Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №SUXRRX10980035 від 17.05.2007 року (далі Договір) в сумі 34398 гривень 67 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник, яким є відповідач, повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Договором, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Але відповідач умови Договору належним чином не виконує, тому станом на 28.03.2013 року має заборгованість у розмірі 34398 гривень 67 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом 1639 гривень 20 копійок; заборгованості по процентам за користування кредитом 9438 гривень 83 копійок; заборгованість по комісії за користування кредитом 442 гривні 60 копійок; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за Договором 20763 гривні 82 копійки; а також штрафів штрафу (фіксована частина) 500 гривень та штрафу (процентна складова) 1614 гривень 22 копійки. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с.47). Відповідачу [PERSON] судова повістка надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, але була повернута до суду по закінченню терміну зберігання. Тому, відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року за №1618-ІV (далі - ЦПК України) суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином. (а.с.44, 45). В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про поважність причини неявки суду не повідомив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.47), судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із розрахунку заборгованості за Договором станом на 28.03.2013 року вбачається, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 34398 гривень 67 копійок, яка складається із: - заборгованості за кредитом 1639 гривень 20 копійок; - заборгованості за відсотками 9438 гривень 83 копійок; - заборгованості з комісії 442 гривні 60 копійок; - заборгованості з пені 20763 гривні 82 копійки; - штрафу (фіксована частина) 500 гривень; - штрафу (відсоток від суми заборгованості) 1614 гривень 22 копійки. (а.с.4,5). Із заяви Позичальника №SUXRRX10980035 вбачається, що її 17.05.2007 року підписано [PERSON] та представником Банку про видачу позивачу строкового кредиту у сумі 1639 гривень 20 копійок. Кредит видано на строк 10 місяців по 17.03.2008 року включно. (а.с.6, 7). Відповідно до положень пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ (далі Закон №1023-ХІІ), споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Крім того, із вищезазначених документів вбачається, що [PERSON] було надано саме споживчий кредит, оскільки мета отримання кредиту у Договорі не зазначена, а також, кредит відповідачем отримано як фізичною особою. Згідно п.7 ч.13 ст.11 Закону №1023-ХІІ, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. До вимоги, заявленої позивачем, застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV (далі ЦК України), тривалістю у три роки. Договором кредиту, укладеним між сторонами, не передбачено збільшення позовної давності відповідно до положень ст.259 ЦК України. Суд не бере до уваги Умови надання кредиту фізичним особам (а.с.8-26), оскільки останні були складенні після 29.07.2009 року, що вбачається із п.1 цих Умов і суду не надано документів, які підтверджують, що про ці Умови надання кредиту фізичним особам повідомлено відповідача. Виходячи з приписів ч.1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Незважаючи на те, що відповідач почав порушувати умови договору ще з червня 2007 року, взагалі припинивши вносити платежі по кредиту, суд вважає, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати 17 березня 2008 року, до якого повинен був бути повністю погашений кредит. В звязку з викладеним строк позовної давності за вимогою про стягнення боргу за кредитним договором сплив 18 березня 2011 року. В той час як позивач звернувся до суду лише 17 квітня 2013 року. Згідно із ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності суду не надано, а тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того судом враховується, що позивач з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності з наведенням поважності причин його пропуску до суду не звертався. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі - ЦПК України) в звязку з відмовою у позові не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed