Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-14 00:00:00

Позивач Прокуратура Якимівського району Запорізької області в інтересах Держави звернулися до суду з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Кирилівської селищної ради № 18 від 14.07.2011 року, визнання недійсним акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки, мотивуючи тим, що прокурорською перевіркою встановлено порушення земельного, водного законодавства, а також законодавства про містобудівну діяльність при наданні у власність земельної ділянки [PERSON]. Так, Кирилівською селищною радою 14.07.2011 прийнято рішення № 18 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки» п. 1.4, п.2 якого затверджено технічну документацію із землеустрою що посвідчує право на земельні ділянку для індивідуального дачного будівництва [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення 26.01.2012 за [PERSON] проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 232030001000574 державного акту на право власності серії ЯЛ №672619 на зазначену земельну ділянку кадастровий номер 2320355400:11:001:0425. Рішення Кирилівської селищної ради в частині прийнятих пунктів 1.4, 2 та державний акт на право власності серії ЯЛ №672619 підлягають визнанню недійсними, реєстрацію державного акта необхідно скасувати, а земельну ділянку - повернути за належністю територіальній громаді смт. Кирилівка з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі державних актів) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 118 ЗК України встановлено порядок передачі у власність громадянам та юридичним особам земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, згідно з яким громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, яка її розглядає і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. Відповідно до положень ст. 186-1 ЗК України Документація із землеустрою, погоджена Комісією, вважається такою, що погоджена органами, представники яких входять до її складу. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Відповідний орган місцевого самоврядування або виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Разом з тим, технічну документацію [PERSON]. щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. Так, згідно з положеннями ст. 51 ЗК України спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення. Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок вказаної категорії підлягають обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації. В той же час зазначена вимога виконана не була, технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено без проведення зазначеної експертизи. Також, згідно зі ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Відповідно до схеми місцезнаходження земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, остання знаходиться в межах смт. Кирилівка, на території Коси Федотової в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. Пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого Наказом Мінприроди України від 05.11.2004 року № 434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96р. № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. Таким чином, відсутність у проектах землеустрою урахування відповідно до ст. 60 ЗК України розмірів і меж прибережної захисної смуги Азовського моря унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Згідно з положеннями ст. 59 Земельного кодексу України, ст. 85 Водного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Таким чином, з наведених норм закону вбачається, що спірна земельна ділянка не могла бути передана у приватну власність. Викладене підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, матеріалами проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Крім того, спірним рішенням міської ради порушено вимоги містобудівного законодавства. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про планування та забудову території», який діяв на момент надання земельної ділянки у власність, Генеральним планом населеного пункту визначаються, крім іншого, потреби в територіях для забудови та іншого використання; потреба у зміні межі населеного пункту, черговість і пріоритетність забудови та іншого використання територій. Статтею 19 даного закону передбачено, що на території населеного пункту відповідною радою встановлюється режим забудови та іншого використання земель, визначених для містобудівних потреб. Режим забудови та іншого використання земель, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів або місцевих правилах забудови. Режим забудови та іншого використання земель, визначених для містобудівних потреб, враховується при розробленні землевпорядної документації. Таким чином, враховуючи вищезазначені норми законодавства, забудова та використання території населених пунктів повинні відповідати Генеральному плану відповідного населеного пункту. Аналогічні норми зазначені і в ст.ст. 1, 16, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який діє на цей час. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Крім того, відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку смт. Кирилівка будівництво нових дачних районів в межах смт. Кирилівка не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктів, також передбачена пунктом 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». Крім того, статтями 48, 52 Земельного кодексу України забороняються передача земельних ділянок оздоровчого призначення у власність і надання у користування громадянам для діяльності, несумісної з охороною природних лікувальних властивостей і відпочинком населення. Однак, у порушення вищенаведених норм законодавства та Генерального плану смт. Кирилівка, спірним рішенням Кирилівською селищною радою [PERSON] передано у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва. Таким чином, Кирилівською селищною радою при прийнятті рішення № 18 від 14.07.2011 порушено вимоги земельного, водного та містобудівного законодавства, тому зазначене рішення є незаконним. У зв'язку з наведеним є всі підстави стверджувати, що [PERSON] незаконно набув право власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Оскільки позовна вимога про визнання державного акта на право власності на землю недійсним є похідною та пов'язаною з позовною вимогою про визнання незаконним та скасування рішення, на підставі якого видано державний акт на право власності на землю, більш того обидві позовні вимоги підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, то їх слід розглядати одночасно. Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Особа зобов'язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно отримане майно в натурі. Спірна земельна ділянка і розташована в адміністративних межах смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області. Відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з 1 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При - цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних, ділянок приватної та державної власності. Таким чином, земельна ділянка повинна бути повернута територіальній громаді в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області. Відповідно до довідки від 10.06.2013 року за № 18, виданої відділом Держземагенства в Якимівському районі Запорізької області, загальна грошова оцінка земельної ділянки під індивідуальне дачне будівництво по [ADDRESS] з урахуванням щорічної індексації за 0,0001 га складає 46,18 грн. Таким чином, нормативне грошова вартість вищезазначеної земельної ділянки площею 0,1 га, реєстрація права власності якої оскаржується, складає (0,1 х 7260 х 46,184) = 33530,17 грн. Відповідно до положень ч. З ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право, крім іншого, звертатися до суду в передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, при цьому прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення таких інтересів, обґрунтовує необхідність їх захисту. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» є Держсільгоспінспекція України. Разом з тим ст.ст. 6, 9, І0 зазначеного Закону, якими передбачено повноваження згаданого органу, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, якими не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до. суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння. Не передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 459/2011. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача. Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду, прокурор пред'являє цей позов у інтересах держави як позивач. Відповідно до положень ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Зважаючи на викладене, а також на те, що незаконним відчуженням спірної земельної ділянки порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, охорони та забезпечення раціонального використання земельних та водних ресурсів, захист яких покладено на органи прокуратури ст. 121 Конституції України, Законом України "Про прокуратуру", ст. 45 ЦПК України, прокуратура Якимівського району звернулася до суду з указаним позовом та просить визнати незаконним та скасувати п. 1.4, 2 рішення дванадцятої сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області шостого скликання № 18 від 14.07.2011 «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки». Визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯЛ№672619 на земельну ділянку площею 0,0726 га, виданого на ім'я [PERSON] для ведення індивідуального дачного будівництва в [ADDRESS], вартістю 33530,17 грн. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2320355400:11:001:0425, розташовану в [ADDRESS]. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача Кирилівської селищної ради в судове засідання не прибув, але надав до суду письмову заяву, відповідно до якої просить розглянути дану справу без участі представника Кирилівської селищної ради. Справу просить вирішити на підставі наданих матеріалів. Представник відповідача за довіреністю [PERSON], в судове засідання не прибув, але надав на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за їх відсутністю. Заперечує проти задоволення викладених позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Вимоги прокурора відповідають чинному законодавству у зв'язку з наступним. Відповідно до положень ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним ба гатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуга. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Згідно ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних» спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Згідно п.п. 10, 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. Також, відповідно до вимог ст.ст. 17, 18 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб. Статтею 13 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок оздоровчого та рекреаційного призначення. Така ж вимога передбачена в ст. 118, ч, 4 ст. 123 ЗК України: у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. Спірна земельна ділянка розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про порушення Кирилівською селищною радою положення чинного законодавства в частині підстав та порядку надання зе мельної ділянки у власність відповідачу, про незаконність прийнятого рішення № 18 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки» п. 1.4, п.2 від 14.07.2011 року, відповідно до якого, [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації та необхідності його скасування. Відповідно, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, а його державна реєстрація підлягає скасуванню На підставі викладеного,

Outcome: approved