Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-01 00:00:00

11 вересня 2013 року заявник звернувся до суду з заявою, у якій зазначив, що 15 грудня 1999 року відповідно до рішення № 8, 9 сесії 23 скликання Калузької сільської радинародних депутатів йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 7,50 га в межах території Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до вказаного рішення 05 січня 2000 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК № 024886. При видачі державного акту була допущена помилка при написанні його прізвища замість «Вавринюк» було записано «Вавренюк». Оскільки у зв’язку з цією помилкою державним кадастровим реєстратором Березнегуватського районного відділу Держземагенства йому відмовлено у видачі витягу, він не має можливості укласти договір оренди земельної ділянки, тому просив суд встановити факт належності йому державного акту на право приватної власності на землю. У судове засідання заявник не з’явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги викладені в заяві підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи по справі в судове засідання не з’явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності.Не заперечував проти задоволення заяви заявника. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно до ст.3, ч.1 ст.234 ЦПК України, п.4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення » (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правилами п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Судом встановлено що, 05 січня 2000 року відповідно до рішення 9 сесії 23 скликання Калузької сільської ради народних депутатів №8 від 15 грудня 1999 року Калузькою сільською радою народних депутатів було видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК № 024886 площею 7,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який було зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1376. Зазначений державний акт було видано «Вавренюку Віктору Степановичу»( а.с.5). Згідно копії паспорта громадянина України, виданого Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області 21.06.2001 року прізвище заявника «Вавринюк» (а.с.6). З довідки виданої Калузькою сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 12.08.2013 року № 04-09/320 вбачається, що на території Калузької сільської ради на період реформування КСП « 12 річчя Жовтня» не проживав та в господарстві не працював «Вавренюк Віктор Степанович», а працював та проживає «Вавринюк Віктор Степанович» ( а.с.8), а тому суд приходить до висновку що державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК № 024886, в якому прізвище зазначено «Вавренюк» було видано саме заявнику. Враховуючи, що внесення виправлень в державні акти на право приватної власності на землю не допускається, а іншим шляхом не можливо встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу, суд вважає, що встановлення такого факту не суперечить п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, а також п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення » від 31.03.1995 року. Зазначена помилка у державному акті позбавляє заявника використовувати та розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою, а тому встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява заявника є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved