Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала в комунальному підприємстві «Житній ринок» на посаді інспектора відділу кадрів. Наприкінці грудня 2010 року після зміни керівництва їй повідомили, що вона звільнена та перестали допускати до роботи. 04.01.2011 року позивачка звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по зарплаті та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 18.09.2012 року рішенням Подільського районного суду м. Києва позов [PERSON] було задоволено частково, а саме в частині стягнення зарплати. 19.12.2012 року рішенням Апеляційного суду м. Києва рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.09.2012 року було скасовано в частині, позивачку було поновлено на роботі з 28.02.2011 року, стягнуто на її користь заборгованість по зарплаті та моральну шкоду. Однак відповідач відмовляється виконувати судове рішення про поновлення на роботі навіть після відкриття провадження відділом державної виконавчої служби з примусового виконання рішення суду. Оскільки позивачка до цього часу не працює, вона вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2012 року по день пред»явлення позову 07.05.2013 року в сумі 18 000 гривень. Також, на думку позивачки, на її користь має бути стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 17 169 гривень 90 копійок. Крім того, позивачка зазначає, що їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона внаслідок протравних дій відповідача позбавлена засобів для існування, змушена позичати гроші у знайомих, що принижує її гідність, а також змушена витрачати час на відновлення своїх прав, що порушує її звичний ритм життя і позбавляє можливості піклуватись про стареньку матір, через що позивачка також душевно страждає. Моральну шкоду позивачка оцінює у 5 000 гривень. [PERSON] просить стягнути з КП «Житній ринок» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 000 гривень, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 17 169 гривень 90 копійок та моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з тих же підстав, просили позов задовольнити. Представник відповідача КП «Житній ринок» в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що рішення суду про поновлення на роботі КП «Житній ринок» виконане, а сама позивачка не бажає поновлюватись на роботі. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.12.2012 року скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.09.2012 року в частині відмови [PERSON] у поновленні на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (а.с.3-4 - копія рішення). Позивачку було поновлено на роботі на посаді інспектора відділу кадрів КП «Житній ринок» з 28.02.2011 року, стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2011 року по 19.12.2012 року включно в розмірі 70 708 гривень 77 копійок та моральну шкоду в розмірі 500 гривень. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 34 постанови від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. 29.12.2012 року КП «Житній ринок» винесено наказ №100, яким [PERSON] поновлено на посаді інспектора відділу кадрів з 28.02.2011 року (а.с.40). Позивачка та її представник в судовому засіданні стверджували, що наказ про поновлення на роботі добровільно відповідачем виданий не був, а тому [PERSON] подала виконавчий лист для примусового виконання до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, а також зверталась до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу невиконання рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист про поновлення позивачки на роботі був виданий 25.01.2013 року, а з заявою про примусове виконання [PERSON] звернулась до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві 04.02.2013 року. Виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2607/4353/12, виданого Подільським районним судом м. Києва 25.01.2013 року, про поновлення [PERSON] на роботі на посаді інспектора відділу кадрів КП «Житній ринок» з 28.02.2011 року, було відкрите державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві 06.02.2013 року, що підтверджується копією постанови (а.с. 88). 12.06.2013 року постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві вищевказане виконавче провадження закінчено з тих підстав, що наказом №100 від 29.12.2012 року [PERSON] поновлено на роботі у КП «Житній ринок» на посаді інспектора відділу кадрів (а.с. 103). Доказів на підтвердження оскарження постанови позивачка суду не надала, а отже постанова нею оскаржена не була. Відповідачем суду надані копії листів на ім'я позивачки з вимогою з'явитися до КП «Житній ринок» у зв'язку із поновленням на роботі згідно з рішенням суду, датовані 11.03.2013 року, 26.04.2013 року, 17.06.2013 року та 08.07.2013 року, які отримані [PERSON] відповідно 13.03.2013 року і 30.04.2013 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 41 - 48). Позивачкою ж надані докази на підтвердження своїх звернень до відповідача лише після 15.03.2013 року, т.т. після отримання вимоги КП «Житній ринок» з'явитися на підприємство. Частиною 5 ст. 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Позивачкою в день постановлення рішення суду 19.12.2012 року виконавчий лист отриманий не був. За листом вона звернулась до суду лише в січні 2013 року, а подала на виконання до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві тільки 04.02.2013 року, т.т. вже після видання відповідачем наказу про поновлення її на роботі. Згідно із ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Оскільки наказ про поновлення на роботі позивачки був виданий 29.12.2012 року, затримка виконання рішення суду становить 9 днів, т.т. з 20.12.2012 року по 28.12.2012 року. Середньоденний заробіток позивачки встановлений у вищевказаному рішенні Апеляційного суду м. Києва та становить 156 гривень 09 копійок. Отже, за затримку виконання рішення суду на користь позивачки має бути стягнута сума за вказаний вище період в розмірі 1 404 гривні 81 копійку (156,09 грн. х 9 днів = 1 404,81 грн.). З огляду на це позовні вимоги [PERSON] про стягнення з КП «Житній ринок» на її користь середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не доведений факт вимушеного прогулу, а на підтвердження завдання моральної шкоди не надані докази. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає частковому задоволенню. Стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати. На підставі наведеного, ст.ст. 232, 233, 235, 236, 237- 1 КЗпП України,

Outcome: partial