Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про переведення прав та обовязків покупця за договором купівлі-продажу та визнання права власності та просив винести рішення, яким визнати за ним переважне право як співвласника на купівлю 47/100 часток квартири [ADDRESS] (квартири № 20а) та перевести на нього права і обовязки покупця за договором купівлі-продажу, укладеного 15.04.2009 року у простій письмовій формі між [PERSON] та [PERSON]; визнати за ним як покупцем право власності на 47/100 часток квартири [ADDRESS] (квартири № 20а), житловою площею 15,0 кв.м, загальною площею 27,3 кв.м, що складаються з ? коридору, площею 2,8 кв.м, ? коридору, площею 0,5 кв.м, ? туалету, площею 0,4 кв.м, кухні, площею 8,6 кв.м, кімнати, площею 15,0 кв.м, мотивуючи свої вимоги тим, що вказаний договір купівлі-продажу було укладено з порушенням вимог ст. 362 ЦК України та його переважного права на придбання частки квартири як співвласника. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні у звязку з безпідставністю заявлених вимог, а також просила суд застосувати при вирішенні даного спору наслідки пропуску строку спеціальної річної позовної давності. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задовленню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. \~ Відповідно до ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів; продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає; якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі; якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця; у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця; одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець; до таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Судом встановлено, що 15.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено Договір купівлі-продажу квартири № 20-а, що розташована по вул. Червоних Партизан, 7 у м. Вінниці та складає 47/100 часток квартири [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.06.2009 року, яке набуло законної сили 12.06.2009 року, було визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири № 20-а, що розташована по вул. Червоних Партизан, 7 у м. Вінниці та складає 47/100 часток квартири [ADDRESS], який був укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право приватної власності на квартиру № 20-а, що розташована по вул. Червоних Партизан, 7 у м. Вінниці та складає 47/100 часток квартири [ADDRESS]. Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.07.2009 року, яке набуло законної сили 24.07.2009 року, було визнано за [PERSON] право власності на квартиру № 20-а, що розташована по вул. Червоних Партизан, 7 у м. Вінниці та складає 47/100 часток квартири [ADDRESS], житловою площею 15,0 кв.м, загальною площею 27,3 кв.м, а саме на ? коридору, площею 2,8 кв.м, ? коридору, площею 0,5 кв.м, ? туалету, площею 0,4 кв.м, кухню, площею 8,6 кв.м, кімнату, площею 15,0 кв.м. Позивач [PERSON] є власником 53/100 часток квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20 жовтня 2006 року, посвідченим державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 3-2439, та зареєстрованим у реєстровій книзі № 407 за реєстровим № 516/36538 (53/100 часток квартири [ADDRESS] складають приміщення: частина коридору 20-1, кімната 20-2, ванна-кухня 20-3, частина коридору 20-4, частина туалету 20-5, загальною площею 32 кв.м, житловою площею 20,3 кв.м). Як вбачається з п. 2.2 Договору купівлі-продажу від 15.04.2009 року, укладеного між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] (Продавець), Продавець гарантує, що співвласник квартири попереджений у встановлені законом строки про намір продажу даної квартири і не виявив бажання про її купівлю. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.06.2009 року, яке набуло законної сили 12.06.2009 року, було встановлено, що співвласник квартири [PERSON] належним чином повідомлений про намір її продажу, а тому в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Вищевказане рішення суду позивачем [PERSON] у апеляційному порядку не оскаржувалося, заява про його перегляд за нововиявленими обставинами ним не подавалася, а тому воно має для суду преюдиційне значення у даній справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено без порушення вимог ст. 362 ЦК України та переважного права [PERSON] на придбання частки квартири як співвласника. Крім того, відповідно до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про переведення на співвласника прав та обовязків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу). Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем [PERSON] пропущено спеціальний річний строк позовної давності, про що у судовому засіданні було зроблено відповідну заяву представником відповідачів [PERSON], оскільки про продаж спірної частки квартири йому стало відомо ще у 2009 році (в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню), а не лише у травні 2013 року, що є самостійною підставою для відмови у задоволення позову. Також суд звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що відчуджені за договором купівлі-продажу 47/100 часток квартири [ADDRESS] складає квартиру № 20а. Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Крім того, після набрання рішенням суду законної сили внесені позивачем [PERSON] на депозитний рахунок кошти у розмірі 135\~ 881 грн. (квитанція № 101443.285.1 від 14.06.2013 року 119\~ 881 грн., квитанція № 101443.249.2 від 13.06.2013 року 10 000 грн., квитанція № 101443.275.1 від 14.06.2013 року 6 000 грн.) підлягають поверненню йому.

Outcome: dismissed