Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-14 00:00:00

01 липня 2013 року позивач [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON], який шляхом подачі заяви змінила 23 серпня 2013 року, в якому просить: - надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітніх [PERSON], [INFO], місце народження якого: Сумська область, місто Шостка, проживаючого за адресою: [INFO], та [PERSON], [INFO], місце народження якої: Сумська область, місто Шостка, проживаючої за адресою: [INFO], без згоди їх батька [PERSON], [INFO], громадянина України, зареєстроване місце проживання якого: Сумська область, місто Шостка, вулиця Пролетарська, будинок 67; - надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації та Республіки Білорусь малолітнім [PERSON], [INFO], місце народження якого: Сумська область, місто Шостка, проживаючого за адресою: [INFO], та [PERSON], [INFO], місце народження якої: Сумська область, місто Шостка, проживаючої за адресою: [INFO], разом із матірю [PERSON], [INFO], місце народження якої: Сумська область, місто Шостка, що мешкає за адресою: [ADDRESS], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], громадянина України, зареєстроване місце проживання якого: Сумська область, місто Шостка, вулиця Пролетарська, будинок 67, протягом одного року з дня набрання рішенням суду законної сили. По цій справі третя особа, яка не заявляє самостійний вимог виконавчий комітет Шосткинської міської ради Сумської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що від шлюбу, який було зареєстрованого 28.04.2006 року між позивачем та відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області, народилось двоє дітей син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачем та знаходяться на її утримані. В подальшому, заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2012 року, яке набуло законнoї сили 04 липня 2012 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Крім того, цим же рішенням з відповідача на користь позивача стягнено аліменти на вищезазначених дітей. На даний час, відповідач проживає окремо від позивача та дітей за адресою: Сумська область, місто Шостка, вулиця Пролетарська, будинок №67. Аліменти на дітей за вищевказаним рішенням суду відповідач не сплачує, в результаті чого станом на 01 липня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 8191 гривня 07 копійок. Також, відповідач не цікавиться життям дітей та не приймає участі в їх вихованні. Крім того, у позивача є родичі у місті Санкт-Петербурзі Російської Федерації і вона має змогу в літній період вивозити дітей до них з метою спілкування та зміцнення родинних відносин. У Санкт-Петербурзі діти мали би можливість відвідувати дітячі розважальні місця, зоопарк тощо, а також побачити неповторну красу цього міста, відпочити та набратися сил. Але, оскільки відповідач ухиляється від надання нотаріального дозволу на оформлення проїздних документів на дітей і їх тимчасовий виїзд за межі України без супроводу батька за кордон, позивач не має можливості здійснити вищезазначене. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить провести судовий розгляд за її відсутності та надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду дітей за кордон та на тимчасовий виїзд дітей за кордон до Російської Федерації та Республіки Білорусь без згоди та супроводу батька, оскільки в цих країнах проживають родичі позивача. (а.с.33). Відповідачу [PERSON] судова повістка надсилалась на адресу його місця проживання, яка зареєстрована в установленому законом порядку і була повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тому відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року за №1618-ІV (далі ЦПК України) суд вважає, що судовий виклик відповідачу вручений належним чином. (а.с.31-32). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог виконавчого комітету Шосткинської міської ради Сумської області [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала заяву у якій просить провести судовий розгляд за її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. (а.с.29, 34). Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, із паспорта громадянина України МВ 319532 виданого Шосткинським МРВ УМВС України у Сумській області 29 травня 2006 року вбачається, що [PERSON] народилася 16 березня 1976 року у місті Шостка Сумської області. (а.с.5). Із свідоцтва про народження 1-БП №037488 виданого 08 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області вбачається, що [PERSON] народився 21 листопада 2006 року про що в Книзі реєстрації народжень 08 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області зроблено відповідний актовий запис за №631 і його батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON]. (а.с.7). Із свідоцтва про народження 1-БП №090386 виданого 07 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області вбачається, що [PERSON] народилася 22 вересня 2009 року про що в Книзі реєстрації народжень 07 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області зроблено відповідний актовий запис за №509 і її батьками є: батько [PERSON] Миколайович, мати [PERSON]. (а.с.8). Із заочного рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ухваленого 18 червня 2012 року вбачається, що: - розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області 28.04.2006 року, актовий запис №104; - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до його повноліття, щомісячно, починаючи з 16.05.2012 року. Заочне рішення набрало законної сили 04 липня 2012 року. (а.с.9). Із довідки виданої 18.06.2013 року приватним підприємством «Івушка Шостка» за №430 вбачається, що [PERSON] зареєстрована разом з дітьми [PERSON] і [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Діти знаходяться на утриманні позивача. (а.с.10). Із довідки виданої 26.06.2013 року відділом Державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції за №1049 вбачається, що заборгованість за виконавчим листом №2-663 виданого 18.06.2012 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину складає 8191 гривня 07 копійок. (а.с.11). Із інформації про місце проживання наданої Шосткинським МВ УДМС України в Сумській області вбачається, що у [PERSON] [INFO], місце проживання зареєстровано за адресою: [INFO]. (а.с.16). Відповідно до ст.21 Конституції України прийнятої на пятій сесії Верховної ради України 28 червня 1996 року (далі Конституція України), усі люди є вільні і рівні у своїй гідності в правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Відповідно до ст.22 Конституції України, права і свободи людини не є вичерпними, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно покинути територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року за №2947-ІІІ (далі СК України), мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частин 14 статті 150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно до ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року за №435-ІV (далі ЦК України), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року за №3857-ХІІ (далі Закон №3857-ХІІ), документами, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, зокрема є: - паспорт громадянина України для виїзду за кордон; - проїзний документ дитини. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №3857-ХІІ, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п4.2. Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 року за №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст.3 «Конвеції про права дитини», що прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради №789 від 27.02.91 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, Конвенція, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст.10 п.2). У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тому суд вважає, що малолітні [PERSON] та [PERSON], як громадяни України мають такі ж права, як всі громадяни України, а їх батько [PERSON] не даючи згоди на їх виїзд за кордон фактично обмежує встановлене законом право на вільне пересування та вільний вибір місця проживання. З огляду на встановлені у справі обставини, а саме, що за межами України в Російській Федерації і Республиці Білорусь проживають родичі [PERSON], а відповідно і її дітей [PERSON] та [PERSON] та враховуючи інтереси дітей, а також те, що відповідач свої заперечення суду не надав, суд вважає необхідним позов задовольнити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із квитанції №2720.307.2 виданої 27 червня 2013 року Сумською філією Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 114 гривень 70 копійок. (а.с.1). Тому, з врахуванням вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VI, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 114 гривень 70 копійок (0,1 розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня 2013 року).

Outcome: approved