Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття; стягувати із відповідача додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 742,60 грн. щомісячно та один раз на рік в розмірі 4935,00 грн.; стягнути із відповідача [PERSON] вартість фактично понесених витрат на лікування дитини в розмірі 3455,43 грн., стягнути з відповідача аліменти за минулий час в розмірі 17881,50 грн. В обгрунтування позову покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 25.02.2010р. народився син [PERSON], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Неповнолітній [PERSON], 2010р.н. є часто хворіючою дитиною та йому з 2011р. встановлено діагноз – обструктивний бронхіт, що має хронічний характер, дитина перебуває на обліку в дитячого психіатра, відповідно потребує постійного лікування та оздоровлення. Від народження дитини відповідач проживає окремо від них та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов’язаний її надавати, тому просить крім місячних платежів також стягнути із відповідача аліменти за минулий час та додаткові витрати. Оскільки позивач не може повернутися на роботу для отримання постійного доходу, так як дитина потребує постійного догляду, а відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов’язків, тому просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Позивачка в судовому засідання повністю підтримала позовні вимоги, дала пояснення аналогічні змісту позову, просила позов задоволити у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили та пояснили, що відповідач певний час, коли мав постійних дохід, в добровільному порядку перераховував кошти на дитину – [PERSON], тому позовні вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час вважає необгрунтованими. Не погоджується із вимогами про відшкодування витрат на лікування дитини, так як зазначені у представлених позивачем квитанціях ліки, не відповідають переліку ліків призначених лікарями. На даний час він перебуває у іншому шлюбу, тому на його утриманні знаходиться дружина [PERSON], що перебуває у відпустці по догляду за дитиною та неповнолітня дитина - [PERSON], постійного доходу він також не має так як не працює, тому згідний сплачувати аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісяця. Вимоги позивача про стягнення коштів на додаткові витрати вважає безпідставними і обґрунтованими, так як позивачем не представлено обгрунтованого їх розрахунку. Заслухавши пояснення сторін, з’ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, вказаний обов’язок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. Як вбачається із свідоцтва про народження серії 1-СГ № 236496 від 12.03.2010р., сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], відтак на них обох лежить зобов’язання утримувати їхню дитину до досягнення останньою повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров’я і матеріальне становище дитини; стан здоров’я і матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; інші обставини, які мають істотне значення. Із довідки Шпиколоської сільської ради № 210 від 25.09.2013р. вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір’ю [PERSON] у с.Шпиколоси Золочівського району Львівської області без реєстрації. Відповідно до заключення профільної лікарсько-консультативної комісії від 02.08.2013р. [PERSON], 2010р.н., встановлено діагноз – часто хворіюча дитина (захворювання органів дихання), потребує догляду матері в домашніх умовах, потребує санаторно-курортного лікування. Вказане підтверджується наступним: епікризом № 281 Золочівської ЦРЛ про те, що [PERSON] з 24.03.2011р. по 07.04.2011р. перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом – ГРЗ, гіпертермічний синдром, гострий тонзиліт; епікризом № 90 Золочівської ЦРЛ про те, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 22.01.2013р. по 01.02.2013р. із діагнозом - Гострий обструктивний бронхіт; епікризом № 886 Золочівської ЦРЛ про те, що [PERSON] з 12.10.2013р. по 21.10.2013р. перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом – хронічний тонзиліт в стані загострення; довідкою № 11453 Золочівської ЦРЛ про те, що [PERSON] з 04.11.2013р. по 15.11.2013р. знаходився на лікуванні із діагнозом – гострий бронхіт та іншими записами із медичної книжки [PERSON] Відповідно до довідки про доходи № 446 від 08.08.2013р. [PERSON] за основнім місцем праці – лікарня швидкої медичної допомоги не отримує доходу, так як відповідно до наказу № 38-к від 15.02.2013р. перебуває у відпустці без збереження зарплати по догляду за дитиною до 4 років, а саме до 25.02.2014р. Вищезазначене вказує на те, що неповнолітній [PERSON] має постійні проблеми із здоров’я, проживає разом із матір’ю [PERSON], яка за основним місцем праці не отримує заробітної плати, так як перебуває у відпустці до догляду за дитиною. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір’ю [PERSON] у селі Шпиколоси Золочівського району Львівської області, де проживають разом із [PERSON], так як не мають коштів для самостійного проживання; від народження дитини [PERSON] не цікавився життям дитини, не надавав коштів для утримання та виховання сина, на вимогу позивачки сплачувати аліменти у добровільній формі відповідав у грубій формі, погрожував застосуванням фізичної сили. Із трудової книжки [PERSON] вбачається, що такий на даний час не працює, так як 21.06.2013р. за згодою сторін звільнився із ПП «Явір-2000», на якому працював з 01.10.2012р. Відповідно до свідоцтва про шлюб відповідач [PERSON] 04.08.2012р. одружився із [PERSON] Від вказаного шлюбу у нього народився син – [PERSON], 23.02.2013р., що підтверджується свідоцтвом про народження. Вищевказане підтверджує, що на даний час відповідач [PERSON] не отримує сталого доходу, має на утриманні малолітню дитину – [PERSON], [INFO], та дружину [PERSON], що здійснює догляд за малолітньою дитиною. Враховуючи матеріальне становище дитини, її стан здоров’я, особу відповідача, який не має сталого доходу, має на утриманні іншу малолітню дитину, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно. Згідно із ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову; аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у заявку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Позивач просить стягнути аліменти за період з квітня 2010р. по серпень 2013р. в розмірі 17 881,50 грн. виходячи із розміру прожиткового мінімум для дитини відповідного віку встановленого у певний період, мотивуючи тим, що з квітня 2010р. відповідач залишив сім’ю, чим усунувся від утримання сина. На неодноразові звернення у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] про необхідність коштів для утримання дитини, зокрема на харчування та лікування, відповідач відповідав нецензурною лайкою та відмовлявся від добровільної сплати аліментів. Однак твердження позивача не знайшли свого підтвердження, оскільки із пред’явлених відповідачем квитанцій вбачається, що [PERSON] перераховував кошти на ім’я [PERSON], зокрема у червні 2012р. перерахованого 1000,00 грн., у серпні 2012р. – 1000,00 грн., у жовтні 2012р. – 1000,00 грн., у грудні 2012р. – 500,00 грн., у січні 2013р. – 500,00 грн., у лютому 2013р. – 500,00 грн., у березні 2013р. – 500,00 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Оскільки позивачем не представлено доказів ухилення відповідача від добровільної сплати аліментів, а також враховуючи те, що між сторонами не було узгоджено суму аліментів, які підлягали обов’язковій сплаті у добровільному порядку і відповідач на ім’я позивачки перераховував кошти, що підтверджується квитанціями ПАТ КБ «Приватбанк», відтак вимоги про стягнення аліментів за минулий період задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов’язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В якості особливих обставин, що зумовлюють потребу у додаткових витрата, позивач вказує витрати на лікування дитини та на санітарно-курортне лікування дитини. Оскільки із медичної книжки дитини [PERSON], 2010р.н., вбачається, що його захворювання мають періодичний характер, тому суд не вбачає підстав для стягнення коштів на додаткові витрати щомісячно. Позивач також просить на майбутнє стягувати щорічно кошти на санаторно-курортне лікування дитини та в обґрунтування своїх вимог представляє відомості про санаторій «Ясна поляна» та вартість послуг даного санаторію. Однак суд не вважає обгрунтованими вимоги щодо щорічного стягнення додаткових витрат на санаторно-курортне лікування дитини, оскільки їх розрахунок здійснено позивачем самовільно, без представлення суду скерування лікувального закладу про рекомендацію направлення дитини у певний санаторно-курортний заклад для проходження оздоровлення у майбутньому, як і не представлено вартості такого оздоровлення, відтак дані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Із пред’явлених позивачем квитанцій про вартість лікарських засобів витрачених на лікування дитини вбачається, що загалом позивачем було витрачено 3455,43 грн. Оскільки відповідно до ст.180 СК України обов’язок утримання дитини лежить на обох із батьків, і позивачем реально було витрачено кошти на лікування [PERSON], тому вказані витрати слід розділити між батьками дитини та із відповідача слід разово стягнути додаткові витрати у розмірі 1728,00 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі ст.ст.180, 182, 184, 185, 191 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та

Outcome: approved