Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ПАТ «Азовські мастила і оливи», про стягнення сум, належних йому при звільненні, в тому числі заборгованості із заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні посилаючись на те, що з 29.09.2000 року він на підставі наказу №84 від 28.09.2000 року працював на різних посадах на ВАТ «Азовські мастила і оливи», який з 19.07.2011 року відповідно до наказу Фонду державного майна України перейменовано в ПАТ «Азовські мастила оливи». На підставі наказу №11 від 12.02.2013 року його було звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. При звільнені з ним не проведено остаточний розрахунок. Суми, що відносяться до фонду оплати праці (заробітна плата), в розмірі 9154 грн. при звільненні йому до теперішнього часу не сплачені. Посилаючись на ст.47, 116, 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 25.02.2013 року в розмірі 1645,08 грн. (12 днів затримки розрахунку х 137,09 грн. середньоденної заробітної плати). Позивач [PERSON] в судове засідання не з’явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с.15). Представник відповідача ПАТ «АЗМОЛ» в судове засідання не з’явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.14), заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому суд на підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. У зв’язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач 29.09.2000 року на підставі наказу №84 від 28.09.2000 року був прийнятий на роботу на ВАТ «АЗМОЛ», який відповідно до наказу №1085 від 19.07.2011 року Фонду державного майна України перейменовано в Публічне акціонерне товариство «АЗМОЛ», і працював на різних посадах. 12.02.2013 року на підставі наказу №11 від 12.02.2013 року позивач звільнився з підприємства за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, що підтверджується світлокопією трудової книжки (а.с.7-9). З письмових доказів слідує, що підприємство на час розгляду справи не розрахувалося повністю з позивачем з виплати заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідок ПАТ «АЗМОЛ» №61/2360 від 16.07.2013 року та №61/2361 від 16.07.2013 року, заборгованість із виплати заробітної плати [PERSON] за період з 01 листопада 2012 року по 30 червня 2013 року становить 9154 грн. (а.с.4, 6). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вищенаведеної сум задовольнити. Також з позовної заяви вбачається, що на день звільнення – 12.02.2013 року, і по день звернення до суду з цим позовом в порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України, з позивачем не проведено кінцевий розрахунок із заробітної платі тому він просить стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день працевлаштування на іншу роботу 25.02.2013 року в розмірі 1645,08 грн. (137,09 грн. х 12 днів). Відповідно до довідки, виданої відповідачем, середньоденна зарплата [PERSON] складала 137,09 грн. (а.с.5). Оскільки сума середнього заробітку повинна нараховуватися шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, а відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв’язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи – по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, суд приходить до висновку, що вимоги трудового законодавства щодо строків проведення остаточного розрахунку відповідачем були порушені, отже позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 12 робочих днів, підлягає задоволенню в межах заявленої позивачем суми в розмірі 1645,08 грн. за період часу з 12.02.2013 року по 28.02.2013 року включно. Враховуючи, що позивач згідно п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, він на підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в сумі 229,40 грн..

Outcome: partial