Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про визнання права власності на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.12.1998 року між ним та Михайлівським РСТ була укладена угода купівлі продажу нерухомості, а саме ? частини житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], який належав відповідачу. Продаж було вчинено за 1.000 тисячу гривень. 23.03.1999 року між позивачем та Михайлівським РСТ була укладена друга угода купівлі продажу нерухомості, щодо іншої ? частини житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], який також належав відповідачу. Продаж також було вчинено за 1.000 тисячу гривень. Всі вказані угоди були посвідчені Українською товарною біржею за № 34209 та відповідно № 34215. Усі необхідні дії за договором купівлі-продажу житлового будинку, сторонами угоди були виконані. Позивачем були передані кошти продавцю, а продавець надав йому ключи від будинку, де позивач проживає постійно по теперішній час. В теперішній час в позивача виникла необхідність оформити належним чином договір купівлі-продажу, оскільки він не відповідає вимогам ст.657 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договорів купівлі продажу житлового будинку, проте нотаріус відмовляє в реєстрації, оскільки договір-купівлі продажу було оформлено через товарну біржу. На обґрунтування позовних вимог, позивачем надані суду: · Світлокопія паспорту громадянина України; · Світлокопію рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; · Світлокопію технічного паспорту; · Світлокопії угод купівлі-продажу нерухомості; · Світлокопія звіту про незалежну оцінку. · В судовому засідання позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що він в 1998 та 1999 році купив по ? частині житлового будинку в [ADDRESS]. Договори купівлі-продажу уклав через Українську товарну біржу, нотаріально їх не посвідчував, в зв'язку з чим на теперішній час не може оформити будинок через органи нотаріату. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок. Представник відповідача, Михайлівського районного споживчого товариства позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи, будучи своєчасно та належним чином сповіщеним про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не сповістив. Відповідно до положень ЦПК України, неявка третьої особи не є перешкодою до розгляду справи, в наслідок чого судом прийнято рішення про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи. Ознайомившись з позовними вимогами, заслухавши доводи позивача щодо доведеності позовних вимог, ставлення представника відповідача до заявленого позову, дослідивши матеріали справи, серед яких письмові докази надані сторонами, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та потребу часткового їх задоволення виходячи з наступного: · відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; · відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; · відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими учасниками, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; · в судовому засіданні на підставі пояснень сторін, наданих суду письмових доказів, встановлено, що в 1998 та 1999 році, позивач у відповідача купив по ? частині житлового будинку в [ADDRESS]. Договори купівлі-продажу сторони уклали через Українську товарну біржу, нотаріально їх не посвідчували, в зв'язку з чим на теперішній час позивач, з врахуванням реорганізації відповідача, бюро технічної інвентаризації де відповідно до п.11 договорів купівлі-продажу мала відбутися реєстрація договорів, не може оформити будинок через органи нотаріату; · відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; · відповідно до положень ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; · відповідно до положень ст.656 ч.4 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах ,застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі продажу або не випливає з їхньої суті. · Відповідно до положень ст. 657 ЦК України, яка діяла на час укладення договору, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації; · Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про торгові біржі», яка передбачає що біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; · відповідно до положень ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами , і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається; а отже, зважаючи на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна є правочином, суд вважає, що позивач [PERSON] на законних підставах набув права власності на будинок. В той же час вирішуючи питання, що до визнання за позивачем права власності на прибудову «а-1», котельні «а-2», сараю «Б-1», душу/вбиральні «В-1», гаражу «Г-1», погрібу «П-1», огорожі «1», водопроводу «2», зважаючи на відомості відображені у листі начальника КП «Михайлівського районного архітектурно-планувального та техінвентарізаціного бюро» [PERSON] від 18 лютого 2013 року за № 43 (а.с.11) щодо самочинного будівництва вказаних об'єктів, суд вважає за потрібне відмовити в цій частині позовних вимог, з вище наведених підстав. Питання щодо судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до положень ст..88 ЦПК України.

Outcome: partial