Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

У липні 2012 року позивач прокурор Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON], де третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 23 березня 2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір дарування ? частини квартири [ADDRESS]. Вказаний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі під № 222. Позивачка [PERSON] вказує на те, що договір дарування укладений нею у такому стані, коли вона не усвідомлювала своїх дій. Таким чином позивач прокурор Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська в інтересах [PERSON] просить суд визнати недійсним договір дарування укладений між останньою та відповідачем [PERSON] 23 березня 2012 року. Представник позивача - прокурори Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська позов підтримав та просив його задовольнити. В судове засідання 05 вересня 2013 року представник позивача прокурори Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська не зявився, надавши заяву з проханням залишити позов без розгляду. [PERSON] заперечувала проти залишення позову без розгляду та наполягала на подальшому розгляді справи. В судове засідання 28 жовтня 2013 року представник позивача прокурори Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська та [PERSON] не зявилися, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки його мати [PERSON] мала намір укласти договір дарування ? частини квартири та при укладенні договору розуміла свої дії та керувати ними. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що при укладенні договору [PERSON] розуміла значення своїх дій, не тільки підписала договір, а й писала заяви власноруч. Крім того, заздалегідь до укладення договору дарування приходила до нотаріуса і мала намір саме подарувати синові свою частку в квартирі. В судове засідання 28 жовтня 2013 року третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] не зявилася, надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає, або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 березня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування ? частини квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під № 222. Майно квартира [ADDRESS] передана в дар [PERSON] та до тепер знаходиться у його власності та користуванні. Суд не може погодитися із доводами [PERSON] та представника позивача прокурори Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська про те, що в момент укладення договору дарування [PERSON] не усвідомлювала свої дії, оскільки доказів цим обставинам суду не надано, тоді як відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України обов'язок доведення цих обставин покладено саме на позивача. Крім того, за клопотанням прокурора по справі була призначена стаціонарна психолого-психіатрична експертиза відносно [PERSON] Згідно висновку експертизи від 16 травня 2013 року [PERSON] хронічним стійким психічним розладом на момент складання договору дарування, а саме 23 березня 2012 року не страждала та в теперішній час не страждає, може керувати своїми діями та розуміти їх значення. Таким чином, на підставі вищевикладеного, позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed