Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.04.2008 року ТОВ «Комерційний банк «Дельта» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] уклали кредитний договір № 002-18070-140408. Відповідно до п. 1.2. договору банк відкриває відповідачеві картковий рахунок № 26259902480847, випускає та надає держателю платіжну картку, ПІН-код до картки, здійснює обслуговування на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, за тарифами та на умовах, визначених у правилах. Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії, що передбачена п. 1.3 кредитного Договору. Відповідно до вказаного пункту банк відкриває Держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладання кредитного Договору встановлює ліміт на Рахунку в сумі 3000 грн. Відповідно до п. 2.1. моментом надання Банком Держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою Картки або день утримання платежів за умови відсутності на Рахунку власних коштів Держателя. У відповідності до Договору, держатель картки зобов’язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та процентів за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом. Відповідно до п. 2.13 Держатель доручає банку здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку в рахунок погашення сум заборгованості, яка виникає за кредитним договором. Станом на 20.08.2013 року, відповідач не виконує належним чином зобов’язання за кредитним договором, внаслідок чого за нею рахується заборгованість на суму 1157,10 грн., яка складається з: Тіло кредиту: 333, 23 грн., Заборгованість за відсотками: 316, 45 грн., Заборгованість за комісіями: 507,42 грн. Тому позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позивач в судове засідання не з’явився, надав суду заяву про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Крім цього надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що у відповідача залишилась непогашена заборгованість по тілу кредиту – 2,18 грн. Після того, як позичальник припинив сплату по кредитному договору, заборгованість почала поступово збільшуватись за рахунок щомісячних нарахувань на залишок тіла кредиту. Тіло кредиту щомісяця збільшувалось на 10 грн. за рахунок страхового платежу згідно договору страхування життя № 002-18070-140408 від 14.04.2008 року. Відповідно почав збільшуватись і розмір простроченої заборгованості по відсоткам та комісіям, які розраховуються виходячи з тіла кредиту. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що з кредитом вона розрахувалась. 11.02.2009 року у відділенні банку в м.Суми представник банку повідомила їй кінцеву суму для повного погашення кредиту, яку вона і сплатила – 1061 грн. Після цього відповідач вважала, що борг перед банком вона погасила в повному обсязі та про заборгованість дізналась, коли отримала повістку та документи із суду. Просила відмовити у задоволенні позову, та у випадку коли суд вирішить спір на користь банку, просила застосувати строки позовної давності. Вислухавши відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.04.2008 року ТОВ «Комерційний банк «Дельта» (правонаступником якого є позивач а.с. 15,16) та [PERSON] уклали кредитний договір № 002-18070-140408 (а.с. 5-6). Відповідно до п. 2.3. Договору, держатель сплачує Банку проценти за користування Кредитною лінією за ставками, які зазначені в тарифах (а.с. 7). Відповідно до п. 3.3. Договору, Держатель зобов’язаний здійснювати оплату вартості послуг, які надаються Банком в розмірі, строки та порядку, визначені Правилами (а.с. 45-59) та Тарифами. Процент за користування кредитною лінією встановлено в розмірі 29,9% річних (п.1.1.1 Тарифів), плата за обслуговування кредитного залишку встановлена в розмірі 2,99 % (п. 1.2 тарифів). Умовами договору також передбачена відповідальність за його невиконання. Також між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Брама життя» та відповідачкою було укладено договір добровільного страхування життя № 002-18070-140408 від 14.04.2008 року (а.с.42) строком 10 років зі сплатою щомісячних платежів 10 грн. Як вбачається із квитанцій (а.с. 23) та виписки по рахунку (а.с.30-38) відповідач щомісяця сплачувала по 400 грн. та 11.02.2009 року відповідачка востаннє внесла кошти в сумі 1061 грн. Відповідно до розрахунку ціни позову (а.с. 13-14) залишилось тіло кредиту в сумі 2,18 грн., та станом на 20.08.2013 року всього заборгованість за договором складає: 1382, 10 грн., яка складається: Тіло кредиту: 333,23 грн., Відсотки: 316, 45 грн., Комісія: 507, 42 грн., Пеня: 225, 00 грн. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк зобов’язується надати кошти позичальникові на умовах та у розмірі передбачених кредитним договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із cт.cт. 526 - 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки він відповідає умовам кредитного договору. Проте, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов’язань за договором (п. 5.2.), так і строки виконання зобов’язань. Відповідно до п. 3.6 договору держатель картки зобов’язаний щомісяця в строки, визначеними правилами здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов’язкового мінімального платежу. Так, відповідно до п. 3.1.5 Правил, держатель зобов’язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем формування виписки, здійснювати погашення заборгованості за кредитом. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов’язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов’язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов’язання з погашення кредиту з 16.02.2009 року, тому наступний платіж відповідач мала внести не пізніше 15.03.2009 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 18.11.2013 року. Заборгованість за тілом кредиту залишилась 2,18 грн., на які згідно з умовами договору були нараховані проценти і комісія на суму 1157,10 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У постанові ВСУ від 06.11.2013 року, (справа № 6-116 цс 13) зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Представником позивача не надано заяву, про поновлення строку давності, не зазначені причини пропуску строку позовної давності. Враховуючи вищевикладені обставини, враховуючи те, що позивач звернувся до суду після закінчення строків позовної давності, жодного разу до відповідачки із листами - вимогами про повернення заборгованості не звертався, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed