Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

22 листопада 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. У своїй позовній заяві позивач посилалась на те, що з 08 липня 2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем на даний час фактично припинені, сторони проживають окремо, позивач проживає разом з іншим чоловіком, від якого перебуває у стані вагітності, у зв'язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у сумі 800,00 грн. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав вимоги щодо розірвання шлюбу, наполягав на їх задоволенні, щодо вимог про стягнення аліментів - визнав частково вимоги в цій частині, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у сумі 500,00 грн. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 липня 2006 року, зареєстрованого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 394, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 5, 6). Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. З огляду на вказану правову норму суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача, а також приймаючи до уваги те, що відповідач частково визнає позов в цій частині, суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ „Про судовий збір" позивач у справах щодо стягнення аліментів, при зверненні до суду, звільняється від сплати судового збору. Враховуючі вищезазначене суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 229,40 гривень. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial