Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-17 00:00:00

24.05.2013 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дати розірвання шлюбу і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем позивачка має неповнолітнього сина, який проживає разом із нею та знаходиться на повному її утриманні, оскільки після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від добровільного надання матеріальної допомоги. В судове засідання позивачка не зявилась, до суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 30.01.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області 28.08.2007 року, серія 1-КЕ №052271. Судом встановлено, що син проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні і вихованні (а.с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання сина [PERSON], суд враховує обставини передбачені ст. 182 СК України та вважає, що ? частина від заробітку відповідача є відповідним та обґрунтованим розміром, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Ураховуючи положення наведеної норми суд вважає необґрунтованими вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів з дати розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial