Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-28 00:00:00

19 березня 2012 року до Костянтинівського міськрайонного суду із позовною заявою звернувся [PERSON] і вказав, що з 8 серпня 1973 року він працював водієм ПАТ «Костянтинівський завод високовольтної апаратури». 31 березня 2011 року був звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В порушення вимог діючого законодавства про працю, у день звільнення відповідач не сплатив йому усіх належних сум - компенсацію за невикористані відпустки, довідку про розмір заборгованості із заробітної плати незважаючи на неодноразові усні та письмові звернення не видав. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та моральну шкоду у сумі 2000грн.. У судове засідання позивач надав додаток до позовної заяви, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 18820 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у сумі 67 грн. 77 коп. не сплачені відпускні у сумі 4382 грн. 06 коп. та моральну шкоду у сумі 2000грн. При цьому позивач уточнив, що відповідач добровільно сплатив йому після звернення до суду 2229 грн. 18.04.2012 року. Представник відповідача неодноразово у відповідності до вимог ст.. 74 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання. Також повідомлення про виклик до суду надсилались телефонограмами керівнику та посадовим особам підприємства, про що свідчать розписки посадових осіб підприємства у судових повістках, телефонограми, поштові повідомлення про отримання судових повісток, ухвал суду та інших документів (а.с. 28, 34, 43, 51, 59,75, 113,120, 124, 136, 153). Про повну обізнаність відповідача щодо розгляду справи судом свідчать також листи та заяви в межах провадження у справі у яких фактично містяться заперечення щодо заявлених позовних вимог. А саме - не доведеність позивачем розміру заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам, відсутність у підприємства первинної бухгалтерської документації щодо виплат позивачу у зв'язку із вилученням цієї документації Костянтинівської міжрайонною прокуратурою, а також пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про виплату компенсації за невикористану відпустку (а.с. 29, 83,130-131, 154-157). Вищенаведені обставини дозволяють суду дійти висновку про свідоме зловживання відповідачем процесуальними правами. Статтею 224 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши докази у справі судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працював на Публічному акціонерному товаристві «Костянтинівський завод високовольтної апаратури» з 08 серпня 1973 року по 31 березня 2011 року, що визнається сторонами. Наказом по підприємству від 31.03.2011 року №74-к він був звільнений з роботи за згодою сторін у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 140-141). В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. До казуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Але, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, повний розрахунок з позивачем з виплатою усіх належних їй сум проведений не був. Відповідачем не надано доказів повного розрахунку з позивачем при його звільненні. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності на підприємстві первинної документації по нарахуванні та виплаті заробітної плати у зв'язку із вилученням цієї документації Костянтинівською міжрайонною прокуратурою. Так, згідно відповіді в.о. Костянтинівського міжрайонного прокурора Лябах Р.І. кримінальна справа відносно генерального директора підприємства ПАТ «КЗВА» [PERSON] за ст.. 172 ч.1 КК України, у тому числі документи по заробітній платі [PERSON] спрямовані до Костянтинівського міськрайонного суду. На підставі ухвали суду від 07.06.2013 року, за клопотанням позивача, судом були оглянуті в канцелярії суду первинна бухгалтерська документація по вищевказаній кримінальній справі та долучені до матеріалів цивільної справи копії особистої картки позивача, витяг з колективного договору підприємства, вирок від 08.06.2012 року у кримінальній справі відносно генерального директора підприємства ПАТ «КЗВА» [PERSON] за ст.. 172 ч.1 КК України № 527/51/12, який набув законної сили (а.с. 140-150). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно вироку суду від 07.06.2012 року встановлено, що на підприємства ПАТ «КЗВА» , в період часу з 21.11.2006 року по 17.03.2001 року в порушення ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не проводилися повні розрахунки із звільненими працівниками у день звільнення, ч. 4 ст. 80 КЗпП України, не надавалися щорічні відпустки повної тривалості протягом двох останніх років та інші порушення (а.с. 144). Згідно особової картки позивача [PERSON] відсутні будь які дані щодо надання йому щорічних відпусток (а.с. 140-141). Таким чином доводи позивача повністю підтверджені вищенаведеними доказами. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим поста новою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з відповідними змінами. Згідно п.2 Порядку обчислення такого середнього заробітку визначається виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто за листо пад і грудень 2010 року, а також Рішенням Конституційного Суду України у справі за конститу ційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачен ня положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ста тей 117, 2371 цього кодексу від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012. Цим Рішенням встановлено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх нале жних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У даному випадку подією, з якою пов'я зана виплата середнього заробітку є день звільнення з роботи позивача - 31 березня 2011 року. Крім того суд керується нормами тривалості робочого часу на 2011 рік, визначених згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2010 р. №9111/0/14-10/13 та на 2012 p., визначеними згідно ли ста Міністерства соціальної політики України від 23.08.2011 р.№ 8515/о/14-11/13. Середньоденний заробіток позивача визначається згідно наданого ним розрахунку (а.с. 71) та після перевірки судом складає: 941 грн. + 941 грн. / 39 днів, де суми у гривнях - заробітна плата позивача за січень та лютий 2011 року, 39 днів - кількість робочих днів у вказані місяці. Таким чином середньоденний заробіток [PERSON] становить 48,26 грн. Час затримки розрахунку при звільненні, визначений з урахуванням Рішення Конститу ційного Суду України, з 01 квітня 2011 року по дату винесення судом цього рішення - 29 листопада 2012 року, складає 669 днів (при п'ятиденному робочому тижні) і, таким чином, середній заробіток за час вимуше ного прогулу, який слід стягнути з відповідача на користь позивача, складає 32285 грн. 94 коп.(48,26 грн. х 669 дн.). Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» передбачає структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, яка включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість із сплати компенсації за невикористані відпустки за 2004-2010 роки в сумі 4382 грн. 06 коп., та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у сумі 67 грн. 77 коп. Статтею 237-1 КЗпПУ передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, у судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача щодо по рушення трудових прав позивача, останньому завдано моральну шкоду. У відшкодування моральної шкоди, враховуючи моральні страждання позивача, яких він зазнав у зв'язку з порушенням від повідачем його законних прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь пози вача 2000 гривен, повністю задовольнивши вимоги позивача у цій частині. При цьому суд врахо вує роз'яснення, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподі яних позивачеві моральних і фізичних страждань. На підставі викладеного,

Outcome: approved