Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

07.11.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На обґрунтування позовних вимог позивач в заяві та судовому засіданні зазначила, що 18 березня 2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Баштанського районного суду від 28 вересня 2011 року. За час перебування в шлюбі, а саме 12 травня 2003 року ними було придбано житловий будинок [ADDRESS]. Покупцем за договором виступав відповідач, в зв'язку з чим право власності на даний будинок зареєстровано за останнім. Відповідач не погоджується в добровільному порядку поділити даний будинок. На думку позивачки, в даному випадку частки кожного із співвласників в вищевказаному будинку, які належать на праві спільної сумісної власності є рівними та складають 1/2 частина на кожного. А тому позивач просить винести рішення, яким поділити вказаний будинок між нею та відповідачем в рівних долях по ? частині кожному, а також визнати за нею право власності на ? частину спірного будинку. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити посилаючись на те, що сторони придбали спірний будинок спільно, при цьому не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від нього не надходило. Суд вирішив розглянути справу заочно, на підставі наявних у ній доказів та за згодою позивача - ухвалює заочне рішення. Заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові докази (копію свідоцтва про одруження, згідно якого сторони зареєстрували шлюб 18.03.2003 року; копію рішення Баштанського районного суду, згідно якого шлюб між сторонами було розірвано 28.09.2011 року; копію договору купівлі-продажу від 12.05.2003 року, згідно якого [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS]; копію витягу Баштанського БТІ від 20.07.2004 року за №4200739 та технічного паспорту, згідно якого вищевказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2003 року за р.№1-501; копію звіту №99-13 про визначення ринкової вартості житлового будинку [ADDRESS], згідно якого ринкова вартість даного будинку становить 80426 грн.; копію паспорту на ім'я [PERSON]), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог і можливість задоволення позову частково. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 22 КпШС України (який діяв на час виникнення правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В силу ч. 1 ст. 69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В свою чергу в силу ст.ст. 70, 71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 18 березня 2003 року по 28 вересня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, 12 травня 2003 року, ними було придбано житловий будинок [ADDRESS]. Таким чином, наведені обставини свідчать, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружя. За таких обставин, вищевказаний житловий будинок має статус спільного сумісного майна сторін та частка позивача у ньому складає ? частину. Таким чином визначення права на частку в спільному майні необхідно позивачу для можливості повної реалізації права на володіння, користування та розпорядженням належною часткою, що є підставою для задоволення позову в частині виділення позивачу належної їй частки з визнанням права власності. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В свою чергу позов в частині виділення ? частки даного спірного будинку відповідачу не підлягає задоволенню, оскільки є безпідставним. Судом не вбачається необхідності задоволення цієї вимоги, так як ці спірні правовідносини не мають відношення до захисту порушених прав саме позивача. В силу статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати понесені ним по справі - сплата судового збору на користь держави в розмірі 804 гривні 26 копійок, що підтверджено квитанціями та 700 грн. - вартість експертної оцінки вищевказаного спірного будинку, а всього 1504 грн. 26 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial