Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи служба у справах дітей Савранської районної державної адміністрації та орган опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради, про відібрання малолітнього [PERSON] у відповідача та повернення його матері відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 6 червня 2011 року, яке набрало законної сили 17 червня 2011 року, оскільки її спроби забрати дитину були марними. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позов, та зазначили, що в квітні 2010 року відповідач викрав дитину з дитячого садка і до теперішнього часу утримує сина в м.Одесі за своїм місцем проживання, навіть після прийняття судом рішення не повертає його. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову посилаючись на те, що позивачка вела неправильний спосіб життя, за дитиною не доглядала, не піклувалася, оскільки син має серйозні проблеми зі здоров'ям, порушення мовних вад, потребує навчання в спеціалізованому закладі, який відсутній на території Савранського району, крім того не може жити в родині з чужим чоловіком та його родичами, а повинен жити в сім'ї батька та рідних дідуся та бабусі. Представники третіх осіб в засідання не з'явилися і з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача та їх представників, суд приходить до наступного висновку. Як видно з матеріалів справи 6 червня 2011 року Суворовським районним судом м.Одеси було прийнято рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], зацікавлена особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання місця проживання малолітньої дитини з батьком та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Савранської районної державної адміністрації Одеської області про місце проживання малолітньої дитини з матір'ю. Відповідно до вказаного рішення, яке набрало законної сили 23 листопада 2011 року, позов [PERSON] залишено без задоволення, а зустрічний позов [PERSON] задоволено повністю, визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], [INFO], яка проживає в [ADDRESS]. Судом встановлено, що з 29 квітня 2010 року дитина проживала з батьком, відповідачем по справі і його батьками в м.Одесі, після набрання вказаним вище рішенням законної сили відповідач не повернув сина позивачці і заперечує проти його проживання з матір'ю у зв'язку тим, що позивач не здійснює належного догляду не стежить за здоров'ям дитини і люди, з якими має проживати дитина, чужі для неї і не будуть так відноситися до сина як до рідного. Однак, такі доводи відповідача в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження оскільки після прийняття рішення позивач взагалі була позбавлена можливості доглядати за сином, так як він знаходився у батька. Відповідно до вимог частин 1 та 2 ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно з нормами ч.1,2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Приймаючи до уваги вказані норми, враховуючи прийняте рішення, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та законними. Відповідачем не представлено доказів, що попереднє місце проживання [ADDRESS] створюватиме реальну небезпеку для життя та здоров'я дитини, або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам, тобто судом не встановлено підстав, по яким дитина не може бути повернута до матері. Крім того, згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114,7 грн., сплачений позивачкою при зверненні до суду. Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України рішення в частині відібрання дитини у відповідача та повернення її позивачу підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved