Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-22 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 23.01.2013 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», 3 особа - [PERSON] про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №11354281000 від 30.05.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] (позивачем). Позивач зазначав, що згідно Договору від 30.05.2008 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» (відповідач 1), надав йому кредитні кошти в сумі 402716,00 грн., що станом на дату укладення договору є еквівалентом 83000,00 доларів США; згідно договору про відступлення права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» передало право вимоги ПАТ «Дельта Банк» (відповідачу 2); але при укладенні договору Банк (відповідач 1) не надав йому повний та об»єктивний розрахунок реальної процентної ставки за споживчим кредитом, що призвело до неправильного сприйняття умов Договору, не дало позивачу реально оцінити власної платоспроможності та мати можливість здійснити виважений вибір при прийнятті рішення щодо вибору Банку для отримання споживчого кредиту; відповідачем 1 не було повідомлено позивача належним чином про кредитні умови, чим було порушено вимоги ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання інформації споживачеві; позивач не ставив свого підпису під текстом інформаційного листа АКІБ «УкрСиббанк» від 30.05.2008 року, тому Позивач просить суд відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнати недійсним у цілому Договір про надання споживчого кредиту від 30.05.2008 року з моменту його укладення. В судовому засіданні позивач [PERSON] в особі представника [PERSON], а також останній як представник 3-ої особи [PERSON] уточнені позовні вимоги в редакції від 17.06.2013 року підтримав та просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві; представники відповідача ПАТ «Дельта Банк» - Мединський М.М. та Пухта А.О. позов не визнали та просили в задоволенні позову відмовити; представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з»явився повторно, про час та місце розгляду справи відповідач 1 був повідомлений належним чином, будь-яких заяв-клопотань від нього не надходило. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: 30.05.2008 року між [PERSON] (позивачем) та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» (відповідач 1), було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11354281000, відповідно до якого [PERSON] отримав споживчий кредит у розмірі 83000,00 доларів США, що на день укладення договору за курсом НБУ дорівнює 402716,00 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15,00% річних, зі строком повернення кредиту до 30.05.2018 року (а.с.6-15). Також, з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором був укладений договір поруки з [PERSON] (3 особа) - а.с.8. Факт отримання кредитних коштів відповідно до Договору про надання споживчого кредиту №11354281000 від 30.05.2008 року [PERSON] у розмірі 83000,00 доларів США підтверджується копією заяви на видачу готівки №26 від 30.05.2008 року Позичальника (а.с.16) і не заперечується сторонами. Згідно наданої виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року - ПАТ «УкрСиббанк» передало право вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №11354281000 від 30.05.2008 року, укладеним з [PERSON] (позивачем) у розмірі 83000,00 доларів США, на суму фактичного розміру невиконаного зобов»язання 1040855,54 грн. (а.с.62-63). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право на підставі банківської ліцензії здійснювати банківські операції з розміщення залучених коштів (у національній валюті або іноземній валюті) від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Відповідач 1 на момент укладення кредитного договору мав необхідні банківські ліцензії та дозволи на проведення операцій із залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, що не оспорюється Позивачем. Згідно ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Виняток можна робити лише у разі, якщо при здійсненні такої операції банк не матиме збитків. Як вбачається зі змісту Договору про надання споживчого кредиту №11354281000 від 30.05.2008 року (п.7.13 Договору), сторони домовилися вважати, що «уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов»язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за оспорюваним кредитним договором у розмірі 1033054,26 грн., а в задоволенні позову [PERSON] про визнання договору кредиту недійсним було відмовлено (а.с.83-92). Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що ствердження позивача про те, що при укладенні договору Банк (відповідач 1) не надав йому повний та об»єктивний розрахунок реальної процентної ставки за споживчим кредитом, що призвело до неправильного сприйняття ним умов Договору та не дало позивачу можливості реально оцінити власної платоспроможності та мати можливість здійснити виважений вибір при прийнятті рішення щодо вибору Банку для отримання споживчого кредиту; що відповідачем 1 не було повідомлено позивача належним чином про кредитні умови, в тому числі не надано розрахунку сукупної вартості кредиту, чим було порушено вимоги ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання інформації споживачеві - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та достатніми доказами, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено повністю.

Outcome: dismissed