Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що з відповідачем з 06 лютого 2010 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі РАЦС Миргородського МУЮ Полтавської області, від якого мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, тому для побудови нового щасливого життя, розлучення - це єдиний вихід. На утримання доньки відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що зобов»язаний утримувати дитину до її повноліття, тому змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі, так як його доходи нерегулярні та мінливі. У судове засідання сторони не з»явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позов підтримала у повному обсязі, відповідач позов визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечував, аліменти згоден сплачувати у розмірі 600 грн. (а.с.20, 26). Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 06 лютого 2010 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Миргородського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 21, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06 лютого 2010 року (а.с.6). Від шлюбу позивач та відповідач мають доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 13 вересня 2010 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с.8). Сторони останнім часом шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, сім'ю зберегти не бажають. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б інтересам кожного з них, сторони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу в повному обсязі. Також судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вимоги ч.1 ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. Враховуючи те, що відповідач зобов"язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття та може її утримувати, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають частковому задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що [PERSON] працює охоронцем в ТОВ «Торгсервісконсалт» і його заробітна плата без відрахувань становить 2200 грн. за місяць, що підтверджується довідкою про доходи за № 0-24 від 23 грудня 2013 року (а.с.27), а тому вважає за можливе стягнути з нього аліменти у сумі 600 грн., що є розумним та справедливим розміром. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial