Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 04 червня 2001 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на 7/10 частину домоволодіння, розташованого у м.Маріуполі по вул.МЮДа, буд. 78-а. Інші 3/10 частини цього домоволодіння належить позивачеві на підставі договору дарування від 19 жовтня 2005 року. Заповіту [PERSON] не залишила. Її спадкоємцями за законом є відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Вони мали право на спадкування відповідно до Цивільного кодексу УРСР. Але, вони не прийняли спадщини, оскільки в встановлений законом шестимісячний строк не звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та не вчинили інших дій, що свідчили б про прийняття спадщини. Оскільки, на час смерті [PERSON], позивач більше ніж п'ять років проживав однією родиною разом із нею, він є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Факт проживання однією родиною виражається в тому, що вони проживали в одному житловому приміщенні, вели спільне господарство та мали взаємні права та обов'язки. Однак, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або будь-яких інших документів на підтвердження права на спадкове майно, мотивуючи відмову тим, що позивач не звернувся із письмовою заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, а також тим, що нотаріус не може самостійно встановити факт вчинення позивачем дій, що свідчать про прийняття спадщини. Позивач просив встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилася 04 червня 2001 року після смерті [PERSON] та визнати за ним право власності на 7/10 частин домоволодіння № 78-а по вулиці МЮДа в м.Маріуполі в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 04 червня 2001 року. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 04 червня 2001 року померла [PERSON]. Акт смерті зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області за актовим записом № 746. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на 7/10 частину домоволодіння, розташованого за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця МЮДа, будинок № 78-а. Зазначене майно належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 березня 1988 року державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 22 березня 1988 року за реєстраційним номером 33204, а також на підставі свідоцтва про право власності, виданого 16 березня 1988 року державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 22 березня 1988 року за реєстраційним номером 33204. Інші 3/10 частини цього домоволодіння належить [PERSON] на підставі договору дарування від 19 жовтня 2005 року. Заповіту [PERSON] не залишила. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, її спадкоємцями за законом є відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Проте, вони не прийняли спадщини та не вчинили інших дій, що свідчили б про прийняття спадщини. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. слідує, що якщо спадщина відкрилась до набуття чинності Цивільним кодексом України, та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право на спадкування за законом на підставі ЦК УРСР, право на спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п'ятої черг («нових черг») відповідно до статей 1263-1265 ЦК. Оскільки встановлено, що на час смерті [PERSON] [PERSON] [PERSON] більше ніж п'ять років проживав однією родиною разом із нею в одному житловому приміщенні, вони вели спільне господарство та мали взаємні права та обов'язки, суд вважає, що відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України він є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Згідно частини 1 статті 548 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, що діяла на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, що діяла на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Встановлено, що протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вступивши у володіння спадковим майном, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, що діяла на час відкриття спадщини та частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, він вважається таким, що прийняв спадщину, та відповідно до частини 2 статті 548 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, що діяла на час відкриття спадщини та частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкове майно належить йому з часу відкриття спадщини. Факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини встановлений судом та не оспорюється відповідачами. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, є визнання права. Згідно частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, встановивши факт прийняття ним спадщини після [PERSON] та визнавши право власності за нею в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved