Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що згідно договору купівлі - продажу від 05.08.2003 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в Олександрійському МБТІ в реєстрі за № 10103/90с168, вона є власницею квартири [ADDRESS]. Відповідачка зареєстрована в квартирі, але фактично не проживає в ній вже 6 років, не оплачує комунальні платежі, особистих її речей в квартирі немає. Перешкод в користуванні житловим приміщення їй не чинили, вона добровільно визначила собі інше місце проживання. Посилається на ч.2 ст.405 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідачка, як член сім'ї не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, визнати її втратившою право користування квартирою. Позивач при розгляді справи свої вимоги підтримала, та пояснила, що вона є власницею квартири, а відповідачка є її дочкою, яка вже близько 6 років не проживає в цій квартирі, оскільки проживає в Бостоні. На теперішній час у неї виникла необхідність в оформлені договору купівлі - продажу квартири, а та обставина, що в квартирі зареєстрована відповідачка не дає їй можливість його оформити, так як покупці наполягають на тому, щоб в квартирі не було зареєстрованих осіб. Реєстрація відповідачки в даній квартирі, порушує її право на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном. Відповідачка надала їй довіреність, якою уповноважує зняти її з реєстрації (виписати), але їй відмовили в цьому, посилаючись на те, що немає паспорту дочки. Відповідач на розгляд справи не явилася, від неї до суду надійшла факсограма, де вона просить розглянути справу у її відсутність та вказала, що з позовними вимогами згодна. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідачки та постановити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 05.08.2003 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 2835, зареєстрованого в Олександрійському МБТІ в реєстрі за № 10103/90с168, належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка в даній квартирі була зареєстрована як дочка, тобто як член сім'ї власника, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.5). Згідно пояснень позивачки, відповідачка з 2007 року фактично у спірній квартирі не мешкає, особистих речей там не зберігає; даний факт підтверджується актами - розпорядженнями від 11.06.2013 р., від 10.07.2013 р., від 19.08.2013 р., від 09.09.2013 р., від 15.10.2013 року та від 18.11.2013 року, де зазначено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2007 року, її особистих речей немає (а.с.11 -16). Відповідачка надала позивачці довіреність, якою уповноважує зняти її з реєстрації (виписати), але позивачці відмовили в цьому, посилаючись на те, що немає паспорту особи. З факсограми, яка надійшла до суду вбачається, що з позовними вимогами відповідачка згодна. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, судом встановлено, що з 2007 року відповідачка не проживає в спірній квартирі та ця обставина перешкоджає позивачці вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належною їй на праві приватної власності квартирою, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що після реєстрації відповідачки в житловому приміщенні в квартирі [ADDRESS], вона фактично з 2007 року не проживає в ній, позовні вимоги про визнання її втратившою право кори стування жилим приміщенням - визнає. Враховуючи відсутність відповідачки за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачкою, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідачки в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачці в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved