Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у виді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезгаданого житлового будинку з надвірними спорудами, мотивуючи тим, що з 1972 року вона знаходиться з відповідачем у шлюбних відносинах, в період спільних шлюбних відносин [PERSON] була надана земельна ділянка, площею 0,12 га для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на даний час взаємовідносини між сторонами погіршились та відповідач у добровільному порядку відмовляється оформити 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] на ім'я позивача, у зв'язку з чим просить розподілити спільне майно, нажите в період шлюбу. . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.10.1972 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 29.10.1972 року, виданого Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно до статті 22 КпШС Української РСР (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно до вимог статті 28 КпШС Української РСР, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» N 16 від 12 червня 1998 року судом роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС Української РСР спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Таким чином, обов'язковими елементами юридичного складу, необхідного для виникнення спільності майна подружжя, є придбання майна під час зареєстрованого шлюбу, а також придбання майна в результаті спільної праці подружжя. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як встановлено в судовому засіданні, на загальних зборах колгоспу «Шлях до комунізму» було вирішено надати [PERSON] земельну ділянку, площею 0,12 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] для будівництва житлового будинку. Рішенням виконавчого комітету Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 14 від 20.07.1977 року було узгоджено відвід [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки. Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської районної ради народних депутатів № 286 від 25.08.1977 року, [PERSON] було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS]. Згідно технічної документації від 09.02.1998 року, складеної комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок [ADDRESS] був перенумерований на № 70. Також, згідно до довідки № 724 від 30.08.2013 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] являється власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України та враховуючи, що вказаний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved