Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-18 00:00:00

22.08.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову Позивач зазначив, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 19.08.2005 року між позивачем та його сином [PERSON] було укладено усну угоду, відповідно до якої Відповідач мав проживати в зазначеному будинку, доглядати за ним, щоб сторонні особи не сприймали дане помешкання як покинуте, та не розкрадали матеріальні цінності, що перейшли у спадок разом з будинком. Після чого [PERSON] зареєстрував [PERSON] у відділі громадянства, імміграції та реєстрації Ульяновського РВ УМВС, а саме з 19.08.2005 року та передав йому ключі від будинку. В порушення умов усної домовленості Відповідач не здійснює догляд за вказаним домоволодінням, постійно приводить в будинок сумнівні компанії, з якими розпиває там спиртні напої, руйнуючи будинок та створюючи там безлад. Окрім того, неодноразово застосовував до позивача та його дружини (своєї матері) - [PERSON] силу, за що неодноразово, в період з 2006 по 2013 р.р. притягувався до адміністративної відповідальності з відбуванням адмінарешту за вчинення насильства в сім"ї. За даних обставин [PERSON] вважає неможливим проживання Відповідача в його будинку. На даний час позивач закінчив оформлення правовстановлюючих документів на право приватної власності на зазначений вище будинок, але не має можливості вселитись у нього, через те, що відповідач без будь-яких правових підстав, створює перешкоди його заселенню в будинок, та продовжує його руйнувати, розпиває там спиртні напої разом із сумнівними компаніями. У зв"язку з викладеним, Позивач вимушений звернутись до суду з позовом про примусове зобов"язання [PERSON] не чинити перешкод Позивачеві в користуванні будинком, позбавлення його права користуватись будинком та зобов"язати відділ імміграції та реєстрації Ульяновського РВ УМВС зняти з реєстрації [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Заперечень проти позовних вимог, клопотань та повідомлень про причини неявки до суду не надавав. Представник відділу громадянства, імміграцій та реєстрації фізичних осіб Ульяновського РВ УМВС в судове засідання не з"явився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з винесенням заочного рішення. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.01.2004 р., серія ВВВ № 374802 (а.с. 12) та копією витягу про державну реєстрацію прав Ульяновського КМБТІ від 31.10.2012 року (а.с. 13). Згідно даних Ульяновського РВ УМВС України в Кіровоградській області (а.с.15), [PERSON] за період з 2011 по 2013 р.р. 7 раз притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім"ї). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11р. сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі викладеного, на підставі постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11р,

Outcome: approved