Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Перечинського районного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] на його користь 30 224 грн.13 коп., з яких: 25631 грн. 86 коп. - борг, 1076 грн. 54 коп. - збитки від інфляції, 1515 грн. 73 коп. - 3% річних, 2000 грн.00 коп. - моральна шкода та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 серпня 2011 року він надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 50000,00 російських рублів, що становить на дату подання позову відповідно до офіційного курсу НБУ - 12090 грн.50 коп., що підтверджується розпискою, яку власноруч написав відповідач та згідно якої зобов»язався повернути йому борг до 08 вересня 2011 року. Крім цього, 29 серпня 2011 року [PERSON] зобов»язався відшкодувати заподіяну його автомобілю марки «Тойота», д/н [NUMBER] шкоду в розмірі 56000,00 російських рублів, що становить на дату подання позову відповідно до офіційного курсу НБУ - 13541 грн.36 коп., про що також відповідач власноруч написав розписку із зазначенням дати сплати грошових коштів до 09 вересня 2011 року. Однак, відповідач [PERSON] дані кошти йому по цей час так і не повернув, у зв»язку з чим просив стягнути їх з відповідача. Крім цього зазначив, що внаслідок не виконання зобов»язань відповідач завдав йому ще і моральні страждання, які оцінює в сумі 2000грн.00коп. та просить їх стягнути. У судовому засіданні, яке відбулося 06 грудня 2013 року, представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Однак, у судове засідання призначене на 25 грудня 2013 року ані позивач [PERSON], ані його представник [PERSON] не з»явилися, при цьому позивач подав заяву, у якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 06 грудня 2013 року заявлений позов до нього не визнав та пояснив суду, що він дійсно давав позивачу ці дві розписки, однак особисто від позивача ніяких грошей не отримував та не заподіював такому будь-якої шкоди, а навпаки, сам позивач примусив його підписати такі боргові розписки. У призначене на 25 грудня 2013 року позивач не з»явився, хоча був належним чином повідомлений, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд розглянув справу за його відсутності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 06 грудня 2013 року пояснив суду, що він особисто не був присутній при тому, коли його рідний брат [PERSON] давав розписки позивачу [PERSON], однак зі слів брата позивач примусив його до написання таких боргових розписок. Суд, дослідивши матеріали справи, пояснення представника позивача, відповідача та свідка, прийшов до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 29 серпня 2011 року відповідач [PERSON] дав позивачу [PERSON] розписку, згідно якої [PERSON] зобов»язався заплатити [PERSON] борг в розмірі 50000,00 російських рублів, що на дату подання позову відповідно до офіційного курсу НБУ становило - 12090грн.50коп., до 08 вересня 2011 року. Також встановлено, що 29 серпня 2011 року відповідач [PERSON] дав позивачу [PERSON] ще одну розписку, згідно якої [PERSON] зобов»язався повернути [PERSON] гроші за заподіяну шкоду автомобілю марки «Тойота», д/н [NUMBER], в розмірі 56000,00 російських рублів, що на дату подання позову відповідно до офіційного курсу НБУ становило - 13541 грн.36 коп., до 09 вересня 2011 року. Разом з цим встановлено, що відповідач [PERSON] не повернув позивачу вищевказані суми боргу та заподіяної шкоди, внаслідок чого у нього виникла заборгованість всього на загальну суму - 25631 грн.86коп., з яких 12 090 грн.50коп. - сума не погашеного боргу та 13 541грн.36коп. - сума заподіяної шкоди. Крім цього встановлено, що у зв»язку з неповерненням позивачу [PERSON] суми боргу в розмірі 12 090 грн.50коп. у відповідача [PERSON] виникло ще і зобов»язання сплатити такому 507 грн.80 коп. - сума інфляції за весь час прострочення та 715 грн.49коп. - 3% річних від простроченої суми боргу, виходячи з розрахунку за період з 08.09.2011р. по 27.08.2013р. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 та ч.3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також, відповідно до ч.1,п.1-ч.2 та ч.3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню всього 26 855грн.15коп., з яких: 13 541грн.36коп.- сума заподіяної шкоди, 12 090 грн.50коп. - сума непогашеного боргу, 507 грн.80 коп. - сума інфляції за весь час прострочення та 715 грн.49коп. - 3% річних від простроченої суми боргу. Твердження ж відповідача [PERSON] про те, що він особисто від позивача ніяких грошей не отримував та не заподіював такому будь-якої шкоди, а навпаки, сам позивач примусив його підписати такі боргові розписки, суд не бере до уваги, оскільки такі жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, а аналізуючи їх з іншими доказами по справі суд вважає їх неправдивими та такими, що спрямовані на ухилення від цивільної відповідальності. Щодо показань свідка [PERSON] про те, що його рідний брат відповідач [PERSON] нібито примусово давав розписки позивачу [PERSON], то такі показання також суд не бере до уваги, оскільки з самих показань убачається, що свідок не був прямим очевидцем факту надання таких розписок, а довідався про такі тільки від свого брата. Що стосується заявлених [PERSON] до [PERSON] позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. 00 коп., то суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду за наявності її вини. Як встановлено у судовому засіданні фактично відповідач заподіяв позивачу матеріальну шкоду, а саме: автомобілю марки «Тойота», д/н [NUMBER], з приводу чого позивач зазнав моральні страждання, почувався приниженим, що відбилося на його самопочутті, створювало нервозність та змушувало докладати додаткових зусиль до нормалізації свого життя. Тому суд вважає, що за це відповідач зобов»язаний відшкодувати позивачу заподіяну моральну шкоду. Розмір моральної шкоди з урахуванням обставин справи, тяжкості наслідків, що настали, фінансового стану відповідача та можливості реального стягнення шкоди, суд вважає за необхідне визначити в сумі 500грн.00коп. Разом з цим, що стосується стягнення моральної шкоди за невиконання відповідачем зобов»язання за борговою розпискою в розмірі 50000,00 російських рублів, то суд приходить до такого. Так, як встановлено судом, між сторонами фактично існували договірні відносини. Заподіяння моральної шкоди позивач [PERSON] мотивував неналежним виконанням відповідачем [PERSON] зобов»язання по поверненню отриманих в борг коштів. Однак, доказів про те, що сторони передбачили в разі неналежного виконання обов»язків за договором позики відшкодування моральної шкоди, ані позивачем ані його представником суду надано не було. Чинним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди за обставин, на які посилається позивач [PERSON] Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в цій частині у позові [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Тому,

Outcome: partial