Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення заборогованості з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мотивуючи тим, що 09-10 липня 2008 року за попередньою усною домовленістю з [PERSON] передала їй у борг шляхом банківського переводу по системі "Юністрім" на ім'я її двоюрідної сестри [PERSON] та її чоловіка [PERSON] грошові кошти в сумі 30000 доларів США, що еквівалентно 237315 грн. за офіційним курсом НБУ станом 05.07.2010 року, про що [PERSON] написала відповідну розписку. Згідно цієї розписки відповідачка [PERSON] зобовязана була повертати борг з 03.08.2010 року 100,00 доларів США і виплачувати щомісячно по 100,00 доларів. Станом на день підготовки зазначеної позовної заяви 15.04.2013 року сума боргу за офіційним курсом НБУ становить 239790 грн. Позивачка вважає, що оскільки під час укладання договору позики між нею та відповідачкою домовленостей щодо розміру та порядку сплати процентів не було, а зазначеними коштами відповідачка [PERSON] користується з 03.08.2010 року, а тому вона має право вимагати від відповідачки сплати процентів які за її підрахунками за весь час користування коштами становить 49615,17 грн. Крім того, вважає, що оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов'язання зобов'язана сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а всього саме 44145,34 грн. Оскільки відповідачі відмовляються добровільно сплатити суму боргу, позивачка просила стягнути з них на її користь суму в розмірі 333550,51 грн, в тому рахунку позики в розмірі 239790 грн. отримані відповідно до розписки, проценти за користування позикою в сумі 49615,17 грн. та 24962,14 грн. інфляційних збитків та 19183,20 грн. - трьох відсотків річних нарахових у відповідності до ст.625 ЦК України та 3335,50 грн. витрат по сплаті судового збору. Позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник позивачки [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задоволити з підстав їх законності та обгрунтованності. Відповідачка [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала повністю, повідомила що особисто гроші від позивачки на руки не отримувала. У 2008 році до неї звернулася сама [PERSON] з проханям взяти у неї гроші під відсотки, але відповідачка гроші не взяла та запроновула людину, яка мога взяти котши під відсотки та з яким сама особисто співпрацювала. За домовленістю гроші частинами позивачка переслала із Російської Федерації банківським переказом до України на ім'я родичів відповідачки [PERSON] та [PERSON], кошти загальною сумою 30000 долларів США, котрі [PERSON] передала невідомому їй чоловіку [PERSON]. Куди останній подів гроші та як ними розпорядився і де на даний час він знаходиться відповідачі невідомо взагалі. Представник відповідачки [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на те, що зазначену розписку про отримання коштів [PERSON] написала під примусом невідомих осіб, які вимагали повернути відповідачці кошти в сумі 30000 доларів США [PERSON] Крім того, про це [PERSON] написала заяву до Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області та яка внесена до єдинного реєстру досудових розслідувань за №1201301013000000583 від 15.05.2013 року, попередня кваліфікація - ст.189 ч.1 КК України. Також враховуючи те, що позивачка сама особисто не заперечує факт передачі грошей станом на 2008 рокі, а складання розписки про отримання відповідачкою коштів у липні 2010 року, просив в в задоволенні позову відмовити повністю та закрити цивільну справу в зв'язку із закінченням терміну позовної давності. Відповідачка [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала повністю, мотивуючи тим, що кошти, які були переведені на її ім'я від [PERSON] вона передала [PERSON], на прохання відповідачки, якого бачила лише один раз в житті при передачі коштів. Загальна сума грошей складала близько 30000 долларів США. Просила в задоволенні позову відмовити повністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволені позову, оскільки будь-яких переказів на своє ім'я він не отримував та ніяких документів у банку про отримання коштів не підписував. Заслухавши сторони, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та тої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Проте позичальник, він же відповідач, порушив умови договору позики та вимоги ст. 1049 ЦК України, які кореспондується з вимогами ст. 530 цього Кодексу - позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що бути передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. За загальними правилами виконання зобовязань, а саме ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (належне виконання). Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.545 ЦК України - прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен визнати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Ч.1ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України (підстави звільнення від доказування). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли правовідносини за договорами позики (розписки), пов'язані із передачею позивачем у борг відповідачу [PERSON] 30000 (тридцять тисяч) долларів США, що підтверджується оригіналом розписки (а.с.37). На теперішній час відповідачка боргу не повернула. Це стверджується сукупністю доказів. Свідок [PERSON], повідомив що у літку 2010 року бачив на території Браїлівської ЗОШ відповідачку, яка стояла із невідомими їй чоловіками та про щось розмовляла.Вигляд у неї був засмучений та невеселий, позивачки поряд з нею не бачив та про що відбувалася розмова не чув та не знає. З листа позивача, який був направлений на адресу відповідачки [PERSON], видно, що представник позивачки звертався до відповідачки [PERSON] з вимогою повернути в 30000 долларів США, які позивачка надала в борг відповідачці (а.с.12-13). Крім того, обставини передачі позивачкою у борг грошей відповідачці в сумі 30000 долларів США., підтверджуються також оригіналом розписки від 03.07.2010 року (а.с.37 ), поясненнями відповідачки проте, що вона особисто написала боргову розписку про отримання від позивачки коштів у сумі 30000 долларів США, розписку писала власноручно без будь-якого фізичного примусу зі сторони позивача, а тому дані докази приймаються судом до уваги, так як вони в цій частині не суперечать один одному. Суд не приймає до уваги покази - свідка [PERSON] тому як вони не мають будь - якого суттєвого значення щодо складання розписки між позивачкою та відповідачкою. Відповідно до правової позиції викладеної до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Таким чином, в судовому засіданні доведено існування між сторонами двостороннього цивільного правочину (розписки) позики, в межах якого позивачем виконано власні зобов'язання щодо надання відповідачу в борг суми коштів в розмірі 30000 долларів САШ, тоді як відповідач, у свою чергу, зобов'язань щодо повернення боргу у визначений у правочині (розпиці) термін - до 03.08.2010 року, не виконала. Враховуючи викладене,

Outcome: approved