Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-07 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до Новопразької селищної ради про визнання права в порядку спадкування та встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Позов мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON], який є батьком позивача. За життя [PERSON] розпочав будівництво приватного будинку на законних підстав, на підставі Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, дозвіл на виконання будівельних робіт та технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду. Однак при видачі документів помилково зазначено ім'я «[PERSON]», а необхідно «[PERSON]», тому позивач просить встановити факт, що дійсно свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР видане на ім'я [PERSON] належить саме [PERSON]; визнати за [PERSON], [INFO] право забудовника на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], яке належало померлому [INFO] [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином, але надали письмові заперечення в яких вказали, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 03.04.2010 року [PERSON] народилася [INFO] має батька - [PERSON], матір - [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03.08.1983 року. Дозвіл №10 на виконання будівельних робіт по спорудженню індивідуального жилого будинку з надвірними будівлями на присадибній ділянці [ADDRESS] на землях, виділених загальними зборами колгоспників колгоспу ім. Леніна, 26.05.1975 року надав виконавчий комітет Олександрійської районної ради депутатів, а також видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах, де зазначено, що забудовник [PERSON]. Згідно ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Стаття 125 Земельного кодексу України вказує, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Суд дійшов висновку, що розпочали будівництво приватного будинку на законних підставах, так як земельна ділянка була відведена для будівництва, але не був прийнятий в експлуатацію та правовстановлюючий документ на зазначене домоволодіння відсутній. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для визнання права забудовника. Належність Дозвілу №10 на виконання будівельних робіт по спорудженню індивідуального жилого будинку з надвірними будівлями на присадибній ділянці [ADDRESS] на землях, виділених загальними зборами колгоспників колгоспу ім. Леніна, 26.05.1975 року; свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах; технічного паспорту - [PERSON] підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та збігом прізвища, по батькові і дати народження в інших документах з документом належність яких просить встановити позивач, зокрема показом свідків [PERSON] та [PERSON], а також свідоцтвом про смерть [PERSON]. Згідно ст. ст. 256, 257 ЦПК України, справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, розглядаються в судовому порядку, а також встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються судовим порядком, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів, чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти. Таким чином, позовну вимогу слід задоволити. Лист №253/2-31 від 04.03.2011 року завідуючої Олександрійської районної державної нотаріальної контори, який надсилався [PERSON] підтверджує той факт, що позивач звернулася до нотаріуса щодо вирішення питання оформлення спадщини, але правовстановлюючих документів на будинок немала. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність будинку спадкодавцу та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно нотаріус вірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки спадкодавець за життя не оформив право власності та не забезпечив його державної реєстрації, вирішити питання визнання права власності на зазначений будинок у встановленому законом позасудовому порядку, визначеному главою 89 ЦК України, неможливо, тому воно підлягає судовому розгляду. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Судом встановлено, що обставини, викладені в позові відповідають дійсності та підтверджені документальними доказам. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] належали за життя права та обов'язки забудовника житлового будинку, а тому, права і обов'язки можуть переходити до позивача, яка є рідною донькою померлого. Згідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Суд дійшов висновку, що позивач захищає порушене право у такий спосіб, у даному випадку позивач є добросовісним учасником цивільних правовідносин. Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. Встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини. Які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 10 ЦПК України вказує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, що позивач, зазначені обставини у позовній заяві довела, чим виконала вимоги ст. 10 ЦПК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved