490 підприємства, установи, організації самостійно встановлюють надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, у розмірах, передбачених колективними договорами або за погодженням із замовником. Граничні розміри надбавок (польового забезпечення) працівникам за день не можуть перевищувати граничні норми витрат, установлених Кабінетом Міністрів України для відряджень у межах України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» від 23 квітня 1999 р. № 663. Проте вимога позивача про стягнення на його користь з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» добових витрат на відрядження в сумі 8 700 гривень, не обґрунтована, жодних доказів на її підтвердження позивачем суду не надано, а тому суд, вважає її такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 34 Закону України «Про заробітну плату», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Протягом липня 2012 року - грудня 2013 року сумарний індекс інфляції склав 101,2 %. Відповідно індексація за вказаний період повинна скласти 385 гривень 33 копійки: ((26 816, 69 грн + 5 294,03 грн) /100 *1,2). Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. При цьому, вірно визначив розмір моральної шкоди у відповідності до вимог ст. 237-1 КЗпП України, виходячи із того, що порушення прав позивача призвело до його моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що не проведення розрахунку по заробітній платі в день звільнення позивача суттєво порушило його життєві зв'язки, змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, призвело до нервових переживань, все це спричинило моральні страждання. Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А тому, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, приходить до висновку, що в цій частині позов слід задовольнити частково на суму 2 000 гривень, яку стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати державного збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 324 гривні 96 копійок за позовні вимоги майнового характеру, та 229 гривень 40 копійок за вимогу про стягнення моральної шкоди. Згідно із нормами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. На підставі наведеного та

Outcome: partial