Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-20 00:00:00

26 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 травня 2007 року в сумі 27598 грн. 48 коп. В позовній заяві зазначав, що 13 травня 2007 року між сторонами був укладений договір кредиту № NKXRRХ10610019 на суму 4468 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідачка не виконувала належним чином його умови, через що станом на 17 вересня 2013 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 27598 грн. 48 коп., тому просив стягнути з неї на свою користь дану заборгованість та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов просила задовольнити. Представник відповідачки, який є її співмешканцем, в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, оскільки кредит був відповідачкою погашений повністю, тому вважав, що позивач безпідставно нарахував таку велику заборгованість, яку погасити практично неможливо, так як у них багатодітна сім'я. Суд, вислухав пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 13 травня 2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір № NKXRRХ10610019 (далі - Договір), в якому сторони узгодили всі його умови. На підтвердження укладеного договору позивачка підписала заяву позичальника за № NKXRRХ10610019, за якою вона була також повністю ознайомлення з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов Договору публічне акціонерне товариство «Приватбанк», яке на той час мало статус закритого акціонерного товариства (далі - Банк), зобов'язалося надати позичальниці, тобто відповідачці, споживчий кредит в сумі 4468 грн. 80 коп., на строк 18 місяців: з 13 травня 2007 року по 13 листопада 2008 року включно. За користування кредитом вона зобов'язалася сплачувати Банку проценти в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 107 грн. 25 коп. Погашення кредиту повинно було здійснюватися щомісячно в період з 15 по 20 числа кожного місяця платежем в сумі 380 грн. 11 коп., куди входило тіло кредиту, відсотки за його користування, винагорода, комісія та інші платежі, передбачені Умовами надання споживчого кредиту. Також, відповідно до пункту 5.3 Договору (Умов та правил надання споживчого кредиту) у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та процентів за його користування він повинен був сплатити Банку штраф, який складався фіксованої частини - з 500 грн. та 5% від суми позову. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим Банком, заборгованість відповідачки за кредитним договором від 13 травня 2007 року станом на 17 вересня 2013 року складається з наступного: - заборгованість по процентам за користування кредитом - 9597 грн. 52 коп., - заборгованість по комісії - 429 грн., - пеня - 15781 грн. 56 коп., - штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 1290 грн. 40 коп. (процентна складова). До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. З розрахунку заборгованості та інформації про повернення кредиту, наданих Банком, вбачається, що у визначений Договором термін позивачка кредит повністю не повернула. Строком на 14 листопада 2008 року за нею залишилася заборгованість в сумі 1478 грн. 59 коп. Цей залишок нею був сплачений лише 12 березня 2013 року. Представник позивачки вказував, що кредит був наданий в сумі 4468,80 грн. І відповідно до представлених ним квитанцій був повністю повернутий Банку. Однак таке посилання судом не може бути прийняте, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам. Дійсно, згідно з наданими представником відповідачки квитанціям загальна сума повернутого кредитну склала 4780 грн. 11 коп., що перевищує розмір суми наданого кредиту. Однак за умова укладеного Договору погашення кредиту повинно було здійснюватися щомісячними платежами в розмірі 380 грн. 11 коп., куди входив борг по кредиту, відсотки за користування ним, винагорода, комісія та інші платежі згідно з Умовами надання споживчого кредиту, але термін кредитування складав 18 місяців, тобто орієнтовно загальна сума яка підлягала поверненню повинна була бути 6841 грн. 98 коп. (18 міс. х 380 грн. 11 коп.). Це позичальницею виконано не було і погашення кредиту в узгоджений сторонами строк відбулося не в повному розмірі. В подальшому, в зв'язку з простроченням сплати залишку по кредиту, на цей залишок боргу Банк нараховував підвищену процентну ставку - 142 % річних, та пеню в розмірі 0,15 % за кожен день прострочення. Таким чином розрахунок заборгованості, представлений Банком, відповідає дійсності та вимога закону. Застосування в даному випадку строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України не може бути, оскільки строк був перерваний позичальницею шляхом сплати в 2013 році залишку по тілу кредиту. Статтею 551 ЦК України передбачена можливість зменшення неустойки, якщо вона значно перевищує розмір збитку, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що є недійсним несправедливі умови договору, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних відносин прав і обов'язків на шкоду споживача, в тому числі встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п. 5 ч. 3 ціє статті). Беручи до уваги, що розмір нарахованої неустойки (штрафу та пені) значно перевищує борг по відсоткам та комісії за кредитом, а також враховуючи тяжке матеріальне становище відповідачки і наявність у неї на утриманні трьох неповнолітніх дітей, через що її сім'ї був наданий статус багатодітної, та беручи до уваги положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суд вважає можливим зменшити розмір неустойки (штрафу та пені) до загальної суми 2000 грн. Таким чином з відповідачки підлягає стягненню загальна заборгованість за кредитним договором в сумі 12026 грн. 52 коп. = 9597 грн. 52 коп. (борг по відсоткам) + 429 грн. (борг з комісії) + 2000 грн. (неустойка). З відповідачки підлягає стягнення на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам (44%), тобто 121 грн. 43 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial