Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивачі звернулись в суду з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 06 серпня 2009 року, згідно якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність (купила) земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згоду на укладення договору купівлі - продажу даної земельної ділянки дано і від імені продавця [PERSON], як дружини останнього. Як на підставу своїх позовних вимог позивачі вказують, що продавець [PERSON] ніяких грошових коштів не передавала за купівлю земельної ділянки, земельну ділянку позивачі покупцю не показували, покупця ніколи не знали, не мали наміру продавати земельну ділянку, не готували документи на вчинення право чину, а тільки прийшли до нотаріуса підписати договір навіть не читаючи його, вказують також на те, що земельна ділянка на момент укладення договору не коштувала 32000,00 гривень, вважають , що вище вчинений договір купівлі - продажу земельної ділянки є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином. В судовому засіданні позивачі і їх представник заявлені вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві. Відповідачі та їх представник заявлені позовні вимоги не визнали з підстав того, що договір купівлі-продажу земельної ділянки нотаріально посвідчувався, грошові кошти сплачувались в порядку і в розмірі обумовленому у вказаному правочині, будь-яких порушень діючого законодавства не допущено. Щодо посилання позивачів, що дана земельна ділянка не коштувала 32000,00 гривень і що ці грошові кошти не сплачувались відповідачі вказували на те, що в п.1.3 Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 06 серпня 2009 року зазначено, що відповідно відомостей викладених у висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки видану незалежним експертом [PERSON], 04 серпня 2009 року, експертна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1000 га, яка продається становить 32000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 копійок. Крім цього в п.2.1 вказаного Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 06 серпня 2009 року зазначено, продаж цей вчинено за домовленістю сторін за 32000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 копійок. Покупець сплатила Продавцю цю суму до підписання цього договору. Зазначену в цьому Договорі ціну продажу. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між Сторонами діють цивільні правовідносини. Як видно з позовної заяви датованої 19.07.2012 року позивачами ставиться вимога про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки. Відповідно до керівних роз`яснень п.п.7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними" право чин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.ст.626,627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Аналізуючи дану норму закону, а також викладене вище, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу був укладений за взаємною згодою сторін, відповідає домовленості сторін, викладених в ньому, а тому має виконуватися сторонами. Суд дослідивши всі матеріали справи, докази в розумінні ст.64 ЦПК України зібрані по справі в їх сукупності приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Договір купівлі - продажу земельної ділянки від 06 серпня 2009 року, якій укладено нотаріально свідчить про те, що в дійсності [PERSON] передав у власність (продав) [PERSON] цілу земельну ділянку площею 0,1000 (нуль цілих одна десятитисячних) га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] (два) п1.1. Договору. Кадастровий номер земельної ділянки площею 0,1000 га : 181013600:08:024:0008. Як вказано в Договорі п.1.2. - Земельна ділянка, площею 0,1000 га, належить [PERSON], на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 799603, виданого Житомирським міським управлінням земельних ресурсів 31 жовтня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю - права постійного користування землею, за № 010720901062. В п.1.3. Договору вказано, що відповідно до відомостей, викладених у висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки видану незалежним експертом [PERSON], 04 серпня 2009 року, експертна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1000 га, яка продається, становить 32000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 копійок. Відповідно до диспозиції статті 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - в гривні. П.1.4. Договору зазначено, що відсутність обмежень та земельних сервітутів на земельну ділянку, що відчужується, підтверджується витягом з бази даних автоматизованої системи ведення державного кадастру № 824 від 04.08.2009 року. Щодо суми та порядку розрахунків то в п.2.1. Договору зазначено, що продаж цей вчинено за домовленістю сторін за 32000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 копійок , які Покупець сплатила Продавцю до підписання цього Договору. Зазначену в цьому Договорі ціну продажу Продавець вважає вигідною для себе, реальною та остаточною. ЇЇ розмір не пов`язаний зі збігом якихось важких для нього обставин, повністю його задовольняє. Ніяких матеріальних претензій сторони одна до одної не мають. Відповідно до п. 3.1. цей Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами, нотаріального посвідчення і державної реєстрації відповідно до вимог ст.657 Цивільного кодексу України. Тому викладені обставини в позовній заяві, а саме що Покупець [PERSON] ніяких грошових коштів не передавала за купівлю земельної ділянки, земельну ділянку позивачі покупцю не показували, покупця ніколи не знали, не мали наміру продавати земельну ділянку, не готували документи на вчинення право чину, а тільки прийшли до нотаріуса підписати договір навіть не читаючи його, в а також те, що земельна ділянка на момент укладення договору не коштувала 32000,00 гривень , що вище вчинений договір купівлі - продажу земельної ділянки є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином спростовуються вищенаведеними фактами і тим, що в п.4.1 Договору чітко зазначено, що право власності виникає у Покупця з моменту державної реєстрації прав власності відповідно до вимог чинного законодавства України. В присутності нотаріуса Продавець передав Покупцю документи на право власності, тобто цей Договір Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу земельної ділянки Покупцю. Крім того в п.6.1. Договору вказано Продавець гарантує, що на момент укладення цього Договору відчужувана земельна ділянка нікому не продана, в спорі та під арештом не значиться, а також відсутні будь-які права чи обтяження: - договір не укладається під впливом тяжкої для Продавця обставини або під загрозою ; - усі умови цього Договору відповідають інтересам та дійсним намірам Сторін та узгоджені ними; - земельна ділянка на момент відчуження вільна від будівель і споруд. Сторони підтверджують, що : - вони не визнані недієздатними та необмежені у дієздатності ; - укладення цього Договору відповідає їх інтересам ; - волевиявлення є вільним і усвідомленим ; - умови цього Договору зрозумілі і відповідають дійсній домовленості Сторін ; - цей Договір не приховує іншого право чину і спрямований на реальне настання наслідків , які обумовлені в ньому ; - в тексті цього Договору зафіксовані всі істотні умови стосовно купівлі - продажу земельної ділянки. Згідно п.8.3. Договору зміст ст.ст.214,203,215,651,655,659,662,664,692 Цивільного кодексу України та зміст ст.ст.90,91,п.3 ст.125 Земельного кодексу України, правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна, Сторонам роз`яснено. Відповідно до п.8.4 Договору Продавцю роз`яснено ст.11 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб". Продавцем сплачено 5 % (п`ять відсотків) від доходу, отриманого у зв`язку з продажем цієї нерухомості. Згідно п.8.6. Договору цей Договір складено і підписано у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Один примірник договору зберігається в архіві приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], за адресою : [ADDRESS] для подальшої передачі в державний нотаріальний архів, а другий примірник видається Покупцю. Судом для повного та об`єктивного розгляду справи було витребувано Договір купівлі - продажу земельної ділянки від 06 серпня 2009 року та інші письмові докази від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], оглянуто в судовому засіданні та належним чином завірені копії долучено до матеріалів справи. Доводи позивачів викладених в позовній заяві з посиланням на ст.234 ЦК України, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим право чином не знайшли свого підтвердження. Крім того суд констатує, що при укладанні вказаного Договору купівлі - продажу земельної ділянки суд не вбачає не дотримання ч.1 ст.215 ЦК України, тобто недодержання Сторонами або Стороною в момент вчинення право чину вимог, встановлених частинами 1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках , встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ч.2 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення право чину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст право чину, посвідчу вального напису. Відповідно до ч.3 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановлених ст.203 ЦК України. Згідно ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації. Вказаний Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06 серпня 2009 року зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, про що свідчить витяг № 7585785, номер правочину 3563318, дата нотаріального посвідчення: 06.08.2009, номер в реєстрі нотаріальних дій: 3530, документ посвідчено: Житомирська область, Приватний нотаріус [PERSON], Бланки: ВМІ 861178. Дата і час реєстрації 06.08.2009 року 14:56. Враховуючи вищенаведене, даний правочин вчинено з наміром створення правових наслідків, які обумовлюються цим право чином з додержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення договору в тому числі Сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується тим, що Продавець [PERSON] та [PERSON] особисто в присутності нотаріуса уклали та підписали Договір купівлі - продажу земельної ділянки площею, 0,1000 га (нуль цілих одна тисяча десятитисячних) га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , крім цього згоду на укладання цього Договору надала [PERSON] , як дружина [PERSON]. За змістом ст.655 ЦК України Договір купівлі - продажу є угодою, за якою право власності на майно, що продається, переходить від продавця до покупця за обумовлену плату. Таким чином, власником майна стає особа, для якої це майно придбається та яка сплачує продавцю за нього певну грошову суму (ціну). Договір купівлі-продажу є консенсуальним. Він є відплатним та двостороннім (взаємним). При цьому він має чітко виражену мету, зміст якої полягає у відчуженні майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Згідно ч.3 ст.655 ЦК України Продавцем за договором купівлі-продажу може бути будь-який учасник цивільних відносин (ст.2 ЦК) , який відчужує майно, що знаходиться у його власності ( повному господарському віданні чи оперативному управлінні). Судом встановлено, що [PERSON] вказана земельна ділянка належить на праві власності згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку, а тому суд не вбачає будь-яких порушень, в тому числі ст.ст.203,215,655 на які посилаються позивачі при укладанні договору купівлі продажу вказаної земельної ділянки. Суд також з врахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.7 постанови № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними" від 6 листопада 2009 року звертає увагу на те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Позивачами [PERSON], [PERSON], не вказано правових підстав необхідних для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Обставин, визначених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено, а отже і відсутні підстави для визнання угоди недійсною. Таким чином, судом встановлено, що позивачі у повному обсязі усвідомлювали якій договір укладається та на яких підставах. Із вимогами про тлумачення договору на випадок незрозумілості, які саме істотні умови погоджено сторонами, позивачі не звертались. Суд не вбачає будь-яких правових та законних підстав , які наведені в позовній заяві для визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки за реєстровим номером 3530, якій укладений 06 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], щодо земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1810136600:08:024:0008. У відповідності до ст.203 ЦК України, судом встановлено, що зміст договору купівлі-продажу земельної ділянки не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивачі на момент укладення договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника право чину на момент його укладення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Право чин вчинено у формі, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлено ним. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.57 ЦПК України ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. За ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Враховуючи вищевикладене, вимоги позивачів [PERSON], [PERSON], не підлягають задоволенню за безпідставністю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed