Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], департаменту міського господарства Одеської міської ради та комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання частково недійсним розпорядження УЖКГ виконкому ОМР народних депутатів від 03 січня 1994 року № 32370 в частині передачі у власність частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло скасування його в частині визначення співвласника [PERSON]; визначення, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру становила ? частину; визнання за позивачкою права власності на ? частину квартири, загальною площею 47,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], придбаної позивачкою порядку приватизації та визнання за позивачкою права власності на ? частину квартири, загальною площею 47,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., яка розташовану за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що їй належить частина квартири, яка розташована [ADDRESS], на праві спільній сумісній власності. Іншими співвласниками квартири були [PERSON] та [PERSON]. 03.01.1994 року вказана квартира, загальною площе 47,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., розташована на 1 поверсі 9-ти поверхового будинку, була передана їм у спільну сумісну власність на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 03.01.1994 р. №32370. На підставі даного розпорядження УЖКГ 03.01.1994 р. було видано свідоцтво про право власності, та право власності на квартиру було зареєстровано 04.04.1994 р. Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації про що свідчить реєстраційне посвідчення від 04.04.1994 р. № 4858. Під час проведення приватизації зазначеної квартири [PERSON] в ній вже не проживала, а переїхала до своєї доньки в с. Жовтневе, Чернігівської області, у зв’язку з тим, що вона була прописана в квартирі, то приватизація квартири була здійснена на її ім’я. 08 червня 2013 року помер [PERSON] Після смерті свого чоловіка позивачка звернулася до нотаріальної контори з метою подачі заяви про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у зв’язку з тим, що між співвласники не було визначено частки та запропоновано звернутися до суду. Для визначення часток у спільній сумісній власності [PERSON], з метою встановлення місця проживання [PERSON] звернулася за місцем постійного проживання, але їй було повідомлено, що [PERSON] померла ще 23 серпня 1981 року, тобто на час приватизації квартири, [PERSON] вже померла, тому вона не могла приймати участь у приватизації. Оскільки приватизація квартири була здійснена також на ім’я [PERSON], яка на той час померла, то позивачка вважає, що розпорядження УЖКГ виконкому ОМР народних депутатів від 03 січня 1994 року підлягає визнанню частково недійсним в частині передачі частини квартири у власність [PERSON] Позивачці та її чоловіку квартира передана у власність на двох у спільну сумісну власність, так як [PERSON]О помер 08 червня 2013 року , а за його життя не було встановлено домовленості щодо розміру часток, то виходячи з рівності часток кожного співвласника, [PERSON] належить ? частина квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] є племінницею [PERSON] і також спадкоємицею за законом, але на спадок вона не претендує. Позивачка в судове засідання не з'явилася. В матеріалах справи є заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі (а.с.30 ). Представник відповідачів департаменту міського господарства Одеської міської ради та підприємства «Міське агентство приватизації житла», позовних вимог не визнала вказуючи на те, що під час приватизації квартири ними не було допущено порушення, оскільки були представлені необхідні документи, завірені належним чином. Відповідачка - [PERSON]М, в судове засідання не з’явилася. Направила до суду заяву, в якій вона визнає позовні вимоги та просить розгляди справи у її відсутності (а.с.32). Вислухавши представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 03.01.1994 року квартира [ADDRESS], загальною площе 47,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., була передана [PERSON], [PERSON] Лукінічні та [PERSON] у спільну сумісну власність на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 03.01.1994 р. №32370. Підставою для прийняття розпорядження №32370 стала заява [PERSON], а також довідка про склад сім'ї та зареєстрованих осіб в квартирі (а.с.42,43). На підставі даного розпорядження УЖКГ 03.01.1994 р. було видано свідоцтво про право власності, право власності на квартиру було зареєстровано 04.04.1994 р. Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації про що свідчить реєстраційне посвідчення від 04.04.1994 р.№ 4858 (а.с.14). Із свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ №218948 виданого виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Коропського району Чернігівської області видно, що [PERSON] 23 серпня 1981 року у віці 83 роки померла (а.с.16). Відповідно до ст.64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст.65-1 ЖК Української РСР, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до п.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім’ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Згідно п.2 ст.8 «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім’ї, які постійно мешкають у цій квартирі, з обов’язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Отже, [PERSON] не могла приймати участь у приватизації, тому є всі підстави для визнання вказаного розпорядження та свідоцтва частково недійсними. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що співвласниками квартири є [PERSON] та його дружина [PERSON], а так як будь-яких домовленостей щодо часток між ними не було , тому їх частки є рівними по ? частині. 08 червня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління (а.с.17). Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, з якого видно, що шлюб було укладено 13 вересня 1959 року (а.с.15). Згідно з відомостей, які надійшли від Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 18.12.2013 р. спадкоємці померлого [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та з заявою про відмову від прийняття спадщини до держнотконтори не звертались, спадкова справа щодо майна померлого 08.06.2013 р. [PERSON] не заводилась (а.с.38). Згідно довідки дільниці №1 КП «ЖКС «Північний» від 10 жовтня 2013 року позивач зареєстрована і проживає в квартирі з 8 вересня 1982 року, а [PERSON] без реєстрації (а.с.19). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна відповідно до ст.1217 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз’яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як було судом встановлено позивач не могла оформити спадщину у нотаріуса через те, що в свідоцтві не було визначено часток співвласників. В ході розгляду справи судом також встановлено обставини щодо недійсності правовстановлюючого документу в частині однієї особи. Нормами статті 8 ЦК та ЦПК України регламентовано вирішення справ відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад (цивільного) законодавства. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечності законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Книгу третю ЦК України, зокрема [PERSON] 24 «Набуття права власності» ст.328, оскільки Книга шоста «Спадкове право» ЦК України, не передбачає набуття права власності на спадкове майно за рішенням суду, а у нотаріуса, як особи, чия діяльність направлена на захист цивільних прав, відсутні правові підстави для видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки вказані факти знайшли своє підтвердження, тому відповідно до ст.328 ЦК України необхідно визнати право власності за позивачем на ? частини квартири в порядку приватизації, а на іншу ? частини в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON].

Outcome: approved