Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

В.о. начальника ВДВС Карлівського РУЮ звернулася до суду з поданням в якому просить суд скасувати обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON], що було встановлене ухвалою від 21.10.2013 року, винесеною у справі №531/2051/2013. Подання обґрунтоване тим, що на підставі подання державного виконавця ДВС Карлівського РУЮ було встановлено вказане обмеження. 22.11.2013 року стягувач за виконавчим листом по якому існувала заборгованість - [PERSON], звернулася до ДВС з клопотанням про зняття обмеження у зв'язку з погашенням заборгованості по виконавчому листу. Посилаючись на ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян», ДВС звернулася до суду. Викликаний в судове засідання представник ВДВС - не з'явився. Виходячи з положень ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд вважає за можливе справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали подання, а також справи № 531/2051/13-ц (по якій було винесено подання), суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи № 531/2051/13-ц вбачається, що 17.10.2013 року державний виконавець звернувся до суду з поданням в якому просив суд обмежити [PERSON] у праві виїзду за межі України, до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням суду від 21.04.2010 року. Подання було задоволено на підставі ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», з урахуванням наданих по справі доказів та пояснення державного виконавця. На даний час ДВС звертається до суду з поданням в якому просить суд скасувати встановлене обмеження у зв'язку з виконанням боржником зобов'язання у повному обсязі. До матеріалів подання при цьому не додано жодних доказів на підтвердження зазначених в ньому обставин; матеріали справи взагалі не містять інших документів, окрім самого подання. Представника ДВС було викликано в судове засідання, при цьому зобов'язано мати при собі матеріали виконавчого провадження, проте такі вимоги суду виконані не були. При вирішенні справи, суд виходить з того, що ЦПК України не містить положень, відповідно до яких питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи за межі України вирішується судом. Статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження», обов'язок по скасуванню всіх вжитих на виконання рішення суду заходів - покладено на ДВС. Закон не містить положень, відповідно до яких державний виконавець звертається до суду для скасування встановленого обмеження у праві виїзду за межі України. Спільним листом Мін'юсту та адміністрації ДПС України від 27.05.2008 №25-32/463 і №25-5347 роз'яснено, що у разі виконання боржником відповідних зобов'язань, у тому числі аліментних, та у зв'язку із закінченням виконавчого провадження на підставі частини першої пункту 8 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець виносить відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації Державної прикордонної служби України для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що обов'язок по скасуванню обмеження у праві виїзду за межі України боржника, який виконав свої зобов'язання, - покладено на ДВС. Суду не було надано доказів того, що ВДВС Карлівського РУЮ не може вирішити вказане питання в позасудовому порядку; не наведено будь-яких підстав вирішення даного питання судом. За таких обставин в задоволенні подання необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed