Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про виселення з житлового приміщення в житловому будинку по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що він є співвласником даного житлового будинку разом із [PERSON], у якому на даний час проживають відповідачі без реєстрації як тимчасові жильці. Відповідачі в кінці березня 2012 року вселились з його дозволу в даний житловий будинок, оскільки запевнили, що з моменту виготовлення правовстановлюючих документів куплять даний будинок. Однак, з вересня 2013 року відповідачі ухиляються від укладення договору купівлі-продажу будинку та за його вимогою відмовляються виселитись з належного йому житлового будинку. У зв'язку з чим просить суд виселити відповідачів із спірного житлового, будинку без надання іншого житлового приміщення. Крім того, просить суд стягнути з кожного з відповідачів моральну шкоду в сумі по 2000 грн., яка полягає в тому, що протиправними діями відповідачів порушено його нормальну життєдіяльність, створено істотні перешкоди по користуванню та розпорядженню належним йому об'єктом нерухомості, йому як особі похилого віку, заподіяні значні душевні страждання, для відновлення його нормального психологічного стану та для захисту своїх законних прав та інтересів він вимушений звертатись до різного роду органів та установ, протиправні дії відповідачів по відношенню до нього вчиняються умисно та носять стійкий та тривалий характер, оскільки не припиняються ні на його звернення, ні на звернення правоохоронних органів. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та суду пояснив, що він як співвласник будинку надав дозвіл на проживання відповідачів, оскільки вони мали намір придбати цей будинок. Однак відповідачі відмовились купувати цей будинок, зсилаючись на відсутність коштів, тому вважає, що відповідачі неправомірно проживають у будинку. Також пояснив, що моральна шкода полягає в тому, що він змушений звертатись до суду за поновленням своїх прав, що завдає йому нервового хвилювання та моральних страждань. Також вказав, що він не просив відповідачів робити ремонт у будинку, такі роботи вони проводили з власної ініціативи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зокрема, визнавши вимоги в частині виселення та не визнавши вимог про стягнення моральної шкоди. Пояснила суду, що на даний час вона з чоловіком [PERSON] та її неповнолітніми дітьми проживають у спірному житловому будинку декілька місяців, до того вони жили в трейлері, який стояв на подвір'ї. У них з позивачем була домовленість про купівлю-продаж будинку після виготовлення позивачем документів на нього. Будинок був непридатний для проживання, не було підключене світло, тому вони з чоловіком робили ремонті роботи, щоб мати змогу проживати в будинку. Після виготовлення документів позивач почав вимагати сплатити кошти за будинок, та домовитись про розстрочку оплати вони не змогли. Погоджується виселитись з будинку лише у разі сплати позивачем усіх коштів, витрачених на ремонтні роботи. Також вважає, що позивачу її діями не було завдано жодної моральної шкоди, тому просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши суду, що у нього з позивачем була домовленість про те, що він придбає у нього даний житловий будинок за 5000 доларів США та він заплатив аванс в розмірі 300 доларів США. Тому позивач надав дозвіл на проживання на території господарства та на проведення ремонтних робіт в будинку, оскільки будинок був непридатний для проживання. Він з дружиною зробили ремонт та перейшли жити до будинку, однак, після виготовлення правовстановлюючих документів позивач почав піднімати ціну та на надання часу на відстрочення сплати коштів за будинок не погодився. Тому вважає, що позивач зобов'язаний сплатити кошти, що він витратив на ремонт будинку. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди вважає безпідставним та просить суд відмовити в їх задоволенні. Залучена до участі у справі у якості третьої особи [PERSON], яка також є представником третьої особи [PERSON], суду пояснила, що вона вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідачі дійсно проживають у будинку з дозволу позивача, тому що бажали придбати даний будинок. Однак, на пропозицію позивача про укладення договору купівлі-продажу вони відмовились та сказали, що вони не мають коштів на оплату. Залучений до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] суду пояснив, що він не заперечує щодо задоволення позову. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що відповідачі дійсно проживають у спірному будинку в с. Голендра, що належить позивачу [PERSON] їм відомо, що відповідачу мали намір купляти будинок у [PERSON], однак щодо укладення договору купівлі-продажу їм нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] на даний час проживає з чоловіком [PERSON] та дітьми в с. Голендра у будинку [PERSON] Відповідачі казали, що вони будуть купувати будинок, однак, чи сплачували відповідачі кошти позивачу, їй невідомо. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Позивачу [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Підгаєцькою районною державною нотаріальною конторою від 06.03.2004 року. [PERSON] на праві власності належить інша 1/2 частина житлового будинку, згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Підгаєцькою районною державною нотаріальною конторою від 01.07.2013 року. Як вбачається з довідки № 1594 від 25.10.2013 року, виданої Староміською сільською радою, в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом встановлено та підтверджено поясненнями сторін, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в житловому будинку по [ADDRESS]. Також, сторонами не заперечувався той факт, що відповідачі проживають у вищезазначеному житловому будинку з дозволу позивача [PERSON] на підставі усних домовленостей про те, що відповідачі в подальшому придбають вищезазначений житловий будинок. Зазначені обставини підтверджується також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON] Крім того, згідно висновку від 25.10.2013 року, складеного ДІМ Підгаєцького РВ УМВСУ в Підгаєцькому районі, встановлено факт незаконного проживання без реєстрації [PERSON], [PERSON] та двох малолітній дітей за адресою [ADDRESS]. З довідки, виданої Староміською сільською радою від 03.12.2013 рок № 1812 вбачається, що в житловому будинку по [ADDRESS] до квітня 2012 року ніхто не проживав. В судовому засіданні відповідачами не було подано доказів на підтвердження укладення між сторонами будь-яких договорів, що свідчать про наміри сторін укласти договір купівлі-продажу, а також інших договорів, що підтверджують право відповідачів на проживання у спірному житловому будинку, зокрема, договору найму житла. Також суду не було подано доказів того, що відповідачі здійснювали оплату за користування житлом та комунальними послугами. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Стаття 98 цього Кодексу вказує, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України - ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, однак за згодою позивача [PERSON] проживають у зазначеному житловому приміщенні. На час розгляду справи між сторонами не було укладено будь-який правочинів, що свідчать про перехід права власності на спірний житловий будинок до відповідачів, чи права користування зазначеним житловий приміщенням. У своїх запереченнях проти позову відповідачі зазначають, що позивач не проживав у будинку, оскільки будинок був непридатний до проживання, та зазначаючи, що згодні виселитись лише у випадку відшкодування їм позивачем вартості ремонтних робіт, проведених у будинку. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак, суд не приймає до уваги заперечень відповідача, оскільки зазначені обставини не були предметом розгляду у даній справі та такі вимоги відповідачами не заявлялись. Встановлено, що позивач звертався з вимогою до відповідачів про виселення з належного йому на праві власності житлового будинку, однак відповідачі добровільно не звільнили зазначене спірне житлове приміщення. Також суд бере до уваги пояснення представника іншого співвласника [PERSON], яка не заперечує щодо вимог про виселення відповідачів. Зважаючи на те, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, не є власниками житлового будинку, не зареєстровані у спірному житловому приміщенні та користуються спірним житловим приміщенням як тимчасові жильці, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення підлягають до задоволення. Поряд з тим, вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивач обґрунтовує завдання йому моральної шкоди протиправними діями відповідачів, що полягають у створенні перешкод у користуванні та розпорядженні ним належним йому об'єктом нерухомості. Однак, поясненнями сторін підтверджено, що до в спірному житловому будинку позивач не проживав, наміру проживати не мав, також, позивачем не було подано доказів, якими саме діями відповідачів чинились перешкоди в розпорядженні нерухомим майном. Надані суду позивачем квитанції та попередження про наявність заборгованості перед Педгаєцьким РЕМ за оплату електроенергії суд не приймає до уваги в якості доказів завдання моральної шкоди як неналежні. Оскільки в судовому засіданні позивачем не було подано, а судом не здобуто доказів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди внаслідок дій відповідачів, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача відповідачами, які підлягають захисту, а позов до часткового задоволення шляхом виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] з житлового приміщення (будинку) [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнення з відповідачів в користь позивача понесених ним судових витрат в сумі 229 грн. 40 коп., відмовивши у задоволенні решти позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial