Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог зазначивши, що влітку 2003 року з дозволу власника [PERSON], знайомого батьків, він заселився в житловий будинок [ADDRESS], оплачував комунальні послуги та підтримував майно в охайному вигляді, оскільки мав намір в подальшому викупити дане житло. По теперішній час позивач живе в будинку, вже зі своєю родиною, що можуть підтвердити сусіди та знайомі родини. [PERSON] мешкав за іншою адресою з дружиною та сином - відповідачем по справі [PERSON]. Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.07.2001 року, зазначене майно на праві приватної власності належить [PERSON]. Восени 2013 року до позивача звернувся відповідач, який повідомив що [INFO] року в м. Свердловськ Луганської область помер [PERSON]. Відповідач прохав виплатити на його користь грошову суму або звільнити будинок. Обґрунтовуючи свої вимоги відповідач посилається на те, що він є власником вищевказаного майна як спадкоємець після смерті батька. З даними претензіями відповідача позивач не згоден та вважає, що саме він є добросовісним набувачем житлового будинку. Саме його родина (спочатку батьки, пізніше з дружиною) тривалий час підтримували майно в належному стані, до теперішнього часу за свої кошти провадили необхідні ремонтні роботи, користуються земельною ділянкою, сплачують необхідні платежі по користуванню майном. Позивач просить суд визнати за ним право приватної власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, якою просить суд розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги та обставини поданої позовної заяви підтримав в повному обсязі, підтвердив обставини, висловлені в позовній заяві, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання надав заяву, у якій просить справу розглянути за його відсутністю, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, перевіривши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 316, 328, 392 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, яке набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна має право подати позов про визнання його права власності, якщо воно оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, воно є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п.8. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.1 п.10 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. У відповідності до ст.ст. 391, 392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що відповідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.07.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] № 1500, зареєстрованого в Свердловському КП МБТІ № 12317 від 31.07.2001 року, житловий будинок [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO] року в м. Свердловськ Луганської області [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], а/з № 121, [PERSON] доводиться відповідачу рідним батьком. Відповідно до наданого технічного паспорту на житловий будинок загальна площа зазначеного житла становить 69,2 кв. м., житлова площа становить 40,8 кв. м., до якого належать господарчі будівлі та споруди: «Б» - убиральня, «В» - гараж, № 1-2 - огорожа, І - замощення, технічні зміни відсутні. Оскільки [PERSON] добросовісно заволодів житловим будинком [ADDRESS], з належними до нього господарчими будівлями та спорудами, користується зазначеним майном відкрито, безперервно, на протязі більше десяти років, то він набув право власності на це житло, та суд вважає, що за позивачем повинно бути визнано право власності на це майно. На підставі ст.ст. 316, 328, 331, 344, 346, 391, 392 ЦК України,

Outcome: approved