Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 02.02.2002 року помер дідо позивачки – [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в с.Черна, вул.Лісова,6 Виноградівського району, на який відсутні правовстановлюючі документи. Заповітом, посвідченим 06.06.2001 року секретарем виконавчого комітету Чернянської сільської ради, дідо позивачки все своє майно заповів позивачці – його внучці [PERSON]. Після смерті діда даний житловий будинок успадкувала баба позивачки – [PERSON], яка померла 23.04.2010 року, однак не оформила спадщину та залишила після себе заповіт, посвідчений 06.06.2001 року секретарем Чернянської сільської ради, яким все своє майно заповіла позивачці– [PERSON]. Батько позивачки [PERSON] помер 30.09.2004 року, а мати – [PERSON] померла 08.02.2012 року. У зв’язку з пропуском позивачкою з поважних причин строку для прийняття спадщини після смерті баби позивачка змушена була звернутись до суду із позовом про продовження строку для прийняття спадщини і рішенням Виноградівського районного суду від 21.10.2013 року позивачці було продовжено строк для прийняття спадщини, після чого у визначений строк позивачка [PERSON] подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і таким чином прийняла спадщину. Крім позивачки, спадкоємцями є доньки діта та баби позивачки– [PERSON], мешканка смт.Королево, вул.Чапаєва,40 Виноградівського району та [PERSON], мешканка смт.Королево, вул.Червоноармійська,184 Виноградівського району. Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» № 293 від 04.06.2013 року правовстановлюючих документів на житловий будинок в с.Черна, вул.Лісова,6 Виноградівського району не оформлено, а тому позивачка не має можливості надати державному нотаріусу правовстановлюючий документ на даний будинок для отримання свідоцтва про право на спадщину. З урахуванням всього вищевикладеного, позивачка вважає, що існують обставини, які є підставою для визнання за нею права власності на вище вказане нерухоме майно. Позивачка [PERSON], про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, однак до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не з’явилися, однак до суду подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення позову. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов’язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 02.02.2002 року помер дідо позивачки – [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в с.Черна, вул.Лісова,6 Виноградівського району, на який відсутні правовстановлюючі документи. Заповітом, посвідченим 06.06.2001 року секретарем виконавчого комітету Чернянської сільської ради, дідо позивачки все своє майно заповів позивачці – його внучці [PERSON]. Після смерті діда даний житловий будинок успадкувала баба позивачки – [PERSON], яка померла 23.04.2010 року, однак не оформила спадщину та залишила після себе заповіт, посвідчений 06.06.2001 року секретарем Чернянської сільської ради, яким все своє майно заповіла позивачці– [PERSON]. Батько позивачки [PERSON] помер 30.09.2004 року, а мати – [PERSON] померла 08.02.2012 року. У зв’язку з пропуском позивачкою з поважних причин строку для прийняття спадщини після смерті баби позивачка змушена була звернутись до суду із позовом про продовження строку для прийняття спадщини і рішенням Виноградівського районного суду від 21.10.2013 року позивачці було продовжено строк для прийняття спадщини, після чого у визначений строк позивачка [PERSON] подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і таким чином прийняла спадщину. Крім позивачки, спадкоємцями є доньки діта та баби позивачки– [PERSON], мешканка смт.Королево, вул.Чапаєва,40 Виноградівського району та [PERSON], мешканка смт.Королево, вул.Червоноармійська,184 Виноградівського району. Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» № 293 від 04.06.2013 року правовстановлюючих документів на житловий будинок в с.Черна, вул.Лісова,6 Виноградівського району не оформлено, а тому позивачка не має можливості надати державному нотаріусу правовстановлюючий документ на даний будинок для отримання свідоцтва про право на спадщину. Житловий будинок рахується за померлим дідом позивачки- Сабадош [PERSON], інвентаризаційна вартість будинку становить 29 672 грн. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.1260 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до правової позиції, викладеної у [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня 2004 року N 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 вище вказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. ([PERSON], Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. ([PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). За таких обставин позивачка змушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно – житловий будинок в с.Черна, вул.Лісова,6 Виноградівського району Закарпатської області. З урахуванням всього вищевикладеного, суд приходить до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на вище вказане нерухоме майно.

Outcome: approved