Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що з 2008 року у житловому будинку [ADDRESS], відповідач не проживає, не здійснює оплату комунальних послуг, у будинку немає його особистих речей, добровільно відмовляється знятися з реєстраційного обліку. У зв'язку з цим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житлового будинку [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, у якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.06.2013 р. шлюб між сторонами по даній справі розірвано. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17985936 від 05.03.2008 р., виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, встановлено, що домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВЕТ № 487929 від 01.08.2007 р., виданого Тернопільською райдержнотконторою, за реєстром № 2-362. Згідно довідки від 14 червня 2013 року № 2830, виданої виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області встановлено, що громадянка [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS], загальною площею 73,6 кв. м., житловою площею 59,6 кв. м. Сім'я складається із чотирьої осіб: [PERSON] - заявник - власник будинку, [PERSON] - колишній чоловік - зареєстрований, але не проживає з 2008 року, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка. Актом перевірки від 14.06.2013 р. встановлено, що [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстрований, але з 2008 року не проживає і по даний час. У судовому засіданні встановлено, що громадянин [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS], не проживає, не навідується, незважаючи на те, що перешкоди в цьому йому не чинилися і не чиняться. Окрім цього, його речі та майно у вказаному будинку відсутні, оплату комунальних послуг та інших обов'язкових платежів він не проводить. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили те, що громадянин [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS], не проживає з 2008 року. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житлового будинку [ADDRESS], оскільки останній не проживав у вказаному житловому приміщенні більше шести місяців і проживає за іншою адресою. На підставі наведеного,

Outcome: approved