Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк", звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №k3h0FB04030016 від 24 листопада 2006 року, в сумі 29 861,82 грн., яка включає: заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі - 8043,10 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 636,84 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі - 19283,70 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг.; штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1398,18 грн., мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Представник позивача Мазуренко Т.В. в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 24 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") та [PERSON] було укладено Кредитний договір №k3h0FB04030016, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 1769,00 грн., на строк 12 місяців, з 24.11.2006 року по 24.11.2007 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 53,07 грн., та единоразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,0 грн. на обмін зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам("Розстрочка"). Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, щомісяця в період сплати, за який приймається період з " 15" по " 20" число кожного місяця, Позичальник повинен надавати банку грошові кошти у сумі 204,60 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно Умов. Призначення платежу відповідно до умов Кредитного договору №k3h0FB04030016- перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою №Ва-781 від 24.11.2006 р. у т.ч. ПДВ 294,83 грн. (а.с. 6) Як передбачено п. 2.4.5.7 Кредитного договору, нарахування неустойки за кожен день випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 2.4.5.1, 2.4.5.2, 2.4.5.3, 2.4.5.4, 2.4.5.5, 2.4.5.6 вказаних умов договору, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано Позичальником. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" посилається на порушення відповідачем, протягом дії кредитного договору, зобов'язань щодо проведення щомісячної оплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у відповідності до графіку платежів, у зв'язку з чим станом на 12 березня 2013 року утворилася заборгованість за Кредитним договором №k3h0FB04030016 від 24 листопада 2006 року на загальну суму - 29 861,82 грн., яка включає: заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі - 8043,10 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 636,84 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі - 19283,70 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг.; штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1398,18 грн. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у тому разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Як передбачено у п.7 ч.13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", Кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Крім того, як роз'яснено у пункті 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 року "за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)", встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" пред'явило вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №k3h0FB04030016 від 24 листопада 2006 на загальну суму 29 861 грн. 82 коп. поза межами загальних строків позовної давності, враховуючи, що початок перебігу строку позовної давності починається у позивача з моменту невиконання зобов'язань по кредитному договору, в даному випадку строк виконання зобов'язань за кредитним договором настав 24 листопада 2007 року, в той час з позовом до суду позивач звернувся лише 03 червня 2013 року, що підтверджується датою реєстрації позовної заяви, канцелярією суду, що дає підстави суду відмовити у задоволенні позову, у зв'язку зі спливом позовної давності. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до положень ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Зважаючи на те, що судом встановлено, що позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором пред'явлено поза межами загальних строків позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову, як це передбачено ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, в той же зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі - 19283,70 грн., яка нарахована позивачем за період з 24.11.2006 року по 21.12.2006 року виходячи з розміру - 0,15 % в сумі - 0,00 грн.; в період з 15.01.2007 року по 26.11.2007 року виходячи з розміру - 0,15 % в сумі - 371,53 грн., станом на 04.01.2008 року виходячи з розміру - 0,15 % в сумі - 482,17 грн.; в період з 26.01.2009 року по 31.08.2009 року виходячи з розміру - 0,15 % в сумі - 4066,26 грн.; станом на 11.11.2010 року виходячи з розміру 0,15 % в сумі - 8836,79 грн., а також станом на 12.03.2013 року виходячи з розміру - 0,15 % в сумі - 19929,75 грн., враховуючи той факт, що строк виконання зобов'язань за Кредитним договором настав 24 листопада 2007 року, а позов подано до суду позивачем 03 червня 2013 року. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed