Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-17 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернулася з вказаним позовом в якому посилаючись на постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, родинні зв'язки з померлою та обставини спадкування, просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення садівництва та дачного будівництва, площею 0,0392 га, яка розташована в межах території СВТ «імені Мічуріна» по [ADDRESS], як таке, що набуте нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернулась до суду з заявою в якій просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, вирішення справи залишивши на розсуд суду. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив, що вимоги позивача підтверджуються наступними обставинами: Відповідно до копії технічної документації №150-844 з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка надана у власність [PERSON], копії свідоцтва про право на спадщину за законом №683/2011, реєстраційний №1-707 від 18 червня 2012 року, згідно якого [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER]), успадкувала земельну ділянку для ведення садівництва та дачного будівництва, площею 0,0392 га., яка розташована в межах СВТ «імені Мічуріна» по [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі державного акту направо приватної власності на землю серії ІV-МК №027511(копія в матеріалах справи), виданого Миколаївською міською радою народних депутатів 31 січня 1995 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1456, суд доходить висновку про те, що [PERSON] на момент її смерті, [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]) прийняла у спадщину зазначену земельну ділянку, однак не зареєструвала своє право власності на неї відповідно до закону. Відповідно до тексту заповіту, складеного [PERSON] 25.07.2011 року та посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом ММНО, зареєстровано в реєстрі за №487, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право - [PERSON]. 31 травня 2013 року позивач, [PERSON], звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину щодо вказаної земельної ділянки, однак державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з мотивів відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів на предмет спадкування. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про спадкування», у випадку відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа-спадкоємець з метою прийняття спадщини може звернутися до суду за загальними правилами цивільного провадження. Згідно ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки які можуть йому належати в майбутньому. Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених нами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини що встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили додатковому доказуванню не підлягають. За викладених обставин та відповідно до вказаних правових норм суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог та можливість їх задоволення. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору за розгляд справи, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача, разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в подальшому з заявою для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved