Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-26 00:00:00

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути із відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № ВL 1841 від 31 січня 2008 року в сумі 422181 грн. 36 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3219 грн. 00 коп. Позивач стверджує, що 31.01.2008 року між Публічне акціонерне товариство Універсал Банк та [PERSON] був укладений договір № ВL 1841, згідно з яким позивач надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 24\~ 800,00 доларів США, а відповідач [PERSON] зобовязався їх прийняти, належним чином використовувати та повернути позивачу в строк та на умовах, передбачених Договором. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором, між Позивачем та [PERSON] укладено Договір поруки № ВL 1841 від 31 січня 2008, відповідно до якого остання зобовязується відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем [PERSON] усіх зобовязань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність відповідачів [PERSON] та [PERSON] є солідарною. На думку позивача, [PERSON] станом на 16.01.2012 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в розмірі 52\~ 840,04 долари США, що за курсом НБУ на дату розрахунку (7,9898 грн. за 1 дол.США) становить 422181,36 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позову виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом достовірно встановлено, що 31.01.2008 року між Публічним акціонерним товариством Універсал Банк та [PERSON] був укладений договір № ВL 1841, згідно з яким позивач надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 24\~ 800,00 доларів США, а відповідач [PERSON] зобовязався їх прийняти, належним чином використовувати та повернути позивачу в строк та на умовах, передбачених Договором. За умовами вказаного договору за користування кредитними уоштами у межах встановленого строку встановлено процентну ставку у розмірі 22,5% річних, а понад встановленого строку кредитування застосовується процентна ставка в розмірі 45 % річних, і розмір такої підвищеної процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу відповідача (а.с.5-10). В розділі 5 кредитного договору встановлено порядок зміни процентної ставки. 31.01.2008 року між Публічним акціонерним товариством Універсал Банк та [PERSON] укладено договір поруки №BL1841-П1 відповідно до якого [PERSON] поручилася за виконання [PERSON] умов кредитного договору. Позивач виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі, що підтверджується заявою про видачу готівки, проте відповідач [PERSON] на даний час вирішення справи обовязки за кредитним договором не виконав. Позивач надіслав відповідачам вимоги про дострокове погашення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 16.01.2012 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору № ВL 1841 в сумі 422181 гривень 36 копійок, в тому числі: - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена по сумі кредиту - 189831 грн. 26коп.; - відсотки 55091 грн. 35 коп.; - підвищені відсотки 177258,75.(а.с. 35). У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки параграфом 1 є параграф Позика, то положення цього параграфу також можуть бути застосовані до Кредитного договору, оскільки іншого не встановлено і не випливає з Кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З розрахунку заборгованості по кредитному договору № ВL 1841 від 31.01.2008 року вбачається, що станом на 16.01.2012 року сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 422 181 грн. 36 коп. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідачів. На підставі наведеного та

Outcome: approved