Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] в зв'язку із відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], з 25.11.1995 р. до 07.08.2013 року відповідач перебував з його дочкою у зареєстрованому шлюбі і як член сім'ї постійно проживав та був зареєстрований у вказаному будинку, в серпні 2012 року відповідач припинив спільне проживання з його дочкою і переїхав в невідоме йому місце проживання, але з реєстраційного обліку місця проживання не знявся, що позбавляє його права вільно розпоряджатися своєю власністю. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, в зв'язку із чим суд, враховуючи письмову заяву представника позивача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], з 25.11.1995 р. до 07.08.2013 року [PERSON] перебував з його дочкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі і як член сім'ї постійно проживав та був зареєстрований у вказаному будинку, в серпні 2012 року відповідач припинив спільне проживання з [PERSON] і переїхав в невідоме місце проживання, але з реєстраційного обліку місця проживання не знявся, що позбавляє позивача права вільно розпоряджатися своєю власністю. Наведені обставини підтверджуються копіями технічного паспорту на будинок, договору дарування та свідоцтвом про право на спадщину, свідоцтва про народження [PERSON]; рішення Ірпіньського міського суду від 07.08.2013 року; будинкової книги, актом перевірки житлових умов від 13.09.2013 року; іншими матеріалами справи. Дані правовідносини регулюються: - ст. 391 ЦК України, за змістом якої, власник може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном; - ч.2 ст.405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом; - ст. 107 ЖК України, за якою, зокрема, якщо з жилого приміщення вибуває член сім'ї, то він втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Оскільки [PERSON] не проживає у належному позивачу житловому будинку [ADDRESS] з серпня 2012 року, але зареєстрований в установленому порядку за вказаною адресою і добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється, чим порушує права позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, то суд вважає за необхідне позов задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житлом. На підставі ст.ст. 391,405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved