Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зняття останнього з реєстрації, посилаючись на те, що йому належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Його син [PERSON] був зареєстрований за зазначеною адресою. За вироком суду від 14.11.2012 року відповідач був засуджений та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, та він відбуває покарання в СІ-17 м. Луганська. У зв*язку з тим, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], позивач сплачує комунальні послуги відносно відповідача та не має змоги реалізувати своє право відносно житлового будинку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] надав суду заяву (телеграму) про те, що він згоден на розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги визнав. Представники третіх осіб до судового засідання не з*явились не з невідомих суду обставин, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. За зазначеною адресою зареєстрований [PERSON], [INFO], за відомостями, які зазначені у домовій книжці. За вироком Краснолуцького міського суду Луганської області від 14.11.2012 року [PERSON], [INFO], був засуджений за ст. 309 ч. 1, 296 ч. 1, 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п 1, 4, 6, 12, 289 ч. 2 КК України, та йому призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, починаючи з 11.06.2012 року. [PERSON] відбуває покарання в СІ-17 м. Луганська. З вищевикладеного вбачається, що відповідач [PERSON] припинив обов*язки члена сім*ї, пов*язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Тобто, відповідач порушує права позивача як власника, порушує умови договору найма, особисті плани відносно житлового будинку, право розпоряджатися належним йому житловим будинком. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов*язанні із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, змін чи припинення яких пов*язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. На підставі ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Також, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач не мешкає на вищевказаній житловій площі більше ніж одного року, тому згідно ст. 72 ЖК України він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлених строків. Надання рішення суду про визнання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням до відповідного підрозділу само по себе є анулюванням реєстрації місця проживання відповідача. Тому в частині позову про зняття з реєстрації місця проживання відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: partial