Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням змін та уточнень /а.с.53-55/, просить визнати недійсною його заяву, яка подана 18 травня 1987 року до Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрована за № 359 та визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що на даний час він фактично проживає за адресою [ADDRESS]. Даний будинок поділений на дві частини. В іншій частині, тобто 1/2 частині проживає [PERSON], який і є власником вказаної частини будинку, а інша 1/2 будинку на даний час перебуває у власності його батька [PERSON], який помер у [INFO]. Вказаний будинок був поділений між колишніми його власниками у 70-х роках, а саме: [PERSON] належала 1/2 будинку, а [PERSON], яка померла у [INFO], належала інша половина. Після смерті [PERSON], 1/2 будинку яка їй належала була успадкована [PERSON] Після смерті [PERSON], 1/2 будинку яка йому належала ніхто не успадкував. На час смерті [PERSON], спадкоємцями першої черги були: він, а також син [PERSON], який помер [INFO]; донька [PERSON], померла [INFO]; син [PERSON], який помер у [INFO]. Після смерті [PERSON], він не звертався із заявою про прийняття спадщини, так як фактично проживав у даному будинку. Інші спадкоємці також не звертались із такими заявами. 16 травня 1987 року, він та [PERSON], звернулись до Другої Львівської державної нотаріальної контори, зі заявою про те, що не претендують на оформлення спадкових прав. Дана заява була подана оскільки, він вважав, що пропустив строки на прийняття спадщини, хоча йому було відомо, що така заява може бути подана тільки у строки для прийняття спадщини. Подавши таку заяву, він був переконаний, що не може приймати спадщину після такої. На даний час він користується 1/2 частиною будинку, ніхто на цю частину крім нього не претендує, проте він позбавлений можливості оформити право на спадщину. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач проти задоволення позову не заперечив, пояснивши, що він є племінником позивача, та являється власником 1/2 частини будинку по [ADDRESS], яку він успадкував після смерті його матері [PERSON], яка успадкувала цю частину після смерті його бабці [PERSON]. Крім нього у будинку проживає позивач, який володіє та користується іншої 1/2 частиною будинку, яка йому залишилася після смерті діда відповідача [PERSON]. Він не претендує на другу половину будинку, а інших претендентів немає, оскільки два брати позивача [PERSON] та [PERSON] давно вже вмерли. Крім того, [PERSON] не мав ні дружини, ні дітей, а [PERSON] після одруження проживав у іншому будинку. Також, суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи, який в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], являється сином [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO] /а.с.14,15/. За життя [PERSON] та [PERSON] належав на праві спільної часткової власності будинок [ADDRESS], по 1/2 частині зазначеного будинку кожному /а.с.10,11,16/. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР (оскільки спадщина відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Таким чином, [INFO] в день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п.п.1,2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом були його четверо дітей, а саме: позивач [PERSON], [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], який помер [INFO] /а.с.13,57/. Позивач з дня смерті свого батька [PERSON] по сьогоднішній день проживає у будинку [ADDRESS], та користується і володіє 1/2 частиною зазначеного будинку. Такий висновок суду ґрунтується на поясненнях сторін та свідків [PERSON] та [PERSON] В зв'язку з вказаним, суд приходить до висновку, що позивач прийняв спадщину на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] яка залишилася після смерті його батька, оскільки він фактично вступив в управління та володіння зазначеним спадковим майном, проте він не звертався за свідоцтвом про право на спадщину за законом у органи нотаріату. Також, у судовому засіданні з'ясовано, що після смерті [PERSON] у органи нотаріату за свідоцтвом про право на спадщину за законом не зверталися і інші спадкоємці. Проте, ні нормами ЦК УРСР, ні нормами ЦК України від 2003 року не визначено правових наслідків недотримання обов'язку звернення за свідоцтвом про право спадщину на нерухоме майно у виді втрати права на спадщину. Крім позивача вищевказане спадкове майно було також прийняте і його братом [PERSON], який дружини та дітей не мав, і який помер [INFO], та який також не звертався за свідоцтвом про право на спадщину за законом у органи нотаріату. Інший брат позивача [PERSON], який помер [INFO], на день смерті їх батька у спірному будинку не проживав, у володіння і управління спадковим майном не вступав, і тому вважається таким, що не прийняв спадщини. Всі вищевказані обставини визнані сторонами, і тому в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Щодо інших спадкоємців, то після смерті матері позивача [PERSON] 1/2 частину спірного будинку, яка належала останній, успадкувала сестра позивача [PERSON], яка померла [INFO], і вже після смерті останньої зазначена 1/2 частина будинку була успадкована її сином відповідачем [PERSON], про що свідчить свідоцтво про прав на спадщину за законом від 25.11.20190 року, видане Другою Львівською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-2048 /а.с.12/. Як убачається з пояснення відповідача він не претендує на іншу 1/2 частину будинку по [ADDRESS], яка залишилася після смерті його діда [PERSON], і якою фактично володіє позивач. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем на даний час, який прийняв у спадщину 1/2 частину будинку по [ADDRESS], яка залишилася після смерті його батька. Проте, позивач позбавлений отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальних органах, оскільки 16 травня 1987 року він разом зі своєю сестрою [PERSON] подали до Другої Львівської державної нотаріальної контори заяву, зареєстровану за № 350, про те, що вони не претендують на оформлення своїх спадкових прав після смерті їх батька /а.с.9/. Зі змісту ч. 1 ст. 553 ЦК УРСР убачається, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом з тим, норми ЦК УРСР не передбачали на встановлення додаткового строку для подачі заяви про відмову від спадщини. В зв'язку з вказаним, суд приходить до наступного висновку, оскільки заява від 16.05.1987 року, якою позивач фактично відмовився від спадщини після смерті його батька, була подана до Другої Львівської державної нотаріальної контори більше ніж через три роки шість місяців, то зазначена заява подана з порушенням норм ст. 553 ЦК УРСР. У зв'язку з вказаним, позовна вимога про визнання недійсною заяви позивача від 18.05.1987 року є підставною та підлягає до задоволенню, оскільки зазначена заява подана до органів нотаріату в порушення норм, які були встановлені чинним на день її подачі цивільним законодавством. Крім того, суд, беручи до уваги, що позивач протягом шести місяців з дня відкриття спадщини вступив в управління та володіння 1/2 частини будинку по [ADDRESS] яка залишилася після смерті його батька, а інших претендентів на дане спадкове майно немає, приходить до висновку, що позовна вимога про визнання права власності також підлягають до задоволення, оскільки суд, визнавши недійсною заяву позивача про відмову від спадщини, повинен одночасно вирішити питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі. Аналогічна правова позиція викладена у п. 2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 10-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування". Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задовольнити в цілому.

Outcome: approved