Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій вказує, що перебуває з відповідачем у шлюбних відносинах, починаючи з 20.10.2007 року. За час спільного проживання в сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя сторін не склалось, при цьому відповідач самоусунувся від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дитини, позивачці ж важко самотужки її утримувати, оскільки її матеріальне становище скрутне. Тому вона звернулась з позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак від її імені до суду надійшла письмова заява від 18.12.2013 р. за вх. №8633/13, в якій остання просить розгляд по справі проводити за її відсутності, позовні вимоги, нею заявлені, підтримує та просить їх задовольнити. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату розгляду справи належним чином повідомлявся, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, які наявні в матеріалах справи. За вказаних обставин суд на підставі ч.4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звкузаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з таких підстав. Так, судом достовірно встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 20 жовтня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області за актовий записом №224. За час спільного проживання в сторін народилась дочка [PERSON], [INFO] (згідно свідоцтва про народження дитини(а.с. 5). Подружні відносини подружжя не склались, так, позивачка має намір розірвати шлюб із відповідачем. При цьому відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини [PERSON],- не цікавиться її здоров'ям, умовами життя, внутрішнім світом, не надає жодних коштів на утримання. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними ( ч.1 ст. 181 СК України). Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ст. 182 СК України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає , вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Довідкою №3982 від 29.11.2013 р., виданою виконкомом Калинівської міської ради Вінницької області, підтверджено, що [PERSON] перебуває на утриманні матері [PERSON] Позивачці важко самотужки утримувати дитину, оскільки її матеріальне становище вкрай скрутне та вона не може в достатній мірі забезпечити побутові потреби дочки. Відповідач являється працездатним, інших аліментних зобов'язань не має, а тому є фінансово - спроможним та має можливість надавати кошти для утримання своєї дитини. Угоди про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Даних про те, що відповідач не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено, тому суд визнає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів є обгрунованими та доведеними. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши обставини справи, вимоги чинного законодавства, суд дійшов переконання в тому, що відповідач зобов'язаний та може надавати кошти на щомісячне утримання дочки в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються з суми судового збору, від сплати якого звільнено позивачку. На підставі викладеного та

Outcome: approved