Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду з позовом до приватного підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідачем її було прийнято на роботу на посаду адміністратора комп'ютерної школи з випробувальним терміном два місяці, про що було укладено трудовий договір та видано наказ про прийом її на вказану посаду з 17 березня 2010 р. Починаючи з березня 2011 року відповідач почав затримувати виплату заробітної плати, виплачувати її частково. 3 травня 2011 року відповідач припинив виплату заробітної платні. 27 вересня без попередження та пояснення причин ПП [PERSON] заявив, що її звільнено, повернув їй трудову книжку, не провів розрахунку по заборгованості заробітної платні. Загальна сума заборгованості відповідача переді нею станом на 27 вересня 2011 складає 5200 грн. Крім того, як з'ясувалося, у її трудовій книжці були відсутні записи як про прийняття, так і про причини звільнення з роботи. Вказаними діями їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати з урахуванням компенсації в сумі 5772 грн.; кошти, втрачені внаслідок позбавлення її можливості зареєструватися у центрі зайнятості та отримувати виплати по безробіттю в сумі 4320 грн.; 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди; зобов'язати відповідача внести в її трудову книжку записи про прийняття її на роботу на посаду адміністратора комп'ютерної школи «Аліса» з 17 березня 2010 року та звільнення за власним бажанням 27 вересня 2011 р. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із зазначених у ньому підстав, відповідач позов не визнав та пояснив, що позивач дійсно виконувала у нього певну роботу, але ця робота носила характер разових доручень, за що він вчасно розраховувався з позивачем. Позивач не наполягала на оформленні трудового договору, а він їй цього не обіцяв. Ніякої заборгованості перед позивачем він не має. Претензії позивача до нього обумовлені тим, що позивач привласнювала гроші, які отримувала від людей, що навчалися у комп'ютерній школі, а він коли про це дізнався, припинив з нею співпрацю. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 червня 2012 р. [PERSON] визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 366 КК України. Згідно вказаного вироку [PERSON] визнано винним, зокрема у тому, що він будучи фізичною особою-підприємцем, являючись службовою особою, будучи відповідальним за оформлення трудових відносин із найманими працівниками, діючи умисно, протиправно допустив до роботи в комп'ютерній школі «Аліса» за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, 44 [PERSON], при цьому не уклав із нею трудовий договір та в установленому законом порядку не зареєстрував трудовий договір в Центрі зайнятості, Управлінні пенсійного фонду України, податкових органах. В зв'язку з тим, ФОП [PERSON] трудова угода не була укладена та відповідно не була зареєстрована в Центрі зайнятості, Управлінні пенсійного фонду України, податкових органах, то при подачі звітності, необхідної для утримання для утримання із заробітної плати передбачених законом сум, в органи пенсійного фонду України, даний працівник на обліку не перебував, даний період йому не враховується при обчисленні трудового стажу необхідного для досягнення пенсійного віку. Також, даний працівник не враховувався в документах звітності в органах Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, органах державної податкової служби, що в свою чергу позбавило цього працівника права розраховувати на матеріальну допомогу в випадку професійного захворювання, нещасного випадку чи втраті роботи; можливості розрахунку даному працівникові належного до виплати у випадку виходу на пенсію, розміру щомісячної пенсії, окрім як мінімального, встановленого законодавством. Суд вважає вказані обставини доведеними, оскільки вони встановлені вироком суду, що набрав чинності. Виходячи із наведеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позову в частині зобов'язання відповідача внести в її трудову книжку записи про прийняття на роботу на посаду адміністратора комп'ютерної школи «Аліса» з 17 березня 2010 року та звільнення за власним бажанням 27 вересня 2011 р., стягнення коштів, втрачених внаслідок позбавлення її можливості зареєструватися у центрі зайнятості та отримувати виплати по безробіттю, відшкодування моральної шкоди. Сума коштів, яку позивач втратила внаслідок позбавлення можливості зареєструватися у територіальному Центрі зайнятості та отримувати виплати по безробіттю складає 4320 грн. (із розрахунку 50% від мінімальної заробітної платні у вересні 2011 р - 960 грн. на протязі 9 місяців). Позивач обґрунтовує наявність моральної шкоди тим, що вона була змушена нервувати та докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану їй моральну шкоду позивач оцінює у 5000 грн. Суд приймає таке обґрунтування моральної шкоди, разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з урахуванням ступеню моральних страждань. Суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди 1000 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати з урахуванням компенсації в сумі 5772 грн., то позовні вимоги в даній частині не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Позивачем не надано ніяких доказів про розмір її заробітної плати, про розмір заборгованості по заробітній платі, яку має відповідач. Відповідач заперечує наявність заборгованості перед позивачем із заробітної плати. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial