Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15.04.2011 року між ПАТ "Акцент-банк" та [PERSON], було укладено кредитний договір № А337СС9GТ20019. Відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 9700 гривень із виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості, строком до 14.04.2014 року. Відповідач станом на 15.07.2013 року порушив умови кредитного договору і має заборгованість, яка складає 39178,02 грн. із них: по кредиту 8916,98 грн.., заборгованість по відсотках 12,9 грн..; по штрафах 500 грн. та 1841,81 грн., по пені 24608,33 грн.; по комісії 3298 грн. У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути із відповідачки зазначену суму заборгованості по кредитному договору, а також судовий збір у розмірі 391,78 грн. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року позов ПАТ «Акцент Банк» задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Акцент Банк»: заборгованість по кредиту 8916,98 гривень, несплачені проценти 12,9 гривень, судові витрати 229,4 гривень. У задоволенні інших позовних вимог товариству відмовлено Не погодившись із рішенням суду, товариство подало апеляційну скаргу, в якій посилалося на порушення судом норм матеріального права - відсутність правових підстав для застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені та штрафів, а також не врахування умов договору. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду необхідно частково скасувати із наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.04.2011 року між ПАТ "Акцент-банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № А337СС9GТ20019, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 9700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», складає між нею та банком кредитно-заставний Договір, підтверджується підписом відповідачки у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 15.07.2013 року позивачем була нарахована заборгованість у розмірі 39178,02 грн. яка складається з наступного: 8916,98 грн. - заборгованість за кредитом; 12,9 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3298 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 24608,33 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1841,81 грн. - штраф (процентна складова). Як вбачається з розрахунку заборгованості, який був наданий позивачем, сума коштів, яку відповідач отримав перевищує суму коштів, яку позивач просить суд стягнути перевищує у чотири рази суму коштів, які відповідачка отримала, що явно не відповідає принципу співрозмірності, розумності та справедливості. Згідно ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Як вбачається з матеріалів справи, сума основного боргу та проценти за користування наданими відповідачці коштів складає 8929,88 грн., тобто ця сума не може бути зменшена відповідно до діючого законодавства, в іншій частині вона може бути зменшена за наявності підстав передбачених ст. 551 ЦК України. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачка отримала в Банку вказаний кредит для термінового лікування своєї малолітньої дитини, життя якої знаходилося в безпеці, що підтверджується наданими нею письмовими доказами, спочатку сплачувала отриманий кредит та у зв'язку із важким матеріальним становищем перестала в подальшому це робити. З доводів позивача, викладених в позовній заяві вбачається те, що Банк надав відповідачці грошові кошти у розмірі 9700 грн., а бажає отримати від відповідача вже 39178,02 грн. Суд вважав, що доводи відповідачки, висловлені нею в судовому засіданні щодо часткового визнання позовних вимог позивача знайшли своє підтвердження, а тому заявлений позов частково не відповідає вимогам закону, зокрема ст.11, ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Однак позивач всупереч вимогам ст. 1055 ЦК України позивач взагалі не укладав з відповідачем ніякого кредитного договору у розумінні Цивільного Кодексу України. Суд вважав безпідставними посилання позивача на те, що заява позичальника № А337СС9GT20019 ним вважається як кредитний договір. Відповідно за змісту вказаної заяви, замість кредитного договору, який повинен бути, як кожен договір узгоджений та підписаний сторонами, позивач надав Умови. Відповідач вважав, що, надані позивачем до позову Умови, ні є належним доказом по справі, ні є Кредитним договором, а є тільки яким - то невідомим документом, в якому не підписано жодного аркуша про те, що відповідач був ознайомлений з його текстом і що він узгоджений. Тому нарахована на підставі вказаних Умов замість Кредитного договору в розумінні ЦК України, пеня у розмірі 24608,33 грн. на суму боргу 8916.98 грн., тобто в 3 рази більше суми основного боргу, не відповідає наданим доказам та вимогам закону. І тому у цій частині позов не підлягає задоволенню. Тому суд вважав за необхідне із урахуванням ступеню виконання зобов'язання боржником, майнового стану відповідачки, яка не працює, будь - яких джерел доходу не має, має на утриманні малолітню дитину, вихованням та утриманням якої займається одна, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, задовольнити позовні вимоги частково, а саме: у розмірі основного боргу та процентів за користування грошима у розмірі 8929,88 грн.. З урахуванням наданих сторонами доказів, суд вважав необхідним в частині стягнення з відповідачки заборгованості по комісії, пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань та штрафів відмовити у задоволенні позову в зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Але не можна погодитись із висновками суду в частині оцінки укладеного договору, підстав відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по комісії, пені, та штрафах, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства та обставинам у справі. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що заява про надання кредиту від 15.04.2011 року, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг; відкриття та ведення рахунку по кредиту не суперечать вимогам законодавства, а тому цей правочин породжує для позичальника обов'язок повернення кредиту. Заява підписана позичальником, і не спростована нею належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст.57-60,64 ЦПК України. При видачі кредиту банком не порушені вимоги ст.ст.47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» щодо умов кредитування. Відповідно до п.5.5 Умов та правил надання банківських послуг сторонами встановлений термін позовної давності по кредитному зобов'язанню - 5 років. Згідно заяви позичальника від 15.04.2011 року передбачено термін погашення кредиту до 14.04.2014 року. Позивач звернувся до суду із позовом 27 серпня 2013 року, тобто до спливу строку виконання зобов'язання і ще до початку перебігу строку позовної давності, відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України. Право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань, передбачено п.3.3.7 Умов та правил надання банківських послуг, та не суперечить положенням ч.2 ст.1050 ЦК України. За таких обставин із відповідачки належить стягнути заборгованість по сплаті комісії за користування кредитом, пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання, та штрафи, відповідно до вимог ст.ст.550,551 ЦК України, п. п. 5.1 -5.5 Умов та правил надання банківських послуг, заяви позичальника. Згідно наданого банком розрахунку, який не спростовувала відповідачка, розмір комісії складає 3298 гривень, штрафи на загальну суму 2341 гривню 81 копійку (фіксована частина - 500 гривень, процентна складова -1841,81 гривень), а тому ці суми підлягають стягненню у повному обсязі. Крім того, банком заявлена до стягнення сума пені - 24 608,33 гривень, яка перевищує суму заборгованості по кредиту та процентах майже у три рази. Відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи що розмір неустойки перевищує суму заборгованості по кредиту та процентах майже у три рази, а також те, що сам кредитор не вживав заходів щодо їх зменшення, а суми комісії та штрафів підлягають стягненню у повному обсязі, у зв'язку із чим суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково, зменшивши розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язання до 500 гривень, відповідно до вимог ч.3 ст.551, ч.2 ст.616 ЦК України. Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно частково скасувати, на підставі ст. 309 ЦПК України, задовольнивши частково позов про стягнення комісії, пені, та штрафів.

Outcome: partial