Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,087га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON].. Представники сторін подали до суду заяви про можливість слухання справи за їх відсутності. Відповідач при розгляді справи покладається на думку суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до положень ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1233 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом або за заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що однією із підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. У відповідності до положень ч.ч.2 і 3 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені в розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з положеннями п. 10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вищезазначене правило ст.1225 ЦК України слід розуміти так, що у разі коли спадкоємець заповів всю зе- мельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадкували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту. Як вбачається з матеріалів справи позивач є дружиною померлого [INFO] [PERSON], діти якого [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися (а.с.4-6). Згідно з державним актом серії ЯГ № 206680-2522 від 18 серпня 2006 року, спадкоємцю [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, кадастровий номер 3210700000 01 002 0008, площею 0,087 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованого в [ADDRESS], та успадкованого позивачкою (а.с.8-11). З огляду спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] - спадкоємці першої черги за законом - діти спадкодавця звернулися до Васильківської міської нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, з огляду на зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позивач будучи на час смерті її чоловіка спадкоємцем першої черги за законом успадкувала належне спадкоємцю майно, в тому числі і земельну ділянку, що є предметом спору і на яку слід визнати за позивачкою право власності. На підставі наведеного та

Outcome: approved