Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, посилаючись на те, що 07 грудня 2005 р. [PERSON], мати [PERSON], відчужила за договором дарування 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Обдарованим за цим договором є позивач - [PERSON] 01 лютого 2013 р. позивач зареєстрував право власності на 1/2 частини означеної квартири. На даний час квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] До моменту смерті [PERSON] позивач у будь-який момент мав можливість безперешкодно заходити до житла, спокійно спілкувався із відповідачем та жодний претензій не виникало. З моменту реєстрації права власності у [PERSON] виникли проблеми щодо вільного доступу до власної житлової площі, немає можливості вільно перебувати та користуватись своїм майном. Після реєстрації права власності на нерухоме майно [PERSON] чинить перешкоди щодо користування майном позивача: відповідач не пускає у квартиру позивача, не дає ключі до вхідних дверей, вимагає рішення суду щодо правомірності подальшого проживання [PERSON] в означеній квартирі. Позивач змушений двічі звертатись до правоохоронних органів, проте жодних дій для вирішення цієї ситуації немає. [PERSON] просить вселити його у [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні, надавши дублікати ключів від вхідних дверей означеної квартири. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Відповідач позов не визнав, пояснивши що [PERSON] є співвласником [ADDRESS], однак проживати в означеній квартирі він не має права, оскільки квартира однокімнатна, там проживає відповідач з дружиною, знаходяться їх речі, меблі, тому [PERSON] встановив вхідні двері, ключі від яких позивачу надавати не буде. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. За приписами статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 155 ЖК Української РСР встановлено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користуватися жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Судом встановлено, що 07 грудня 2005 р. [PERSON] - мати [PERSON], подарувала останньому 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу. зареєстрованого за № 6457. Право власності [PERSON] зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 1 лютого 2013 р. Означена квартира [ADDRESS], є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що до моменту смерті [PERSON] позивач у будь-який момент мав можливість безперешкодно заходити до житла. З моменту реєстрації права власності у [PERSON] виникли проблеми, щодо вільного доступу до означеної квартири. [PERSON] чинить перешкоди у користуванні означеним житлом: встановив вхідні двері, ключі від яких позивачу не надав, посилаючись на те, що [PERSON] не має права на проживання в означеній квартирі. Вказані факти підтверджується поясненнями [PERSON], зверненнями позивача до правоохоронних органів. Суд приходить до висновку, що права позивача, як співвласника 1/2 частини [ADDRESS] порушені і підлягають захисту.

Outcome: approved