Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

25.09.2013 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] третя особа : Охтирський міськрайонний сектор управління державної міграційної служби в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, усунення перешкод по володінню, користуванню, розпорядженню об’єктом права приватної власності та зняття з паспортної реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 03.02.2008 року, позивач придбав у приватну власність квартиру в м.Охтирка, пров.Дачний, 9, кв. 6. Проте у даній квартирі фактично не проживає, але фактично зареєстрована його колишня дружина – відповідачка у справі. [PERSON] добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим створює перешкоди для вільного користування та розпорядження власністю позивача. Тому [PERSON]О звернувся до суду з позовом та просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядження квартирою та зобов’язати відповідачку знятися з паспортної реєстрації. 21.10.2013 року [PERSON], яка діє самостійно та в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] третя особа: орган опіки та піклування Охтирської міської ради про захист права на житло шляхом вселення, визначення порядку користування квартирою. Свої вимоги мотивує тим, що 04.10.2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, після чого була зареєстрована у його квартирі. 24.03.2009 року народилася дочка, яка також була зареєстрована у спірній квартирі. У червні 2013 року [PERSON] вимушена була покинути квартиру внаслідок створення відповідачем нестерпних умов проживання та перейшла жити на найману квартиру. Рішенням суду від 23.07.2013 року шлюб між сторонами розірвано та рішенням суду від 22.08.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 400 грн. Оскільки припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, [PERSON] звернулась до суду та просила захистити її право та право неповнолітньої доньки на житло шляхом вселення у квартиру та визначити порядок користування квартирою. Заявою від 01.11.2013 року було уточнено та збільшено позовні вимоги. [PERSON] просить суд захистити право на житло неповнолітньої дитини та матері шляхом вселення, визначивши та встановивши місцем постійного проживання неповнолітньої разом з батьками за адресою: м.Охтирка, пров.Дачний, 9, кв. 6, визначити порядок користування квартирою вказаною квартирою, виділивши жилу кімнату під умовним позначенням 4 площею 10,4 кв.м. для проживання та постійного користування неповнолітньої дитини разом з матір’ю, коридор, кухню, ванну кімнату, туалетну кімнату залишити у режимі спільного загального користування між мешканцями квартири, зобов’язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою. [PERSON] надав письмові заперечення на зустрічний позов, які мотивує тим, що [PERSON] з власної ініціативи вирішила проживати окремо та переїхала на найману квартиру. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача або членів його сім»ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Позивач-відповідач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив. Крім цього пояснив, що колишня дружина добровільно покинула його квартиру, також від знайомих йому стало відомо, що дружина перебуває в стосунках з іншим чоловіком. Представники позивача-відповідача [PERSON] та [PERSON] первісний позов підтримали, проти зустрічних вимог заперечували, пославшись на доводи, викладені у позові та запереченнях. Відповідач-позивач [PERSON] первісний позов не визнала, просила задовольнити її зустрічні позовні вимоги. Пояснила, що покинула спірну квартиру через постійні сварки в сім’ї. Крім цього вона була допитана як свідок та показала, що іншого чоловіка вона не має. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав. Крім цього пояснив, що дитина фактично залишається на вулиці. [PERSON] своїм позовом хоче позбавитися від колишньої дружини. Представник Охтирського міськрайонного сектору УДМС в Сумській області в судове засідання не з’явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати у їх відсутності. Представник органу опіки в судовому засіданні пояснив, що в обох з батьків створені належні умови для проживання дитини, проте спору про проживання дитини з одним із батьків немає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є працівником міліції та був викликаний на сімейну сварку між сторонами. Був словесний конфлікт, мати з дитиною плакали. Батько був у нетверезому стані. Відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає в одному під’їзді з [PERSON] Свідок допомагав виносити речі [PERSON], коли вона переїжджала. Все відбувалося спокійно, без конфлікту, без примусу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є товаришем [PERSON], який дуже жалкував, що [PERSON] пішла від нього. При виїзді [PERSON] присутній не був, проте зі слів [PERSON] знає, що дружина виїхала добровільно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з [PERSON] разом працювала. [PERSON] часто приходила до неї в сльозах та розповідала, що [PERSON] «гуляє», що ставало причиною скандалів. Сварилися вони регулярно. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сестрою [PERSON]. Останнім часом [PERSON] сварилась з чоловіком через його зради, внаслідок чого вимушена була переїхати на інше місце проживання. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір’ю [PERSON] Свідок іноді ночувала у сторін та чула сварки. Іншим житлом, окрім житла чоловіка, [PERSON] не забезпечена. [PERSON], допитана як свідок в судовому засіданні пояснила, що бачила [PERSON] у кафе з іншими жінками. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом [PERSON] та його вікна виходять у двір. Свідок бачив, як переїздила [PERSON], виносила речі. Все відбувалося спокійно. Вислухавши сторін, їх представників, третю особу, свідків, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу (а.с. 6) [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру (а.с. 45-46), вона складається з трьох кімнат загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м. Відповідно до довідки ПП «СІБ» від 20.09.2013 року № 1113 (а.с. 7) за вказаною адресою окрім власника зареєстровані також дружина [PERSON] та дочка [PERSON]. Відповідно до довідки ПП «СІБ» від 15.11.2013 року № 1280 (а.с.101) за вказаною адресою зареєструвалися також мати [PERSON], сестри [PERSON], [PERSON] Згідно з положеннями ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник майна володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні майном та розпорядження ним. Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім’ї власника житла чи особи які проживають разом з ним втрачають право на користування жилим приміщенням у разі відсутності у цьому житлі понад один рік. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 СК. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 СК. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не проживає у спірній квартирі з червня 2013 року, таким чином визначений у ст.. 405 ЦК строк не пройшов, тому первісні позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Виходячи з цього наступні вимоги щодо усунення перешкод у володінні, користуванні і розпорядженні квартирою та зняття з реєстрації задоволенню також не підлягають. Збереження права на користування житлом за колишніми членами сім’ї не перетворюють їх на наймачів житла, адже відносини найму ґрунтуються на договорі, а права колишніх членів сім`ї - на законі, тому посилання [PERSON] у запереченнях на ст.. 107 ЖК є недоцільним. Що стосується зустрічних позовних вимог. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2008 року по 23 липня 2013 року. Під час шлюбу 24.03.2009 року народилася дочка [PERSON] . І мати і дочка були зареєстровані у квартирі [PERSON] як члени сім’ї. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як уже зазначалось, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] покинула спірне житло в зв’язку з неможливістю подальшого спільного проживання з [PERSON] Таким чином право [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] підлягає захисту шляхом вселення вищезазначених осіб у спірне приміщення. Проте вселення членів сім`ї власника у житлове приміщення не перетворює їх на співвласників, відтак вони не наділяються правами на використання житла в тому обсязі, в якому їх має власник. Рівність прав членів сім`ї та власника житла виявляється тільки у тому, що вони, як і власник, можуть повною мірою використовувати житло за призначенням. Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначено, що у випадку неможливості виділити сторонам у натурі ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири. Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення порядку користування житлом в передбачено чинним законодавством, проте такий порядок визначається судом тільки між власниками. Відповідно до частини 1 ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР члени сім’ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються приміщеннями в обсязі визначеному власником. Таким чином вимога щодо визначення порядку користування спірною квартирою задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги про визначення місця проживання дитини з обома батьками за спірною адресою, то [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту, оскільки спору щодо проживання дитини з одним із батьків немає, а визначення місця проживання дитини за певною адресою законодавство не передбачає, тим більше, право неповнолітньої дитини на житло захищене судом шляхом вселення. Таким чином ця позовна вимога задоволенню не підлягає. В зв’язку з частковим задоволенням позовних вимог з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Також суд вважає доцільним скасувати заходи забезпечення позову після набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial