Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-22 00:00:00

В серпні 2013 року до Подільського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] (надалі за текстом позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначав, що 01.08.1987 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від даного шлюбу сторони дітей не мають. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, крім того вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання призначене на 23.10.2013 року не зявилась, участь представника не забезпечила, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 10). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 01.08.1987 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 31.07.2013 року, серія [NUMBER], видане виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 39 (а.с. 3). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного. Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам позивача, суд дійшов висновку про те, що збереження сімї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved