Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

Позивач звернувся 15 січня 2013 року до суду із позовною заявою, в якій з врахуванням уточнень просить звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з земельною ділянкою по [ADDRESS], який належать [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що 18.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «Сінніс, ЛТД» був укладений кредитний договір № 18 с додатковими угодами, згідно з якими ТОВ «Сінніс, ЛТД» отримав кредит в розмірі 5000000,00 доларів США, зі строком повного повернення до 17.09.2010 року, зі сплатою 16,5 процентів річних за користування кредитними коштами. В забезпечення повернення кредиту між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір іпотеки від 18.09.2007 року, предметом якого є житловий будинок з земельною ділянкою по [ADDRESS], який належать [PERSON] Проте ТОВ «Сінніс, ЛТД» свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, що призвело до утворення заборгованості. Ухвалою Ленінського районного суду м. Севастополя від 04.12.2013 року провадження в цивільній справі в частині вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ТОВ «Сінніс, ЛТД» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 18, укладеного 18.05.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «Сінніс, ЛТД», в розмірі 5363308,32 грн. - закрито. Представник позивача в судовому засіданні уточнені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, пояснив, що на підставі виконавчого напису нотаріусу вже звернуто стягнення на предмет іпотеки, однак виконавче провадження з примусового виконання цього виконавчого напису не закінчено, оскільки ускладнюється його примусове виконання. Також у зв'язку із не сплатою кредиту банком проводиться нарахування процентів, комісії та пені. Представник відповідачів в судове засідання не з'явилася, під час попереднього судового засідання надала до суду заперечення, в яких вказала, що позивач вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусу, також позивачем надано невірний розрахунок заборгованості та пропущено строк позовної давності зі стягнення пені, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.09.2007 року між позивачем ( на час укладення договору ВАТ «Державний ощадний банк України») та ТОВ «Сінніс, ЛТД» був укладений кредитний договір № 18 с додатковими угодами, згідно з якими ТОВ «Сінніс, ЛТД» отримав кредит в розмірі 5000000,00 доларів США, зі строком повного повернення до 17.09.2010 року, зі сплатою 16,5 процентів річних за користування кредитними коштами. В забезпечення повернення кредиту між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір іпотеки від 18.09.2007 року, предметом якого є житловий будинок з земельною ділянкою по [ADDRESS], який належать [PERSON] Відповідно до абз. 1 п.6.1. договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов'язків, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. Згідно з п.6.2. вказаного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п.6.6. цього договору. Відповідно до п.6.6. договору іпотеки за цим договором іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, ат/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ч.1,3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Також судом встановлено, що 02.07.2007 року приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 859 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Сінніс, ЛТД» перед банком в сумі 2784030,31 грн. Як пояснив представник позивача, ця сума заборгованості була розрахована до стягнення достроково у зв'язку із несвоєчасною сплатою позичальником кредитних коштів за графіком та сплатою їх не в повному обсязі. Згідно з п.19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема, вчиняють виконавчі написи. Нотаріус вчиняє виконавчий напис у порядку, визначеному главою 14 розділу 3 вказаного закону (Вчинення виконавчих написів). Отже, як законом, так й договором іпотеки передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки одним із наведених способів. Враховуючи, що стягнення на предмет іпотеки вже було звернуто на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд доходить висновку, що позивач вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а повторне звернення стягнення на предмет іпотеки не передбачено діючим законодавством. В абз. 2 п. 9 Постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 надано роз'яснення, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Отже, з наведених роз'яснень вбачається, що якщо не здійснюється реалізація предмету іпотеки на стадії виконавчого провадження після звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріусу чи за рішенням суду, кредитор не позбавлений правової можливості звернутися до суду з позовом про стягнення такої заборгованості з боржника, а не з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, на який вже звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості, тому суд вважає позовні вимоги безпідставними та не обґрунтованими, тому позов задоволенню не підлягає. При цьому, суд вважає за необхідне додатково зауважити, що нарахування процентів за кредитом, пені, штрафів тощо, які здійснює позивач після припинення договору кредиту 17.09.2010 року на підставі його умов є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, а згідно зі ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, тому посилання представника позивача на п.9.1. кредитного договору (розділ - „Заключні положення"), відповідно до якого цей договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором, є неспроможним, оскільки дія договору спливає 17.09.2010 року (п.1.2. договору, розділ - „Предмет договору"), коли позичальник повинен був повернути кредит у повному обсязі. До того ж, позивачем в рахунок предмету іпотеки, на який звернуто стягнення на підставі виконавчого напису нотаріусу, розраховано заборгованість за кредитом, яка стягувалася достроково (ст.1050 ЦК України), тобто були заявлені до стягнення всі суми (тіло кредиту, проценти за кредитом, пеня тощо), які належали до сплати за кредитним договором та розраховані на підставі діючих його умов. Аналогічна правова позиція щодо визначення строку договору висловлена у п.24 Постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд залишає судові витрати за позивачем, оскільки в позові відмовлено в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed