Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

В грудні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], який під час розгляду справи уточнила та в остаточній редакції позову просила визнати недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 22.06.2005 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також визнати вищезазначену квартиру її особистою приватною власністю. (а.с.2-4, 177-178 т.1; 69-72 т.2) В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 22.06.2005 р. за власні кошти придбала вказану квартиру. При цьому договір купівлі-продажу був укладений не нею, а [PERSON], з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Під час укладення договору саме позивач здійснила розрахунок з продавцями за рахунок коштів отриманих від продажу належної їй квартири [ADDRESS]. Після придбання квартири вона зареєструвалася в ній та почала в ній роботи ремонт. У зв’язку з тим, що дійсним покупцем спірної квартири була сама позивач, то просила визнати договір купівлі-продажу частково недійсним та визнати право власності на неї. Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити. Додатково пояснили суду, що фактично покупцем квартири [ADDRESS] є позивач, яка повністю виконала усі обов’язки покупця за договором, прийняла придбане майно за обумовлену з продавцями ціну. У зв’язку з тим, що [PERSON] не оформила купівлю квартири на своє ім’я, покупцем в договорі був зазначений відповідач [PERSON] з яким в той період позивач проживала однією сім’єю без реєстрації шлюбу. При цьому вважали, що спірна квартира є її особистою приватною власністю позивача, так як була придбана за кошти отримані нею від продажу квартири [ADDRESS]. Відповідач заперечував проти задоволення позову та пояснив суду, що зазначена квартира була придбана ним за свої власні кошти, які були отримані від продажу власного житлового будинку по вул. А.Дівіної, 2-а в м. Миколаєві. При цьому під час укладення спірного договору жодна норма закону не була порушена. Після придбання квартири він постійно мешкав в ній, допоки позивач примусово його не вигнала з неї. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з’явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заперечень проти позову не надали. Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників по справі, допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи з врахуванням положень ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.11.2012 р. доходить до наступного. 22.06.2005 р. між [PERSON], [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №3568. (а.с.12 т.1) На момент укладення договору [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без офіційної реєстрації шлюбу. В подальшому 25.08.2006 р. вони зареєстрували шлюб, який розірвали 22.04.2008 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис №438 та свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис №206. (а.с.14,16 т.1) Зазначене також підтверджується змістом вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.11.2008 р. по справі №1-9-467/2008. (а.с.5-6 т.1) Свідок [PERSON] пояснила суду, що разом з позивачем з 1998 року працювала у фірмі «Імперіал», що здійснювала продаж італійського посуду. При цьому, [PERSON] була керівником групи цієї фірми в південному регіоні України. Від цього бізнесу позивач отримувала досить великі доходи. З 2003 року перебувала у шлюбних відносинах з [PERSON] Їй відомо, що в 2005 р. за власні кошти придбала квартиру [ADDRESS]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що під час здійснення підприємницької діяльності [PERSON] у фірмі «Імперіал» виникла необхідність придбання власного приміщення. Позивач мала власну трикімнатну квартиру, автомобіль та ларьок, які вона продала, а за кошти отримані від продажу придбала спірну квартиру. Зазначену квартиру вона планувала використовувати в якості офісу для здійснення роботи філії фірми «Імперіал». Свідок [PERSON] пояснила суду, що з позивачем з 1999 року працювала у фірмі «Імперіал». В 2005 р. [PERSON] продала свою квартиру на гроші від якої придбала квартиру [ADDRESS]. Ця квартира необхідна була для розміщення офісу представництва фірми. Повідомила, що відповідач визнавав зазначену квартиру особистою приватною власністю позивача. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він в якості прораба разом з [PERSON] здійснював огляд перед купівлею квартири [ADDRESS] з метою її майбутнього ремонту та реконструкції підвалу, що приналежав до цієї квартири. Також, він мав можливість оглянути будинок, що належав відповідачу та знаходився по вул. А.Дівіної, 2-а в м. Миколаєві з метою визначення його технічного стану. Свідком було встановлено, що цей будинок був повністю розвалений, мав площу близько 25 кв.м. та знаходився біля звалища. Повідомив, що на момент придбання спірної квартири, будинок відповідача не було продано. Крім того, йому відомо, що позивач за власний кошт в подальшому зробила ремонт в спірній квартирі та постійно мешкає в ній разом з сином. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] познайомилися в 2003 р. та почали проживати разом. При цьому відповідач працював начальником охорони скляному заводі, на території якого проживав та мав невисокі доходи. В 2005 р. [PERSON] продала свою квартиру, яка знаходилась на Бугському бульварі в м. Миколаєві на гроші від якої придбала квартиру [ADDRESS]. Квартира формально була оформлена на [PERSON], який в присутності свідка постійно обіцяв її переоформити на позивача, про що склав відповідну розписку. Колишня власниця спірної квартири повідомила свідку, що саме від позивача були отримані гроші за її продаж. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з 2003 р. [PERSON] почали проживати разом з [PERSON] Вона знайшла для позивача квартиру з підвалом №8 по вул. Пушкінській, 39 в м. Миколаєві, яка була оформлена на [PERSON], так як позивач дуже поспішала та не мала в паспорті штампу про розірвання шлюбу, відповідач обіцяв позивачу, що здійснить дарування на її ім’я, проте так і не виконав своєї обіцянки. Підтвердила, що частину грошей на її придбання в розмірі 10 000 дол. США позичала позивачу. З письмових доказів, досліджених судом вбачається наступне. Відповідно до договорів завдатку від 16.02.2005 р. та 25.05.2005 р., які було укладено між [PERSON] та [PERSON], позивач передала частину грошей за придбання квартири [ADDRESS]. Загальна вартість квартири визначена в розмірі 17 000 дол. США. Крім того, з цих договорів вбачається, що [PERSON] для повного розрахунку за квартири повинна була продати свою квартиру. (а.с.41,43 т.2) 02.06.2005 р. між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №429. (а.с.13 т.1) Відповідно до розписки від 02.06.2005 р. [PERSON] отримала від [PERSON] за цю квартиру грошові кошти в розмірі 18 800 дол. США. Відповідно до письмової розписки від 22.06.2005 р. [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] в розмірі 17 000 дол. США за продану ними квартиру [ADDRESS]. (а.с.200 т.1) 14.06.2007 р. [PERSON] склав розписку якій зазначив, що відмовляється від спірної квартири, яка оформлена на його ім’я внаслідок технічної необхідності на користь [PERSON] та зобов’язується не претендувати на неї. (а.с.11 т.1) Крім того, фактичне придбання спірної квартири з боку саме [PERSON] також підтверджується тим, що саме позивач після її купівлі була замовником та за власний кошт здійснила її капітальний ремонт разом з реконструкцією підвалу з посиленням несучих конструкцій. Зазначене підтверджується кошторисною документацією, розробленою КП «Госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро», договором підряду №59 від 07.07.2005 р., договором купівлі-продажу від 25.12.2009 р., актами виконаних робіт, товарними чеками, рахунками-фактурами, накладними. (а.с.71-81, 132-158 т.1) Після здійснення реконструкції та переобладнання спірної квартири [PERSON] отримала розпорядження Адміністрації Миколаївської міської ради №127-р від 11.04.2012 р. «Про готовність до експлуатації квартири [ADDRESS], гр. [PERSON]С.» (а.с.151 т.2) Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає зобов’язання прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Обов’язки, що виникають у покупця, а саме прийняти товар та оплатити його вартість встановлені ст.ст. 689, 692 ЦК України. При цьому з вищенаведених засобів доказування судом встановлено, що домовленість у попередніх власників спірної квартири [PERSON], [PERSON] щодо продажу квартири виникла саме з позивачем [PERSON] Таким чином, у зв’язку з тим, що за квартиру повністю розрахувалася [PERSON] та прийняла її у своє фактичне володіння, то договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 22.06.2005 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є недійсним в частині визначення покупця. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Щодо заперечень відповідача з врахуванням положень ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.11.2012 р. відносно придбання спірної квартири за кошти отримані від продажу ним власного житлового будинку по вул. А.Дівіної, 2-а в м. Миколаєві, то такі доводи спростовуються письмовими матеріалами справи. Так відповідно до змісту рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2005 р. між [PERSON] та [PERSON] 28.02.2005 р.було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу домоволодіння по вул. А.Дівіної, 2а в м. Миколаєві. (а.с.45 т.1) Проте, договір задатку відповідно до якого було передана частина грошей в рахунок майбутнього оформлення договору купівлі-продажу будинку між цими сторонами було укладено 24.06.2005 р. (а.с. 46 т.1) А відповідно до акту передачі документів від 24.06.2005 р., розрахунок та правочин повинні були бути здійснені сторонами до 10.07.2005 р. (а.с.47 т.1) Таким чином, задаток та розрахунок внаслідок продажу [PERSON] зазначеного будинку було здійснено з ним після укладення спірного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], тобто після 22.06.2005 р. Іншого стороною відповідача не доведено. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на вищевказане, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 22.06.2005 р., укладеного між [PERSON], [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №3568 в частині зазначення покупця – недійсним та визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати в розмірі по 233 грн. 33 коп. з кожного. (а.с.1 т.1)

Outcome: approved