Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-08 00:00:00

14.05.2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора про усунення порушень прав власника, визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, 18.05.2012 року звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи - Новомосковська районна державна нотаріальна контора, Новомосковське районне комунальне бюро технічної інвентаризації про усунення порушень прав власника, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним в частині покупця, визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що у відповідності до рішення Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 04.04.1991 року, між нею та [PERSON] був проведений поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], за нею [PERSON] було визнане право власності та виділене в натурі 23 частини зазначеного нерухомого майна, за [PERSON] було визнане право власності та виділене в натурі 13 частини спірного майна. На підставі рішення суду було проведене переобладнання житлового будинку, які зареєстровані в органах БТІ. [PERSON] помер у [INFO], після його смерті відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.12.1999 року на 13 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Але, відповідно до зазначеного свідоцтва, всупереч рішення суду від 04.04.1991 року, за [PERSON] визнане право власності в порядку спадкування на 13 ідеальну частку домоволодіння, без урахування реального розподілу. 10.01.2007 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, відповідно до якого, продав [PERSON] 13 частину спірного житлового будинку. Позивач зазначила, що свідоцтво про право на спадщину від 02.12.1999 року та договір купівлі-продажу від 10.01.2007 року не відповідають вимогам закону і порушують її законні права. Крім того, у відповідності дж ост. 362 ЦК України, вона, як співвласник у спільній частковій власності, має переважне перед іншими особами право купівлі частини домоволодіння. При укладанні договору купівлі-продажу її переважне право на купівлю було порушене, вона не була повідомлена про укладення договору купівлі-продажу. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд усунути порушення її прав власника, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.12.1999 року, видане на ім'я [PERSON] Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, визнати договір купівлі-продажу від 10.01.2007 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] частково недійсним в частині покупця, перевести на неї права та обов'язки покупця та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засідання позов визнали частково, не заперечували проти задоволенні вимог щодо визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, в іншій частині вимог просили відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений. Новомосковська районна державна нотаріальна контора в своєму листі просила суд розглянути справу без участі її представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у відповідності до рішення Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 1991 року, за [PERSON] було визнане право власності на 23 частин домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] та виділено в натурі зазначену частину домоволодіння, а саме: приміщення 1-1, 1-2, 1-3; сарай - літ.В; погріб, 12 частину огорожі; калитку; ворота. Зазначеним рішенням за [PERSON] було визнане право власності на 13 частин домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] та виділено в натурі зазначену частину домоволодіння, а саме: приміщення 1-4, 1-5; частину літньої кухні (6,2х2,45); 12 частину огорожі № 2. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. 02 грудня 1999 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], відповідно якого за ним визнане право власності на 13 частин житлового будинку та господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS], а саме, на 13 частки житлового будинку літ. А житловою площею 36,4 кв.м., загальною площею 61,8 кв.м. з відповідною частиною надвірних побудов, що в цілому складається з: літньої кухні-сараю - літ.Б; сараю - літ.В; вбиральні - літ.Г; колодязя - № 1; огорожі №2-4. Суд приходить до переконання, що вищезазначене свідоцтво про право на спадщину було видане без урахування рішення суду від 04 квітня 1991 року, фактично, у власність [PERSON] було передане нерухоме майно, яке належало [PERSON]. Судом також встановлено, що 10 січня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив за 21 784 грн. 13 частину житлового будинку та господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS], а саме, на 13 частки житлового будинку літ. А житловою площею 36,4 кв.м., загальною площею 61,8 кв.м. з відповідною частиною надвірних побудов, що в цілому складається з: літньої кухні-сараю - літ.Б; сараю - літ.В; вбиральні - літ.Г; колодязя - № 1; огорожі №2-4. Суд приходить до переконання, що договір купівлі-продажу також був укладений без урахування рішення суду від 04 квітня 1991 року, фактично, продане нерухоме майно, яке належало [PERSON]. У відповідності до вимог Законодавства України, власник володіє, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, держава забезпечує захист прав власника. У відповідності до п.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ст. 117 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Оскільки, як зазначалося вище, свідоцтво про право на спадщину за законом було видане без урахування рішення суду від 04 квітня 1991 року і у власність [PERSON] було передане нерухоме майно, яке належало [PERSON], договір купівлі-продажу спірного майна також був укладений без урахування рішення суду від 04 квітня 1991 року, право власності [PERSON] підлягає захисту, тому, свідоцтво про право на спадщину та договір купівлі-продажу в зазначеній частині належить визнати недійсними. Стосовно вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним в частині покупця, переведення на неї прав та обов'язків покупця, суд приходить до наступного. Як зазначалося вище, позивачу [PERSON] належало 23 частин спірного житлового будинку, відповідачу [PERSON] - 13 частин житлового будинку, тобто, сторони були власниками майна на праві спільної часткової власності. У відповідності до ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що вона не була повідомлена про продаж частки нерухомого майна. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог, але, позивач не надала суду доказів, які підтверджували її вимоги. Так, у відповідності до матеріалів нотаріальної справи, 05.12.2006 року нотаріус направив [PERSON] повідомлення про намір [PERSON] продати належну йому частину будинку та про необхідність у місячний термін повідомити про своє бажання або відмову від придбання зазначеної частини будинку. Згідно до поштового повідомлення, [PERSON] отримала лист нотаріуса 07.12.2006 року, але, до нотаріальної контори не звернулася. Оскільки [PERSON] не використала свого переважного право купівлі частки майна протягом одного місяця, суд приходить до переконання, що у відповідності до ст. 362 ЦК України, [PERSON] мав право продати свою частку іншій особі. Крім того, при зверненні до суду з позовом про переведення прав покупця, в порушення вимог ст. 362 ЦК України, позивач [PERSON] не внесла на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог в частині переведення на прав та обов'язків покупця, визнання права власності на 13 частину спірного нерухомого майна належить відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: partial