Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

[PERSON] 13 листопада 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь на утримання 2 повнолітніх дітей на час їх навчання. Позивач у своєму позові, а її представник в ході судового засідання посилаюся на те, що з відповідачем вони перебували в шлюбі, від цього шлюбу мають двох тепер вже повнолітніх дітей: сина [PERSON] - [INFO] і сина [PERSON] - [INFO], відповідач [PERSON] є їх рідним батьком, а вона їх матір'ю, сім'я не склалася, шлюб було розірвано, позивачка мешкає зі своїми дітьми, з відповідачем вони мешкають окремо. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні синів регулярної участі не приймає, мешкають окремо. [PERSON] і [PERSON] зараз навчаються в ВУЗі ([PERSON] - заочна форма навчання) і коледжі ([PERSON] - денна форма навчання), вона (позивачка) зараз не працює, матеріально позивач з синами погано забезпечені. Відповідач не працює, але отримує інші доходи, будь-які інші аліменти не платить, раніше виплачував аліменти на їх дітей за рішенням суду по виконавчим листам, коли вони (діти) були ще неповнолітніми. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаних повнолітніх синів в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на кожного сина щомісячно до досягнення ними 23 років і на час їх навчання, задовольнивши позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на час навчання синів визнав частково, вказавши на те, що дійсно був в шлюбі з позивачкою, мають двох повнолітніх синів, шлюб розірвало, позивачка дійсно мешкає з їх синами, останні навчаються в коледжі і університеті, але і він має скрутне матеріальне становище, не працює, має тяжку хворобу, проходить повне обстеження, він дійсно вже не виплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, він надавав і надає матеріальну допомогу синам і зараз, старший сина навчається заочно і працює, не заперечував проти часткового задоволення позову, просив врахувати і його матеріальний стан і стан здоров'я. Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, з'ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 червня 1987 року. Від цього шлюбу і спільного мешкання мають зараз вже повнолітніх дітей: сина [PERSON] - [INFO] і сина [PERSON] - [INFO]. Стосунки в сім'ї не склалися, шлюбні стосунки припинені, стало питання про розлучення і рішенням суду шлюб було розірвано, про що 10 жовтня 2006 року позивачка отримала свідоцтво (про розірвання шлюбу). Сторони з того часу разом не мешкають, шлюб припинено і стало питання про вирішення спору про порядок виховання і утримання неповнолітніх дітей. Діти сторін залишилися мешкати з матір'ю. Оскільки відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу позивачці на утримання неповнолітніх синів не надавав, [PERSON] подала в суд позов про стягнення аліментів, рішенням суду позов було задоволено, аліменти стягнуто. Відповідач виплачував по виконавчому листу аліменти на утримання синів до їх повноліття, тобто до липня 2013 року, зараз стягнення саме цих аліментів припинено, мається не виплачена заборгованість. На теперішній час позивач діти сторін мешкають разом зі своєю матір'ю - позивачкою, остання займається їх вихованням та утриманням, лікуванням. Відповідач на утримання синів матеріальну допомогу надає. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Після досягнення повноліття діти сторін продовжують навчання: відповідно до довідки № 352 від 01 листопада 2013 року [PERSON] навчається в ракетно-космічному коледжі машинобудування ДНУ на денній формі навчання, відповідно до довідки № 424 від 31 жовтня 2013 року [PERSON] навчається в Дніпропетровському державному аграрному університеті на заочній формі навчання. Судом встановлено, що діти сторін зараз повнолітні, не мають свого постійного доходу (докази про це суду не надано), знаходяться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час не працює, має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь синів аліменти на їх утримання. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач періодично виплачує аліменти на утримання синів на користь позивачки в добровільному порядку, не працює, але має доходи інші доходи (здача в оренду належної йому земельної ділянки) і суттєве матеріальне становище. Позивач має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги, сини відповідача навчаються і потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх повнолітніх синів на час навчання до досягнення ними 23 років, в твердій грошовій сумі, але лише в розмірі 450 грн. (на утримання старшого сина) і 500 грн. (на утримання меншого сина) щомісячно до закінчення навчання або досягнення 23 років. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач не працює, аліменти нікому не сплачує, хворіє і потребує лікування. При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх часткове задоволення. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час. Враховуючи вимоги ст. 199 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання повнолітніх синів з 13 листопада 2013 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Зважаючи на те, що позивач не працює, має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, державну грошову допомогу не отримує, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід також стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 229 грн. 40 коп.. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача і їх синів (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та предмета спору, а відповідач не довів цього, можливе твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань стосовно позовних вимог є припущенням. При таких обставинах суд вважає можливим задоволення позовних вимог частково (враховується судом матеріальний стан відповідача і його стан здоров'я) та стягувати з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця с. Киданівка Богуславського району Київської області, аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], по 450 грн. щомісячно, до досягнення [PERSON] 23 років: [INFO] включно - лише на час навчання: до закінчення навчання, починаючи стягнення з 13 листопада 2013 року і стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця с. Киданівка Богуславського району Київської області, аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], по 500 грн. щомісячно, до досягнення [PERSON] 23 років: [INFO] включно - лише на час навчання: до закінчення навчання 30 червня 2015 року, починаючи стягнення з 13 листопада 2013 року, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп., в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітніх дітей на час навчання відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей на час їх навчання в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial