Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно, в порядку спадкування, а саме на ? частки житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлої, [INFO], баби [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті баби [PERSON] відкрилась спадщина на ? частки житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємцем за заповітом є позивач, однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього. В судове засідання позивач не з»явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подавши суду заяву про визнання ним позову та про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] за життя, 05.11.2008 року, склала заповіт зареєстрований в реєстрі за № 120, посвідчений секретарем виконкому Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Матвіїшин С.Я., яким заповіла житловий будинок [ADDRESS] та грошові заощадження [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, про що Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER], актовий запис №04. Після її смерті відкрилась спадщина на ? частки житлового будинку [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 20.05.2013року за №1569/02-14, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частки житлового будинку [ADDRESS] після померлої [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Як вбачається із довідки №721, виданої 21.05.2013року Підгороднянською сільською радою, станом на 01.07.1990року членами колгоспного двору, що в [ADDRESS] були: голова двору - [PERSON], дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], син - [PERSON]. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були членами колгоспного двору, тому суд приходить до висновку, що вони є власниками по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після померлих прийняла [PERSON], яка на день їх смерті проживала разом із ними. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку порушене право власності позивача, яке підлягає захисту, а позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем [PERSON] права власності на ? частки житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлої, [INFO] баби [PERSON].

Outcome: approved