Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просять в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 60 433,63 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на жилу квартиру загальною площею 30,7 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] що належить відповідачу на праві власності, з правом надання банку від імені відповідача укладати договори купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також виселити відповідача та інших осіб із зазначеної квартири. В ході судового розгляду позивач уточнив свої позовні вимоги, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 60 433,63 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на жилу квартиру загальною площею 30,7 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] що належить відповідачу на праві власності, з правом надання банку від імені відповідача укладати договори купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також виселити відповідача та інших осіб із зазначеної квартири (а.с.38-40). В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 11.06.2007 року між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов'язався надати грошові кошти у розмірі 35 400,00 доларів США, а відповідач зобов'язалася використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення, сплату нарахованих відсотків у встановлений термін. Договір був укладений строком до 10.06.2027 року, за користування кредитом була встановлена процента ставка у розмірі 12%. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань по договору, сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме жилу квартиру загальною площею 30,7 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] Дніпропетровської області, що належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області 12.06.2007 року за реєстраційним № 471. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, а відповідач, в порушення умов договору, не сплачує кошти за кредитом та відсоткам, які вона повинна сплачувати щомісяця, в результаті чого станом на 13.06.2012 року виникла заборгованість у розмірі 60 433,63 доларів США, яка складається з заборгованості по кредиту у розмір 24 430,09 доларів США, заборгованості по процентами за користування кредитом у розмірі 16 948,18 США доларів, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 867,60 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 15 280,18 доларів США, суми фіксованої частини штрафу у розмірі 31,28 доларів США та суми процентної складової штрафу у розмірі 2 876,30 доларів США. Посилаючись на Закон України «Про іпотеку», позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 60 433,63 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - жилу квартиру загальною площею 30,7 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] Дніпропетровської області, що належить відповідачу на праві власності, з правом надання банку від імені відповідача укладати договори купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить виселити відповідача з квартири, зобов'язавши ВГІРФО МВС України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку в квартирі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, від її представника надійшли письмові заперечення (а.с.50-51), зазначивши, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Згідно договору про іпотечний кредит № DNNОG100000061 від 12.06.2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у сумі 35 400,00 доларів США, строком до 10.06.2027 року, за користування яким була встановлена процентна ставка у розмірі 12% річних (а.с. 8-10). В забезпечення належного виконання умов кредитного договору, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», з однієї сторони, та [PERSON] 12.06.2007 року було укладено іпотечний договір. Відповідно до вказаного договору іпотекодавець передав в іпотеку квартиру загальною площею 30,7 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м., яка розташована по [ADDRESS], що належить їй на праві власності (а.с. 10об.-12). Дана нерухомість належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області 12.06.2007 року за реєстраційним № 471 (а.с.12 на об.). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» зі своєї сторони виконали умови взятого на себе зобов'язання і надало [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі. У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, що також передбачено умовами підписаного іпотечного договору від 12.06.2007 року. У відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до нової редакції статуту Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк». Разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за нею, станом на 13 червня 2012 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 60 433,63 доларів США, яка складається з заборгованості по кредиту у розмір 24 430,09 доларів США, заборгованості по процентами за користування кредитом у розмірі 16 948,18 США доларів, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 867,60 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 15 280,18 доларів США, суми фіксованої частини штрафу у розмірі 31,28 доларів США та суми процентної складової штрафу у розмірі 2 876,30 доларів США. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Про наявність заборгованості по кредитному договору відповідач повідомлявся за допомогою Повідомлення за № 30.1.0.0/2-70611DNNOL від 19 червня 2012 року (а.с.15). Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.33, ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмету іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до приписів ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Так, відповідачу банком направлялось повідомлення про невиконання ним умов договору кредиту, необхідності усунення таких порушень, намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень, та пропонування добровільно виселитись з житлового приміщення, що є предметом іпотеки. Обставина щодо отримання відповідачем такого повідомлення сторонами не спростовувалась. Разом з цим, відповідач на пред'явлені вимоги, ані після отримання повідомлення, а ні після відкриття провадження по даній цивільній справі, не відреагував, порушення договору не усунув. На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості, обставину, що борг відповідача за основним зобов'язанням є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час, а також невиконання відповідачем своїх зобов'язань по погашенню кредиту, суд доходить висновку, що позивач обґрунтовано порушив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктами 22-26 договору іпотеки від 12 червня 2007 року передбачено право іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до п.22 вказаного договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що містяться у цьому договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотеко держателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, то дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотеко держателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки. З укладеного між банком та позичальником (відповідачем по справі) договору іпотеки вбачається, що умовами договору іпотеки передбачено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу банком предмету іпотеки (п. 27 договору). Разом з цим, Відповідно до ст. 34. Закону України «По іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотеко держателем або рішення суду може бути переданий іпотеко держателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Відповідно до ч.3 ст. 109 ЖК України, яка підлягала застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової згоди іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є зареєстрованим у спірній квартирі (а.с.25). Доказів реєстрації або мешкання будь-яких інших осіб за вказаною адресою суду не надано, як не надано доказів відмови від добровільного виселення. Тому суд вважає, що позов в частині виселення будь-яких інших осіб із спірної квартири задоволенню не підлягає через неконкретизованість позовних вимог та недоведеності предмету спору, що не позбавляє права позивача звернутись до суду окремо з такою вимогою к конкретним особам при наявності спірних правовідносин між ними. Суд вважає вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором слід звернути стягнення на вказаний будинок, а в решті позовних вимог слід відмовити Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що позивачем при зверненні до суду сплачено судові витрати, його позовні вимоги належать до часткового задоволення, тому із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення документально підтверджені сплачені державне мито в сумі 1609,05 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial