Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

28 травня 2013 позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] та визнати за позивачкою право особистої приватної власності на вказану квартиру, також просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. З 16.07.2004 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 06.01.2012 рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька вказаний шлюб розірвано. В період перебування у шлюбі позивачем була придбана квартира [ADDRESS], за особисті гроші, які були подарованій позивачці її батьком - [PERSON] на день народження для придбання житла. Оскільки сума була значною - 200000грн. то між позивачем та її батьком було укладено договір дарування вказаних грошових коштів. Але у зв'язку з тим, що на час купівлі спірної квартири позивач повинна була доглядати малу дитину та не мала змоги належним чином займатися оформленням документів договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я відповідача. Хоча кошти за придбану квартиру продавцеві позивач передавала особисто у розмірі 142234.00грн, відповідач матеріальної участі у придбанні квартири не брав, а лише виступив підписантом цієї угоди. Крім того, згодом за гроші батька позивача [PERSON] з метою поліпшення житлових умов у спірній квартирі було проведено ремонтні роботи. Відповідач жодної участі у проведенні ремонтних робіт не приймав. Таким чином позивач вважає, що спірна квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана за особисті кошти позивача. За час проживання сторін однією сім'єю відповідач не заперечував факт того, що спірна квартира придбана за кошти позивача, а потім перероблена та відремонтована за кошти батька позивача, проте після розірвання шлюбу відповідач відмовляється визнавати право власності позивача на квартиру та передати її у власність позивача, крім того відповідач перешкоджає позивачу та її батьку, який також зареєстрований у спірній квартирі, у доступі до квартири, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій просить суд розглянути справу та постановити рішення за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Наполягала на заочному розгляді справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово, завчасно сповіщався судовими повістками, доказів поважності причин неявки до суду не надав. Взявши до уваги думку позивачки, яка у своїй заяві наполягала на заочному розгляді справи, суд вважає за можливе, заочно розглянути справу під час відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. 16 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. 06 січня 2012 року рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька шлюб між сторонами розірвано. 18 липня 2007 року сторонами, які на той час були подружжям, придбано квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу вказаної квартири, посвідченого 18.07.2007 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1415, покупцем вказаної квартири є відповідач по справі - [PERSON]. Відповідно до розписки від 18.07.2007 гроші за купівлю вказаної квартири її власнику передала особисто позивач [PERSON] у сумі 36500доларівСША. 18 липня 2007 року між [PERSON], як дарувальником, з однієї сторони, та [PERSON], як обдаровуваною, з іншої сторони було укладено у простій письмовій формі договір дарування, відповідно до якого дарувальник безкоштовно передає, а обдаровувана приймає у приватну особисту власність, як подарунок, грошові кошти у розмірі 200000грн. 10 серпня 2012 року між [PERSON], як дарувальником, з однієї сторони, та [PERSON], як обдаровуваною, з іншої сторони було укладено договір дарування, посвідчений 10.08.2012 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за № 3328, відповідно до умов якого дарувальник передав в дар обдаровуваній грошові кошти у сумі 200000грн., а обдаровувана прийняла цей дар. Грошові кошти, які є предметом договору, передані дарувальником та одержані обдарованою до підписання цього договору з метою придбання квартири [ADDRESS]. Подарунок був переданий 18.07.2007, про що сторонами був укладений договір дарування у письмовій формі. Статтею 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 57 СК України, майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя »- не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу: набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. З досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема договору дарування грошових коштів, а також розписки про одержання грошових коштів в рахунок сплати за квартиру, які представила позивачка слідує, що дана квартира була придбана за договором купівлі-продажу квартири укладеного 18.07.2007 в період коли сторони перебували у шлюбі до 06.01.2012 однак за кошти, які належали позивачці на підставі договору дарування. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів, які б спростовували вищевикладене відповідачем не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та в силу ст. 57 СК України, ст. 392 ЦК України підлягають задоволенню. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового у сумі 1422.34грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved