Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] який мотивує тим, що 17 січня 2013 року купила у відповідача житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1286 кв. м. за адресою: [ADDRESS] Кошти за куплений будинок у сумі 24000 грн. вона особисто заплатила [PERSON] про що тут же ним була складена розписка. Після підписання договору [PERSON] надав [PERSON] ключі від замків вхідної двері проданого будинку, правовстановлюючі документи, але нотаріально посвідчити договір не виявилось можливим, так як у той день жодного приватного нотаріуса не було, а державний перебував у відпустці. На початку лютого продавець [PERSON] виїхав за межі району. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] укладений 17.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності на вищевказаний будинок за позивачем. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, повторно не з'явився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового процесу, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст., ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. В статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. З копії розписки вбачається, що 17 січня 2013 р. [PERSON] від [PERSON] отримав гроші за продаж будинку за адресою: [ADDRESS], в сумі 24000 грн. Але нотаріально ні дана розписка, а ні письмовий договір купівлі-продажу зазначеного будинку укладений між сторонами, посвідчено не було. Згідно ст. 657 договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовий формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, чого сторонами не було зроблено. У відповідності до ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсними. Це можливо за дотримання таких вимог: 1) сторони домовились щодо усіх істотних умов договору 2) така домовленість підтверджена письмовим доказом 3) відбулося повне або часткове виконання договору 4) одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення Звідси випливає, що має бути встановленим факт ухилення іншої сторони від нотаріального посвідчення договору. Недодержання нотаріальної форми договору тягне його нікчемність, він не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони. Крім того відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Вивчивши матеріали справи, та вислухавши пояснення сторін, суд встановив, що сторонами не додержано письмову форму укладання правочину щодо нерухомого майна, крім того факт ухилення [PERSON], від нотаріального посвідчення договору не знайшов свого підтвердження, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягають, як такі, що необґрунтовані та недоведені.

Outcome: dismissed