Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою (з урахуванням збільшення позовних вимог) про стягнення із [PERSON] на його користь 54816,68 грн. по відшкодуванню матеріальної шкоди та 300 000 грн. 00 коп. по відшкодуванню моральної шкоди. Ухвалою від 27.12.2013 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди від злочину в частині стягнення моральної шкоди в сумі 300000,00 грн. - закрито. Отже, на розгляді на розгляд суду передано вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 54.816,68 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач постраждав в наслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), винним у якій визнано відповідача. В наслідок ДТП відповідач отримав тілесні ушкодження, в наслідок яких позивач переніс операції. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкода, яка виражається у витратах позивача на лікування. Відповідач перебуває у місцях позбавленні волі, про день час та місце розгляду цієї справи повідомлений належним чином, свою позицію відносно заявлених позовних вимог не висловив. У зв'язку з зазначеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали та відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом достовірно встановлено, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України і призначено йому покарання. Цим же вироком позов [PERSON] задоволено частково та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 58673,70 грн. та моральної шкоди 100000,00 грн., а всього 158673,70 грн. Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2011 року змінювався в частині призначення покарання, а в частині часткового задоволення позову [PERSON] залишено без змін. Вироком Апеляційного суду Київської області від 13.06.2012 року встановлено, що [PERSON] 17.08.2010р. близько 20 години, керуючи по дорученню технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21063», державний номер [NUMBER], зі швидкістю 70 км/год., рухаючись по вул. Незалежності в с. Кожухівка Васильківського району Київської області у напрямку до центра села, в порушення п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, невірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, що позбавило його змоги постійно контролювати рух автомобіля і безпечно керувати ним, наближаючись до пішоходів [PERSON] та [PERSON], котрі рухались назустріч по правому краю його смуги руху один за одним, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на них. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] були заподіяні садна на правій гомілці та перелом медіального виростка великогомілкової кістки, які за ступенем тяжкості згідно висновку судово-медичної експертизи № 546 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. [PERSON] отримав численні садна, рани на обличчі та тілі, переломи кісток лицевого черепа, забій головного мозку, переломи обох стегон, перелом правої великогомілкової кістки, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень згідно висновку судово-медичної експертизи № 525. [PERSON], зупинивши автомобіль, вийшов з нього, та побачив на узбіччі та проїзній частині постраждалих внаслідок вчиненого ним наїзду пішоходів [PERSON] та [PERSON] Усвідомлюючи, що він поставив потерпілих у небезпечний для життя стан, в порушення п.п. 2.10.а, 2.10.б, 2.10.в, 2.10.є, Правил дорожнього руху [PERSON], нехтуючи обов'язком піклуватись про потерпілих, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не з'ясувавши в якому стані перебувають потерпілі, сів до салону свого автомобіля та зник з місця пригоди, намагаючись уникнути відповідальності за вчинений злочин, залишивши останніх у небезпеці. Згідно копій платіжних документів, які містяться в матеріалах цивільної справи, витрати позивача складають 54.816,68 грн. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (хірург) показав, що позивач переніс 4 операції, має штучний суглоб та кульгає, позивачу заборонена фізична активна праця, заборонено бігати, піднімати речі вагою більше 3 кілограмів, ходити на далекі відстані. Також свідок оглянув в судовому засіданні копії платіжних документів, які містяться в матеріалах справи та показав, що медичні засоби, препарати та медичні послуги, оплату за які проведено на підставі платіжних документів, копії яких містяться в матеріалах справи, належать до тих медичних засобів, препаратів та медичних послуг, які пов'язані із лікуванням та реабілітацією позивача. Згідно ч. 1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи те, що в наслідок ДТП, спричиненого наїздом на пішоходів, заподіяні тілесні ушкодження зокрема позивачу, то до вказаних правовідносин щодо стягнення матеріальної шкоди підлягає застосуванню положення ст. 1187 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З рахуванням того, що розмір матеріальної шкоди позивачем підтверджено у розмірі 54777,56 грн., оскільки судом не можуть бути прийняті докази платіжні документи про отримання послуг УДППЗ «Укрпошта» на загальну суму 39,12 грн., оскільки вони не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з лікуванням або реабілітацією позивача. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути матеріальну шкоду з відповідача у розмірі 54777,56 грн., задовольнивши частково позовні вимоги по відшкодуванню матеріальної шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial