Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-31 00:00:00

У травні 2013 року [PERSON] звернувся до суду зі вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору дарування від 01.06.2009 року, [PERSON] набув права власності на зазначене майно. Проте по теперішній час в цьому домоволодінні зареєстровані колишні власники - [PERSON], [PERSON], що чинить позивачу перешкоди у користуванні майном. З урахуванням наведеного та з посиланням на статті 383, 391 ЦК України та Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні власністю - 15/100 частками житлового будинку [ADDRESS] шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цім житлом. Ухвалою суду від 29.10.2013 року провадження в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - закрито, у зв'язку зі смертю [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з вищевикладених підстав просив суд їх задовольнити. Відповідачка заперечувала проти задоволення позову, вважала вимоги не обґрунтованими, просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача, заперечення відповідачки, допитавши свідків [PERSON] і [PERSON], дослідивши та оцінивши усі наявні по справі докази та матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтями 383, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Судом встановлено, що за договором дарування від 01.06.2009 року за реєстровим номером 462, [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] 15/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] є власником 15/100 часток будинку [ADDRESS]. Зі вказаного договору вбачається, що раніше це майно належало [PERSON] Згідно відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в АР Крим [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 15.10.1996 року (а.с.26). Як пояснювали у судовому засіданні сторони по справі, відповідачка [PERSON] є попередньою власницею 15/100 часток житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак, з часу придбання [PERSON] частки будинку, відповідачка добровільно залишила вищезазначений будинок. Факт не проживання відповідачки у спірній частці житлового будинку підтверджується матеріалами цивільної справи, показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] та не спростовувалося особисто відповідачкою під час розгляду справи по суті. У пункті 3 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності на інших речових прав» зазначено, що власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 7 цього ж Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як зазначено вище, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. За таких обставин, оскільки позивач [PERSON] є власником спірного житлового приміщення, а відповідачка - [PERSON] колишня власниця частки спірного житлового будинку, своєю реєстрацією створює перешкоди у користуванні власністю, а також з урахуванням вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами, позовні вимоги [PERSON], підлягають задоволенню. Суд не вирішує питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивачки, суми понесених нею судових витрат, оскільки позивачка про це не заявляла. На підставі статей 319, Цивільного кодексу України, статей 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved