Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-23 00:00:00

В провадженні суду наразі знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ПАТ Український інноваційний Банк в особі Одеської філії ПАТ Український інноваційний Банк до [PERSON], ПНВП УкрПромСкло, [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову повноважний представник сторони позивача вказує, що 30 липня 2008 року між АТ Український інноваційний Банк з однієї сторони, та ПНВП УкрПромСкло з іншої сторони, було укладено кредитну угоду №95 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої банк надає позичальникові кредит у розмірі 500000,00 гривень строком до 29 липня 2009 року під 20% річних з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а останнє в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. На забезпечення виконання основного зобовязання, 30 липня 2008 року між АТ Український інноваційний Банк та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладались договори поруки, згідно яких вказані поручителі беруть на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника ПНВП УкрПромСкло. 30 липня 2008 року між АТ Український інноваційний Банк з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір поруки №19, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] бере на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника ПНВП УкрПромСкло. Однак як зазначає сторона позивача, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, боржник в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у звязку з чим банк звернувся з даним позовом до суду, в якому, неодноразово уточнивши заявлені вимоги, просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у загальному розмірі 415306,34 гривень. Представник банку у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у відкрите судове засідання зявився, від імені та в інтересах особи заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні вимог до [PERSON] відмовити. Інші учасники судового процесу у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши відповідний позов, уточнення, письмові докази, які були представлені суду, надавши виниклим між сторонами по справі правовідносинам належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про часткове задоволення даного позову виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 30 липня 2008 року між АТ Український інноваційний Банк (в теперішній час ПАТ Український інноваційний Банк) з однієї сторони, та ПНВП УкрПромСкло в особі директора [PERSON] з іншої сторони, було укладено кредитну угоду №95 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої банк надає позичальникові кредит у розмірі 500000,00 гривень строком до 29 липня 2009 року під 20% річних з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а останнє в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (надалі за текстом Кредитний договір). Викладені обставини вичерпно підтверджуються змістом самого Кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобовязання, 30 липня 2008 року між АТ Український інноваційний Банк з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір поруки №19, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] бере на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника ПНВП УкрПромСкло. Разом з тим 30 липня 2008 року між АТ Український інноваційний Банк з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір поруки №19/1, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] бере на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника ПНВП УкрПромСкло. Окрім того 30 липня 2008 року між АТ Український інноваційний Банк з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір поруки №19/2, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] бере на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника ПНВП УкрПромСкло. Проте, як свідчив представник банку, в порушення вимог Кредитного договору, боржник умови договору своєчасно і у повному обсязі не виконував, кредит не повертав, проценти не сплачував. У звязку з цим банк звертався із позовом до суду. Так, згідно рішення Господарського суду Одеської області від 21 травня 2012 року стягнуто з ПНВП УкрПромСкло на користь АТ Українській інноваційний банк борг по кредиту в сумі 483000,00 гривень. Згідно судового рішення, вказана сума є основною сумою боргу за кредитом. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням даних норм закону, а також на підставі встановлених фактів по справі, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом самого Кредитного договору. Проте, як свідчила сторона позивача, внаслідок порушення грошового зобовязання, в боржника утворилась заборгованість за сплатою процентів та банком була нарахована пеня. Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Виходячи з положень Кредитного договору, боржник ПНВН УкрПромСкло отримало відповідну суму кредитних коштів в користування до 29 липня 2009 року. В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позичальник ПНВП УкрПромСкло прострочило виконання зобовязання з повернення суми кредиту та процентів за правочином. Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником ПНВП УкрПромСкло грошового зобовязання за Кредитним договором було забезпечено, наряду з іншим, пенею та порукою. В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Тобто зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин і виходячи із умов Кредитного договору, суд прийшов до наступного висновку. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по Кредитному договору станом на 23 грудня 2011 року, за яким загальна заборгованість ПНВП УкрПромСкло складає 415306,34 гривень, з яких сума несплачених процентів за користування кредитом 182878,34 гривень, сума пені за несвоєчасно сплачені проценти 29361,53 гривень, сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 203066,47 гривень. Разом з тим, суд звернув увагу на ті обставини, що згідно договорів поруки від 30 липня 2008 року, укладених між АТ Український інноваційний банк та [PERSON], [PERSON], [PERSON] сторони погодили, що договір втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого зобовязання його повним виконанням (п.4.1.). Як розяснено в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Судом встановлено, що банком не направлялось вимог про погашення боргу майновим поручителям до закінчення строку повернення кредиту (29 липня 2009 року) та протягом шести місяців з цього моменту. З позовом до суду банк звернувся 21 червня 2011 року. Таким чином суд приходить до висновку, що банком пропущений встановлений законом строк звернення з вимогами до поручителів боржника. При цьому доводи сторони позивача про те, що зокрема поручителем [PERSON] своїми діями було перервано строк перебігу позовної давності внаслідок здійснення 17 січня 2011 року платежу за призначенням Внесення фінансової зворотної допомоги зг.дог. … від 17.01.2011р., - суд не може прийняти до уваги. Так, згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Боржником у виниклому грошову зобовязанні є ПНВП УкрПромСкло та згідно укладених договорів поруки поручителі прийняли на себе зобовязання відповідати перед банком за зобовязаннями боржника. З наведеної вище заяви на переказ готівки №150141 від 17 січня 2011 року вбачається, що ПНВП УкрПромСкло через [PERSON] переказало кошти ПНВП УкрПромСкло. Відтак, кошти перераховані підприємству, а не банку, що не дає підстав для розгляду таких дій в якості визнання боргу поручителем боржника. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог банку, що заявлені до поручителів боржника ПНВП УкрПромСкло. З приведеного вище аналізу досліджених судом відомостей сукупно випливає, що існує законне підґрунтя для задоволення вимог Банку та за даним спором стягненню з відповідача ПНВП УкрПромСкло підлягає вказана грошова сума. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з ПНВП УкрПромСкло на користь банку суму оплаченого судового збору в розмірі 1700,00 гривень, та суму оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 гривень

Outcome: partial