Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним договору дарування, укладеного 16 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4991. Свої вимоги мотивує тим, що їй та її чоловіку належала квартира [ADDRESS], яку за згодою [PERSON] почали будувати у 1978 році. У 1991 році помер її свекор [PERSON] і за збігом обставин у томуж році її сім'ї надали житло по [ADDRESS] в м. Біла Церкв, оскільки вона перебувала на квартирному обліку. Після померлого [PERSON] залишалось спадкове майно, яке складалось з 1/3 частини житлового [ADDRESS] в м. Біла Церква. Після смерті [PERSON] спадщину ніхто не прийняв, оскільки її чоловік тяжко захворів, а його [PERSON], на той час перебував в місцях позбавлення волі. У 2000 році зі згоди [PERSON] та [PERSON] у кваритрі [ADDRESS] м. Біла Церква тимчасово почала проживати [PERSON] зі своєю родиною. У 2011 році [PERSON], який є співвласником будинку № 26 почав оформляти спадщину свого брати [PERSON] Звернувшись до нього за допомогою з приводу отримання допомоги з питань узаконення частини будинку[ADDRESS], яку вона з чоловіком будувала, їй стало відомо, що вказана квартира належить [PERSON]. Просила суд визнати недійсним договір дарування серії ВАВ № 144377, укладеного 16 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4991 та зобов'язати [PERSON] повернути безпідставно набуте майно, що скаладається з прибудови розміром 11,6 квадратних метрів, розміром 16,0 квадратних метрів, загальною площею 27, 60 квадратних метрів, що знаходяться за адресою [ADDRESS] Київської області [PERSON]. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала. Просила відмовити в задоволенні позову повністю у зв'язку з йог онеобгрунтовансытю та безпыдставныстю. КП КОР "Білоцерківське МБТІ" про день та час розгляду справи повідомлено належним чином, про причини неявки представника в судове засідання не повідомило. Представник Білоцерківської міської ради Київської області згідно доручення Адамішин Артем Станіславович надав до суду письмові заперечення в яких просив в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], КП КОР "Білоцерківське МБТІ", третя особа: Білоцерківська міська рада Київської області про повернення безпідставно набутого майна та визнання договору дарування частково недійсним відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування, одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Як встановлено судом, [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частину жилого будинку під [ADDRESS] з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами. Згідно п. 2 даного Договору вищезазначена частина жилого будинку належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 10 жовтня 2002 року за реєстром № 5-3739, зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 14 жовтня 2002 року у реєстровій книзі № 37 за реєстром № 3756. Будинок в цілому має розмір загальної площі 112,2 кв.м., зазначений на плані літерою "А", і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: погріб "В/пд", вбиральня "Е", вбиральня ".Д.", огорожа. Відповідно до п. 4 договору дарування від 16 жовтня 2002 року право власності у [PERSON] на дарунок виникає з моменту нотаріального посвідчення договору дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. В той же час, судом не встановлено порушень сторонами вимог ст. 203 ЦК України на момент укладення 16 жовтня 2002 року договору дарування 1/3 частини жилого будинку під [ADDRESS] з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами. Так, судом встановлено та не спростовується сторонами той факт, що волевиявлення учасників правочину [PERSON] та [PERSON] на передачу безоплатно належної [PERSON] часттини будинку у власність [PERSON] та прийняття останньою у дар частини квартири було вільним і відповідало їх волі. Договір дарування частини будинку на момент його укладення не суперечив цивільному законодавству, був вчинений у формі, встановлений законом, нотаріально посвідчений та спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, а саме, безоплатну передачу [PERSON] 1/3 частини жилого будинку під [ADDRESS] з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами [PERSON]. Позивач [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що спірна частина будинку була набута у власність [PERSON] на підставі договору дарування, спростовуються матеріалами справи. Так, згідно договору дарування [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частину жилого будинку під [ADDRESS] з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами. Згідно п. 2 даного Договору вищезазначена частина жилого будинку належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 10 жовтня 2002 року за реєстром № 5-3739, зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 14 жовтня 2002 року у реєстровій книзі № 37 за реєстром № 3756. Будинок в цілому має розмір загальної площі 112,2 кв.м., зазначений на плані літерою "А", і розташований на земельній ділянці з такими надвірними спорудами: погріб "В/пд", вбиральня "Е", вбиральня ".Д.", огорожа. . Посилання позивача, що [PERSON] [PERSON] було подаровану спірну частину будинку, доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України позивачем не підтверджено. Договір дарування гаражу укладено відповідно до вимог чинного законодавства та підстав про визнання його недійсним позивач суду не надала та не довела під час розгляду справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили, що дійсно [PERSON] будувала разом зі своїм покійним чоловіком спірну частину будинку, але після отримання квартири переїхала проживати до останньої, приходить до висновку, що обґрунтування позовних вимог позивача є недоведеними та спростовуються матеріалами справи, а отже суд не бере до уваги посилання позивача на ці обставини та приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Суд також вважає, що позивач не пропустила строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed