Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

У квітні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У зв'язку із зміною прізвища позивача та малолітньої дитини, дані про них ухвалою суду від 22 квітня 2013 року були уточнені та замінено на належних позивача [PERSON] та малолітнього [PERSON] Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 червня 2007 року між нею та відповідачем розірвано шлюб. Від шлюбу з відповідачем вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За час їх спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, останній майже не приділяв належної уваги вихованню сина та не турбувався про стан його здоров'я, що стало однією з причин припинення шлюбних відносин між ними. Починаючи з травня 2010 року відповідач проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Ним лише декілька раз надана незначна допомога на утримання сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі батька. Зазначила, що відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Враховуючи вказане, просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. В судове засідання [PERSON] направила заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути без її участі. Представник позивача [PERSON], який діє за довіреністю, позов просив задовольнити, посилаючись не те, що вихованням малолітнього [PERSON] займається мати дитини, батько дитини - відповідач, не приймає участі у вихованні сина. Тільки після того, як дізнався, що мати дитини має намір ставити питання про позбавлення його батьківських прав, почав надсилати грошові кошти, уклав договір страхування. Позивач, члени її сім'ї не чинять перешкоди відповідачу щодо спілкування з дитиною. Представник позивача [PERSON] позов просив задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, в останнє судове засідання направив заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що він не ухилявся та не ухиляється від участі у вихованні сина. Під час проживання з позивачем однією сім'єю він брав участь у вихованні дитини. Проте зважаючи на його зайнятість на роботі, та враховуючи, що мати дитини не працювала, дитину до дитячого садка, в разі необхідності до лікарні, відводила мати дитини. Після розірвання шлюбу він намагався зустрічатись із сином, однак його бувша дружина, її батько перешкоджали йому в цьому, на деякий час мати з дитиною змінили адресу проживання. Він надсилав позивачу кошти на утримання дитини. Представник відповідача [PERSON] вважала, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не ухилявся від виховання дитини, а навпаки намагався брати участь у її вихованні, однак позивач, її батьки чинять в цьому перешкоди. Представник третьої особи - виконавчого комітету Октябрської районної в м.Полтаві ради Кривоніс Л.В. виходячи з висновку органу опіки і піклування, який вивчав питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його сина [PERSON], вважала, що позов не підлягає задоволенню. Прокурор Хируненко К.А. вважала, що позивачем та її представниками не доведено, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання малолітнього сина [PERSON], а тому у задоволенні позову вважала необхідно відмовити. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, прокурора, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить наступного. Судом встановлено, що сторони з 10 липня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14 травня 2010 року розірваний, про що 25 червня 2010 року видано відповідно свідоцтво (т.1 а.с.5, 33). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 25 червня 2007 року (т.1 а.с.6) та актовим записом від 10 листопада 2012 року реєстратора Октябрського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області про зміну прізвища (т.1 а.с.203-205). Після розірвання між сторонами шлюбу з травня 2010 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, неповнолітній [PERSON] проживає з матір'ю, знаходиться фактично на її утриманні та вихованні. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Незважаючи на те, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, після розірвання шлюбу [PERSON] не виконує обов'язків, покладених на нього по вихованню та утриманню дитини: не приймає педагогічної, матеріальної, трудової чи будь якої-іншої участі у вихованні сина; не сплачує аліменти на утримання сина та не несе жодних додаткових витрат пов'язаних із здоров'ям, розвитком здібностей сина, не проявляє інтерес до подальшої долі сина; не приймає участі у його підготовці до навчання, у самовихованні, що необхідно для дитини такого віку. Всі питання з приводу виховання, розвитку та життя дитини [PERSON] вирішує самостійно та з членами своєї родини, в зв'язку з чим дитина знаходиться на повному її утриманні. Мати дитини сприяє тому, щоб син відвідував різноманітні гуртки, тренувально-оздоровчі секції, дошкільні навчальні заклади, які необхідні для нормального розвитку дитини, його культурного та духовного виховання, розвитку його моральних цінностей та сприйняття навколишнього світу в зв'язку з чим несе значні матеріальні витрати, відповідач матеріальної участі в цьому не приймає, як не надає і фізичної чи духовної допомоги. Відповідно до характеристик з «Мовного центру», фітнес клубу ПП «Фітнес Лайф» та Полтавського спеціалізованого навчально-виховного комплексу № 10 Полтавської міської ради виданих на [PERSON], останній характеризується як позитивний та здібний учень, при цьому зазначено, що всі витрати за відвідування дитиною вказаних закладів несе мати дитини. Також зазначено, що [PERSON] жодного разу не забирав сина з занять, не відвідував вказані заклади та не цікавився досягненнями сина, і тим більше не сплачував за заняття сина. Відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Октябрської районної в м.Полтаві ради №159 від 12 червня 2012 року встановлено, що [PERSON] не виконує належним чином батьківських обов'язків по відношенню до сина, ухиляється від виховання та утримання [PERSON], не цікавиться його життям, здоров'ям, успіхами та досягненнями. У зв'язку з чим зазначено, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON]. У зв'язку з поверненням справи на новий судовий розгляд (ухвала колегії суддів Судової падати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2013 року), судом доручено органу опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної в м.Полтаві ради надати висновок щодо участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] За наслідками розгляду матеріалів та додатних документів на позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] виконавчий комітет Октябрської районної в м.Полтаві ради прийшов до висновку (рішення №109 від 14 травня 2013 року) щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] Вказаний висновок не вмотивований, в ньому зазначено, що орган опіки та піклування його зробив на підставі того, що батько дитини категорично заперечує проти позбавлення його батьківських справ відносно [PERSON], а тому суд не вважає його належним об'єктивним доказом участі батька у виховання свого син та не приймає його до уваги. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява №39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання. Проаналізувавши докази у справі в їх сукупності, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що весь час проживання окремо від дитини відповідач мав можливість брати участь у спілкування з дитиною та його вихованні. [PERSON] дійсно звертався до органу внутрішніх справ щодо встановлення місця проживання сина [PERSON] та отримав відповідь від 16 лютого 2012 року за №3/4256 від Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області про те, що мати [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] в [ADDRESS], тобто за адресою відомою позивачу. Відповідач [PERSON] мав можливість звернутися до суду в разі наявності перешкод у спілкуванні та вихованні свого сина, про що, як стверджує сам відповідач, йому повідомлялось виконавчим комітетом Октябрської районної у м.Полтаві ради. Вказаного права він не використав. Допитана свідок [PERSON], показала, що є рідною сестрою відповідача [PERSON] Її брат багато часу приділяв своїй дитині. Після розірвання шлюбу з позивачкою, відносини між ними припинились, позивач змінила адресу проживання, дитячий садок, вона, її чоловік та її батько чинять перешкоди брату у спілкуванні з дитиною. Разом з тим, відповідач декілька разів зустрічався з дитиною в присутності матері або дідуся. Відповідач [PERSON] та його батьки передавали грошові кошти для дитини. Свідок [PERSON] повідомив, що він є чоловіком сестри відповідача та хрещений батько дитини. Відповідач виховував дитину як звичайний батько. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем з травня 2010 року були непоодинокі випадки у перешкоджанні [PERSON] позивачем та її батьком у зустрічах з сином. Допитана свідок [PERSON] показала, що є рідною матір'ю відповідача. Після розірвання шлюбу між сторонами, батько позивача чинить перешкоди у зустрічах відповідача із своїм сином. А якщо дозволявся зустрічі, вони були короткочасними та рідкими. Вона та відповідач зустрічалися з дитиною у 2011 році, при зустрічі відповідач давав гроші для дитини, однак позивач їх не взяла. При цьому, вказані свідки не навели переконливих доказів перешкоджання відповідачу [PERSON] у спілкуванні зі своїм сином [PERSON]. Посилання відповідача на зайнятість на роботі, що не давало йому можливості приділяти належної уваги вихованню сина, судом не можуть бути прийняті як поважні причини не участі відповідача у вихованні сина. Надаючи оцінку наданим [PERSON] поясненням стосовно перешкод, які чинить позивач йому у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], оцінюючи пояснення свідків та надані документи, суд вважає, що належних доказів щодо об'єктивних підстав, які б заважали відповідачу [PERSON] приймати участь у вихованні сина [PERSON] не надано. У всіх випадках у відповідача була можливість брати участь у вихованні сина, зустрічатись з ним, відвідувати його у лікарні в період хвороби. [PERSON] періодично звертався до позивача про надання йому часу на побачення з дитиною та отримував на це згоду. Прохання позивача перенести зустріч відповідача з сином у зв'язку із хворобою дитини, судом не можуть бути розцінені, як заборона батьку дитини брати участь у його вихованні. Ухилення відповідача [PERSON] від покладених на нього обов'язків щодо виховання свого сина, піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, судом розцінюються як свідоме нехтування відповідачем своїми обов'язками щодо виховання малолітнього сина. Надані відповідачем суду докази на підтвердження його участі у вихованні сина, матеріального його забезпеченні, а саме укладення страхової угоди стосовно страхування дитини, суд не може прийняти як доказ, що підтверджує участь батька у вихованні та утриманні дитини, оскільки укладені безпосередньо перед зверненням позивача з позовом до суду про позбавлення батька дитини батьківських прав. Звернення відповідача до відповідних органів з метою встановлення адреси, за якою проживає позивач з дитиною, встановлення часу зустрічі з дитиною, суд розцінює як спосіб уникнути позбавлення батьківських прав відносно дитини внаслідок неналежного ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків та після того як дізнався, що позивач має намір звернутись до суду з даним позовом. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, а саме ст.18 передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до вимог ст. 164 ч. 1 п. 2 встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ставлення відповідача до утримання та виховання своєї дитини протягом тривалого часу суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] і тому його слід позбавити батьківських прав щодо нього. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Відповідно до 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп.

Outcome: approved