Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 03.10. 2003 р. перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина -[PERSON], [INFO]. З травня 2012 року шлюбні відносини між сторонами припинилися, у серпні 2012 р. шлюб розірвано. Домовленності щодо володіння та користування придбаним під час шлюбу майном, яке є спільною сумісною власністю, сторони не досягли. Під час шлюбу сторонами було набуте наступне майно: трикімнатна [ADDRESS] ; кафе з офісом ( літ. Т-2) та нежитлові будівлі за літерами А-3, Б, Л, М, Н, Р, Р-1, розташовані по [ADDRESS] ; нежитлове приміщення [ADDRESS]; легковий автомобіль Volkswagen Caddy, 2008 року випуску. Позивач вважає вищезазначене майно спільною сумісною власністю подружжя. Стосовно нерухомого майна, що є предметом спору, позивач зазначає, що спірні нежитлові будівлі А-3, Б, Л, М, Н, Р, Р-1, розташовані по [ADDRESS], зареєстровані відповідачем [PERSON] на праві власності за ТОВ «Аніл», комплекс будівель та споруд , розташованих по [ADDRESS], зареєстровано відповідачем [PERSON] на праві власності за ТОВ «Оксана-2000», однак позивач вважає, що зазначене майно є об'єктами спільної сумісної власності подружжя , оскільки майно було придбано та розбудовано під час шлюбу на протязі майже 10 років, за спільні сімейні кошти, отримані від спільної діяльності кафе , які сторони разом відкривали та забезпечували їх функціонування також разом. При цьому, ТОВ «Аніл» , ТОВ «Оксана-2000» не приймали участь у розбудові вказаних споруд, грошові кошти в їх будівництво , оздоблення та декорування не вкладали, все це відбувалось за рахунок спільних власних коштів як подружжя. Таким чином, відповідач [PERSON] без відома та згоди її як дружини, фактично вніс наведені об'єкти нерухомого майна, які перебували у спільній сумісній власності подружжя, у статутні фонди належних йому ТОВ «Аніл» та ТОВ «Оксана-2000». Враховуючи викладене та з урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просить поділити вказане майно, визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], та визнати за [PERSON] право власності на ? квартири [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості ? частини автомобіля Volkswagen Caddy, 2008 року випуску, у розмірі 51 594, 32 грн., стягнути з [PERSON] та ТОВ «Аніл» на користь [PERSON] компенсацію вартості ? частини кафе з офісом (літ. Т-2), разом з нежитловими будівлі за літерами А-3, Б, Л, М, Н, Р, Р-1, розташовані по [ADDRESS], в сумі 4 293 901,50 грн. , стягнути з [PERSON] та ТОВ «Оксана -2000» на користь [PERSON] компенсації вартості ? частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], в сумі 1 361 842 грн. , стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, підтримали уточнені позовні вимоги, просять їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечують частково, вважають їх частково обґрунтованими. Представник ТОВ «Аніл», ТОВ «Оксана-2000» у судовому засіданні проти позовних вимог позову заперечує, просить відмовити у їх задоволенні. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2003 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2012 р. шлюб між сторонами розірвано . Під час шлюбу сторони придбали наступне майно : квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі -продажу від 09.12. 2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 2072, відповідно до довідки ЗМБТІ № 11065 від 15.06.2012 р. право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON]; автомобіль Volkswagen Caddy, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується контрактом № 719044 від 20.12.2007 р. , відповідно до довідки ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Запоріжжя № 2 ГУМВС України в Запорізькій області вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані сторонами в період шлюбу, а тому позивачка має право на ? частину спірної квартири та грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля. При цьому, вирішуючи розмір відшкодування компенсації, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, суд виходить із вартості автомобіля, з врахуванням строку його експлуатації та інших показників, які мають істотне значення для визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу на час розгляду справи в суді. Відповідно до звіту ТОВ "Авто Трейд" № 53/10 від 16.11.2012 р. про оцінку транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля Volkswagen Caddy, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на час розгляду справи в суді становить суму у розмірі 69 059, 52 грн За таких обставин, оскільки позивачем не надано суду доказу на підтвердження зазначеної нею суми вартості спірного автомобілю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості ? частини спірного автомобіля в розмірі 34 529, 76 грн. Доводи відповідача [PERSON] про те, що спірна квартира та автомобіль не є спільним майном подружжя , а є його приватною, особистою власністю і розподілу між колишнім подружжям не підлягає, з тих підстав, що кошти, потрачені на придбання житла та автомобілю у різний період часу , були взяті не з сімейного бюджету, а отримані ним у борг від знайомого, не приймаються судом до уваги, оскільки доказів того, що на придбання житла та автомобілю відповідач брав кошти у борг, суду не надано будь-яких розписок, договорів з приводу отримання в борг коштів та їх повернення. Стосовно позовних вимог про стягнення з [PERSON] та ТОВ «Аніл» на користь [PERSON] компенсацію вартості ? частини кафе з офісом (літ. Т-2), разом з нежитловими будівлі за літерами А-3, Б, Л, М, Н, Р, Р-1, що розташовані по [ADDRESS], в сумі 4 293 901, 50 грн. , та стягнення з [PERSON] та ТОВ «Оксана -2000» на користь [PERSON] компенсації вартості ? частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], в розмірі 1 361 842 грн. , суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до довідки головного управління статистики у Запорізькій області від 19.06.2012 р. № 15-09/2388 ТОВ "АНІЛ" , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , зареєстровано 16.05.1991 р., керівником є [PERSON] ; ТОВ "Оксана-2000" , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , зареєстровано 11.02.2000 р. , керівником є [PERSON] Відповідно до довідки ТОВ «Аніл» від 01.10.2013 р. , засновником товариства є [PERSON] Підприємство було створено 16.05.1991 року. Внеском до статутного капіталу [PERSON] вніс обладнання, організаційну техніку на суму 41 625 грн. 20.07.1991 року. [PERSON] не є засновником ТОВ «Аніл», внесків до статутного фонду ТОВ «Аніл» не вносила, в штаті підприємства ніколи не була та не працювала, грошових коштів до каси підприємства або на розрахунковий рахунок підприємства не вносила. Відповідно до довідки ТОВ «Оксана 2000» від 01.10.2013 р. , засновником товариства є [PERSON] Підприємство було створено 11.02.2000 року. Внеском до статутного капіталу [PERSON] вніс техніку для виробництва макароних виробів вартістю 6660 грн., відповідно до акту передачі від 07.02.2000 р. [PERSON] не є засновником ТОВ «Оксана 2000», внесків до статутного фонду ТОВ «Оксана 2000» не вносила, в штаті підприємства ніколи не була та не працювала, грошових коштів до каси підприємства або на розрахунковий рахунок підприємства не вносила. Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської Ради Запорізької області № 287 від 17.05.2001 р. затверджено проект відведення земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] в районі бази відпочинку «Шахтар" та надання її у тимчасове користування на умовах оренди ТОВ «Оксана-2000». Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.11.2005 року визнано право власності за ТОВ «Оксана-2000» на самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна, а саме: кафе-бар, літ. А , 8вбиральню-душ літ. Б, кухню літ. Г , бар літ. Е, вбиральню літ. М , які розташовані в [ADDRESS] в районі бази відпочинку «Шахтар». Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської Ради Запорізької області № 92 від 16.02.2006 р. оформлено право власності на об'єкти нерухомості за ТОВ «Оксана-2000» на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 24.11.2005 р. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 338/11 від 22.07.2010 р. оформлено за ТОВ «Аніл» право власності на кафе з офісом (літ.2) по [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, спірні нежитлові будівлі літ. А-3,Б,Л,М,Н,Р, Р-1, розташовані за адресою: [ADDRESS] , були придбані ТОВ «Аніл», що підтверджується договором купівлі- продажу об'єкта права комунальної власності № 16 від 07.02.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] ; кафе з офісом літ. Т-2, що розташоване за адресою : [ADDRESS] , належить на праві власності ТОВ "АНІЛ", що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26.08.2010 р., виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради; комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою [ADDRESS], належать на праві власності ТОВ "Оксана -2000", що підтверджується рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради № 92 від 16.02.2006 р. Відповідно до ст. 51, п.5 ч. 1 ст. 92 Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї розповсюджується на рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Згідно зі ст. 60 СК України основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, яка встановлено ч. 1, ч. 2 ст. 71 СК України. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Судом встановлено, що спірні нежитлові приміщення, які розташовані по [ADDRESS], та за адресою: [ADDRESS], які належать ТОВ "Аніл" та ТОВ "Оксана-2000" не є об'єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя, і, як наслідок, не включаються до спільного сумісного майна при поділі майна подружжя, виходячи з наступного. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відносини стосовно майна господарського товариства регулюються нормами ЦК України, Господарським кодексом України та Законом України «Про господарські товариства». За змістом ст. 113 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав. Згідно зі ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Ризик випадкової загибелі або пошкодження майна, що є власністю товариства або передане йому в користування, несе товариство, якщо інше не передбачено установчими документами. За положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Частиною 1 ст. 147 ЦК України та ч. 1 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Отже, об'єктом відчуження учасником товариства своєї частки (її частини) у статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов'язків, пов'язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку поділу залишків майна товариства у процесі його ліквідації (припинення). При цьому розмір відчужуваної частки визначає обсяг окремих корпоративних прав, які переходять до нового власника частки. Зокрема, кількість голосів, яку має новий власник частки при голосуванні на загальних зборах учасників товариства, частина прибутку товариства, яку він має право отримати у разі виплати дивідендів, частина майна товариства, яку він може вимагати у разі виходу з товариства, що пропорційні до розміру придбаної ним частки. Разом із тим з урахуванням положень ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», за якими власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників. Виходячи зі змісту чч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо придбані акції або вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Таким чином, з моменту придбання акцій, внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не вартості акцій, статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 СК України були використані одним із подружжя саме для придбання акцій, їх відчуження чи внесення вкладу до статутного капіталу. Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі (акціями) з огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї. Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником, учасником) шляхом участі в управлінні товариством, придбання чи реалізації акцій, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. 19.09.2012р. за №17-рп/2012 ухвалене рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України. У даному рішенні вказано, що одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України ). Конституційний Суд України зазначив, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності. Згідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано суду доказів щодо її участі у створенні та діяльності підприємств, шляхом внесення грошових коштів або будь-яких матеріальних вкладень при створенні об`єктів нерухомості , які належать ТОВ "АНІЛ" і ТОВ "Оксана -2000" , а також те , що розбудова вказаних об`єктів , грошові кошти на їх будівництво, оздоблювання та декорування вкладались за рахунок спільних коштів подружжя, за участю членів родини або за допомогою коштів позивачки. Також, позивачкою не надано суду жодного доказу, що вона працювала , має трудову книжку, має доходи , не надано жодних прибуткових касових документів про внесок коштів до розрахункових рахунків ТОВ "АНІЛ" і ТОВ "Оксана -2000" . Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Аніл» і ТОВ "Оксана -2000" були створені до шлюбу між сторонами , і об`єкти нерухомості та діяльність підприємства належить лише до діяльності підприємства, і не має відношення до спільного майна подружжя, за кошти підприємств та від підприємницької діяльності будувались спірні об'єкти, які вносились до статутних фондів товариств, а посилання позивача на те, що вона вносила будь -які кошти або вносились спільні кошті подружжя до статутних фондів не підтверджені доказами , позивач не вказує які суми та коли саме вона вносила, посилання позивача на те,що відповідач ввів її в оману та оформив на підприємства спірні нежитлові будівлі також не підтверджені доказами. Судом встановлено, що ТОВ "АНІЛ" і ТОВ "Оксана -2000" були створені , в тому числі і за рахунок вкладів до їх статутних фондів , внесених відповідачем до шлюбу з позивачем, тобто частки у статутних капіталах вказаних товариств не є спільним майном подружжя, а належать відповідачу на праві особистої приватної власності. Враховуючи вищевикладене, доводи позивача та її представника, що нерухоме майно, а саме кафе з офісом ( літ. Т-2) разом з нежитловими будівлями, розташованими у [ADDRESS] за літерами А-3, Б, Л, М, Н, Р, Р та комплекс будівель і споруд [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки як пояснила суду позивачка , що після реєстрації шлюбу з [PERSON] вона постійно, безоплатно працювала в різні періоди часу у кафе, як в якості адміністратора, так виконувала і іншу роботу і весь час вважала, що кафе та інші будівлі по вказаним адресам є їх з чоловіком сумісною власністю, та кафе будувалися за рахунок їх сімейного бюджету, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, позивачем, всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів того, що статутний капітал та майно ТОВ "АНІЛ" і ТОВ "Оксана -2000", сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, або позивач приймала участь у збільшенні статутних фондів товариств, та будівництво нежитлових об'єктів, що належать ТОВ "АНІЛ" і ТОВ "Оксана -2000" , здійснювалося за сумісні кошти подружжя . Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: partial