Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 20 лютого 2013 року між ними та відповідачем був укладений договір позики, за яким останній отримав від них позику у сумі 178 240, 00 грн., що еквівалентно 22 280 дол. США строком до 01 серпня 2013 року. [PERSON] в свою чергу зобов’язався повертати позику частинами з 20 по 30 число щомісяця відповідно до графіка повернення грошових коштів. Проте відповідач до 30 травня 2013 року повернув лише 3 000 дол. США, що еквівалентно 23 970, 00 грн., інша сума повернута не була. Крім того, протягом трьох місяців [PERSON] взагалі нічого не сплачував позивачам. В результаті цього у нього виникла заборгованість у розмірі 160 847, 56 грн., яка складається з: суми основного боргу – 154 270, 00 грн., пені – 6 577, 56 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем його реєстрації, про причини неявки суд не повідомляв. Представник позивачів [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідача за даною цивільною справою, а також відповідної заяви представника позивачів про можливість прийняття по справі заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивачів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2013 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким останній отримав від позивачів позику у сумі 178 240, 00 грн., що еквівалентно 22 280 дол. США. Позивачами позика була надана відповідачу у рівних частинах. На підтвердження передачі позики [PERSON] була надана розписка, що є невід’ємною частиною договору позики від 20 лютого 2013 року. Відповідно до п. 4.2. договору позики, позичальник зобов’язався повернути всю суму позики до 01 серпня 2013 року. Згідно п. 5.1 договору позики [PERSON] також зобов’язався повертати позику частинами з 20 по 30 число щомісяця відповідно до графіка повернення грошових коштів, яка міститься у вищевказаному договорі позики. Також судом встановлено, що [PERSON] повернув позивачам лише 3 000 дол. США, що еквівалентно 23 970, 00 грн. Вищевказана сума була сплачена 30 травня 2013 року, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Тобто відповідач не передав позику позивачам частинами відповідно до графіка повернення грошових коштів. Крім того, протягом трьох місяців [PERSON]В платежі не сплачував позивачам, що суперечить п. 5.1. договору позики від 20 лютого 2013 року. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У судовому засіданні також доведено, що прострочення платежу склалось з вини відповідача та загальний термін такого прострочення складає 90 днів (три місяці). В результаті вищевикладеного у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 160 847, 56 грн., яка складається з: суми основного боргу – 154 270, 00 грн., пені – 6 577, 56 грн., що підтверджується також розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість невиконання ним грошового зобов’язання. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 5.3. договору позики у разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавці мають право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також вправі нарахувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми позики за кожен день прострочення. Оскільки строк договору позики від 20 лютого 2013 року фактично закінчився ще 01 серпня 2013 року, то немає підстав для дострокового розірвання даного договору. Однак підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики відповідача перед [PERSON], [PERSON] згідно вищевказаного розрахунку. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов’язань за вищевказаним договором позики позивачі понесли додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 608, 48 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачами та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved