Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

20.08.2013 року представник Приватної виробничо-комерційної фірми «Інтерекспрес» звернуася з позовом до суду до відповідачів, у якому з урахуванням уточнень просив суд визнати державний акт на земельну ділянку недійсним, скасувати його та визнати договір купівлі-продажу недійсним, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачами в момент вчинення оскаржуваного договору не були додержані вимоги ч. 2 та 5 ст. 203 ЦК України, а також тим, що державний акт на право власності на землю був виданий органом, який не мав на це законних повноважень. Представник позивача у судове засідання зявився, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання зявився, у задоволені позову просив відмовити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи сповіщалася належним чином. Треті особи у судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Пиватна виробничо-комерційна фірма "Інтерекспрес" є користувачем (титульним власником) земельної ділянки загальною площею 1, 97 га., за адресою: територія Таїровської селищної ради біля меморіального комплексу « 411 - ї батареї» на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ОД-18 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № Р-287/1-96 з цільовим призначенням під садівництво та обслуговування житлових будинків, наданого відповідно до розпорядження Овідіопольскої районної адміністрації № 472 від 15 липня 1996 року. Однак кадастровий номер вказаній земельній ділянці присвоєний не був. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. В процесі поновлення фінансово - господарської діяльності ПВКФ "ІНТЕРЕКСПРЕС» було прийнято рішення про реєстрацію земельної ділянки загальною площею 1, 97 га., за адресою: територія Таїровської селищної ради біля меморіального комплексу « 411 - ї батареї». На замовлення ПВКФ «ІНТЕРЕКСПРЕС» ДП «Одеський науково-дослідним інститутом землеустрою» була розроблена технічна документація на земельну ділянку. 27.06.2013 року ПВКФ «ІНТЕРЕКСПРЕС» надало заяву до Управління Держземагенства у м. Одесі про реєстрацію земельної ділянки площею 1,97 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням № РВ-5100022042013 було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру на підставі наявного перетину земельних ділянок: 5110136900:42:022:0011, 5110136900:42:022:0012, 5110136900:42:022:0006, 5110136900:42:022:0007, 5110136900:42:022:0013. Відповідно до відповіді на запит №01-5-07/3713 від 29.07.2013 року, земельна ділянка за кадастровимномером №5110136900:42:022:0007 належить гр. [PERSON]. Відповідно до відповіді №1-5-07/37869 від 06.08.2013 року право власності на земельну ділянку (кадастровий номер №5110136900:42:022:0007) за адресою:[ADDRESS], [PERSON] отримала на підставі Постанови Київського районного суду м. Олесн від 07.11.2007 року по справі № 2-а-911/2007 року. В ході судових засідань було встановлено, що вказаним рішенням суд визнав за [PERSON] право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, загальною площею 999,94 кв.м.. яка розташована за адресою:[ADDRESS]. 10 грудня 2007 року на підставі вищезазначеного судового рішення гр. [PERSON] Управлінням земельних ресурсів у м. Одеса був виданий державний акт на право власності на спірну земельну ділянку- серії ЯЕ № 676427, актовий запис № 010750502121 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, на права постійного користування землею, договорів оренди. 23 грудня 2010 року Одеським апеляційним адміністративним судом в результаті розгляду апеляційної скарги Одеського міського управління земельнихресурсів ОМР на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2007 року по справ: № 2-а-911/2007 року прийнято постанову, відповідно до якої Постанову Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2007 року було скасовано, провадження по справі в частині позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку - закрито, а у задоволенні позовних вимог про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними - відмовлено. В Постанові Одеського апеляційного адміністративного суду зазначено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] вибула з власності територіальної громади всупереч приписам діючого законодавства. Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, 30 квітня 2009 року гр. [PERSON] продала земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], гр. [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 30 квітня 2009 року зареєстрованого в реєстрі за № 686 Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. Відповідно до ч.І та ч.2 ст. 132 ЗК України діючої на момент укладання оскаржуваного договору, угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються також угоди про перехід права власності на земельну ділянку підтягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно п. «А» ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права пасяості на земельну ділянку за такою угодою. Частиною 6 ст. 126 ЗК України встановлює, порядок реєстрації права власності на земельну ділянку: при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другоюцієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагатн для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею. Однак, незважаючи на укладання договору купівлі-продажу від 30 квітня 2009 року зареєстрованого в реєстрі за № 686 Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] згідно якого [PERSON] продала земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], гр. [PERSON], остання в свою чергу не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку. Тому у суду є всі підстави ввжати, шо оскаржуваний договір був укладений, але має бути визнаней недійсним з наступних підстав. Пункт 5 Постанови Пленуму ВС України від 6 листопада 2009 року, №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В звязку з тією лбставиною, що гр. [PERSON] з моменту укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], протягом 4 років не зареєструвала своє право власності на вказану земельну ділянку, тобто не має наміру створити правові наслідки для себе, як для власника, то є підстави вважати, що вказаний правочин являється фіктивним та був укладений для затягування можливих судових процесів. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 234 ЦК Ккраїни, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. В свою чергу фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно до ч. 2 ст. 152 Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи викладене, а також положення того, що дане судове рішення, у разі набуття ним законної сили, є підставою для скасування державної реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №676427, суд вважає за можливе задовольнити уточнені позовні вимоги частково. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial