overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому вказав, що [INFO] померла його мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 5,76 га, яка знаходиться на території Правдинської сільської ради Білозерського району Херсонської області і належить матері відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ХС № 085695. На момент смерті [PERSON] позивач та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. Позивачем же було пропущено строк, через те, що про наявність державного акту на право приватної власності на земельну ділянку він дізнівся лише у жовтні поточного року. Позивач просив суд визначити йому додатковий строк для подання ним до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його матері, [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача - Правдинської сільської ради надав суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO], що свідчить про відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про народження позивач є сином померлої [PERSON] Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС № 085695 [PERSON] належить земельна ділянка площею 5,76 га., яка розташована на теритрії Правдинської сільської ради Білозерського району Херсонської області, цільовим призначенням, якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дослідивши матеріали справи, що в судовому засіданні надано достатньо доказів наявності спадщини та поважності причини пропуску строку на прийняття спадщини. З огляду на те, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки йому не було відомо про наявність спадкового майна, суд дійшов висновку про необхідність визначити позивачу додатковий термін тривалістю 60 (шістдесят) днів, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

позивач Кредитна спілка «Взаємопоміч» подала позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором з наступних підстав: 08.01.2013 року між Кредитною спілкою та відповідачами було укладено договору грошового кредиту , згідно якого було видано кредит в сумі 15000 грн. 00 коп. за видатковим касовим ордером № 6 зі сплатою за користування кредитом відсотків, а також відповідні договори поруки від 08.01.2013 року. Проте умови договору порушені позичальником, зобов"язання ним не виконано. Відповідно позивач має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов"язань щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій , якщо позичальник не вніс черговий платіж у встановлений договором термін. В зв"язку з цим просить позивач суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Кредитної спілки «Взаємопоміч» 22715 грн. 59 коп. заборгованості що випливає з кредитного договору № 3 від 08.01.2013 року та оплачені судові витрати ,що складають 229 грн. 40 коп. судового збору . Представник позивача в судове засідання прибув, позов підтримує, не заперечує відносно заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явились подали заяви про те, що не заперечують позовних вимог та просять позов задоволити. Заслухавши пояснення представника позивача та ознайомившись з матеріалами справи суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав: Згідно Кредитного договору між Кредитною спілкою та відповідачами вбачається, що 08.01.2013 року між Кредитною спілкою та відповідачами було укладено договір грошового кредиту згідно якого було видано кредит в сумі 15000 грн. 00 коп зі сплатою за користування кредитом відсотків, а також відповідні договори поруки. Відповідно до п.4.2. договору споживчого кредиту встановлена відповідальність за неналежне виконання умов договору, зокрема у випадку несплати позичальником обумовлених щомісячних платежів по поверненню кредитів та процентів за ним. Відповідно до статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України розмір заборгованості визначається, згідно з укладеним кредитним договором між сторонами, та підтверджується відповідними розрахунковими документами. Додаткові суми можуть нараховуватися на момент подачі позову до суду про стягнення заборгованості (пеня, передбачена у кредитному договорі).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

ПАТ КБ „ПриватБанк" 23.10.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 22947,44 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що 15.08.2008 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримав кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2013 року має заборгованість 22947,44 грн. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив справу розглядати за його відсутності в заочному порядку, позовні вимоги підтримав, відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань від нього не надходило. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.08.2008 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримав кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг (а.с.7-11). Згідно ст.ст.526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2013 року має заборгованість 22947,44 грн., яка складається із наступного: заборгованість за кредитом - 14772,45 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5607,84 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1236,32 грн., а також штрафи відповідно умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1080,00 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а.с.4-6). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просить суд розірвати шлюб зареєстрований між ним та відповідачем. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції Луганської області був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем за актовим записом № 134. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося по причині несумісності характерів. Сімейні відносини припинені з вересня 2013 року. Майнового спору не мають. У попереднє судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність та просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. У попереднє судове засідання відповідач не з'явилася, надала суду заяву, якій просила суд розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлеглим задоволенню по наступним підставах: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2010 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції Луганської області за актовим записом № 134. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін і це має істотне значення, а тому суд на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України вважає за необхідним постановити рішення про розірвання шлюбу. Заходів до примирення подружжя суд не приймає, тому що це суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ст.ст.105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача , в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею та відповідачем право власності за кожним на 1/2 частину квартири [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав , зазначив про те , що спірна квартира була набута подружжям під час шлюбу в ЖБК Хімік-22 " , членом якого являвся відповідач та пайові внески за квартиру сплачувались із сумісного доходу сім"ї. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.09.1988 року був зареєстрований шлюб між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON]. На підставі актового запису про внесення змін № 65 від 13.04.2000 р. [PERSON] змінив прізвище на " [PERSON] ". 22.08.2000 р. шлюб між сторонами було розірвано . Згідно довідки ЖБК " Хімік-22 " № 22 від 24.11.1997 р. вбачається , що [PERSON] являється членом ЖБК з 26.03.1996 р. та повністю сплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] . 01.12.1997 р. Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на ім"я [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка діяла на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 6 «а» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 р. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід враховувати, що пай, внесений подружжям в ЖБК в період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю, або одержаних у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналiзуючи встановлені по справi обставини в їx сукупностi, суд вважае заявленi позовнi вимоги обrpунтованими, заснованими на законi та такими, що пiдлягають задоволенню .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 16.11.1999 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем мають різні погляди на права та обов'язки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. В результаті чого вже понад десять років проживають окремо. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Дитину просить залишити на вихованні з нею. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності, на розлученні наполягали. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.11.1999 року (а.с.3), від якого мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] . Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачкою та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що на протязі значного періоду часу вони спільно не проживають і не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають. В своїх письмових заявах, надісланих до суду, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач не заперечував. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Сина, [PERSON], суд залишає на вихованні з позивачкою за її клопотанням, оскільки спору про це у сторін не виникло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

18 жовтня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила розірвати шлюб укладений 13.09.2008 року з відповідачем [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з’явилась, однак надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач направив до суду заяву в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки та просить справу слухати за його відсутності в судовому засіданні. Згідно положень ст.174 ЦПК України в разі визнання позову відповідачем, суд, за наявності законних підстав постановляє рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачка знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2008 року, згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 82, від якого народилася донька - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, виникали постійні сварки із-за різних поглядів на життя. Сторони припинили шлюбні відносини з листопада 2012 року, проживають окремо одне від одного. Подальше примирення сторін між собою та збереження шлюбу не представляється можливим. Як встановлено судом, спору між сторонами про проживання спільньої дитини та поділ майна на час розгляду цієї справи немає. Після розірвання шлюбу позивачка виявила бажання залишити шлюбне прізвище - ,,[PERSON]''.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

21 жовтня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила розірвати шлюб укладений 19.02.2002 року з відповідачем [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з’явилась, однак надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач направив до суду заяву в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки та просить справу слухати за його відсутності в судовому засіданні. Згідно положень ст.174 ЦПК України в разі визнання позову відповідачем, суд, за наявності законних підстав постановляє рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачка знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2002 року, згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Новобузького районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 17, від якого народився син - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, виникали постійні сварки із-за різних поглядів на життя. Сторони припинили шлюбні відносини з січня 2009 року, проживають окремо одне від одного. Подальше примирення сторін між собою та збереження шлюбу не представляється можливим. Як встановлено судом, спору між сторонами про проживання спільньої дитини та поділ майна на час розгляду цієї справи немає. Після розірвання шлюбу позивачка виявила бажання залишити шлюбне прізвище - ,,[PERSON]''.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

16 жовтня 2013 року представник позивача [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” звернувся до суду з цивільним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № NKXRRX10150425 від 20.02.2007 року у сумі 28701,95 гривень, а також судовий збір в розмірі 287,02 гривень. Представник позивача в судове засідання не з’явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явилася повторно та не повідомила суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 20.02.2007 року укладено кредитний договір № NKXRRX10150425 про надання кредиту “Розстрочка” у розмірі 1895,25 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов’язання не виконував в повному обсязі, у зв’язку з чим станом на 24.09.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 28701,95 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом – 1686,99 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом – 6640,11 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом – 813,12 грн.; 4. пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором – 17718,78 гривень; 5. штраф (фіксована частина) – 500,00 грн.; 6. штраф (процентна складова) – 1342,95 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 287,02 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

16 жовтня 2013 року представник позивача [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” звернувся до суду з цивільним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № б/н від 09.04.2008 року у сумі 24367,56 гривень, а також судовий збір в розмірі 243,68 гривень. Представник позивача в судове засідання не з’явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явилася повторно та не повідомила суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 09.04.2008 року укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 3000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов’язання не виконував в повному обсязі, у зв’язку з чим станом на 17.09.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 24,367,56 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом – 3000,00 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом – 12801,01 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом – 6930,00 грн.; 4. штраф (фіксована частина) – 500,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) – 1136,55 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,68 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved