Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

01.08.2012р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням №71 виконкому Оброшинської сільської ради Пустомитівського району від 26.09.2000 р., земельну ділянку №27 в кварталі забудови «Буковина» в с.Оброшино, було перезакріплено за [PERSON]Б.( на даний час [PERSON]Б.). Також рішенням №70 виконкому Оброшинської сільської ради від 26.09.2000 р., земельну ділянку №26 в кварталі забудови «Буковина» в с.Оброшино, було перезакріплено за [PERSON] В подальшому [PERSON] разом зі своєю ділянкою, приватизувала і закріплену за [PERSON] земельну ділянку, оформивши один державний акт на ті земельні ділянки, а після її смерті спадкоємець [PERSON] продала ті ділянки [PERSON] [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання недійсними Державного акту на право власності на землю, виданого на спірну земельну ділянку. Рішенням суду від 23.07.2010р. , в задоволенні даного позову їй відмовлено. Зі змісту згаданого рішення суду позивачу стало відомо про існування рішення Оброшинської сільської ради №84/2 від 23.11.2000р. про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,23 га в кварталі забудови «Буковина». Рішення №84/2 вважає таким, що винесено незаконно , та просить його скасувати з тих підстав, що існує рішення виконкому Оброшинської сільської ради №84 від 23.11.2000 року про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки розміром 0,115 га в кварталі забудови «Буковина», яке прийнято на підставі заяви [PERSON] про передачу їй 0,115 га. Крім того, згідно повідомлення архівного відділу Пустомитівської РДА , в протоколі засідання виконкому Оброшинської сільської ради від 23.11.2000р., рішення за №84/2 не значиться. В судовому засіданні представник позивач [PERSON] повністю підтримав позов з вище зазначених підстав та просить його задовольнити. Вважає, що [PERSON] подала завідомо неправдиві документи стосовно її права на земельну ділянку, яка була закріплена за позивачем, яка не відмовлялась від наданої їй земельної ділянки та не давала згоди на її вилучення чи перезакріплення іншим особам, і така земельна ділянка у неї не вилучалась. Зазначив, що в даному випадку не дотриманий порядок надання земельної ділянки [PERSON] Визнав, що [PERSON] не приступила до використання спірної земельної ділянки. Представник позивача [PERSON] підтримав заявлений позов та пояснив, що про порушення свого права позивачу стало відомо тільки тоді, коли вона виявила бажання приватизувати спірну земельну ділянку, яку вона до того обробляла. Представник Відповідача 1 [PERSON], в судовому засіданні 03.04.2013р. заявлений позов визнав. А будучи присутнім в судовому засіданні 08.07.2013р. позов заперечив як безпідставний та вважає , що [PERSON] на законних підставах оформила право власності на спірну земельну ділянку. Пояснив, що на даний час неможливо встановити місце знаходження земельної ділянки, яка була перезакріплена за [PERSON] В наступні судові засідання представник Відповідача 1 не явився, а 30.10.2013р. Оброшинський сільський голова направив на адресу суду заяву про слухання справи у відсутність представника сільської ради, в якій зазначив, що позов визнає повністю. Представник Відповідач 2 [PERSON] позов не визнав, вважає такий безпідставним, в задоволенні якого просить відмовити. Стверджує, що згідно спірного рішення , [PERSON] передано одну земельну ділянку, на яку була виготовлена одна технічна документація, присвоєно один кадастровий номер та видано один Державний акт на земельну ділянку площею 0,23 га, а не на земельні ділянки №26 та №27 у кварталі забудови «Буковина». Вважає, що позивач не надав достовірних доказів на підтвердження порушення його права відповідачами стосовно неправомірного вилучення земельної ділянки, перезакріпленої за ним рішенням виконкому. Зазначив, що позивач раніше зверталася в суд з позовом про визнання недійсним Державного акту на спірну земельну ділянку площею 0,23 га, а також інших право чинів щодо даної земельної ділянки. Суд відмовив в задоволенні даного позову [PERSON], рішення суду набрало законної сили 15.07.2013р. Третя особа [PERSON], будучи неодноразово оповіщена у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не явилася та не повідомили причини неявки, що не являється перешкодою для прийняття рішення по справі. З»ясувавши дійсні обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно зі статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Позивач та його представники не скористалися даним правом, оскільки не довели суду існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та не надали доказів на їх підтвердження. Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997р., визначені повноваження виконавчих комітетів сільських рад у сфері регулювання земельних відносин. Зокрема, до їх відання належить надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. Статтею 6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р.( в редакції від 12.07.2000р.), надалі -ЗК, визначено, що громадяни мають право на одержання безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель в межах граничних розмірів, визначених ст.67 цього Кодексу. Згідно зі статтею 67 ЗК, розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд повинен бути у сільських населених пунктах не більше 0,25 га. Статтею 17 ЗК визначено, що передача земельних ділянок у приватну власність проводиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Як встановлено, 23.11.2000р. виконком Оброшинської сільської ради прийняв спірне рішення №84/2, за яким вирішив передати [PERSON] [PERSON]»янівні у приватну власність безкоштовно земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель в розмірі 0,2300 га в с.Оброшино Пустомитівського району Львівської області, квартал забудови «Буковина»( а.с.6). 23.01.2001р. Оброшинська сільська рада, на підставі рішення №84/2 від 23.11.2000р., видала [PERSON] [PERSON]»янівні Державний акт серії ЛВ №28857 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,23 га, яка знаходиться на території с.Оброшино та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, з зазначенням опису меж такої земельної ділянки (а.с_____). Також в даному випадку суд приймає до відома, що в березні 2009р. [PERSON] звернулася в Пустомитівський районний суд з позовом до [PERSON] та виконкому Оброшинської сільської ради про визнання недійсним виданого [PERSON] 23.01.2001р. Державного акту на право приватної власності на спірну земельну ділянку площею 0,23 га. Рішенням місцевого суду від 23.07.2010р., яке залишено в силі ухвалою апеляційний суду Львівської області від 15.07.2013р., в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Дане рішення перебуває в законній силі , тому суд, згідно ст.61 ЦПК України вважає , що обставини правомірності видачі [PERSON] Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,23 га, не потребують доказуванню. З врахуванням встановленого суд вважає, що оскаржуване рішення №84/2 від 23.11.2000 р. про безкоштовну передачу земельної ділянки [PERSON] розміром 0,23 га, прийняте органом місцевого самоврядування у відповідності до вимог чинного законодавства, в межах його компетенції та в межах граничних розмір, і будь-яких порушень при прийнятті даного рішення , судом не встановлено. Щодо тверджень представників позивача про наявність рішень виконкому Оброшинської сільської ради №70 від 26.09.2000 р. про перезакріплення за [PERSON] земельної ділянки, а також рішення №84 від 23.11.2000 року про передачу [PERSON] безкоштовно у власність земельної ділянки розміром 0,115 га у кварталі забудови «Буковина», то такі суд оцінює критично та вважає, що їх прийняття (наявність) не можуть бути підставою для визнання недійсним та скасування оскаржуваного рішення №84/2, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, що рішення №70 і №84 , та рішення №84/2 приймались щодо одної і тієї самої земельної ділянки. Суд критично відноситься до показів свідка [PERSON] про те, що ним , як Оброшинським сільським головою, у 2000 році підписувались як рішення №84 , так і рішення №84/2 від 23.11.2000р., але обставин їх підписання, він не пам»ятає, та розцінює такі як доказ підписання даних рішень уповноваженою на те посадовою особою. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконкому Оброшинської сільської ради №71 від 26.09.2000р. перезакріплено земельну ділянку №27 під будівництво житлового будинку в с.Оброшино Пустомитівського району, квартал забудови «Буковина», з гр. [PERSON] на гр.[PERSON] ( на даний час [PERSON] – позивача по справі ( а.с.4). В даному рішенні розмір площі земельної ділянки не зазначений, даних про встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує користування позивачем цією земельною ділянкою, суду не надано. Також судом не здобуто даних про фактичну передачу [PERSON] згаданої нею земельної ділянки, і що вона приступила до її використання після того та використовувала. Судом враховано, що як стверджує позивач, за нею у 2000 році була перезакріплена спірна земельна ділянка, але до 2009 року вона будь-яких претензій до [PERSON] не пред»являла, незважаючи на те, що [PERSON] набула права власності на таку земельну ділянку ще у січні 2001 року. Статтями 3 і 7 ЗК визначено, що землею розпоряджаються Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або у користування та вилучають їх. Користування землею може бути постійне або тимчасове. Статтями 22 і 23 ЗК передбачено, що право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) й одержання документа, що посвідчує це право - державного акту, які видаються і реєструються сільськими радами народних депутатів. Порядок видачі державних акті на право постійного користування земельною ділянкою регулюється Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 04.05.1999р. №43. Відповідно до пунктів 1.12, 1.13 цієї Інструкції, складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою , що була раніше надана громадянам, або при переоформленні право установлю-ючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після перенесення в натурі ( на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх межовими знаками і затвердженою відповідною технічною документацією. Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що роботи зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення ( відновлення) в натурі ( на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акту. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що рішенням виконкому Оброшинської сільської ради №71 від 26.09.2000р. за нею перезакріплено земельну ділянку №27 у кварталі забудови «Буковина» в с.Оброшино Пустомитівського району, та стверджує, що саме дана земельна ділянка разом з іншою земельною ділянкою, за рішенням рішення виконкому Оброшинської сільської ради №84/2 від 23.11.2000 р., була передана безкоштовно у власність [PERSON] Позивача не довела суду, а судом не встановлено, що [PERSON] набула прав на згадану нею земельну ділянку, оскільки відсутні дані про встановлення ( відновлення) в натурі межових знаків, виготовлення технічної документації та видачу їй державного акту на право постійного користування земельною ділянкою. З цих підстав суд вважає, що при прийнятті виконкомом Оброшинської сільської ради рішення №84/2 від 23.11.2000 року, права [PERSON] жодним чином не були порушені . Згідно зі статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Усунення будь-яких порушень права на землю може вимагати власник земельної ділянки або землекористувач. Позивач не являється власником або землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому її позовні вимоги по даній справі не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом.

Outcome: dismissed