Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

06.08.2013р. до Ленінського районного суду м. Луганська надійшла позовна заява [PERSON] до Луганської обласної дитячої туберкульозної лікарні та виконуючого обов'язки головного лікаря Луганської обласної дитячої туберкульозної лікарні про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та поновлення на роботі, в обґрунтування якої позивачка зазначила, що згідно наказу № 55-4 від 13.11.2008р. вона була прийнята до Луганської обласної дитячої туберкульозної лікарні на посаду медсестри стаціонару з випробувальним терміном на 1 місяць, а відповідно до наказу № 62 від 03.12.2008р. прийнята на вказану посаду за безстроковим трудовим договором. Наказом від 21.05.2013р. позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі ст. 147 КЗпП України за неточне виконання всіх призначень лікуючого лікаря, внаслідок чого виникла загроза життю і здоров'ю хворої дитини. [PERSON] вважає, що її було безпідставно притягнуто до відповідальності, оскільки їй не пояснили в чому саме полягало неправильне виконання призначення лікаря. 19.06.2013р. згідно наказу № 59 позивачці було оголошено догану за відсутність систематичного контролю за станом дитячих передач, перевірки передач, щодо недопущення прийому продуктів, заборонених для передач, відстеження термінів придатності передач, їх чистоти і своєчасного викидання зіпсованих продуктів. Позивачка вважає вищевказане стягнення безпідставним, оскільки відповідачем не було конкретизовано, у чому саме полягає допущений проступок. Наказом від 21.06.2013р. позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі ст. 147 КЗпП України за залишення без нагляду 3річної дитини. [PERSON] вважає, що вона не може нести відповідальність за вищевказаний проступок, оскільки керівництвом лікарні були створені умови, за яких вона не мала можливості належним чином виконувати свої обов'язки, зокрема, одночасно обслуговувати два пости. Наказом відповідача № 40-к від 22.07.2013р. позивачку було звільнено з займаної посади на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов'язків. Посилаючись на вказані вище обставини позивачка просила суд визнати накази відповідача № 54 від 21.05.2013р. № 59 від 19.06.2013р. та № 61 від 21.06.2013р. незаконними та поновити її на займаній посаді медсестри стаціонару Луганської обласної дитячої туберкульозної лікарні, а також стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4040,82грн. та відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 5000грн. В судовому засіданні позивачка заявлений нею позов підтримала та просила суд задовольнити його у повному обсязі з вищенаведених підстав. Вказала про фальшування відповідачем доказів вчинених дисциплінарні порушень, вчинення тиску на співробітників. Представник Луганської обласної дитячої туберкульозної лікарні в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечував посилаючись на безпідставність її вимог, обґрунтованість та законність наказів відповідача. Зауважив про те, що жодних письмових пояснень стосовно допущених нею дисциплінарних проступків під час службових розслідувань цих фактів, позивачка надати не змогла. 16.09.2013р. від відповідачки [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. У вказаній заяві відповідачка проти позову [PERSON] заперечувала посилаючись на законність та обґрунтованість наказів відповідача про накладення на позивачку дисциплінарних стягнень та про її звільнення. Третя особа про час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, однак у судове засідання не прибула та в порушення вимог ст. 77 ЦПК України про причини своєї неявки суду не повідомив. За вказаних обставин та з врахуванням приписів ст. 169 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення сторін, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], та дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Луганської обласної дитячої туберкульозної лікарні та виконуючого обов'язки головного лікаря Луганської обласної дитячої туберкульозної лікарні про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодуванням моральної шкоди не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки, [PERSON] було прийнято на роботу до Луганської обласної дитячої туберкульозної лікарні на посаду медсестри стаціонару з випробувальним терміном на 1 місяць згідно наказу № 55-4 від 13.11.2008р., а відповідно до наказу № 62 від 03.12.2008р. вона була прийнята на вказану посаду на постійну роботу (а.с. 6). 05.04.2013р. [PERSON] було подано службову записку на ім'я головного лікаря лікарні про висунуті на її адресу вимоги з боку завідуючої відділенням про виконання службових обов'язків без засобів захисту (а.с. 17). Відповідно до висновків службових розслідувань від 15.04.2013р. та від 30.04.2013р. було встановлено факт неналежного виконання позивачкою службових обов'язків щодо забезпечення контролю за станом дитячих передач (а.с. 80-81). 30.04.2013р. на адресу головного лікаря лікарні матір'ю хворої дитини - [PERSON] було подано скаргу на дії позивачки щодо неналежного виконання нею призначення лікаря та перевищені дози ліків (а.с. 60). Наказом відповідача від 30.04.2013р. № 53/3 було створено комісію для розслідування фактів, що викладені в скарзі метрі дитини [PERSON] на дії позивачки (а.с. 58). Актом від 30.04.2013р. комісія посвідчила факт відмови позивачки від письмових пояснень (а.с. 64). 30.04.2013р. позивачкою відповідачеві було надано службову записку в якій [PERSON] зазначила про належне виконання нею призначень лікаря (а.с. 65). Згідно до акту та висновків службового розслідування, протоколу розгляду скарги було встановлено факт неналежного виконання позивачкою службових обов'язків щодо виконання призначення лікаря та перевищення дози ліків для хворої дитини [PERSON] 11.08.2012р.н. та внесено клопотання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності (а.с. 61-63). Випискою з протоколу засідання профкому ЛОДТБ від 17.05.2013р. підтверджується погодження зазначеною профспілковою організацією подання про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с. 124). Наказом від 21.05.2013р. № 54 позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі ст. 147 КЗпП України за неточне виконання всіх призначень лікуючого лікаря, внаслідок чого виникла загроза життю і здоров'ю хворої дитини (а.с. 10). Актом від 21.05.2013р. співробітниками лікарні було посвідчено факт ознайомлення позивачки з вищевказаним наказом (а.с. 57). Наказом відповідача від 11.06.2013р. № 58адм. (а.с. 69) було створено комісію для розслідування факту невиконання позивачкою своїх службових обов'язків, що були викладені в докладній [PERSON].(а.с. 72). Згідно до акту та висновків службового розслідування було встановлено факт неналежного виконання позивачкою службових обов'язків щодо забезпечення систематичного контролю за станом дитячих передач, перевірки передач, щодо недопущення прийому продуктів, заборонених для передач, відстеження термінів придатності передач, їх чистоти і своєчасного викидання зіпсованих продуктів та внесено клопотання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності (а.с. 70-71). Факти неналежного виконання позивачкою вищевказаних обов'язків підтвердили своїми письмовими поясненнями бухгалтер [PERSON] (а.с. 74), мол. медсестри буфетниці [PERSON] (а.с. 75), медичної сестри [PERSON] (а.с. 76). Актом від 30.04.2013р. комісія посвідчила факт відмови позивачки від письмових пояснень (а.с. 77). Випискою з протоколу засідання профкому ЛОДТБ від 14.05.2013р. підтверджується погодження зазначеною профспілковою організацією подання про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с. 126). 19.06.2013р. згідно наказу № 59 позивачці було оголошено догану за відсутність систематичного контролю за станом дитячих передач, перевірки передач, щодо недопущення прийому продуктів, заборонених для передач, відстеження термінів придатності передач, їх чистоти і своєчасного викидання зіпсованих продуктів (а.с. 9). Актом від 21.06.2013р. співробітники лікарні посвідчили факт ознайомлення позивачки з вищевказаним наказом (а.с. 68). Наказом відповідача № 60адм від 19.06.2013р. (а.с. 82) було створено комісію для розслідування фактів, викладених в доповідній завідуючої відділенням [PERSON] щодо неналежного виконання обов'язків та залишення без догляду хворої дитини (а.с. 83). Згідно висновку та акту службового розслідування було встановлено факт неналежного виконання позивачкою своїх обов'язків, яке виразилось в залишенні без догляду пацієнта [PERSON] 2010р.н. внесено клопотання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності (а.с. 84-85). Вказаний факт підтвердили своїми докладними та пояснювальними медична сестра [PERSON] (а.с. 87), [PERSON] (а.с. 88). Факт залишення [PERSON] 2010р.н. без догляду за зачиненими дверима позивачка підтвердила своєю службовою запискою від 17.06.2013р., в якій пояснила свої дії неможливістю одночасного виконання службових обов'язків на трьох постах (а.с. 86). Випискою з протоколу засідання профкому ЛОДТБ від 21.06.2013р. підтверджується погодження зазначеною профспілковою організацією подання про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с. 125). Наказом від 21.06.2013р. № 61 позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі ст. 147 КЗпП України за залишення без нагляду 3-річної дитини (а.с. 8). Актом від 21.06.2013р. співробітники лікарні посвідчили факт ознайомлення позивачки з вищевказаним наказом (а.с. 79). 21.06.2013р. [PERSON] було подано заяву на адресу голови профспілкового комітету про роз'яснення суті порушень, за які її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 16). 26.06.2013р. [PERSON] було подано заяву на ім'я головного лікаря лікарні про неналежні умови праці щодо одночасного обслуговування двох постів, у зв'язку з чим позивачка вказала про відсутність в неї можливості забезпечити безпеку дітей (а.с. 18). Згідно до наказу в.о. головного лікаря Луганської обласної дитячої туберкульозної лікарні від 22.07.2013р. № 40-к позивачку було звільнено за ст. 40 п. 3 КЗпП України за систематичне невиконання без поважної причини своїх посадових обов'язків, покладених на неї Посадовою інструкцією сестри медичної стаціонару, встановлених наказами № 54 від 21.05.2013р., № 59 від 19.06.2013р. № 61 від 21.06.2013р. (а.с. 7). Актом від 22.07.2013р. співробітники лікарні посвідчили факт ознайомлення позивачки з вищевказаним наказом та її відмову від підпису про ознайомлення та від отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення (а.с. 93). Згідно супровідного листа відповідача від 22.07.2013р. № 141, опису вкладеного до цінного листа та фіскального чеку від 23.07.2013р., повідомлення про вручення кореспонденції від 24.07.2013р. позивачку було повідомлено про її звільнення та надісланої на її адресу трудову книжку та копію наказу про звільнення (а.с. 52-54). 31.05.2013р. та 25.07.2013р. позивачка зверталась зі скаргами на дії керівництва та робітників лікарні на адресу прокурора Луганської області та вказувала про неналежні умови праці та порушення її трудових прав з боку відповідача (а.с. 12-15). Матеріали справи не містять відомостей про результати розгляду вищевказаний скарг прокуратору Луганської області. Відповідно до повідомлення голови комісії з трудових спорів від 04.09.2013р. № 1, [PERSON] в комісію з трудових спорів не зверталась (а.с. 105). 22.05.2013р. співробітниками ЛОДТБ на ім'я директора департаменту охорони здоров'я Луганської облдержадміністрації на дії позивачки було подано скаргу, в якій вони зазначили про непрофесійні дії [PERSON] та чисельні конфлікти в колективі (а.с. 131). Згідно до повідомлення від 12.06.2013р. за вих. № 03/КЛ-740 та акту комісійного розгляду колективного звернення від 06.06.2013р. департамент охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації встановив недоліки в трудовій діяльності позивачки стосовно невиконання нею вимог наказу МОЗ України № 184 від 26.07.1999р.; № 798 від 21.09.2010р., правил ДСанПін 2.7.00-07 (а.с. 132-134). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р., у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. З врахуванням вищевказаного та приймаючи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини суд визнає, що дисциплінарні стягнення на позивачку було накладено в передбачені ст. 148 КЗпП України строки та з дотриманням передбаченого ст. 149 КЗпП України порядку. Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р. за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Судом встановлено, що позивачку було звільнено за невиконання тих обов'язків, які були покладені на неї її посадовою інструкцією (а.с 113-118) та правилами внутрішнього трудового розпорядку ЛДТЛ (а.с. 107-112), за наявності раніше накладених стягнень за невиконання цих обов'язків без поважних причин, які не втратили юридичної сили за давністю. Зазначаючи про необґрунтованість наказів відповідача та про невідповідність викладених в них відомостей дійсним обставинам, позивачка мала надати суду докази, які б спростовували висновки службових розслідувань відповідача та інших наданих ним матеріалів, однак обмежилась викладенням власних міркувань щодо правомірність своїх дій та посиланням на непідтверджені факти фальшування відповідачем доказів та вчинення тиску на співробітників лікарні. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Свого вищевказаного процесуального обов'язку позивачка не виконала та належних доказів в підтвердження обставин, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог суду не надала. За вказаних обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та поновлення її на роботі, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що під час судового розгляду справи факти порушень трудових право позивачки свого підтвердження не знайшли, суд також визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: approved