Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.08.1997 року наказом № 239-К він був прийнятий на роботу начальником Автоколони №1 Відокремленого госпрозрахункового підрозділу «Автотранспорт» Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод». Позивач зазначає, що наказом № 634-К від 24.07.2013 року, він був звільнений в зв’язку з втратою довіри зі сторони власника за п.2 ст. 41 КЗпП України. Підставою для звільнення стала перевірка ВХРП «Автотранспорт» відповідно до виявлених фактів систематичних недостачах дизельного палива, а також бездіяльності керівників підрозділу в цьому питанні. Позивач зазначає, що вважає дане звільнення не законним, оскільки безпосередньо не обслуговував грошові, товарні або культурні цінності, не займався їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом. Відповідач не покладав на нього відповідні обов’язки з здійснення зазначених операцій та жодних винних дій або бездіяльності в нецільовому використанні дизельного палива окремими водіями. На підставі вищевикладеного позивач просить поновити його на роботі на посаді начальника «Автоколони №1», стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.07.2013 року до набрання чинності рішення суду про поновлення, стягнути моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представники відповідача у судовому засідання позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Позивача було звільнено з займаної ним посади на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, в зв’язку з втратою до нього довіри зі сторони власника за попередньою згодою профспілкового комітету (Протокол № 8 від 22.07.2013 року). Як пояснили представники відповідача, підставою для звільнення Позивача стали наступні факти: виявлення нецільового використання автомобільного палива на ВГРП «Автотранспорт», спричинені збитки за рахунок нестачі дизельного палива, що стало результатом невиконання керівниками своїх посадових обов’язків, неприйняття мір по недопущенню виникнення невідповідностей в обліку автомобільного палива, виявлених результатами службового розслідування та викладених в [PERSON] від 03.07.2013 року. Службовим розслідуванням, результати якого викладені в [PERSON] службового розслідування по факту нестачі дизельного палива в АК-1 від 12.07.2013 року, яким встановлено факти відсутності зі сторони посадових осіб ВГРП «Автотранспорт» контролю за потребою в паливі в місцях заправок автомобілів в період виконання перевозок шляхом звірення оперативних інформацій та оборотних відомостей паливо-постачаючих компаній про здійсненні заправки з реальним місцезнаходженням транспортних засобів та наданими водіями чеків терміналів АЗС. За халатне відношення до своїх службових обов’язків начальника Автоколони №1 [PERSON], яке виразилось в відсутності з його сторони належного контролю за роботою водіїв, отриманням, обліком та витрачанням дизельного палива, використанням смарт-карт, які застосовуються для його придбання, комісією запропоновано його звільнити. Представник відповідача також зазначила, що позивач не обґрунтував в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представників відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновків, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і не підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлені наступні обставини та правовідносини. Згідно Записки про приймання на роботу № 2613 від 16.04.1998 року, яка має силу наказу, [PERSON] був призначений на посаду начальника автоколони автотранспортного господарства Спільного українсько-корейським підприємством з іноземною інвестицією у формі закритого акціонерного товариства «АвтоЗАЗ-Деу» «Запорізький автомобілебудівний завод», яке 04.01.2003 року було перейменовано на Закрите акціонерне товариство з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» та 11.04.2011 року перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Запорізький автомобілебудівний завод». Підрозділ, в який був прийнятий позивач на роботу, 24.06.1998 року перейменовано на ЦАТ, 01.05.2004 року в ХРП «Автотранспорт», 13.05.2011 року в відокремлений госпрозрахунковий підрозділ «Автотранспорт» ВХРП «Автотранспорт». Вищевказане підтверджується копією трудової книжки, виданої на ім’я позивача (а.с. 4-6). Свої обов’язки [PERSON] виконував на підставі посадової інструкції начальника автоколони №1 Госпрозрахункового підрозділу «Автотранспорт», з якими він був ознайомлений під розпис (а.с.18-21). 03.07.2013 року на підставі листа заступника Голови Правління [PERSON] № 10 від 16.06.2013 року та згідно розпорядження № 161 від 12.07.2013 року директора ВХРП «Автотранспорт» ПАТ «ЗАЗ» [PERSON] були проведені службові розслідування, за якими комісії встановили факти недостачі дизельного палива у водіїв автоколони № 1, які за допомогою смарт-карт за період 2010-2013 рік незаконно отримали дизельного палива на загальну суму 165 459,73 грн. (а.с.53). Комісії в [PERSON] службового розслідування від 03.07.2013 року та [PERSON] службовогорозслідування по факту нестачі дизельного палива в АК-1 від 12.07.2013 року зазначили, що виникненню збитків підприємства сприяла недбалість з боку посадових осіб підрозділу, в тому числі начальника автоколони №1 [PERSON], яка виявилась у відсутності належного контролю за роботою водіїв, отриманням, обліком та витрачанням дизельного палива отриманого за смарт-картами та несвоєчасним повідомленням власника підприємства або уповноваженого ним органа про факт розкрадання дизельного пального з боку водіїв (а.с. 10-17, 54-57). Наказом № 634-к від 24.07.2013 року [PERSON] був звільнений у зв’язку із втратою довіри з боку власника на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України (а.с.7). Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом також, зокрема, у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір’я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року роз’яснено, що звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом, тощо), вчинив умисно або з необережності такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри, зокрема, неповідомлення відповідним посадовим особам (власнику чи уповноваженому ним органу) про обставини, що перешкоджають збереженню грошових і матеріальних цінностей. При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівником будь-яких корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільненні з підстав втрати довіри до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов’язані з їх роботою. [PERSON] був звільнений з посади начальника автоколони №1 ВХРП «Автотранспорт». Посадовою інструкцією начальника автоколони №1 ВХРП «Автотранспорт» передбачено здійснення контролю за виконанням водійським складом виробничих завдань, доведення керівництва про всі виявлені порушення в межах своєї компетенції та внесення пропозиції по їх усуненню, надання пропозицій про покарання працівників за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку. В функціональні обов’язки [PERSON] входило здійснення контролю виконання техніко-економічних показників автоколони, контролю за складанням водіями автоколони № 1 документації, організація її своєчасного здавання в обробку. Останній ніс відповідальність за стан трудової та виробничої дисципліни в автоколоні, технічний стан та збереження ввіреного йому рухомого майна. Суд приходить до висновку, що [PERSON] не дотримувався належним чином Посадової інструкції, що призвело до нецільового використання дизельного палива та спричинення збитків за рахунок його нестачі. З положень п.2 ст. 41 КЗпП України вбачається, що коло працівників, до яких може бути застосована дана норма може бути розширене за рахунок основного кола матеріально відповідальних осіб, тобто осіб, з якими відповідно до законодавства можуть бути укладені договори про повну матеріальну відповідальність. Такі працівники можуть бути звільненні у зв’язку в втратою довіри, хоча б основний зміст їх роботи не зводиться до прийняття та збереження товарних цінностей. Для вирішення питання про можливість звільнення працівника з роботи у зв’язку з втратою довіри не має значення, чи був з таким працівником фактично укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Досить того, що він повинен укладатися та що працівник здійснив за наявності його вини дії, що дають підставу для втрати довіри. Судом встановлено, що договір про повну матеріальну відповідальність з [PERSON] не укладався, але відповідно до Посадової інструкції останній несе відповідальність за технічний стан та зберігання ввіреного йому рухомого майна. [PERSON] приймав участь в проведенні щорічних інвентаризацій як матеріально відповідальна особа за стан основних фондів, які обліковуються на балансовому рахунку 10, що є вимогою п. 11.2 Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69 з змінами та доповненнями, та як матеріально відповідальна особа підписував відповідні інвентаризаційні відомості. У відповідності до п.3 вищезазначеної інструкції, в зв’язку з звільненням матеріально відповідальної особи [PERSON] розпорядженням № 157 від 10 липня 2013 року директора ВХРП «Автотранспорт» була призначена відповідна комісія з метою проведення інвентаризації основних фондів (а.с.61). Згідно ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з вищезазначених підстав може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкової організації. Як вбачається з матеріалів справи дана вимога законодавства відповідачем під час звільнення позивача дотримана, а саме на засіданні цехового комітету профспілки ВХРП «Автотранспорт» було вирішено надати згоду на звільнення [PERSON] по п.2 ст. 41 КЗпП у зв’язку з втратою довіри до нього зі сторони власника, що підтверджується випискою з протоколу засідання цехового комітету профспілки від 22.07.2013 р. (а.с.22). Повноваження цехового комітету профспілки на дачу згоди на звільнення працівника з ініціатива власника або уповноваженого ним органу підтверджуються матеріалами справи. Актом перевірки додержання суб’єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов’язкове державне соціальне страхування № 08-02-0034/1447, яка проводилась з 12.09.2013 по 16.09.2013 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Запорізькій області Державної інспекції України з питань праці, на підставі звернення [PERSON], порушень вимог законодавства з питань праці при звільненні [PERSON] не встановлено. Акт перевірки № 08-02-0034/1447 від 16.09.2013 року у встановленому законом порядку не оскаржений (а.с.90-98). Суд критично ставиться до викладеного в листі Заступника начальника інспекції [PERSON] на ім’я [PERSON] в якому останньому було повідомлено про результати перевірки, та зазначено, що підстав для звільнення останнього за п.2 ст. 41 КЗпП України не достатньо (а.с.86). Відповідно до п.6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 5 квітня 2007 року № 877-V з змінами тадоповненнями, п.7 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджених Наказом Міністерства соціальної політики України 02.07.2012 року № 390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства. Як зазначалось вище, Територіальною державною інспекцією з питань праці у Запорізькій області порушень норм законодавства про працю при звільненні [PERSON] не встановлено, про що зазначено у відповідному акті перевірки. Зібраними по справі доказами встановлено, що позивач не виконував належним чином свої посадові обов’язки, не дотримувався вимог локальних нормативних актів, які діють на підприємстві, в тому числі колективного договору, Положення про персонал, не забезпечив контроль за роботою водіїв, отриманням, витрачанням, обліком дизельного палива, використанням смарт-карток, які використовуються для придбання палива, своєчасне повідомлення власника підприємства або уповноваженого ним органу про факти розкрадання дизельного пального з боку підлеглих йому водіїв. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який працював в автоколоні № 1 і був підлеглим [PERSON], пояснив, що на вимогу [PERSON] передавав йому старт-карту, яку останній використовував для придбання палива в особистих цілях. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює начальником виробничо-диспетчерського відділу ПАТ «ЗАЗ» та входив у склад комісії по перевірці по факту нестачі дизельного палива в АК-1, якою було встановлено порушення в нецільовому використанні палива в автоколоні та зазначив, що [PERSON] як керівник повинен був контролювати використання палива. Оцінивши наведені обставини та докази суд вважає, що позовні вимоги позивача не знайшли підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим, вони не підлягають задоволенню. У зв’язку з тим, що суд не знайшов підстав для поновлення [PERSON] на роботі в ПАТ «ЗАЗ», відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України в задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ «ЗАЗ» середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити в повному обсязі. Суд вважає, що позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом не встановлено порушення прав [PERSON] з боку Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод», тому у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн., слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed