Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Гвардійської селищної ради Сімферопольського району АР Крим, в якому просив припинити право власності [PERSON] на житловий будинок №11 по вул. Кірова в смт. Гвардійське та визнати за ним право власності на будівельні матеріали, що розташовані на земельній ділянці за адресою: Сімферопольський район, смт. Гвардійське, вул. Кірова, 11. Позов мотивований тим, що житловий будинок №11 по вул. Кірова в смт. Гвардійське, станом на 2004 рік був самозруйнований. У 2005 році позивачу був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку по вул. Кірова, 11 в смт. Гвардійське з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку. Разом з тим, оскільки за даними БТІ за вказаною адресою зареєстроване право власності на житловий будинок за [PERSON], яка померла у 2000 р., позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на введення в експлуатацію новоствореного ним жилого будинку. Ухвалою суду від 07.11.2013 р. до участі у справі залучені в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, [PERSON] і [PERSON]. У судове засідання позивач не з’явився, представник позивача, якій діє на підставі угоди про надання правової допомоги – адвокат [PERSON], надала до суду письмову заяву. В якій просила розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач участь у судовому засіданні свого представника не забезпечив, представник відповідача надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі. Треті особи, повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з’явилися, заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності не надали. У зв’язку із неявкою у судове засідання всіх учасників, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася відповідно до ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінки доказам по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Так, по справі судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації №613 від 11.10.2013 р. станом на 31.12.2012 р. за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок №11 по вул. Кірова в смт. Гвардійське Сімферопольського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.05.1989 р. №1-1023. (а.с.62) З відповіді, наданої Другою Сімферопольською районною державною нотаріальною конторою №825/01-16 від 11.10.2013 р. встановлено, що [PERSON] померла 27.12.2000 року, після її смерті заведено спадкову справу №140/2003 р. Зі спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася її дочка – [PERSON], якій було видане свідоцтво про право на спадщину за законом №1-1025 від 29.09.2003 р.. Спадщина складається з жилого будинку з 35% виготовлення, розташованого за адресою: Сімферопольський район, смт. Гвардійське, вул. Кірова, 11, яке належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-1023 від 31.05.1989 р., визначений на плані під літ. «К». (а.с.57 зворот). З Рішення виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Сімферопольського району від 24.11.2004 р., вбачається, що [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Гвардійської селищної ради із заявою про скасування права власності на жилу споруду 35% виготовлення за адресою: Сімферопольський район, смт. Гвардійське, вул. Кірова, 11, яке зареєстроване за нею на підставі свідоцтва про право на спадщину і яке станом на 09.06.2004 р. є повністю зруйнованим. (а.с.64) Згідно акту обстеження від 09.06.2004 р. комісія у складі секретаря Гвардійської селищної ради, техніка – інспектора з будівництва, головного спеціаліста земельного відділу у присутності власника [PERSON], зафіксувала факт зруйнування до основи жилого будинку 35% виготовлення, розташованого по вул. Кірова, 11 в смт. Гвардійське, та неможливості його відновлення. (а.с.9) 21.02.2005 р. на підставі рішення 18 сесії 24 скликання Гвардійської селищної ради від 26.12.2003 р. [PERSON] виданий державний акт серії КМ №046393 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0124755300010010045, розташовану по вул. Кірова, 11, в смт. Гвардійське Сімферопольського району АР Крим, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с.6) Відповідно до даних, представлених з реєстру прав власності на нерухоме майно у Реєстрі прав власності відомості про право власності на житловий будинок №11 по вул. Кірова в смт. Гвардійське відсутні. (а.с.36) Таким чином, матеріалами справи знайшло своє підтвердження той факт, що станом на 09.06.2004 р. житловий будинок, право власності на який було зареєстроване у БТІ за [PERSON], а в наступному в порядку спадкування перейшло до [PERSON], був повністю зруйнований, тобто річ, відносно якої існувало речове право [PERSON], а потім і [PERSON], була знищена. Згідно даних, наданих з Сімферопольської районної державної нотаріальної контори від 26.09.2013 р. [PERSON] померла 06.01.2013 р. Зі спадкової справи №212/2013, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулися чоловік померлої - [PERSON], та син – [PERSON] (а.с.71-78) Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про власність», який діяв на момент спірних правовідносин, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Частина 1 статті 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто законодавцем визначено, що право власності – це речове право і воно існує, оскільки є річ (об’єкт), щодо якого воно виникло та існувало, а знищення речі припиняє відносини власності. Відповідно до п.4 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. За приписами ч.2 ст.349 ЦК України у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. З урахуванням зазначеного, враховуючі, що об’єкт (житловий будинок 35% виготовлення), розташований по вул. Кірова, 11 в смт. Гвардійське Сімферопольського району, був знищений ще до 2004 року, право власності на такий об’єкт, яке зареєстроване згідно даним Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012 р. за [PERSON], підлягає припиненню. Отже, позов [PERSON], який є власником земельної ділянки, на якій був розташований знищений об’єкт нерухомості, в цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання за позивачем права власності на будівельні матеріали, розташовані за адресою: Сімферопольський район, смт. Гвардійське, вул. Кірова, 11, то виходячи з приписів ст.ст.328, 331 ЦК України, а також з огляду на положення ст.3 ЦПК України, приймаючі до уваги, що право позивача на будівельні матеріали (металоконструкції) ніким не оскаржується, крім того, враховуючи приписи ст.11, 60 ЦПК України та те, що позивачем не надано до суду доказів наявності та перелік цих будівельних матеріалів та металоконструкцій, у суду не має законних підстав для задоволення позову в цій частині. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, лише в частині припинення права власності на будинок №11 по вул. Кірова в смт. Гвардійське Сімферопольського району (35%виготовлення), зареєстроване за [PERSON], внаслідок знищення майна.

Outcome: partial