Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

Позивач 23.08.2013 року звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що у 1991 році він отримав земельну ділянку, площею 0,0800 га, що розташована в м. Сімферополь, мікрорайон Фонтани, АР Крим, по [ADDRESS], 30.07.1991 р. йому була видана будинкова книга, згідно якої він зареєстрований за означеною адресою з 31.07.1997 р., вказує, що обробляв вказану ділянку, своїми силами будував будинок, та 25.11.2005 р. на підставі рішення Виконкому Сімферопольської ради №2138 от 26.12.1997 р. на його ім'я був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії КМ №116567. 27.07.2006 року він подарував дану земельну ділянку своєму сину - [PERSON], проте після розірвання шлюбу з дружиною - 20.10.2009 році., вона змінила замки на вхідних дверях у будинку, до будинку відповідачі його не впускають, у зв'язку з чим він у 2012 році був змушений звернутися до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні жилим будинком та вселенні, проте суд відмовив у задоволені позову, оскільки право власності на жилий будинок, розташований по [ADDRESS] в м. Сімферополі не зареєстровано та будинок не був введений в експлуатацію. Відповідачі також зверталися до суду з вимогами, Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 31.07.2012 р. позов задоволений, [PERSON] усуненні перешкоди у здійсненні ним права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Сімферополь, [ADDRESS], шляхом зняття [PERSON] з реєстрації за даною адресою, однак зазначене рішення скасовано судом апеляційної інстанції. На теперішній час відповідач [PERSON] отримав правовстановлюючі документи на нерухоме майно, проте перешкоди у користуванні житлом позивачу чиняться й досі, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з`явилася надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не відомо. Відповідно ст. ст.169 ч. 4, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі даних та доказів, що є в матеріалах справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 25.11.2005 р. на підставі рішення Виконкому Сімферопольської ради №2138 от 26.12.1997 р. на ім'я [PERSON] був виданий державний акт серії КМ №116567 на право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га, що розташована в м. Сімферополь, мікрорайон Фонтани, АР Крим, по [ADDRESS]. 27.07.2006 року він подарував земельну ділянку своєму сину - [PERSON], що підтверджується договором дарування земельної ділянки, посвідченого приватний нотаріусом - [PERSON]; відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис №368 від 20.10.2009 р.; згідно з довідкою, виданою КРП «СМ БРТІ» від 13.08.2012 р. за №19041 [PERSON] не має у власності ніяких об'єктів нерухомого майна. Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 10.05.2012 року в задоволені позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком і вселенні та в задоволені зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання таким, що втратив право користування житлом та скасування реєстрації - було відмовлено. Суд мотивував означене рішення тим, що право власності на жилий будинок, розташований по [ADDRESS] в м. Сімферополі не зареєстровано, будинок не введений в експлуатацію та на момент розгляду справи не можливо було застосувати норми законодавства у вигляді ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, які регламентують права власника жилого приміщення та членів його сім'ї і не можуть бути застосовані до виниклих між сторонами правовідносин. Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 31.07.2012 р. позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні ним права власності на земельну ділянку шляхом зняття з реєстрації - задоволений. 03.09.2012 р. Рішенням Апеляційного суду АР Крим - рішення Центрального районного суду м. Сімферополя від 31.07.2012 р. було скасоване та ухвалене нове, яким в задоволені позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зняття з реєстрації - відмовлено. Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач (батько позивача) - [PERSON] на вказаній у позові садибі побудував будинок і надвірні споруди, що не заперечувалося з боку [PERSON] і що згідно з вимогами ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути позбавлена житла. 11.09.2012 р. позивач звернувся із письмовою пропозицією до свого сина - [PERSON] про досягнення мирової угоди стосовно виниклої між ними конфліктної ситуації та приклав до неї проект мирової угоди, проте ніякої відповіді не отримав. [PERSON] знову звернувся до суду з вимогами до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житлом, проте рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 28.03.2013 р. в позові [PERSON] було відмовлено, рішення у встановленому законом порядку не було оскаржено та набуло законної сили. Відповідно до наданих до позову документів відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] в м. Сімферополі. Відповідно до актів від 14.06.2013 р. та від 04.11.2013 р. складеного сусідами будинку №9 та засвідченого печаткою Громадської організації та підписом голови місцевого органу самоврядування відповідачі по справі дійсно чинять перешкоди у доступі до житлового будинку, не визнають права позивача на користування будинком. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Разом з тим, відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник при здійсненні своїх прав та виконанні своїх обов'язків зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства та не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Визначаючи гарантії непорушності права власності, Конституцією України у статті 47 встановлені і гарантії права на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що [PERSON] вселився у спірний будинок по [ADDRESS] в м. Сімферополі у встановленому законом порядку, як встановлено у рішенні Апеляційного суду АР Крим від 03.09.2012 р. [PERSON] на вказаній у позові садибі побудував будинок і надвірні споруди, що не заперечувалося з боку [PERSON], саме за адресою спірного будинку зареєстровано місце проживання позивача, а набуте право користування житлом відповідно до норм чинного законодавства не оспорено. Обґрунтовуючи наявність перешкод у користуванні житлом, [PERSON] посилається, у тому числі, й на перешкоди, які створюють йому мешканці будинку - син [PERSON] та колишня дружина - [PERSON] Таким чином, вбачається, що житлові права [PERSON] щодо користування спірним житловим будинком є порушеними, а тому повинні бути відновленні зобов'язанням відповідачів усунути перешкоди у користуванні будинком, у тому числі шляхом вселення та шляхом передачі ключів від вхідних дверей. Щодо вимог про визнання за [PERSON] право постійного користування житловим приміщенням, суд вважає, що вони також підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] збудував будинок №9, постійно там зареєстрований та є членом сім'ї власника. Відповідно ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. На підставі ст.. 41 Констиуції України, ст. ст. 9, 150, 156 Житлового кодексу України, ст. ст. 319, 383, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved