Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому згідно уточнених позовних вимог просила суд стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України 2 000 000 гривень моральної шкоди, спричиненої за час перебування під слідством та судом. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та на їх обґрунтування пояснили, що 1 березня 2004 року старшим помічником прокурора Кілійської районної прокуратури [PERSON] було винесено постанову про застосування до неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та 19 травня 2004 року було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 364 КК України. 21 березня 2012 року вироком Кілійського районного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2012 року [PERSON] було виправдано за відсутністю події злочину. Позивач зазначила, що кримінальним переслідуванням їй спричинені моральні та фізичні страждання, принижені її честь та гідність, підірвана її професійна репутація та здоровя, а також здоровя її сина, був порушений нормальний спосіб її життя. Після порушення кримінальної справи позивач була змушена звільнитись з роботи. Оскільки місто є невеликим, то знаючи, що відносно неї порушено кримінальну справу, її відмовлялись приймати на будь-яку роботу, в звязку з чим позивач залишилась без коштів на існування. Після застосування відносно неї 14 травня 2004 року примусового приводу до прокуратури, у 6-річного сина позивача, який бачив, що матір силоміць посадили до міліцейської машини, та біг за нею, почались епілептичні припадки та запаморочення. Його лікування триває і досі. Під час тривалого перебування під слідством та судом, внаслідок постійного стресу в позивача розвинулась гіпертонічна хвороба, підвищений внутрішньочерепний тиск, гінекологічні проблеми, в звязку з чим для проведення операції [PERSON] навіть була змушена брати банківський кредит. Більше 8 років позивач була обмежена у пересування внаслідок застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. За всі ці роки вона неодноразово зверталась у численні державні інстанції, в тому числі до Генеральної прокуратури України, комітету Верховної Ради України з питань правосуддя з заявами з приводу її безпідставних звинувачень. В звязку з пригніченим психічним станом змушена була звертатись до психолога та психіатра. Позивач вважає, що заявлена нею сума відшкодування завданої їй моральної шкоди у розмірі 2 000 000 гривень буде достатньою для того, щоб компенсувати її фізичні та душевні втрати, в звязку з чим просила суд задовольнити її позов у повному обсязі. Представник відповідача Генеральної прокуратури України, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала частково та пояснила, постановою прокурора Кілійського району Одеської області від 20.02.2004 року було порушено кримінальну справу відносно посадових осіб Дослідницького господарства «Кілі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~йське» за ч. 2 ст. 364 КК України за фактом неперерахування до державного бюджету податку на прибуток громадян на загальну суму 16855 гривень. Під час розслідування вказаної кримінальної справи [PERSON] не затримувалась, під вартою не утримувалась, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відносно неї було обрано 01.03.2004 року. Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 22.03.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.06.2012 року, [PERSON] було виправдано. Таким чином позивач має право на відшкодування відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен день перебування під слідством чи судом. Оскільки [PERSON] перебувала під слідством та судом з 01.03.2004 року по 21.06.2012 року, на її користь підлягає відшкодуванню моральна шкода виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Представник відповідача Державної казначейської служби України, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що державний орган, який він представляє, жодних протиправних дій відносно позивача не вчиняв. Як встановлено Бюджетним кодексом України Державна казначейська служба України обслуговує державний бюджет, але не фінансує відповідні правоохоронні органи держави. Заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представників відповідачів, в ході встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Постановою прокурора Кілійського району Одеської області від 20.02.2004 року на підставі акту документальної перевірки правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету прибуткового податку з громадян ДГ «Кілійське» в 2002-2003 р., складеного Державною податковою інспекцією у Кілійському районі Одеської області від 09.02.2004 р. № 88/26, було порушено кримінальну справу відносно посадових осіб Дослідницького господарства «Кілійське» за ч. 2 ст. 364 КК України за фактом неперерахування до державного бюджету податку на прибуток громадян на загальну суму 16855 гривень. Цього ж дня вказану кримінальну справу було прийнято до свого провадження старшим помічником прокурора Кілійського району юристом 2-го класу [PERSON] та розпочато досудове розслідування. 01.03.2004 року старшим помічником прокурора Кілійського району юристом 2-го класу [PERSON] відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та вона була допитана у якості підозрюваного по вказаній кримінальній справі. 17.05.2004 року старшим помічником прокурора Кілійського району юристом 2-го класу [PERSON] було винесено постанову про примусовий привід [PERSON] до прокурори Кілійського району. 19.05.2004 р. було винесено постанову про притягнення [PERSON] у якості обвинуваченого за ч. 2 ст. 364 України та після виконання вимог ст. ст. 218, 220 КПК України зазначену кримінальну справу разом з обвинувальним висновком 20.05.2004 року передано на розгляд до Кілійського районного суду Одеської області. За вироком Кілійського районного суду Одеської області від 09.07.2004 р. [PERSON] було визнано невинною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.09.2003 року на підставі апеляції прокурора Кілійського району Одеської області виправдувальний вирок Кілійського районного суду Одеської області від 21.07.2004 року відносно [PERSON] було скасовано та справу повернуто до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду. 19.12.2011 р. державним обвинувачем, помічником прокурора Кілійського району Одеської області було винесено постанову про зміну обвинувачення в суді, відповідно до якого правова кваліфікація предявленого [PERSON] обвинувачення була змінена з ч. 2 ст.364 України на ч. 3 ст. 367 КК України. Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 22.03.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.06.2012 року, [PERSON] було визнано невинною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 367 КК України та виправдано в звязку з недоведеністю події злочину. Протягом всього часу досудового розслідування вказаної справи та судового провадження, [PERSON] подавались численні клопотання на підтвердження своєї невинуватості та вона зверталась з заявами щодо порушення її прав до Генерального прокурора України, комітету Верховної Ради України з питань правосуддя, органів Державної податкової адміністрації України та інших державних органів та посадових осіб. З наданих позивачем виписок з історії хвороби та медичної картки вбачається, що в неї розвинулась гіпертонічна хвороба, атеросклеротичний кардіосклероз, в звязку з чим вона періодично проходить стаціонарне лікування в терапевтичному відділенні і амбулаторно під наглядом дільничного терапевта. Син позивача проходить періодичне лікування в звязку з хворобою «епілепсія». В звязку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобовязань, 14.05.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталось до Кілійського районного суду заявою про стягнення з неї 9367,43 гривень заборгованості за кредитним договором від 02.07.2007 року, який як пояснила позивач, вона уклала, оскільки в неї були відсутні кошти на лікування, а працевлаштуватись в звязку з порушенням відносно неї кримінальної справи, вона не могла. При розгляді і вирішенні справи судом враховано та застосовано відповідні положення діючого законодавства: Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (з наступними змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, у зазначеному Законі передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом із урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2013 р. становить 1147 гривень. З огляду на період перебування [PERSON] під слідством та судом (8 років та 4 місяці) розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 114700 гривень (1147 гривень х 100 місяців). Європейський суд з прав людини у своїх рішення неодноразово зазначав, що оцінюючи розумність тривалості проваджень у справі, потрібно брати до уваги особливі обставини справи та критерії, викладені в практиці Суду, зокрема складність справи, поведінку заявника та відповідних органів, а також важливість справи для заявника (Kudla v. Poland [GC], № 30210/96, п. 124, ECHR 2000-XI). Обвинувачений в кримінальному провадженні має право на розгляд його справи належним чином; стаття 6 в кримінальному провадженні застосовується, щоб позбавити особу, яку звинувачено, залишатись тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (див. «Нахманович проти Росії», № 55669/00, п. 89, від 2 березня 2006 року). Суд вважає, що справа була дуже важливою для позивача, оскільки він страждав від почуття невизначеності свого майбутнього, зважаючи на те, що він ризикував бути увязненим та більше 8 років перебував під застосуванням підписки про невиїзд та зазнав інших негативних впливів унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності. Кріт того, така тривалість розгляду справи мала місце з вини державних органів, і на думку суду, є надмірною і такою, що не відповідає вимозі розумного строку. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та визначає достатньою для відшкодування спричинених позивачу моральних страждань суму у розмірі 200 000 гривень. Присуджену до стягнення суму відшкодування моральної шкоди належить стягнути з Державної казначейської служби України, оскільки саме на неї, як вбачається з Додатку 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» покладено обовязок з проведення у 2013 році видатків на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду /код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030/.

Outcome: partial