Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Рахівської державної нотаріальної контори, треті особи без самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, виконавчий комітет Лугівської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті бабусі позивача - [PERSON], яка померла [INFO], залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. При житті, [PERSON] вчинила заповітне розпорядження, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, в тому числі і житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], заповіла своєму синові [PERSON], який являється батьком позивача. [PERSON], [INFO]. Дане нерухоме майно належало на праві приватної власності [PERSON], однак, як з'ясувалося після її смерті, первинна реєстрація права власності на спадкове домоволодіння, за нею здійснена не була. Разом з тим, через відсутність належних правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, він, як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом після смерті батька, фактично не має можливості оформити у встановленому законом порядку своє право власності на спадкове майно. У зв'язку з чим, просив визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві, просить позов задовільнити. Представник відповідача - Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Завідуюча Рахівською державною нотаріальною конторою Пріц О.І. надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області - Петращук І.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи - Лугівської сільської ради, повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини їх неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В судовому засіданні достовірно встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], належав покійній [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 липня 2013 року. При житті [PERSON], зробила заповітне розпорядження, та відповідно до заповіту складеного 08 лютого 1991 року, все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, в тому числі і житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], заповіла [PERSON]. [PERSON], [INFO], а позивач [PERSON] (після одруження прізвище змінено на [PERSON], свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] від 25 листопада 2006 року), як його син, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 лютого 2013 року, в силу ст. 1261 ЦК України, являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців. Позивач, являється спадкоємцем житлового будинку №[ADDRESS], так як його батько, при житті, не встиг прийняти спадщину за заповітом. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, в судовому засіданні з матеріалів справи, зокрема з довідки виконавчого комітету Лугівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 07 серпня 2013 року № 705 встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], згідно погосподарських книг за №2001-2004 роки, належав покійній [PERSON], яка померла [INFO], після її смерті єдиним спадкодавцем залишився [PERSON] Будинок був побудований у 1973 році. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. В момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач фактично прийняв спадщину, заяви про відмову від спадщини не подавав. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до першої черги спадкоємців за законом, фактично прийняв спадщину, майнового спору з приводу спадкування не існує, відповідачем позов визнаний, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання від шкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved