Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, відповідно до якого просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за користування тепловою енергією у сумі 15 572,72 грн. за період з 01.11.2006 року по 01.11.2013 року; 3 % річних у розмірі 1 150,21 грн., інфляційні витрати у розмірі 780,34 грн.; стягнути з відповідачів в дольовому порядку судові витрати. В позові зазначив, що згідно із нормами Житлового Кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, власники квартир зобов'язані щомісячно здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги. Згідно із посиланнями позивача відповідачі в період виникнення заборгованості були зареєстровані у [INFO], у період з 01.11.2006 року по 01.11.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 15 572,72 грн. Щомісячно при отриманні квитанцій відповідачі повідомлялись про наявну заборгованості за користування тепловою енергією та про необхідність її сплати, проте до теперішнього часу вказану заборгованість сплачено не було. Крім того, на переконання позивача, з відповідачів на користь ККП «Маріупольтепломережа» підлягають стягненню штрафні санкції у зв'язку із несвоєчасної оплатою ними комунальних послуг з користування тепловою енергією – 3% річних у розмірі 1 150,21 грн. та інфляційні витрати у розмірі 780,34 грн. В судовому засідання представник позивача - [PERSON] – позовні вимоги, викладені у позові ККП «Маріупольтепломережа» підтримав та наполягав на їх задоволенні. В судове засідання відповідачі не з'явились – надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність за участю їх представника [PERSON] Позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» не визнали, просили в задоволенні позову відмовити. Крім того надали суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, в якій вказали, що при зверненні ККП «Маріупольтепломережа» до суду із позовними вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.11.2006 року, позивачем пропущено строки позовної давності, встановлені ст. 257 ЦК України. Зауважують, що квартира [ADDRESS] належить на підставі свідоцтва про право власності на житло [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тривалий час [PERSON] чинив [PERSON] та [PERSON] перешкоди у користуванні вказаною квартирою, з огляду на що в період з 1996 року по 2013 рік відповідачі у вказаній квартирі фактично не проживали. Враховуючи викладені обставини [PERSON] було надано заяву до ККП «Маріупольтепломережа» про стягнення з неї та [PERSON] плати за користування гарячою водою по фактичному місце проживанню та звільнення відповідачів від сплати за гарячу воду у квартирі [ADDRESS]. Заява [PERSON] була розглянута та задоволена, з огляду на що протягом 1996 – 2013 років ККП «Маріупольтепломережа» нараховувало, а відповідачка [PERSON] сплачувала комунальні послуги за гарячу воду за фактичним місцем проживання, внаслідок чого відповідачка вважала, що не має заборгованості перед позивачем. В судовому засіданні представник відповідачів – [PERSON] - підтримав заяву [PERSON], [PERSON] про застосування до позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа» строку позовної давності. Суд, вислухавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа». При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно зі ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для здійснення оплати за теплову енергію є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Плата вноситься у відповідності з показаннями приборів обліку або за нормами споживання. Аналогічні положення закріплені у Правилах користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою КМУ від 8 жовтня 1992 р. № 572, Правилах користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 3 жовтня 2007 р. № 1198, а також Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630. У відповідності зі ст.68 Житлового Кодексу України наймач зобов'язані проводити оплату за користування житловим приміщенням і комунальними послугами. Судом встановлено, що відповідно до копії особового рахунку на квартиру [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та неповнолітній [PERSON], [INFO]. Вказані обставини не заперечуються сторонами у справі, а отже не підлягають додатковому доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 815 ЦК України наймач зобов’язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов’язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інакше не встановлено договором найму. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а відсутністю таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом при розгляді справи встановлено неналежне виконання відповідачами обов'язку щодо оплати за користування тепловою енергією, яка надається ККП «Маріупольтепломережа», з огляду на викладене з них на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості, що утворилась у межах позовної давності. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк у межах якого особа може звернутись до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, відповідно до ст. 257 ЦК України. Частиною 3 ст. 267 встановлена можливість застосування судом наслідків спливу строків позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення судом рішення у справі. Аналогічні роз'яснення містяться у постанові № 14 Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у справі», відповідно до яких, якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. При розгляді судом даної справи відповідачами було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у даному спорі, з огляду на що позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» підлягають задоволенню в період з листопада 2010 року по 01.11.2013 року у розмірі 8 692,11 грн. Приходячи до висновку про часткове задоволенні позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа» у зв'язку із застосуванням у даному конкретному випадку позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» до [PERSON], [PERSON] в частині стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну оплату комунальних послуг також підлягає частковому задоволенню у межах періоду, за який з відповідачів стягнуто заборгованість. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором. 3 проценти річних є платою за користування чужими грошовими коштами, яка застосовується до особи, яка прострочила виконання грошового зобов'язання. Суд вважає за можливе застосувати до склавшихся правовідносин норми ст. 625 ЦК України, оскільки вони мають зобов'язальний характер, отже позовні вимог ККП «Маріупольтепломережа» про стягнення штрафних санкцій підлягають задоволенню за період з листопада 2010 року по 01.11.2013 року у наступних розмірах: 3 % річних у сумі 1 093,45 грн. на інфляційні витрати у розмірі 436,60 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що у даному випадку процент задоволених судом позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа» дорівнює 58,4 % від суми пред'явлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення у дольовому порядку з відповідачів на користь ККП «Маріупольтепломережа» судового збору у розмірі 133,97 грн. – по 66 грн. 99 коп. з кожного. На підставі ст. 68 ЖК України, ст. 256, 264, 267, 526, 815 ЦК України, ст. ст.10, 60, ч. 3 ст. 61, 212, 215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial