Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

20 квітня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, були частково задоволені її позовні вимоги до [PERSON], Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, встановлено, що [PERSON], [INFO], є двоюрідною сестрою [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Визначено [PERSON] додатковий строк в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON]. В задоволенні позовних вимог до Дніпропетровської міської ради та Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, відмовлено. У межах наданого судовим рішенням додаткового строку представник [PERSON] - [PERSON], від її імені звернулася до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON], надавши договір купівлі-продажу від 5 травня 1975 року, за яким [PERSON] придбав будинок [ADDRESS], і згідно штампу МБТІ від 28 травня 1979 року назву вулиці та номер будинку було змінено на [ADDRESS]; рішення народного суду Самарського району м.Дніпропетровська від 24 січня 1986 року, яким за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину домоволодіння після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO], а у власність [PERSON] виділено 2/3 частин цього ж домоволодіння; ухвалу Дніпропетровського обласного суду від 22 лютого 1986 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін. Сама на цій ухвалі є штамп Дніпропетровського МБТІ про реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/3 частину домоволодіння від 4 лютого 1988 року в книзі 6 за реєстровим №174. Також було надано домову книгу по будинку [ADDRESS]. Проте державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва з посиланням на те, що відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи на житловий будинок по [ADDRESS] у м.Дніпропетровську, без посилань на нормативно-правові документи. Позивач вважає, що всі необхідні документи були подані нотаріусу, відмова нотаріуса з огляду на рішення суду є безпідставною, тому просить визнати незаконною постанову державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. від 13 березня 2013 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], після двоюрідного брата [PERSON]. 10.06.2013 року позивач уточнила позовні вимоги, у яких зазначила, що на час смерті [PERSON] [INFO] в будинку [ADDRESS] проживали його донька [PERSON] із її малолітнім на той час сином [PERSON], і [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном, тобто 2/3 частинами домоволодіння. На час смерті [PERSON] [INFO] її син [PERSON] був неповнолітнім, в силу чого прийняв у спадщину спірне домоволодіння в цілому, але не оформлював прав власності на нього внаслідок неповнолітнього віку (а.с. 88-93). Важає, що оскільки рішенням суду встановлено факт родинних відносин її та [PERSON], який також прийняв спірне домоволодіння у спадщину, їй було надано додатковий строк для прийняття спадщини, просить визнати незаконною постанову державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. від 13 березня 2013 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], після двоюрідного брата [PERSON], який помер [INFO]; визнати за [PERSON], [INFO], право масності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку псування за законом після двоюрідного брата [PERSON], [INFO], який помер [INFO] (а.с. 2-7). В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Дніпропетровської міської ради Мохов О.О. заперечува проти позовних вимог, вважаючи їх заявленими передчасно, крім того міська рада жодним чином не перешкоджає та не претендує на спірне домоволодіння. Третя особа [PERSON] пояснив, що він є батьком померлого [INFO] [PERSON], спадщину після нього не приймав і не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи Самарської районної у м.Дніпропетровську ради вважала позов безпідставним, оскільки незважаючи на наявність родинних відносин, у позивача дійсно не було правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, а саме державної реєстрації права власності за [PERSON], тому відмова нотаріуса у видачі свідоцтва була правомірною. Державний нотаріус Восьмої ДДНК надав суду письмові пояснення, у яких зауважено про відсутність документів про реєстрацію права власності за спадкодавцем, просив розглянути справу без їх участі, постановити рішення згідно вимог закону (а.с. 47, 119). Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори 5 травня 1975 року за реєстром № 1-1782, укладений між [PERSON] (продавець) і [PERSON], жилий глинобитний обкладений цеглою будинок [ADDRESS], літ. А-1 загальною площею 34,5 кв. м з господарчими будівлями перейшов у особисту власність покупця. Договір зареєстрований в Дніпетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 9 червня 1975 року в реєстровій книзі 6 за реєстровим № 174. На цьому договорі є штамп Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації від 28 травня 1979 року про зміну в назві вулиці і номеру будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с. 13-14). Отже за цим договором власником будинку був [PERSON]. Рішенням народного суду Самарського района м. Дніпропетровска від 24 січня 1986 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії з цивільних справ Дніпропетровського обласного суду від 22 лютого 1986 року, за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], виділено у власність [PERSON] 2/3 частини цього будинку. В рішенні зокрема зазначено, що один спадкоємець відмовився від своєї долі на користь позивачки (а.с. 17, 15-16). На вказаній ухвалі Дніпропетровського обласного суду є штамп Дніпропетровського МБТІ про реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/3 частину зазначеного будинку 4 лютого 1988 року в книзі 6 за зареєстровим № 174. Згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 04.03.13 р. № 1763, станом на 31.12.12 р., в інвентарній справі містяться відомості про право власності за адресою [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.1975 року; згідно рішення суду від 24.01.1986 року за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини, право власності не перереєстровано, за [PERSON] - 1/3 частина, записано в реєстрову книгу 6 за реєстровим № 174 (а.с. 12). Інших документів, що підтверджують право власності на спірне домоволодіння, суду не надано. Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13 березня 2013 року [PERSON] на підставі ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], оскільки відсутні зареєстровані належним чином правовстановлюючі документи на житловий будинок (а.с. 11). В силу ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості, інформацію та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Таким чином, оскільки позивач подавала заяву на спадщину після [PERSON], а не [PERSON] та [PERSON], саме на яких це право зареєстроване відповідно на 2/3 та 1/3 частини спірого домоволодіння, нотаріусом було правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 вересня 2010 року, актовий запис №05 Самарського відділу РАЦС Дніпропетровського МУЮ (а.с. 30, 50). [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 серпня 2005 року, актовий запис №276 ЗАГС Самарського району м.Дніпропетровська (а.с. 28). [INFO] [PERSON] (власник 1/3 частин спірного домоволодіння) померла, що підтверджується свідоцтвом смерть серії [NUMBER] від 15 липня 2011 року, актовий запис №5 (а.с. 29). [INFO] помер [PERSON], який постійно проживав з 1976 року по [ADDRESS], заявником зазначена [PERSON], мешкає там же, що відображено в копії запису акта про смерть №707, виданим бюро ЗАГС Самарського району м.Дніпропетровська (а.с. 79). За даними домової книги по [ADDRESS], виправлення адреси якої на вул. Живописную (рос.) 99, належним чином засвідчено, [PERSON] і [PERSON] були одночасно прописані (зареєстровані) за адресою спірного домоволодіння 20.07.1976 року (а.с. 18-22). [INFO] народилася [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується записом акту про народження № 171 від 29.04.1958 року, складеного виконкомом Кіровської селищної ради м.Дзержинська Донецької області (а.с. 74). 22 жовтня 1977 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], взявши після шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується актовим записом про укладення шлюбу № 310 бюро ЗАГС Самарської райради народних депутатів м.Дніпропетровська (а.с. 72). Таким чином, [PERSON] є донькою [PERSON], на час смерті останнього мешкала разом з померлим, і відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, який діяв на той час, прийняла у спадщину 2/3 частини спірного домоволодіння, але не оформила своїх прав. На час смерті [PERSON] її син [PERSON] був неповнолітнім, мешкав разом з матір'ю за адресою спірного домоволодіння, отже в силу ст. 529 ЦК Української РСР був спадкоємцем першої черги, і відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину. Крім того [PERSON] як неповнолітній за ст. 535 ЦК УРСР мав право на обов'язкову частку у спадщині. Інші можливі спадкоємці за адресою спірного домоволодіння за даними домової книги взагалі не мешкали, іншим чином спадщину не приймали, оскільки іншої реєстрації права власності, ніж наведено вище, не було. Так, [INFO] народилася [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується записом акту про народження № 105 від 22 січня 1955 р. бюро ЗАГС м. Вінниця. 28 вересня 1973 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, [PERSON] взяла прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00010308578 від 03 квітня 2012 року. [INFO] в [PERSON] та [PERSON] народилася дочка - позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 червня 1997 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 02 грудня 1983 року, дошлюбне прізвище [PERSON] не відновлювалося, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02 грудня 1983 року, запис №1331. 12 лютого 1986 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], взявши після шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00010315954 від 04 квітня 2012 року. 17 листопада 1987 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується актовим записом № 327. 13 грудня 1988 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, дошлюбне прізвище [PERSON] не відновлювалося що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13 грудня 1988 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 листопада 1998 року, актовий запис №1994 відділу РАГС Кіровської районної ради м.Дніпропетровська. Зазначені обставини щодо народжень, укладення та розірвання шлюбу і смерті були встановлені рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року, і відповідно до ст. 61 ЦПК України доказування не потребують. Отже, спадкоємцем [PERSON] могла бути також інша його донька - [PERSON], померла після батька, проте як видно з реєстрації прав власності на спірне домоволодіння та місце смерті [PERSON], яка померла в іншому районі м.Дніпропетровська, спадщину після батька вона не приймала. Крім того померла [PERSON] є матір'ю [PERSON] і тіткою померлого [PERSON], і навіть у разі прийняття нею спадщини після смерті батька, позивач у свою чергу була б спадкоємцем першої черги після неї, у зв'язку з чим позивач вважається спадкоємцем третьої черги за правом представлення після [PERSON] Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд приходить до наступного. В силу ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Положеннями ст. 1263 Цивільного кодексу України визначено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У відповідності до ч. 4 ст. 1266 Цивільного кодексу України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. За змістом ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] є двоюрідною сестрою померлого [INFO] [PERSON] Наразі єдиним спадкоємцем першої черги майна померлого [PERSON] є його батько - відповідач [PERSON], який в установлений законодавством шестимісячний строк спадщину не прийняв і у судовому засіданні пояснив, що не бажав і не бажає приймати спадщину після померлого сина, інших живих братів чи сестер, окрім двоюрідної [PERSON], в його покійного сина немає. Тобто [PERSON] єдина, хто прийняла спадщину після [PERSON], звернувшись 24 листопада 2012 року до нотаріальної контори у визначений судом додатковий строк прийняття спадщини (а.с. 67). Проте згідно технічного паспорту на спірне домоволодіння по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, виготовленого КП «ДМБТІ» станом на 20.06.2008 року, воно складається із житлового буддинку літ А-1, 1925 року побудови, який складається із приміщень: 1-2 - житлова площею 10,1 кв.м, 1-3 - коридор площею 3,7 кв.м, 1-4 - кухня площею 9,2 кв. м, 1-5 - житлова площею 15,9 кв. м, 1-6 - житлова площею 9,5 кв. м, а також споруди - колодязя, але і з прибудови літ. АІ-1, 1989 року побудови, яка складається уз приміщень 1-1 площею 16,5 кв. м та 1-7 площею 20,5 кв. м (а.с. 97-100). Хоча у технічному паспорті не відображено даних щодо самочинного будівництва, щодо прав власності на прибудову не надано жодних документів, отже у суду немає законних підстав у даній цивільній справі вирішувати питання про визнання права власності на зазначену частину нерухомого майна, і в цій частині позовних вимог майнового характеру слід відмовити. Вирішуючи питання про стягнення судового збору в порядку ст. 88 ЦПК України, суд бере до уваги вартість заміщення житлового будинку (без прибудови) - 44825 (грн.) та колодязя - 1937 (грн.), наведені в характеристиці технічного паспорту (а.с. 100), оскільки оцінка вартості домоволодіння станом на 12 квітня 2013 року надана позивачем в цілому і виходити з неї неможливо (а.с. 32), тобто стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 467,62 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial