Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-26 00:00:00

22.05.2013 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з проханням стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за грудень 2012р, січень, лютий, березень і квітень 2013р., належне одноразове грошове заохочення у звязку з виходом на пенсію в розмірі 40% від посадового окладу за кожен рік роботи починаючи з 22.04.1996 року та компенсацію за невикористану відпустку за 80 календарний день за відпрацьований період з 22.04.2010р. по 01.04.2013р., в сумі 47\~ 099грн. 51 коп., обґрунтовуючи тим, що з 01.04.2013 року його було звільнено за ст.38 КЗпП України з посади техніка з обліку Дільниці матеріально-технічного забезпечення Відділу матеріально-технічного забезпечення Директорату з постачання Комплексу інженерно-технічного забезпечення ПАТ Авіакомпанія Аеросвіт. Однак, при звільнені з роботи з ним не було проведено повного розрахунку, зокрема не виплачено заборгованість по заробітній платі. У судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду позивач подав заяву, відповідно до якої, просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ніяких заперечень щодо позову не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] по 01.04.2013 року працював в Приватному акціонерному товаристві Авіакомпанія АЕРОСВІТ та був звільнений на підставі наказу №1139-ос від 01.04.2013 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними його трудової книжки /а.с. 7-12/, та довідкою про доходи від 09.04.2013 /а.с. 5/. Згідно довідки про доходи від 09.04.2013р., яка видана ПАТ Авіакомпанією Аеросвіт за період з грудня 2012 року по квітень 2013 року сума заборгованості становить 47099,51 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданої відповідачем довідки /а.с.5/ зазначених вимог чинного законодавства при звільненні позивача дотримано не було. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що невиплата належних позивачу сум була допущена не з вини відповідача, суду надано не було та не було зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь сум заборгованості, що становить 47099,51 грн. Крім того, відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме пункту 13 постанови, визнається за можливим відшкодування моральної шкоди, викликаної невиплатою належних працівникові грошових сум. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено обовязкове відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди. Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди виникає за умови, що спричинені моральні страждання, концентрація додаткових зусиль для організації усунення ускладнень життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Відповідач цинічно ігнорує людську гідність позивача, не рахується з тим, що позивач вимагає елементарної, правомірної виплати законно заробленої заробітної плати. Суд вважає, що незаконними діями відповідача, тривалою затримкою виплати заробітної плати, психологічних страждань з цього приводу, [PERSON]. завдана моральна шкода, яка повинна бути компенсована відповідачем в розмірі 1 000 грн. 00 коп. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 480 грн. 99 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці,

Outcome: partial