Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» 13.08.2010 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №39-КЛ/07 від 07.12.2007 року. ПАТ «Сведбанк» ухвалою суду від 15.11.2013 року як позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом замінений на правонаступника Публічне акціонерне товариства «ОМЕГА БАНК» У вересні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати договір поруки №106П/39-КЛ від 07.01.2007 року неукладеним (т.2 а.с. 11-12). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 року (т.3 а.с.126-127), позовні вимоги ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року в розмірі 3 167 884,24 грн. судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн. В задоволенні позову [PERSON] відмовлено. 16.01.2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 року та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування позовних вимог за первісним позовом зазначено, що між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», а в подальшому позивач, та третьою особою без самостійних вимог ТОВ «Династія Україна» 07.12.2007 року було укладено Кредитний договір № 39-КЛ/07, відповідно до якого було отримано кредит у розмірі 2 450 000,00 грн. на поповнення обігових коштів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18-20 % на рік, з кінцевим терміном повернення 06.12.2010 року. В забезпечення виконання ТОВ «Династія Україна» зобов'язань за Кредитним договором № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк» як кредитором, ТОВ «Династія Україна» як боржником та відповідачем - [PERSON] як поручителем 07.12.2007 року було укладено договір поруки № 106П/39-КЛ. Відповідно до умов Договору поруки відповідач за первісним позовом поручився за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, зокрема, за сплату суми основного боргу та процентів за кредитним договором, штрафних санкцій за несвоєчасне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, які мають бути погашені протягом 10 днів з моменту отримання поручителем письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Також 29.01.2009 року було укладено Договір поруки № 240П/35-36-39 між ВАТ «Сведбанк» як кредитором, ТОВ «Династія Україна», як боржником та ТОВ «Торговий дім Династія», як поручителем, для забезпечення зобов'язань позичальника за зазначеним Кредитним договором. За період дії кредитного договору ТОВ «Династія Україна», не дивлячись на необхідність належним чином виконувати взяті на себе кредитно - правові зобов'язання, систематично їх порушувало, кредит за встановленою датою погашення не повертало, проценти за користування кредитними коштами не сплачувало, у зв'язку з чим станом на дату звернення до суду загальна заборгованість позичальника перед позивачем за первісним позовом становить 3 167 884, 24 грн., яка складається з: основного боргу (суми неповернутого кредиту) в сумі 2 448 999,99 грн.; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитною лінією в сумі 497 988,87 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 220 895,38 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у сумі 48 360,29 грн., яку представник позивача просить стягнути з [PERSON] Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «Династія Україна» своїх зобов'язань за кредитним договором № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року, утворилася кредитна заборгованість, яку позичальник не сплатив, тому банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення даної заборгованості з [PERSON], як поручителя ТОВ «Династія Україна», посилаючись на договір поруки № 106П/39-КЛ від 07.12.2007 року. Однак з вказаним договором поруки [PERSON] не погоджується, вказуючи на те, що він не підписував його, а відтак не є поручителем ТОВ «Династія Україна», у зв'язку з чим просив суд визнати договір поруки № 106П/39-КЛ від 07.01.2007 року неукладеним та стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь [PERSON] судові витрати по справі. Додатково в обґрунтування заперечень проти позовних вимог за первісним позовом представник [PERSON] - [PERSON] вказує на те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року ліквідовано юридичну особу ТОВ «Династія Україна» - позичальника за Кредитним договором № 39КЛ/07 від 07.12.2007 року, а 10.12.2013 року дану юридичну особу знято з державної реєстрації, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у зв'язку з чим припинились її кредитні зобов'язання за спірним кредитним договором. Також зазначає про те, що після укладення спірного договору поруки банком була застосована збільшена процентна ставка за основним зобов'язанням у розмірі 20 % річних, а також 29.01.2009 року додатковою угодою №1 до Кредитного договору внесені зміни до графіку погашення кредиту та змінився кінцевий термін повернення кредиту 06.12.2010 року без погодження вказаних змін з поручителем - [PERSON], в результаті чого збільшився обсяг відповідальності останнього, що суперечить п. 11 договору поруки, у зв'язку з чим, поруку слід вважати припиненою згідно ч.1 ст. 559 ЦК України. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК» підтримує в повному обсязі (т.3 а.с.253). Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON], його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримують в повному обсязі, позовні вимоги за первісним позовом - не визнають. Представники третіх осіб за первісним та зустрічним позовами - Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Династія», будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надавши кожен окремо до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні справи покладалися на розсуд суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісною позовною заявою не підлягають задоволенню, як не підлягають задоволенню і позовні вимоги за зустрічним позовом з наступних законних підстав. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 611 цього ж Кодексу, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 07.12.2007 року між ВАТ«Сведбанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є позивач (т 1 а.с.16-17, т.3 223-226) та ТОВ «Династія Україна» було укладено Кредитний договір № 39-КЛ/07, відповідно до якого ТОВ «Династія Україна», згідно виписок по особовому рахунку, отримало кредит у розмірі 2450000,00 грн. на поповнення обігових коштів (т. 1 а.с.9-13). Згідно п.1.4 встановлена плата за користування кредитом в розмірі - 18 % річних за умови, якщо починаючи з листопада 2007 року обсяг щомісячних грошових надходжень на рахунки (кредитовий оборот по рахунках) позивальника за попередній місяць становить не менше ніж 65% від загального обсягу грошових надходжень на рахунки позичальника (п. 1.4.1) - 20 % річних у разі порушення умов п. 1.4.1 договору. Із додаткової угоди № 1 від 29.01.2009 року до кредитного договору № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року видно, що між сторонами визначені додаткові строки погашення кредиту у відповідності до умов договору (т.1 а.с. 14). В забезпечення виконання ТОВ «Династія Україна» зобов'язань за Кредитним договором № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року було укладено 29.01.2009 року договір поруки № 240П/35-36-39 між ВАТ «Сведбанк» як кредитором, ТОВ «Династія Україна», як боржником та ТОВ «Торговий дім Династія» як поручителем (т. 1 а.с. 235-236). Також, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», як кредитором, ТОВ «Династія Україна» як боржником та відповідачем [PERSON] як поручителем 07.12.2007 року було укладено договір поруки № 106П/39-КЛ, який підписаний [PERSON] особисто, як поручителем - фізичною особою та від імені ТОВ «Династія Україна», як генеральним директором товариства (т. 1 а.с. 234). Відповідно до умов Договору поруки № 106П/39-КЛ відповідач за первісним позовом поручився за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, зокрема, за сплату суми основного боргу та процентів за кредитним договором, штрафних санкцій за несвоєчасне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, які мають бути погашені протягом 10 днів з моменту отримання поручителем письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 6.1. Кредитного Договору, у випадку ненадходження на рахунок банку сум заборгованості за кредитно лінією та процентів в строки, визначені в договорі, позичальник незалежно від наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов'язань за цим Договором, сплачує Банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки за кредитною лінією, зазначеною у п. 1.4., що діє на момент прострочення відповідного платежу від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення, при цьому кількість днів року приймається рівною 360 дням. Пеня сплачується у національній валюті України по курсу НБУ на день сплати. ТОВ «Династія Україна» взяті на себе зобов'язання згідно вищевказаного кредитного договору належним чином не виконало, що вбачається з розрахунку суми заборгованості Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (т. 1 а.с. 237-238), відповідно до якого станом на 31.05.2010 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 3 167 884,24 грн., яка складається з: основного боргу (суми неповернутого кредиту) в сумі 2 448 999,99 грн.; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитною лінією в сумі 497 988,87 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 220 895,38 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у сумі 48 360,29 грн., що свідчить про порушення умов кредитного договору № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року. Із повідомлення ПАТ «Сведбанк» (т. 1 а.с. 231-232), слідує, що 13.03.2010 року відповідачу [PERSON] було направлено вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки в частині погашення заборгованості з відповідними додатками і розрахунками, яку він отримав 13.04.2010 року, про що свідчить поштове повідомлення (т. 1 а.с. 233). Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2010 року, яке набрало законної сили, з ТОВ «Династія Україна» та ТОВ «Торговий дім «Династія» на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто солідарно за кредитним договором № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року суму основного боргу в розмірі 2 448 999,99 грн.; заборгованість по сплаті відсотків в сумі 497 988,87 грн.; пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 134926,87 грн.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 36013,43 грн. Крім того, зазначеним рішенням відмовлено ТОВ «Династія Україна» в задоволенні зустрічних вимог про визнання кредитного договору № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року недійсним (т.1 а.с. 254-261). Тобто судом встановлено, що, дійсно з боку ТОВ «Династія Україна» як позичальника за кредитним договором №39-КЛ/07 від 07.12.2007 року мало місце порушення кредитних зобов'язань, проте в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження позовні вимоги ПАТ «ОМЕГА БАНК» про стягнення даної заборгованості з [PERSON] як поручителя ТОВ «Династія Україна», виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України правовідносини між поручителем та кредитором боржника виникають на підставі договору, згідно якого поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі статтею 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктами 2, 4 спірного Договору поруки сторони обумовили, що у разі невиконання позичальником зобов'язань основного зобов'язання, Поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, які мають бути погашені за вимогою Банку протягом 10 днів з моменту отримання поручителем письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Разом з цим, стаття 559 ЦК України визначає підстави припинення поруки. Зокрема з частини 1 статті 559 ЦК України слідує, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 10.12.2013 року юридичну особу - ТОВ «Династія Україна» припинено на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року, у зв'язку з визнанням її банкрутом (т.3 а.с. 256-267, 271). Згідно із ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема, за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до змісту ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати (ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 листопада 2012 року у справі № 6-129 цс 12). Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. Таким чином, оскільки припинилося грошове зобов'язання ТОВ «Династія Україна», у зв'язку з ліквідацією цієї юридичної особи, тому це є підставою і для припинення поруки за договором поруки № 106П/39-КЛ від 07.12.2007 року, поручителем за яким виступає [PERSON] Як слідує зі ст.ст. 91, 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Наявний в матеріалах справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців доводить припинення юридичної особи - ТОВ «Династія Україна» з 10.12.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 18. Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Виходячи з викладеного, у суду відсутні підстави піддавати сумніву достовірність відомостей, зазначених у вищевказаному Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо припинення юридичної особи - ТОВ «Династія Україна». Судом також встановлено, та що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року (т.2 а.с. 169-171), у січні 2009 року після укладення договору поруки, банком було підвищено розмір процентної ставки за основним зобов'язанням з 18% до 20% річних, внаслідок чого фактично збільшився обсяг відповідальності [PERSON] як поручителя ТОВ «Торговий Дім «Династія»». У пункті 1 договору поруки №106П/39-КЛ від 07.12.2007 року, сторони обумовили відповідальність [PERSON] як поручителя за виконання зобов'язань щодо повернення коштів наданих позивачем у сумі 2 450 000,00 грн. з процентною ставкою саме 18 процентів річних за їх використання. В п. 15 договору поруки [PERSON] підтвердив про своє ознайомлення з усіма умовами кредитного договору , в якому передбачена можливість підвищення процентної ставки за основним зобов'язанням з 18 % до 20 % річних, повністю погодившись з цими умовами. Проте, на думку суду, зазначене ознайомлення не є належним повідомленням [PERSON] про підвищення банком процентної ставки в січні 2009 року та не свідчить про надання ним згоди на таке підвищення без додаткового повідомлення. Більш того, пунктом 11 спірного договору поруки визначено, що не потребують повідомлення Поручителя ті зміни до основного зобов'язання, які не впливають на збільшення обсягу відповідальності Поручителя, тоді як підвищення розміру процентної ставки з 18% до 20% річних збільшує обсяг відповідальності поручителя, а отже про таке підвищення банк повинен був повідомити [PERSON] з отриманням від останнього відповідної згоди. Оскільки, в матеріалах справи відсутнє підтвердження інформованості [PERSON] про збільшення відсоткової ставки та отримання від нього відповідної згоди, тому в силу ч.1 ст.559 ЦК та роз'яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму ВСС від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», поруку слід вважати припиненою, у зв'язку зі зміною основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду в повній мірі знайшло своє підтвердження припинення поруки за договором №106П/39-КЛ від 07.12.2007 року, що виключає право позивача за первісним позовом - ПАТ «ОМЕГА БАНК» вимагати з поручителя - [PERSON] стягнення боргу за кредитним договором № 39-КЛ/07 від 07.12.2007 року, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОМЕГА БАНК» слід відмовити. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо визнання неукладеним договору поруки №106П/39-КЛ від 07.12.2007 року, позивач за зустрічним позовом - [PERSON] та його представник вказують на те, що [PERSON] не підписував зазначений договір поруки, а відтак не є поручителем ТОВ «Династія Україна». Однак, суд критично оцінює наведені посилання, оскільки вони спростовуються висновком експерта від 03.07.2013 року за №58/04-141 (т.3 а.с. 205-208), яким встановлено, що підпис від імені [PERSON], розташований в графі «ПОРУЧИТЕЛЬ» договору поруки № 106П/39-КЛ від 07.12.2007 року (а.с.64 том №3), виконаний [PERSON]. Крім того, як слідує з роз'яснень, викладених у п. 8 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, у зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою слід відмовити. Оскільки в задоволенні позовних вимог як за первісною позовною заявою, так і за зустрічною - відмовлено, тому не підлягають стягненню зі сторін і понесені ними і документально підтверджені судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed