Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовною заявою, у якій просила визнати факт проживання її з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2001 року по 22 листопада 2006 року, визнати за нею право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на її користь ? частини вартості автомобіля «Skoda Felicia» 1999 р.в., державний номер [NUMBER], та автомобіля «Fiat Uno», 1986 р.в., державний номер [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дитиною, починаючи утримання з моменту подання позовної заяви; судові витрати покласти на відповідача [PERSON]; в частині стягнення аліментів допустити негайне виконання рішення суду. 21.03.2013 року позивачка [PERSON] подала заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON]. 28.05.2013 року позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги у відповідній заяві, відповідно до якої просила прийняти рішення та визнати факт проживання її з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2001 року по 22 листопада 2006 року, визнати за нею право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на її користь ? частину вартості автомобіля «Skoda Felicia» 1999 р.в., державний номер [NUMBER]; позовні вимоги щодо стягнення ? частини вартості автомобіля «Fiat Uno», 1986 р.в., державний номер [NUMBER] просила залишити без розгляду; судові витрати покласти на відповідача [PERSON]. Позивачка [PERSON] знову уточнила свої позовні вимоги у відповідній заяві, які ухвалою від 17 вересня 2013 року викладені в наступній редакції : визнати факт проживання її з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2001 року по 22 листопада 2006 року, визнати за нею право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на її користь ? частини вартості автомобіля «Skoda Felicia» 1999 р.в., державний номер [NUMBER] у розмірі 9 814,10 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати, зокрема, витрати на сплату судового збору та витрати на проведення судових експертиз у розмірі 1050,00 грн. 27 вересня 2013 року позивачка [PERSON] подала заяву про уточнення позовної заяви в частині визнання спільного проживання з відповідачем [PERSON] та просила встановити факт проживання її з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 22 листопада 2006 року. Свої вимоги мотивувала тим, що з літа 2001 року проживала спільно, однією сім`єю з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу, зокрема, в період з 2001 по 2002 роки спільно наймали квартиру за адресою: [ADDRESS]; в період з 2002 по 2004 роки наймали квартиру за адресою: [ADDRESS]; в період з 2004 по 2006 роки спільно наймали квартиру за адресою: [ADDRESS]; з кінця січня 2006 року спільно проживали у спірній квартирі [ADDRESS], а 22 листопада 2006 року між ними був зареєстрований шлюб Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Під час спільного проживання з відповідачем [PERSON] вони спільно придбали спірне майно, а саме квартиру [ADDRESS], та автомобіль «Skoda Felicia» 1999 р.в., державний номер [NUMBER], право власності на яке було зареєстровано на відповідача [PERSON] Вказувала, що дане майно вони придбавали з відповідачем за кошти батьків позивачки та спільні кошти під час проживання однією сім`єю. За тих обставин, що позивачка [PERSON] не домовилась з колишнім чоловіком про добровільний порядок поділу майна, вимушена була звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги повністю підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до позовних вимог. Представник позивача [PERSON] також підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав того, що фактично проживати з позивачкою [PERSON] став лише з лютого 2006 року, до цього мав з нею романтичні та інтимні стосунки. Вказував, що спірне майно він придбавав особисто за кошти, які були ним отримані у кредит за кредитним договором з АКБ «Райффайзенбанк Україна» від 07.04.2006 р. Близько 30000 грн. він витратив на придбання спірної квартири і 27000 грн. на придбання спірного автомобіля, який він придбав у [PERSON] 14.04.2006 р., що підтверджується розпискою. Гроші взяті у кредит він особисто не повертав, так як не мав відповідних доходів, тому отриманий кредит за нього сплачувала його мати, яка відповідно до довідки банку погасила 68697,16 грн., справу просив розглядати без його участі, за участю представника. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги також не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав того, що позов є необґрунтованим з правових підстав та документально. Суд, вислухавши пояснення сторін та пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 22 листопада 2006 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис № 730 від 22.11.2006 р. [INFO] року у подружжя народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.11.2008 р. 01 жовтня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24.07.2013 р., що набрало чинності 01.10.2013 р. До укладення шлюбу 22 листопада 2006 року, в період починаючи з літа 2001 року, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] дійсно спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки як подружжя, але так як у позовних вимогах [PERSON] просить визнати факт спільного проживання з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 22 листопада 2006 року, суд виходить з наступного. У відповідності до частин 1, 2 ст. 3 СК України Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Частина 4 ст. 3 СК України передбачає, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Зокрема, сімейні відносини можуть виникати між особами на підставі фактичних шлюбних відносин без зареєстрованого шлюбу. Права та обов`язки подружжя діляться на: особисті немайнові права та обов`язки подружжя; та майнові права та обов`язки, які в свою чергу складаються з: права особистої приватної власності чоловіка та дружини; та права спільної сумісної власності подружжя. Майнові ж відносини, що виникають поміж фактичним подружжям, регулюються ст. 74 СК України, главою 8 СК України «Право спільної сумісної власності подружжя», та нормами про спільну власність, встановленими ст.ст. 368-372 ЦК України. Стаття 368 ЦК України встановлює, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Стаття 74 СК України у редакції від 22.12.2006 р., яка є чинною, передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Попередня редакція вказаної статті, що діяла на час виникнення правовідносин, встановлювала, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України. Таким чином, судом було встановлено, що у період з 01.01.2004 року по 22.11.2006 р. ні позивачка [PERSON], ні відповідач [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, а також в будь-якому іншому шлюбі з іншими особами, та проживали однією сім`єю. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] починаючи з літа 2001 року склалися усталені відносини, що притаманні подружжю Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що позивач і відповідач почали спільно проживати однією сім`єю ще з літка 2001 року. Такі висновки свідки зробили виходячи із спілкування із позивачем та відповідачем, так як бачили їх разом, зокрема, на святкуванні свят, у магазинах, де вони купували разом продукти харчування, предмети домашнього господарства, одяг та взуття; свідки бували у них дома у гостях та бачили у квартирі речі, які належали як відповідачу, так і позивачу. Крім того, з їх розмов та відносин, спільного проживання, свідки вважали, що позивач і відповідач мають відносини чоловіка та дружини. Свідок [PERSON] познайомилася з позивачем [PERSON], а згодом і з відповідачем [PERSON] у 2004 році, коли позивач працювала бухгалтером у магазині «Фокстрот». Свідок пояснила, що вважала позивача та відповідача однією сім`єю. Такі висновки вона зробила з їх відносин та спілкування між собою. Часто бачила їх разом, відповідач [PERSON] постійно приїжджав за позивачкою [PERSON] на роботу, спілкувався з колективом та брав учать у святкуванні свят з колективом позивачки. Свідок зазначала, їй було відомо, що позивач і відповідач мешкали разом як одна сім`я за адресою: [ADDRESS] де вони разом винаймали квартиру, разом вели спільне господарство. Свідок вказувала, їй було відомо, що на початку 2006 року відповідач спільно з позивачем придбали квартиру [ADDRESS]. Після вселення разом робили там ремонт та обживалися, а у листопаді 2006 року одружилися. Свідки [PERSON] та [PERSON], які мешкають в під`їзді та на одній площадці і є сусідами позивача та відповідача по квартирі [ADDRESS], також підтвердили факт спільного проживання позивача та відповідача з часу вселення у спірну квартиру, а саме з кінця січня 2006 року. Підтверджували той факт, що позивач і відповідач мешкали спільно у спірній квартирі саме як подружжя, бачили їх постійно разом, як вони приходили з магазинів з продуктами, виносили сміття, прибирали у квартирі та біля неї, вказували на те, що позивач та відповідач спільно робили ремонт та обживали спірну квартиру. Свідок [PERSON] також зазначала, що позивачку [PERSON] знає ще з моменту їх вселення у будинок [ADDRESS] після здачі його в експлуатацію у 1994 році. Позивачка мешкала разом зі своїми батьками у сусідньому под`їзді. З 2004 року до початку 2006 року часто зустрічала позивача та відповідача разом, бачила як вони приїздили до батьків позивачки у гості та знала, що вони мешкають разом як подружжя. Свідок [PERSON], який укладав договір купівлі-продажу від 09.02.2006 р. спірної квартири за довіреністю зі сторони Продавців, підтвердив той факт, що за спірну квартиру з ним домовлявся батько позивачки [PERSON] - [PERSON] При цьому, [PERSON] наголошував, що домовляється за купівлю квартири для сім`ї своєї доньки, а саме для [PERSON] (позивача) та [PERSON] (відповідача). Подальші переговори щодо купівлі квартири з [PERSON] вели позивач та відповідач разом, але договір купівлі-продажу уклав [PERSON] на своє ім`я. При цьому, свідок не підтвердив того факту, що відповідач [PERSON] розрахувався з ним саме з кредитних коштів або після отримання відповідачем кредиту, хоча вказував, що гроші йому передав відповідач [PERSON] Свідок [PERSON] (мати відповідача) показала, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] почали мешкати разом у спірній квартирі з лютого 2006 року, до цього часу проживали окремо і мали романтичні відносини. Відповідач [PERSON] проживав разом зі свідком до того часу, поки не переїхав до спірної квартири. Вказувала, що спірна квартира та спірний автомобіль були придбані її сином за кредитні кошти, які він отримав на підставі кредитного договору від 07.04.2006 р. Свідок сподівалася, що кредитні кошти відповідач та позивач будуть віддавати разом, але за тих обставин, що подружжя кредит не повертало, то виниклу заборгованість вона погашала сама і вважає, що спірна квартира по суті її майно, так як вона сплатила у банк грошові кошти у розмірі 68 697,16 грн., які дорівнюють вартості спірної квартири. Покази свідка [PERSON] в частині того, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] почали мешкати разом у спірній квартирі з лютого 2006 року, до цього часу проживали окремо і мали романтичні відносини, та як відповідач [PERSON] проживав разом зі свідком до того часу, поки не переїхав до спірної квартири, судом оцінюються критично, та як в матеріалах справи маються і інші докази, які дають підстави вважати, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] з літа 2001 року склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, та підтверджують наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Зокрема, спільні сімейні фотографії, договори, що укладалися позивачкою [PERSON] в інтересах сім`ї, чеки та квитанції про придбання товарів та оплати послуг в інтересах позивачки та відповідача, які датовані періодом з літа 2001 року по 22.11.2006 року. В матеріалах справи маються спільні сімейні фотографії, на яких зображені позивач, відповідач та їхні батьки, починаючи з літа 2001 року. Вказані фотографії підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] з літа 2001 року, яке продовжувалося до 22.11.2006 р., тобто до дня реєстрації шлюбу в органах РАГСу, але так як у позовних вимогах [PERSON] просить визнати факт спільного проживання з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 22 листопада 2006 року, то факт шлюбних відносин встановлюється судом саме з 01.01.2004 року. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання від 20.05.2006 року був укладений між ВАТ «Кременчукгаз» та [PERSON] (дівоче прізвище позивача) про надання послуг з газопостачання за адресою спірної квартири, а саме: [ADDRESS] При цьому, [PERSON] зазначена саме як власник, а не орендар спірної квартири. Договір № 666800 на надання телекомунікаційних послуг від 02.02.2006 р. був укладений між ТОВ телекомпанія «Чумгак» та [PERSON] (дівоче прізвище позивача) як абонентом про надання телекомунікаційних послуг за адресою: [ADDRESS] Також в матеріалах справи маються оригінали квитанцій про оплату цих послуг [PERSON] за лютий 2006 р. квитанція № 012590, за березень 2006 р. квитанція № 130288, за квітень 2006 р. квитанція № 130176. Відповідач [PERSON] не заперечував факт укладання даних договорів позивачем [PERSON], а також не надав пояснень чи доказів того, що він не згодний з даними договорами або ж наполягав на їх розірванні чи визнанні договорів недійсними. Окремо слід зазначити, що аналогічних договорів на власне ім`я відповідач також не надав, що дає підстави вважати, що він погодився, що договори укладені [PERSON] (дівоче прізвище позивача) про надання зазначених вище послуг за адресою спірної квартири, а саме: [ADDRESS], були укладені правомірно та в інтересах відповідача та позивача як сім`ї. 22.12.2005 року позивачем [PERSON] ([PERSON] - дівоче прізвище позивача) у магазині «Фокстрот» було придбано пральну машину «Ariston AVSL109R», що підтверджується відповідним товарним чеком. Відповідно до умов доставки 29.01.2006 р. магазином було здійснено доставку придбаної пральної машини за адресою спірної квартири, а саме: [ADDRESS]. Позивачем [PERSON] надано до суду квитанції про оплату експлуатаційних витрат, які вона сплачувала за спірну квартиру, а саме: оплата за березень 2006 р. була здійснена 23.03.2006 р., оплата за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2006 р. було здійснено 17.08.2008 р. Суд врахував і той факт, що відповідач [PERSON] не заперечував, що з лютого 2006 року він спільно проживав з позивачкою [PERSON], а тому суд розцінює укладені договори та здійснені позивачем оплати за телекомунікаційні послуги, квитанції про оплату експлуатаційних витрат, витрати на придбання пральної машини, як такі, що були здійснені в інтересах позивача та відповідача, та підтверджують наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, так як проживаючи разом, позивач та відповідач спільно користувалися вказаними послугами та товарами. Крім того, суд вважає, що проживаючи разом починаючи з літа 2001 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] були пов`язані спільним побутом та мали усталені відносини, що притаманні подружжю, так як 22.11.2006 року позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис № 730 від 22.11.2006 р., а [INFO] року у подружжя народилася спільна дитина - син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.11.2008 р. Суд дійшов до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана відповідачем [PERSON] під час спільного проживання з позивачкою [PERSON], що не заперечується і самим відповідачем, та є об`єктом спільної сумісної власності відповідача та позивача, та підлягає поділу між ними. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 95-13 від 16.08.2013 р. ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 224 819 грн. Стаття 74 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Частина 1 статті 61 СК України встановлює, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 372 ЦК України встановлює, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], було укладено відповідачем 09 лютого 2006 року. Реєстрація права власності відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10162023 від 22.03.2006 року було здійснено відповідачем 22 березня 2006 року, тобто під час спільного проживання з позивачем [PERSON] Статтею 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Частина 4 ст. 334 ЦК України ( у редакції станом на день укладення договору купівлі-продажу - від 01.10.2004 р.) передбачала, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Ця ж частина ст. 334 ЦК України у редакції від 11.02.2010 року передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, договір купівлі-продажу спірної квартири є правочином, який підлягає обов`язковій державній реєстрації, що було встановлено у ст. 657 ЦК України у редакції, що була чинна на день укладення договору купівлі-продажу квартири від 09.02.2006 р., зокрема, договір купівлі-продажу будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З 27.01.2005 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який також у п)1 ч. 1 ст. 4 встановлював, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Таким чином, право власності у відповідача [PERSON] на спірну квартиру виникло 22 березня 2006 року, тобто під час спільного проживання з позивачем [PERSON] однією сім`єю. Суд також вважає, що окремому дослідженню підлягає факт придбання спірної квартири за кошти або внаслідок трудової участі позивача та відповідача. Відповідно до відповіді Кременчуцької ОДПІ № 2624/Ш/16-03/17 від 23.09.2013 року про доходи ФОП [PERSON] у період з 28.12.1999 р. по 31.12.2012 року позивач [PERSON] згідно поданої декларації про доходи одержані за 2006 рік сума валового доходу склала 75621,47 грн. Зокрема, згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів та утриманих податків по [PERSON] № 2595/Ш/16-03/18 від 19.09.2013 р., [PERSON] у січні - березні 2006 р. отримала дохід у таких розмірах: за січень 2006 р. отримано 67 182,08 грн. (5358,96 + 4220,16 + 10488,00 + 40562,40 + 1758.96 + 4793,60); за лютий 2006 р. отримано 1996,00 грн.; за березень 2006 р. отримано 4 555,20 грн. (612,00 + 3943,20). Таким чином, позивач [PERSON] мала певний дохід від підприємницької діяльності, який використала на придбання спірної квартири разом з відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] доказів щодо наявності в нього грошових коштів чи отримання постійного доходу (тобто працевлаштування чи зайняття підприємницькою діяльністю) станом на час придбання спірної квартири суду не надав. Твердження відповідача про те, що спірна квартира була придбана ним особисто за кредитні кошти, отримані за кредитним договором № CNL-0АМ/1555/2006 від 07.04.2006 р. судом сприймаються критично, виходячи з наступного. Пункт 2 договору купівлі-продажу квартири від 09.02.2006 року передбачає, що продаж цей вчинено за 14257 грн., які покупець повністю сплатив, а продавці повністю отримали. Кредитний договір № CNL-0АМ/1555/2006 від 07.04.2006 р., що був укладений між відповідачем [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», мав цільове призначення - споживчі цілі (п. 2 кредитного договору) , та був укладений через 2 місяці після укладення договору купівлі-продажу квартири від 09.02.2006 р., а кредитні кошти у розмірі 69000 грн. отримані 10.04.2006 р. згідно заяви на видачу готівки № 12. При цьому, сам договір купівлі-продажу квартири не містить умови про відстрочення чи розстрочення оплати за даним договором, інших документів, які б підтверджували передачу грошових коштів за договором купівлі-продажу квартири після отримання кредитних коштів також не надано. Свідок [PERSON] також не підтвердив факт розрахунку за договором купівлі-продажу квартири від 09.02.2006 р. саме після отримання кредиту відповідачем, так як він не знав якими саме коштами з ним розрахувалися, були вони кредитні чи ні, йому не було відомо. Покази свідка [PERSON] щодо того, що спірна квартира та спірний автомобіль були придбані її сином за кредитні кошти, які він отримав на підставі кредитного договору від 07.04.2006 р., а також того, що виниклу заборгованість вона погашала сама і вважає, що спірна квартира по суті її майно, так як вона сплатила у банк грошові кошти у розмірі 68 697,16 грн., які дорівнюють вартості спірної квартири, судом оцінюються критично, виходячи з наступного. В матеріалах справи мається довідка АТ «ОТП банк» № Д 03-01-3/139 від 12.06.2013 р. про те, що [PERSON] сплатила за кредитним договором № CNL-0АМ/1555/2006 від 07.04.2006 р. у розмірі 41960,08 грн. При цьому, ніяких підтверджуючих касових документів із зазначенням платником саме свідка [PERSON] (квитанцій, чеків, прибутково-касових ордерів) до цієї довідки додано не було, а тому суд не може виходити з припущення, що зазначені у довідці відомості відповідають дійсності. Крім того, в матеріалах справи мається виписка з валютного рахунку відповідача [PERSON] (арк.справи 194-195) у доларах США № [NUMBER] за період з 07.04.2006 р. по 06.06.2013 р., відповідно до якого [PERSON] перераховувала грошові кошти у доларах США на зазначений валютний рахунок відповідача на загальну суму у гривнях 26737,08 грн. Перерахування було здійснено у періоди з 06.05.2011 р. по 13.05.2013 р. Слід зазначити, що кожна перерахована свідком [PERSON] грошова сума супроводжувалася відповідною заявою на переказ фізичної особи за формою № БР-0000012, де вона підтверджувала, що здійснена операція щодо переказу грошових коштів не пов`язана з наданням/отриманням позики. Грошові кошти, перераховані на валютний (доларовий) рахунок № [NUMBER] свідком [PERSON], згідно зазначеної вище виписки, були отримані з рахунку власником рахунку відповідачем [PERSON] у готівковій формі. Ніяких підтверджуючих документів чи інших доказів того, що вони були витрачені на погашення кредиту, потреби сім`ї чи на особисті потреби відповідача, до суду не подавалися. Тому твердження відповідача [PERSON], його представника [PERSON] та свідка [PERSON] про те, що свідок [PERSON] сплатила у банк грошові кошти у розмірі 68 697,16 грн., які дорівнюють вартості спірної квартири, не знайшли свого документального підтвердження. Окремо слід зазначити, що свідок [PERSON] позов як третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, не заявляла та такої позовної заяви до суду не подавала, тому суд не може розглядати її вимоги про те, що спірна квартира є її власністю, бо вона сплатила у банк грошові кошти у розмірі 68 697,16 грн., які дорівнюють вартості спірної квартири. Таким чином, відповідачем не надано доказів, що отримані ним кредитні кошти через два місяці після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири були витрачені саме на придбання спірної квартири, а не на особисті потреби відповідача, чи інтереси сім'ї. Суд дійшов до висновків про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] на її користь компенсації половини вартості автомобіля «Skoda Felicia» 1999 р.в., державний номер [NUMBER] у розмірі 9 814,10 грн. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 431 від 12.08.2013 р. ринкова вартість на час проведення судової експертизи автомобіля «Љkoda Felicia» 1999 р.в., державний номер [NUMBER] становить 19 628,19 грн. Частина 1 статті 61 СК України встановлює, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина 2 ст. 71 СК України передбачає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно договору купівлі-продажу А-3/950 (біржовий контракт) від 22.11.2008 року автомобіль «Skoda Felicia» 1999 р.в. був придбаний відповідачем [PERSON] у [PERSON] через Українську універсальну біржу. 25 листопада 2008 року відповідачем було подано заяву 17682845 (1673017) до Кременчуцького ВРЕР про реєстрацію придбаного на товарній біржі автомобіля та постановки його на облік. Згідно облікової картки приватного ТЗ автомобіль «Skoda Felicia» 1999 р.в. був поставлений на облік 25.11.2008 р., зареєстрований за власником [PERSON] та присвоєно новий державний номерний знак [NUMBER]. 25.11.2008 р. [PERSON] було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Враховуючи той факт, що позивач та відповідач уклали шлюб 22.11.2006 р., то спірний автомобіль був придбаний під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі, а тому даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Суд сприймає критично твердження відповідача про те, що спірний автомобіль було придбано за розпискою 14 квітня 2006 року за кредитні кошти, отримані відповідачем згідно кредитного договору № CNL-0АМ/1555/2006 від 07.04.2006 р. Зокрема, в матеріали справи було надано копію розписки, але оригінал для огляду відповідачем не надавався. Ніяких документальних доказів, які б свідчили про передачу автомобіля та права власності на нього від [PERSON] до [PERSON] саме з 14.04.2006 р., відповідачем до суду не подавалися. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір купівлі-продажу А-3/950 від 22.11.2008 року автомобіля «Љkoda Felicia» 1999 р.в. до цього часу ніким не оспорений, рішення суду про визнання його недійсним або розірваним відсутнє, тому вказаний договір є дійсним до цього часу. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тому суд не вважає належним доказом придбання спірного автомобіля відповідачем 14 квітня 2006 року копію розписки від 14.04.2006 р. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В той же час частина 1 ст. 79 ЦПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частина 3 цієї ж статті визначає перелік витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, до яких, зокрема, належать витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Згідно квитанції № 95 та квитанції 431 за проведення судових експертиз позивач [PERSON] сплатила загалом 1050,00 грн. (800,00 грн. + 250,00 грн. відповідно). Частина 2 ст. 81 ЦПК України передбачає, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Так, при подачі позову позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 229,41 грн. Виходячи з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 95-13 від 16.08.2013 р. ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 224 819 грн. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 431 від 12.08.2013 р. ринкова вартість на час проведення судової експертизи автомобіля «Љkoda Felicia» 1999 р.в., державний номер [NUMBER] становить 19 628,19 грн. Таким чином, загальна вартість майна складає: 224 819 грн. + 19 628,19 грн. = 244 447,19 грн. За тих обставин, що позивач пред`являв позовні вимоги на половину вартості майна, то ціна позову складає 244 447,19 грн./2 = 122223,60 грн. Позовні вимоги складаються з майнових та немайнових вимог, а отже розмір судового збору, що має бути сплачений на користь державного бюджету становить: за немайнові вимоги - 229,40 грн., за майнові вимоги - 1222,24 грн. Враховуючи те, що судовий збір є недоплаченим у розмірі 1222,24 грн., він підлягає стягненню на користь державного бюджету з відповідача [PERSON]

Outcome: approved