Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення авансу за розпискою , посилаючись на те, що 02.10.2013 року між нею та відповідачем була укладена усна домовленість, згідно якої позивач мав намір укласти з відповідачем в майбутньому договір купівлі-продажу квартири. На виконання вказаної домовленості, позивачка передала відповідачу аванс в розмірі 8 000 гривень. На підтвердження отримання коштів, відповідач надав позивачці відповідну розписку. Однак у зв»язку з зміною обставин позивачка відмовилась від укладання договору, та просила повернути вказаний аванс. Відповідач вважає вказаний аванс завдатком і відмовляється повертати кошти. В судове засідання позивачка не з»явилась, надала суду заяву, якою просить позов задовольнити та слухати справу без її участі. Відповідач проти позову заперечує, оскільки посилається на порушення стороною зобов»язання. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 02.10.2013 року між позивачкою та відповідачем була укладена усна домовленість, згідно якої позивач мав намір укласти з відповідачем в майбутньому договір купівлі-продажу квартири, яка належить йому на праві власності, до 23.10.2013 року, тобто через 3 тижні. Між позивачем та відповідачем було узгоджено вартість квартири. На виконання вказаної домовленості, позивач передав відповідачу аванс в розмірі 8 000 гривень. На підтвердження отримання коштів, відповідач надав позивачу відповідну розписку. Однак, у зв'язку з зміною обставин, позивач в майбутньому відмовився від укладання договору купівлі-продажу квартири, про що повідомив відповідача, та просив повернути надані ним кошти у вигляді авансу. Відповідач вважає вказаний аванс завдатком, а тому відмовився повертати кошти позивачу, оскільки посилається на порушення стороною зобов'язання, а саме на ст. 525 ЦК України, згідно якої одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.І ст.З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. і» Згідно ч.І ст.11, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.І ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 570 ЦК, завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. Положення ст. 571 ЦК про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. А в частині 2 цієї ж норми права зазначено про те, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Тобто, частина 2 ст. 570 ЦК України, визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також піддягає поверненню у всіх випадках не виконання або неналежного виконання договору, або його не укладення. Вказане повністю узгоджується з положеннями ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією зі сторін у зобов'язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином передані позивачем кошти є авансом; сторони не уклали та не оформили договір купівлі-продажу квартири за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України; одна сторона відмовилися від майбутнього укладення договору, однак особа, що отримала аванс, відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати та підлягає поверненню. Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача авансу у вказаному вище розмірі, суд повинен виходити з того, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з основного договору, тобто договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Оскільки, договору купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору кошти позивачем в розмірі 8,000 гривень, згідно розписки від 02.10.2013 року є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Невиконання зобов'язання позивача щодо купівлі квартири відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України не тягнуть за собою таких правових наслідків як завдаток щодо залишення його у кредитора відповідно до ст. 571 ЦК України, а тому у зв'язку з не укладенням договору купівлі-продажу будинку аванс підлягає поверненню особі, що його передала. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved