Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив суд зобовязати відповідачів провести реєстрацію змін права власності на квартиру [ADDRESS], а також встановити факт того, що зазначена квартира належить на праві комунальної власності територіальній громаді м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та припинити право власності на неї за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. . В обґрунтування позову зазначив, що 04 серпня 1994 року Виконавчим комітетом Кіровської районної ради народних депутатів було прийнято рішення №1364 «Про затвердження списків по наданню житлової площі», згідно якого працівнику РВНО гр. [PERSON] надана однокімнатна квартира [ADDRESS] та видано ордер №2869 серії Б на імя [PERSON], сімя якої складалася з двох осіб ([PERSON] квартиронаймач та [PERSON] син) на право зайняття 1-кімнатної квартири житловою площею 12,2 кв.м. у [ADDRESS]. На підставі зазначеного ордеру він з матірю вселилися у спірну квартиру та проживали в ній. У звязку із тяжкою хворобою його мати померла 16 вересня 2011 року. В квартирі до тепер проживаю він та має намір реалізувати надане йому законом право на безоплатну приватизацію. Звернувшись до органів приватизації йому було повідомлено, що він не може реалізувати своє право, тому як зазначена квартира, згідно відомостей КП ДМБТІ є власністю відповідачів. При зясуванні обставин, що передували його вселенню до зазначеної квартири, йому стало відомо, що на підставі Договору купівлі-продажу №1-3094 від 02.06.1994 р. квартира за вказаною адресою відповідачами була продана ПКФ «Югінвест», яка в подальшому за актом приймання-передачі була передана Кіровській районній раді для заселення сімєю вчителя [PERSON] однак відповідні зміні у реєструючи органах проведені не були. Враховуючи, що іншим чином, ніж рішенням суду він не зможе реалізувати свого права на приватизацію житла, в якому прожив більше двадцяти років, він вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. В судове засідання позивач не зявився, в своїй заяві просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом, про причини неявки суд не повідомили. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. У звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, вивчивши дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, за наступних підстав, а саме: Згідно довідки №1672 від 15 квітня 2011 р. [PERSON] [INFO] та [PERSON] син, [INFO], зареєстровані за адресою [INFO] з 11.10.1994 року. Особовий рахунок №1470025 за адресою: [ADDRESS], згідно виписки рахується за [PERSON] З листа Виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів вих.№1/163 від 10.10.1994 р. за підписом голови виконкому [PERSON] на імя Директора «Дніпроміськелектротранс» [PERSON], вбачається, що на підставі рішення виконкомому Кіровської районної ради №1364 від 04.08.1994 року [PERSON] виданий ордер №2869 «Б» на заселення однокімнатної квартири [ADDRESS], а також повідомляється, що спірна квартира викуплена ПКФ «Югінвест» та надана райвиконкому для заселення сімєю вчителя. З копії договору від 01.04.1994 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території між підприємством «Дніпроміськелектротранс» та [PERSON], як власником квартири за адресою [ADDRESS], вбачається, що в ньому зроблено примітку, що «На підставі Договору купівлі-продажу №1-3094 від 02.06.1994 р. квартира за вказаною адресою продана ПКФ «Югінвест», довірена особа [PERSON]». Вiдповiдно до ст.47 Конституції України громадяни мають право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно ст.9 Житлового кодексу України (надалі ЖКУ): «Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій». Згідно ст.31 ЖКУ: «Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду.» Згідно ст.ст.58, 61, 65-1 ЖКУ: «На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством». Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно ст.ст.2, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: «До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку). Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та кімнат (гуртожитків) державного житлового фонду, вирішуються судом». Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач разом з його матірю [PERSON], яка померла 16.09.2011 року, отримавши ордер на спірну квартиру на підставі рішення виконкому Кіровської районної ради, правомірно зайняли вказане житлове приміщення та законно користувалися ним на умовах житлового найму. Згідно розпорядження органу приватизації УЖХ від 19.02.07 р. №5/47-07 вищезазначена квартира була передана у спільну часткову власність гр.гр. [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення реєстратора - КП «ДМБТІ» від 14 червня 2007 року позивачу та його матері було відмовлено у реєстрації правовстановлюючих документів на спірну квартиру у звязку з тим, що заявлене право вже зареєстровано за іншим власником. З відповіді КП «ДМБТІ» (вих.№10302 від 14.08.2008 р.) на адвокатський запит №138 від 11.07.2008 р. Суспільної організації «Юридична консультація», вбачається що «станом на 12.07.2008 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.02.1994 р., виданого Підприємством «Дніпроміськелектротранс» згідно з розпорядженням №Р-58», та надавалася копія відповідного свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 1994 року на зазначених осіб. З відповіді КП «ДМБТІ» (вих.№5302 від 04.05.11 р.), щодо надання копій документів, що слугували підставою для прийняття рішення про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вбачається, що в інвентаризаційній справі розпорядження за №р-58, згідно якого було видано свідоцтво про право власності на житло від 21.02.94 р. підприємством «Дніпроміськелектротранс», відсутнє. З відповіді Виконавчого комітету Кіровської районної в м.Дніпропетровську ради за № К-91 від 22.09.11 року, вбачається, що відповідно до акту приймання-передачі від 15.11.1994 року ПКФ «Югінвест» передав Кіровському райвиконкому 12 однокімнатних квартир, у тому числі і [ADDRESS]. Рішенням виконкому Кіровської районної в м.Дніпропетровську ради за № 376 від 21.03.1995 року «Про прийняття на баланс приватизованих квартир в будинках міських Рад» повернуто в державний фонд шість квартир, в тому числі і [ADDRESS]. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо зобовязання відповідачів провести реєстрацію договору купівлі-продажу спірної квартири є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується вимог щодо встановлення факту належності квартири [ADDRESS] на праві комунальної власності територіальній громаді м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та припинення права власності на неї за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то вважаю їх обґрунтованими, з огляну на наступне. Відповідно до вимог ст.128 ЦК України, в редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Згідно вимог ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту що мають юридичне значення. Встановлення факту того, що квартира [ADDRESS] належить державі необхідно для реалізації свого права на безоплатну приватизацію зазначеної квартири, а враховуючи, що іншим чином встановити факт, що вона належить державі неможливо, суд вважає за можливе встановити зазначений факт. Згідно вимог ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. В судовому засіданні встановлено, що право власності на спірну квартиру за відповідачами припинено, шляхом укладання нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу, який у встановленому законом порядку не було зареєстровано в КП ДМБТІ, що в подальшому потягло за собою низьку незареєстрованих дій, в тому числі і прийняття до державного фонду зазначеної квартири. А тому вимоги в частини припинення права власності за відповідачами також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог відмовити. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial