Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області (далі - відповідач 3), посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 13.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 275, батько позивача [PERSON] передав безоплатно у власність (подарував), а позивач прийняв в дар житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що в цілому складає домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] домоволодіння зареєстроване в Комунальному підприємстві Київської обласної ради «Макарівське бюро технічної інвентаризації». Номер запису - 469 в книзі 3. Реєстраційний номер за єдиним реєстром прав власності на нерухоме майно - 25907160. Як з'ясувалось згодом, попереднім власником не було оформлено право власності на земельну ділянку на якій розташоване домоволодіння позивача. Позивач звернувся до Гавронщинської сільської ради з відповідною заявою та отримав рішення № 095-09/11 від 22.08.2011 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки, на якій знаходиться зазначене домоволодіння, у власність. В подальшому до вказаного рішення рішенням Гавронщинської сільської ради від 21.05.2013 року № 286-25/13 було внесено зміни та надано позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,14 га, яка розташована в [ADDRESS] Отримавши зазначені рішення, позивач звернувся до землевпорядної організації ТОВ «Ресурс-2012» та замовив виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Після того, як було виконано комплекс геодезичних робіт, встановлено на місцевості та погоджено зовнішні межі земельної ділянки і розроблено проект землеустрою, позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки. Проте, державним кадастровим реєстратором управління Держземагенства у Макарівському районі було прийнято рішення № РВ-3200044672013 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: 1. Перетин ділянок - з ділянкою 3222781801:00:017:0057, площа співпадає на 21,1472%; 2. Перетин ділянок - з ділянкою 3222781801:00:017:0040, площа співпадає на 10,197%, та з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Зазначені земельні ділянки належать на праві власності відповідачам 1 та 2, а тому просив суд визнати незаконними та скасувати рішення відповідача 3 про передання у власність відповідачу 1 та відповідачу 2 вказаних земельних ділянок та визнати недійсними державні акти на право власності на вказані земельні ділянки відповідача 1 та відповідача 2. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача 1 проти задоволення даного позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач 2 належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, клопотань про відкладення судового розгляду не подавала, а тому суд ухвалив провести судовий розгляд за її відсутності. Представник відповідача 3 належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не прибув, а тому суд ухвалив проводити судовий розгляд за його відсутності. Третя особа належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, представника в судове засідання не направила, а тому справа розглядається без неї. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог зважаючи на наступне. Позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, який був йому подарований його батьком, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 9, 10). 22.08.2011 року рішенням відповідача 3 позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки, на якій знаходиться зазначене домоволодіння, у власність (а.с. 13). Рішенням державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Макарівському районі Київської області № РВ-3200044672013 від 19.08.2013 року позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: 1. Перетин ділянок - з ділянкою 3222781801:00:017:0057, площа співпадає на 21,1472%; 2. Перетин ділянок - з ділянкою 3222781801:00:017:0040, площа співпадає на 10,197%, та з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с. 16-20). Відповідачу 1 на праві власності належить суміжна земельна ділянка (а.с. 24). Відповідачу 2 також на праві власності належить суміжна земельна ділянка (а.с. 23). При встановленні на місцевості і погодженні зовнішньої межі вищезазначеної земельної ділянки відповідача 1 із суміжними землекористувачами, в тому числі і з батьком позивача по справі, який був попереднім власником вищезазначеного домоволодіння,ніяких претензій не виявлено, межі погоджені і не викликають спірних питань (а.с. 41, 86). При встановленні на місцевості і погодженні зовнішньої межі вищезазначеної земельної ділянки відповідача 2 із суміжними землекористувачами, в тому числі і з батьком позивача по справі, який був попереднім власником вищезазначеного домоволодіння,ніяких претензій не виявлено, межі погоджені і не викликають спірних питань (а.с. 67-69). Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача). Вказана норма кореспондується з нормою викладеною в ст. 120 ЗК України, де зазначено, якщо будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває в користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому частина третя статті 60 ЦПК України передбачає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Так позивачем у справі не надано суду належних і допустимих доказів, зокрема копії рішення відповідача 3 про передачу в користування спірної земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння позивача у справі, на підтвердження тієї обставини, що вказана земельна ділянка передавалась в користування і саме в розмірі 0, 14 га. При цьому суд критично ставиться до довідок відповідача 3 (а.с. 115, 116) та виписки з погосподарської книги (а.с. 22) як до доказів на підтвердження вищезазначених обставин, оскільки обставина передачі земельної ділянки в користування може бути підтверджена виключно копією відповідного рішення відповідача 3 про надання такої ділянки в користування і це повною мірою узгоджується з положеннями Земельного кодексу України. Крім того, судом не вбачається будь-якого порушеного права позивача будь-ким з відповідачів у даній справі зважаючи на наступне. Так, як вбачається з копій технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку відповідачу1 та відповідачу2, будь яких порушень під час виготовлення і затвердження даної технічної документації не було, процедура здійснена відповідно до вимог чинного законодавства України, при цьому в даній технічній документації знаходяться Акти про встановлення на місцевості і погодження зовнішньої межі земельних ділянок, з яких вбачається, що при встановленні на місцевості і погодженні зовнішньої межі вищезазначенихземельнихділянок відповідача 1 та відповідача 2 із суміжними землекористувачами, в тому числі і з батьком позивача по справі, який був попереднім власником вищезазначеного домоволодіння, ніяких претензій не виявлено, межі погоджені і не викликають спірних питань (а.с. 54-93). Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України (надалі ЗК), безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Отже, проаналізувавши положення вищезазначених норм ЗК, можна прийти до висновку, що на стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину, зацікавленому в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, який звернувся до уповноважених органів із відповідною заявою, такий громадянин не може достовірно знати конкретне місце розташування і межі такої земельної ділянки (в даному випадку - межі земельної ділянки), для відведення якої надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, оскільки при зверненні з відповідною заявою для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідно до норм ч. 6 ст. 118 ЗК, зазначаються лише орієнтовні розміри земельної ділянки та бажане місце розташування такої земельної ділянки,а інформація про конкретне місце розташування і конкретні межі такої земельної ділянки може стати відомою лише в процесі розроблення відповідного проекту землеустрою, проведення відповідних вимірів на місцевості тощо, і у випадку, коли громадянину надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки конкретного розміру, а в процесі виготовлення відповідного проекту чи після його виготовлення стає відомо, що не можливо відвести земельну ділянку конкретного розміру в конкретному місці через не достатність вільної площі в даному місці, такий громадянин не позбавляється права звернутися із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в даному випадку - іншого орієнтовного розміру, наприклад трохи меншого, необхідного і достатнього для обслуговування домоволодіння позивача у справі. Одночасно, відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому, статтею 140 ЗК чітко встановлюється вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку. Крім того приватні особи не можуть відповідати за дії органів державної влади і це є однією з найважливіших гарантій стабільності суспільних відносин. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає через недоведеність та необґрунтованість, оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed