Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що 25.10.2010 року між нею та [PERSON] було укладено договір відповідно до якого відповідач та позивач зобов’язувались в майбутньому укласти та нотаріально договір відчуження об’єкта, згідно з яким позивач зобов’язаний передати відповідачу у власність квартиру за адресою м.Чернівці, вул. Руська, 289Г/1, а позивач в свою чергу зобов’язаний сплатити відповідачу вартість квартири на умовах, що передбачені договором. На виконання вимог укладеного між сторонами договору позивачем було сплачено відповідачу завдаток в розмірі 23850 грн., що станом на 25.10.2013 року відповідно до офіційного курсу НБУ становило 3000 дол. США. Вказував на те, що умовами договору, зокрема п. 4.3 передбачено, що у випадку невиконання власником квартири своїх зобов’язань або його відмови від виконання зобов’язань він в триденний термін з моменту пред’явлення вимоги зобов’язаний повернути отриману ним с уму авансу та сплатити штраф в розмірі отриманого авансу. Посилалась на те, що відповідачем умови договору виконані не були та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.10.2011 року стягнуто з відповідача на її користь сплачений нею аванс та судові витрати по справі. Вказувала на те, що станом на 10.10.2013 року заборгованість їй повернута так і не була, а тому вважає, що на стягнуті рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці суми, до яких входить сума основного боргу та судові витрати по справі в розмірі 358,50 грн. слід нарахувати інфляційні витрати на 3 % річних за весь період прострочення повернення платежу, та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 4702,25 грн. Окрім того, просила стягнути з відповідача на її користь штраф в розмірі 23850 грн. відповідно до п. 4.3 договору. Позивач в судове засідання не з’явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги в частині стягнення інфляційний і пені на основну суму заборгованості та штрафу підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з’явився в судове засідання незважаючи на те, що двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справ за адресою місця реєстрації. Причини своєї неявки суду не повідомили і не подали заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Так, судом встановлено, що 25.10.2010 року між сторонами був укладений попередній договір, відповідно до якого сторони зобов’язувались до 29.11.2010 року укласти на нотаріально посвідчити договір купівлі продажу квартири, яка належить відповідачу, та який відповідно до вказаного договору визначений як «власник» (а/с 10). Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.10.2011 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний підприємець [PERSON] про повернення суми авансу та стягнути до відповідача на користь позивача сплачений відповідно до договору №174 від 25.10.2010 року аванс в розмірі 23850 грн. (а/с 11-12). Як вбачається зі змісту вище вказаного рішення суду, відповідачем належним чином не були виконанні умови укладеного між сторонами попереднього договору. Згідно п. 4.3 договору №174 від 25.10.2010 року у випадку не виконання (не належного виконання) або його відмови від виконання обов’язків, він в триденний термін після пред’явлення відповідної вимоги зобов’язаний повернути позивачу отриману від нього суму та окремо штраф в розмірі суми сплаченого авансу. Згідно положень ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач ухилився від укладення договору відчуження об’єкта нерухомості. Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачем суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов’язань повинен нести в повному об’ємі [PERSON] Так, відповідно до ч. 1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення суми штрафу в розмірі 23850 грн. обґрунтовані та підлягають до задоволення. Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних та пені (3% річних) суд вважає, що останні підлягають частковому задоволенню Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем щодо інфляційних та трьох відсотків річних на суму заборгованості, в суму боргу на яку було зараховано інфляційні та 3% річних було включену суму стягнутого з відповідача судового збору відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.10.2011 року, проте як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України, остання передбачає нарахування інфляційних та трьох відсотків річних на суму простроченого зобов’язання. Так, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України. Таким чином, обов’язок відповідача відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати не охоплюється поняттям грошового зобов’язання в розумінні зобов’язального права передбаченого актами цивільного законодавства. Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 3% річних не відповідає змісту ст. 625 ЦК України та ст. 549 ЦК України, відповідно до якої пеня є різновидом неустойки (тобто видом забезпечення виконання грошового зобов’язання), а в даному випадку позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача саме 3% річних в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, що має іншу юридичну природу та являє собою фактичну плату за безпідставне користування чужими грошовими коштами. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати за період невиконання грошового зобов’язання по поверненню авансу, з розрахунку суми боргу в розмірі 23 850 грн., а саме в сумі - 2339,6 грн. Враховуючи вище наведене, розрахунок 3% річних слід також проводити, виходячи із суми заборгованості по грошовому зобов’язанню щодо повернення суми авансу та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за весь період прострочення виконання зобов’язання в розмірі – 2111,22 грн. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за поданя до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір стягується в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 283 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial