Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи Державне підприємство "Дарницький вагоноремонтний завод", Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РВ УВМС України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є наймачем кімнати [ADDRESS], що підтверджується ордером на жиле приміщення № 68, видане Державною адміністрацією залізничного транспорту України Державним підприємством "Дарницький вагоноремонтний завод". Відповідач [PERSON] з 2003 року був прописаний в вищезазначеній кімнаті, але після розірвання шлюбу з позивачкою 31.03.2006 року відповідач в спірній кімнаті не проживає, будь-яких особистих речей відповідача в квартирі немає, витрати по утриманню житла відповідач не несе. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною кімнатою. Позивач в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" та ВГІРФО Дніпровського району м. Києва в судове засідання не з'явились, але надіслали листи, в яких просять суд розглянути справу у їх відсутність та постановити по справі рішення відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, кімната [ADDRESS] відповідно до ордеру №68 від 25.01.2005 року надана [PERSON] та членам його сім"ї (а.с.6). Відповідач після розірвання шлюбу, тобто 6 останніх років в кімнаті не проживає, ніяких перешкод в користуванні кімнатою відповідачу мешканці квартири не створювали, позивач змушена самостійно сплачувати комунальні послуги за відповідача. Факт не проживання відповідача у кімнаті [ADDRESS] підтверджується актами від 13.06.2007 року, від 15.04.2008 року, 17.03.2009 року, від 12.05.2010, від 08.08.2012 року,12.02.2013 року (а.с.8-13). Довідкою №241 виданою ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" від 05.03.2013 року підтверджується, що на даний час в квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.5). Згідно із ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 року, згідно із ст.107 Житлового кодексу УРСР наймач або член його сім"ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній кімнаті дійсно перешкоджає позивачу здійснювати її право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved