Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Міська страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02 липня 2012 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено його автомобіль марки «Mitsubishi-Outlander», державний реєстраційний номер [NUMBER]. За результатами дорожньо-транспортної пригоди, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року, [PERSON], водія автомобіля «ГАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], визнано винним у вчиненні ДТП. Позивач вказує, що відповідальність [PERSON] застраховано у ЗАТ «Міська страхова компанія», поліс ОСЦПВВНТЗ № АА 6053533, терміном дії до 25 серпня 2012 року. Позивач зазначає, що згідно з оцінкою ушкоджень та відповідним розрахунком, сума страхового відшкодування становить 12 330 грн. 00 коп. Також, позивач зазначає, що неодноразово звертався до представника відповідача у м. Києві із вимогою сплатити страхове відшкодування, однак такі звернення залишені поза увагою та відповіді на його адресу щодо прийнятого рішення про задоволення його вимоги чи відмови так і не надійшло. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у сумі 12 330грн. 00 коп., пеню – 1835 грн. 34 коп., 3% річних – 369 грн. 90 коп., індекс інфляції – 36 грн. 99 коп., витрати на проведення експертизи – 400 грн. 00 коп. У судове засідання позивач не з’явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судові засідання, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, а тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля «Mitsubishi-Outlander», державний реєстраційний номер [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2012 року о 15 годині 00 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Зодчих, 10 у м. Києві, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде небезпечним, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в наслідок чого, допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi-Outlander», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Вказана подія, відповідно до ст. 8 Закону України “Про страхування” підпадає під визначення терміну дорожньо-транспортної пригоди та є страховим випадком, внаслідок цього у страховика виник обов’язок здійснити виплату страхового відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 340 гривень в дохід держави (а.с. 26). Судом встановлено, що цивільно-правову відповідальність [PERSON] застраховано у ЗАТ «Міська страхова компанія», поліс ОСЦПВВНТЗ № АА 6053533. Згідно із договором обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 50 000 гривень. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов’язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України “Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров’ю, майну третьої особи. Згідно зі звітом № 691 від 04 вересня 2012 року, вартість майнового збитку, завданого власнику автомобілю «Mitsubishi-Outlander» становить 12 330 гривень (а.с. 11-25). З матеріалів справи вбачається, що на звернення позивача до установи відповідача із заявою від 05 липня 2012 року про виплату страхового відшкодування, відповідачем ніяких заходів щодо здійснення страхових виплат здійснено не було (а.с. 30-35). З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства “Міська страхова компанія” про стягнення суми страхового відшкодування є підставними та такі слід задовольнити. Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені та 3 % річних за користування грошовими коштами, оплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції то в цій частині позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.992, 549 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо невиконання страховиком обов'язку протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування,у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п. 36.5. статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до частини 2 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлений скорочений строк позовної давності для стягнення пені в один рік. Таким чином розмір пені за період з 04 жовтня 2012 року по 04 жовтня 2013 року за розрахунком, наданим позивачем та перевіреним судом з урахуванням річного строку позовної давності , склав 1835 грн. 34 коп., які підлягають стягненню з відповідача ПАТ “Міська страхова компанія” на користь позивача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача ПАТ “Міська страхова компанія” на користь позивача [PERSON] 3% річних у сумі 369 грн. 09 коп. та індексу інфляції, то на думку суду дані вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають, відповідно до наступного. Главою 67 ЦК України, якою врегульовані відносини страхування, ст. 992 ЦК України та договором добровільного страхування, відшкодування інфляційних витрат та трьох процентів річних не передбачено. Ч. 2 ст. 625 ЦК України, що передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, на думку суду не розповсюджується на правовідносини, що виникають між сторонами у зв'язку із заподіянням шкоди, оскільки відповідач за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є стороною - страховиком, а не боржником, а тому у задоволені цих вимог позивачу слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 344 гривні 10 копійок а також 400 гривень витрат на проведення експертизи.

Outcome: partial