Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

В вересні 2013р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просив суд: визнати за собою та відповідачкою право власності по ? частині на квартиру [ADDRESS]; встановити між сторонами порядок користування зазначеною квратирою, виділивши позивачу у користування житлову кімнату, площею 12,8 кв.м., а відповідачці кімнату площею 10,0 кв.м., житлову кімнату площею 18,1 кв.м., кухню, ванну, вбиральню, коридор, комору та балкон залишити у спільному користуванні. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовував тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 1981р. по 25 квітня 2012р. Під час спільного проживання, сторонами за спільні кошти було придбано вищезазначену квартиру, яку було оформлено на відповідачку. Після розірвання шлюбу у сторін виникли суперечки з приводу поділу та користування майном, яке було придбано в шлюбі, а саме спірною квартирою, а тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених в позові просила суд позов задовольнити. Представник відповідача, заявлений позов визнав частково, зазначаючи, що сторона відповідача не заперечує того факту, що зазначена спірна квартира є спільним майном подружжя, однак заперечив, щодо порядку користування цією квартирою, який було запропоновано стороною позивача, оскільки кімнатою, площею 12,8 кв.м. тривалий час користується відповідачка, в цій кімнаті перебувають її особисті речі, відповідач, в квартирі не проживає, навідується періодично і мешкає зазвичай в ізольованій кімнаті площею 10,0 кв.м., просив суд залишити в користуванні відповідачки кімнату площею 12,8 кв.м. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що з 29 жовтня 1981р. по 25 квітня 2012р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 17 жовтня 1996р. під час спільного проживання, сторонами за спільні кошти було придбано за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], вказаний договір купівлі - продажу було оформлено на відповідачку. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Судом достовірно встановлено, що зазначена вище квартира [ADDRESS], є спільним майном сторін. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позов підлягає задоволенню в частині визнання за сторонами в порядку поділу майна подружжя права власності по ? частині на цю квартиру. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, це встановлено судом, і не заперечується сторонами, що спірна квартира сторін, загальною площею - 56,7 кв.м., складається з трьох житлових кімнат площею: 12,8 кв.м., 10,0 кв.м., 18,1 кв.м. комори - 1,0 кв.м., коридору - 5,2 кв.м., вбиральні - 1,0 кв.м., кухні - 5,9 кв.м, ванни - 1,9 кв.м. Судом достовірно встановлено, що між сторонами склалися конфліктні стосунки, з приводу користування спільним майном - спірною квартирою, при цьому судом встановлено, що відповідачка постійно проживає в кімнаті площею 12,8 кв.м., позивач відвідує квартиру періодично. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 р. № 7 з наступними змінами, суд вправі за заявленим позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 р. №20 квартира, що є спільною сумісною чи спільною частковою власністю підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З урахуванням викладеного, враховуючи відносини, які склалися між співвласниками, їх частки у праві спільної часткової власності, суд вважає, що відповідачці може бути виділена в користування ізольована кімната площею 12,8 кв.м., а відповідачу кімната площею 10,0 кв.м., приміщення: кухні, коридору, ванни, вбиральні, комори, житлової кімнати площею 18,1 кв.м. слід залишити в загальному користуванні сторін, при цьому судом враховано, що відповідачка постійно проживає у зазначеній житловій кімнаті площею 12,8 кв.м. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню, понесенні останнім і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 3514,7 грн.

Outcome: partial