Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що у травні 2012 року у неї виникла необхідність отримати довідку форми № 3, на що їй, паспортистами ЖЕК № 1, було повідомлено, що в березні 2012 року вона була виписана з квартири [ADDRESS] на підставі заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 2-4869/2008 року від 06.08.2008 року, яке підроблене, на підставі якого її було виписано з квартири [ADDRESS]. Вважає, що її було виписано всупереч її волі та приватизовано квартиру без її участі. У зв'язку чим вона була вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження № 1-2-10 від 02 квітня 2012 року в частині посвідчення права власності за померлим [PERSON] на квартиру [ADDRESS], визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності. У вересні 2012 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] про визнання права на квартиру на підставі добросовісного придбання. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.10.2012 року було об'єднано в одне провадження справу № 2 - 1838 року за позовом [PERSON] до комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та справу № 1003/14611/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" про визнання правана квартиру на підставі добросовісного набувача. У лютому 2013 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] про визнання права на квартиру на підставі добросовісного придбання. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2013 року було об'єднано в одне провадження справу № 2 - 1838 року за позовом [PERSON] до комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та справу № 1003/14611/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" про визнання правана квартиру на підставі добросовісного набувача та [PERSON] до [PERSON], комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" про визнання права на квартиру на підставі добросовісного набувача. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити їх в повному обсязі з підстав, вказаних в позові. В задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] просив відмовити у зв'язку з їх безпідставністю та необгрунтованстію. Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради служба приватизації державного житлового фонду свого представника до суду не направило. Надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. [PERSON], його представник [PERSON] не згодні з позовними вимогами [PERSON], прохають відмовити в задоволенні позову, суду пояснили, що вказану квартиру [PERSON] купив у [PERSON], який придбав вказану квартиру у власника [PERSON]. Право власності на вказану квартиру оформив в комунальну підприємстві Білоцерківської міської ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації». Вважає, що він є добросовісним набувачем вказаної квартири, оскільки йому не були відомі обставини на які посилається [PERSON] на момент укладення договору купівлі - продажу квартири з [PERSON]. Просили суд задовольнити позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та визнати його та [PERSON] добросовісними набувачами. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не згоден з позовними вимогами [PERSON], так як він набув квартиру на законних підставах, уклавши договір купівлі - продажу квартири з [PERSON], яка в подальшому була продана на підставі договору купівлі - продажу [PERSON]. Вважає, що він та [PERSON] є добросовісними набувачами спірної квартири, оскільки їй не були відомі обставини на які посилається [PERSON] на момент укладення договору купівлі - продажу квартири з [PERSON] . Просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] та його вимоги та визнати його та [PERSON] добросовісними набувачами. Свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає в будинку [ADDRESS]. Спілкувалась з [PERSON] періодично зустрічались, оскільки у квартирі де проживав [PERSON] знаходились її особисті речі. За три місяці до дня смерті вона припинила спілкуватись з останнім. У зв"язку з необхідністю отримати довідку про склад сім'ї, вона звернулась до ЖЕКу, де їй паспортисти повідомили, що її знято з реєстрації за колишнім місцем проживання. Представниками ЖЕКу було надано для ознайомлення копію рішення суду, не оригінал. В подальшому вона звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з заявою про перегляд заочного рішення. Проте, як було встановлено, рішення такого Білоцерківським міськрайонним судом не приймалось, справа в провадженні суду не перебувала. Матеріали з даного приводу були направлені до прокуратури м. Біла Церква для проведення перевірки. Чи хворів чоловік туберкульозом їй не було відомо. З [PERSON] з 1996 року, тобто з моменту розлучення не проживала у спірній квартирі, підтримувала стосунки з [PERSON], оскільки в квартирі залишились її особисті речі. Рішення суду яким її визнано такою, що втратила право користування житловою площею не відомо чи скасовано. До правоохоронних органів з приводу зникнення її особистих речей з квартири [ADDRESS] вона не зверталась. Комунальних послуг не сплачувала, участі в утриманні квартири не приймала. Про те, що [PERSON] хворів і помер в протитуберкульозному диспансері їй стало відомо лише після смерті останнього. Свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає в будинку [ADDRESS]. Працює паспортистом в ЖЕК № 1. Працювала паспортистом ЖЕК № 4. На початку січня 2012 року до ЖЕКу приходив [PERSON] з приводу приватизації спірної квартири. Кур'єр з ЖЕКу № 1 прийшов забрав карточки форми А, про кількість прописаних осіб квартирі [ADDRESS]. В кінці 2012 року вказані форми було повернуто до ЖЕКу № 4, з яких вбачалось, що вказана квартира була приватизована на підставі рішення виконкому. Рішення суду не передавалось до ЖЕКу № 4. Знаттям з реєстрації осіб, які були зареєстровані в квартирі вона не займалась. Випискою у вказаній квартирі займалась [PERSON], яка працювала на посаді старшого паспортиста. Особовий рахунок на [PERSON] було оформлено у 2012 році. До [PERSON] особовий рахунок було оформлено на матір померлого. Свідок [PERSON] пояснила суду, що хто забирав, передавав карточки форми А до ЖЕКу № 1 вона не пам'ятає. Рішення суду надане [PERSON] викликало у неї сумніви, у зв'язку з чим, вона направила повторно останнього до Білоцерківського міськрайонного суду для того, що б вказане рішення було належним чином завірене. Оригіналу рішення в житлово - експлуатаційній конторі не зберігалось, так як, оригінал необхідний був лише для того, що б передати начальнику паспортного столу [PERSON], який після вивчення документів зняв копію рішення, де в кутку поставив свій підпис. Оригінал рішення в житлово - експлуатаційній конторі не зберігався, [PERSON] не надавався. Свідок [PERSON] дала аналогічні покази показанням свідка [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює в агентстві нерухомості «Престиж». З [PERSON] познайомились під час продажу спірної квартири. [PERSON] квартиру продав [PERSON]. Квартира оформлювалась згідно чинного законодавства з оформленням згідно чинного законодавства. Квартира була приватизована на одну особу, тобто на [PERSON]. Як пояснював [PERSON] вказані кошти йому необхідні були для лікування, оскільки він тяжко хворів. Разом з ним під час продажу квартири була присутня його тітка [PERSON], як її прізвище вона не пам"ятає. Гроші передавались [PERSON] особисто. [PERSON] в розмові повідомляв, що в нього сім'ї не має, з дружиною він розлучився коли донька була маленькою, і з того часу вони стосунків не підтримують. Після продажу квартири в [PERSON] виникли проблеми з реєстрацією у придбаній квартирі. Вона особисто бачила рішення суду, яке було надано юристом ЖЕКу, як повідомила остання вона його взяла у паспортиста ЖЕКу. Свідок [PERSON] дав аналогічні покази показанням свідка [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що в серпні 2012 року зателефонував [PERSON] їй і повідомив, що його не реєструють в квартирі [ADDRESS]. Звернувшись до ЖЕКу де їм повідомили, що є припис з міліції, на підставі якого [PERSON] не реєстрували у вказаній квартирі. Їм повідомили, що квартира проблемна, в провадженні суді перебуває справа. Юристом ЖЕКу було надано копію рішення суду, яка знімала з оригіналу. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він дійсно працював на посаді начальника паспортного столу Білоцерківського МВ № 2 ГУ МВС України в Київській області. З приводу зняття з реєстрації [PERSON] пояснив, що всіх обставин справи він точно не пам'ятає. Але виходячи з вимог, які пред'явлись до паспортистів ЖЕКів, йому було надано відповідні форми та рішення суду, яким [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З наданих для ознайомлення матеріалів справи, ствердив, що йому дійсно було надано оригінал рішення, оскільки на копії, яка міститься в матеріалах справи та копіях наданих відділом міграції, у верхньому кутку наявний його підпис, яким він звірив оригінал з копією, тобто перестрахував самого себе. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, покази свідків, дослідивши матеріали перевірки № 6291-12 (ЖРЗПЗ № 814912) від 14.11.2012 року, матеріали перевірки № 8719 (ЖРЗПЗ № 11293) від 22.09.2012 року вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON], комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" про визнання права на квартиру на підставі добросовісного набувача, в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON], комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" про визнання права на квартиру на підставі добросовісного набувача - слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено в судовому засіданні, на підставі розпорядження № 1-2-10 від 02 квітня 2012 року «Про передачу в особисту та спільну власність державних квартир /будинків/ жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян міста» [PERSON] було передано у особисту власність з умовою доплати за надлишкову загальну площу квартиру [ADDRESS]. Згідно свідоцтва № 44272 від 02 квітня 2012 року власником квартири [ADDRESS] був [PERSON]. Так, у 2012 році [PERSON] звернувся до органу приватизації з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] та подав відомості про те, що у квартирі постійно проживає лише він, у зв'язку з чим УЖКГ виконкому Білоцерківської міськради 02.04.2012 р. видало розпорядження № 1-2-10 про передачу квартири в особисту власність [PERSON] та оформило свідоцтво про право власності на вказану квартиру лише на нього. Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. На підставі ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р. № 56 до членів сім`ї наймача, які нарівні з наймачем мають право на приватизацію житла, включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. На підставі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 2012 р. право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за №2482-12 від 19 червня 1992 року, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку). Отже, вбачається, що [PERSON] використав своє законне право на приватизацію квартири [ADDRESS] як особа, що постійно мешкала в цій квартирі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною статтею визначені також і способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України « Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, що виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси». Суд визнає незаконним та скасовує нормативно - правовий акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси». Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статті 392 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позові, закріплюють право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідності до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як встановлено у судовому засіданні, заочне рішення від 06.08.2008 року по цивільній справі № 2-4896/2008 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], ЖЕД - 4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області не виносилося, такий позов до суду не надходив та не розглядався. Ця обставина підтверджується заявою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2012 р., проведеною Білоцерківським МВ ГУ МВСУкраїни в Київській області перевіркою . У зв'язку із цією обставиною заява про перегляд заочного рішення суду не могло бути переглянуто. Таким чином, на час розгляду справи правоохоронними органами не встановлено чи виносилось, чи не виносилися рішення про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування житлом. Не спростовує цей висновок те, що відсутній вирок суду, яким би було встановлено особу, що здійснила підроблення копії рішення, як і той факт, що вказане рішення є підробленим. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] тривалий час не проживала постійно в спірній квартирі, що не заперечувалось останньою в судовому засіданні. Судом було досліджено матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи № № 6291-12 (ЖРЗПЗ № 814912) від 14.11.2012 року із яких було встановлено, що мають місце власноруч викладені пояснення [PERSON], яка підтверджувала факт не проживання її та те, що вона не підтримувала дружніх стосунків з [PERSON] на протязі двох - трьох років. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, в судовому засіданні [PERSON] не доведено, що порушені її права та вони підлягають захисту шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження УЖКГ виконкому Білоцерківської міськради № 1-2-10 від 02.04.2012 р. саме в порядку цивільного судочинства, оскільки спірна квартира у її власності не перебувала та вона у власність її не набувала. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права на квартиру на підставі добросовісного набувача, останні не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до вимог до ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні між [PERSON] та [PERSON] 07.04.2012 року було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2-389. [PERSON] вважає, що пред'явленням [PERSON] позову про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, остання оспорює його право власності, тому він просить визнати його добросовісним набувачем та визнати за ним право на володіння та розпорядження квартирою [ADDRESS]. Така вимога [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на законі. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Такий висновок суду відповідає роз'ясненням, викладеним у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». [PERSON] не пред'явлено позов до [PERSON] про витребування майна, як це передбачено ст. 388 ЦК України. Відповідно й передчасною є вимога про ухвалення судом рішення про визнання [PERSON] добросовісним набувачем, оскільки зазначена обставина може досліджуватися та встановлюватися судом лише при вирішенні спору про витребування майна від добросовісного набувача. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 10.07.2012 року було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2-1186. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст..321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Визнання за [PERSON] право на володіння та розпорядження квартирою [ADDRESS] порушить законні права на володіння та розпорядження квартирою [ADDRESS] [PERSON], який придбав спірну квартиру на підставі відплатного договору купівлі - продажу, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2-1186. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Оскільки право власності [PERSON] на спірну квартиру є похідним, отриманим внаслідок укладення правочину, яким є договір купівлі-продажу, то суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов є передчасним, таким, що не містить вимог про захист порушеного права, і суперечить вимогам статей 3 та 4 ЦПК України, які передбачають захист в судовому порядку лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кожної особи у спосіб, визначений законами України. Крім того, визнання особи добросовісним набувачем не є способом захисту права власності. Способом захисту права власності на нерухоме майно за рішенням суду є визнання права власності на це майно. Саме таке рішення суду підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Згідно ст. 328 ЦК України, відповідно до яких право власності вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Судом же не була встановлена незаконність придбання зазначеної квартири. З огляду на наведе, в задоволені позову слід відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права на квартиру на підставі добросовісного набувача, останні не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до вимог до ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні між [PERSON] та [PERSON] 10.07.2012 року було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Вигівською О.С. та зареєстровано в реєстрі за № 2-1186. [PERSON] вважає, що пред'явленням [PERSON] позову про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, остання оспорює його право власності, тому він просить визнати його добросовісним набувачем та визнати за ним право на володіння квартирою [ADDRESS]. Така вимога [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на законі. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Такий висновок суду відповідає роз'ясненням, викладеним у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». [PERSON] не пред'явлено позов до [PERSON] про витребування майна, як це передбачено ст. 388 ЦК України. Відповідно й передчасною є вимога про ухвалення судом рішення про визнання [PERSON] добросовісним набувачем, оскільки зазначена обставина може досліджуватися та встановлюватися судом лише при вирішенні спору про витребування майна від добросовісного набувача. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст..321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Оскільки право власності [PERSON] на спірну квартиру є похідним, отриманим внаслідок укладення правочину, яким є договір купівлі-продажу, то суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов є передчасним, таким, що не містить вимог про захист порушеного права, і суперечить вимогам статей 3 та 4 ЦПК України, які передбачають захист в судовому порядку лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кожної особи у спосіб, визначений законами України. Крім того, визнання особи добросовісним набувачем не є способом захисту права власності. Способом захисту права власності на нерухоме майно за рішенням суду є визнання права власності на це майно. Саме таке рішення суду підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Крім того. Судом встановлено, що 17.09.2012 року згідно свідоцтва про право власності виданого комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано право власності за [PERSON] право власності [ADDRESS] у відповідності до 4.10 договору купівлі - продажу квартири від 10.07.2012 року на ст.. 182, п. 4 ст. 334 ЦК України, право власності на квартиру у «Покупця», тобто [PERSON] виникає з моменту Державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було відомо про обставини справи, оскільки в матеріалах цивільної справи є заява останнього про ознайомлення з матеріалами цивільної справи за позовом [PERSON] до комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. 07.09.2012 року останнім було подано позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про визнання права на квартиру на підставі добросовісного набувача і лише 17.09.2012 року він зареєстрував право власності на спірну квартиру, за наявних обмежень щодо розпорядження квартирою встановлених ухвалою суду від 13.07.2012 року, яку комунальне підприємство Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» отримало 03.08.2012 року, що підтверджується листом № 1665 від 31.10.2013 року. Згідно ст. 328 ЦК України, відповідно до яких право власності вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Судом же не була встановлена незаконність придбання зазначеної квартири, але було встановлено, що право власності за останнім було зареєстровано вже, тоді коли останньому було відомо про наявні обмеження щодо розпорядження квартирою [ADDRESS] встановлені ухвалою суду від 13.07.2012 року. З огляду на наведе, в задоволені позову слід відмовити. Стаття 10 ЦПК України наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд дійшов висновку, що позов, слід задовольнити повністю.

Outcome: dismissed