Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 25.04.1989 року по 25.12.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] За час перебування в шлюбі ними був придбаний будинок, а саме 57/100 будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], тому просить суд визнати за нею право власності на 57/100 частини спірного будинку. В судове засідання позивачка не з'явилася, в своїй письмовій заяві просила справу розглядати у її відсутність. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, в своїй письмовій заяві просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги уточнив, просив визнати за [PERSON] право власності на 57/200 спірного будинку за адресою: [ADDRESS], як об'єкт спільної сумісної власності подружжя. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що з 25.04.1989 року по 25.12.2012 року сторони перебувала в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, сторонами було придбано 57/100 будинку, загальною площею 57.3 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.08.1995 року. Відповідно до ст.ст. 60, 69, 70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За правилами п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або рішенням суду. За таких підстав, суд приходить до висновку, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], набутий сторонами за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON], які мають право на поділ вказаного майна, при цьому частки дружини та чоловіка, в спірному будинку, які є неподільними речами, є рівними, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають також стягненню з відповідача й судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: approved