Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Ріпкинська селищна рада звернулась до суду з позовом, зазначивши, що рішенням 17 сесії 4 скликання від 14.10.2005 року, затверджено проект відведення і передано у власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2536 га., розташовану по вул.Шевченка, 161а, в смт.Ріпки Чернігівської області, з подальшою видачею Державного акта на право власності серії ЯА № 349982. 10.10.2012 року посадовою особою Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області було встановлено, що вказане рішення прийнято з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки на частині земельної ділянки, площею 0,1010 га., розташовані житловий будинок з прибудинковими спорудами, власником яких відповідач не являється. Рішенням 15 сесії 6 скликання від 05.12.2013 року, позивач визнав своє попереднє рішення втратившим чинність і просить суд визнати також недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, передану [PERSON] За наслідками підготовчого засідання до участі у справі в якості третіх осіб, котрі не заявляють самостійних вимог на предмет спору, було залучено Реєстраційну службу Ріпкинського районного управління юстиції та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримала заялені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що ст.140 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, котрий не містить такої підстави, як скасування органом місцевого самоврядування свого попереднього рішення, у зв”язку з яким виникли правовідносини з приводу володіння, користування або розпорядження нерухомим майном. Крім того, [PERSON] зазначила, що Управління контролю за використанням та охороною земель не повідомляло її про дату, час і результати проведення перевірки, а з матеріалами перевірки відповідач ознайомилася вже після відкриття судом провадження в цивільній справі. Орган місцевого самоврядування також не повідомляв [PERSON] про винесення на розгляд сесії питання щодо скасування рішення про передачу їй земельної ділянки, не запрошував на засідання сесії та не повідомив про результати рішення, котре стосується прав і обов”язків відповідача. [PERSON] також наголосила, що в акті перевірки, складеному у жовтні 2012 року інспектором Управління по контролю за використанням та охороною земель, йдеться про порушення при передачі земельної ділянки [PERSON], тобто іншій особі, а не відповідачеві. Представник третьої особи - відділу Держземагенства в Ріпкинському районі, в судовому засіданні вказала на часткову обгрунтованість заявлених вимог, пояснивши, що згідно даних Державного земельного кадастру, [PERSON] значиться власником спірної земельної ділянки, має правовстановлюючий документ на нерухоме майно, однак у зв”язку зі зміною порядку реєстрації прав власності, органи Держземагенства не мають повноважень на виключення відповідних відомостей з ДЗК. Представник Реєстраційної служби Ріпкинського районного управління юстиції у вирішенні спору поклалася на розсуд суду, зазначивши, що відомості про належність спірної земельної ділянки, житлового будинку та прибудинкових споруд, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як за [PERSON], так і за іншими особами, відсутні. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з”явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, однак його неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Статтею 19 Закону України “Про землеустрій”, до повноважень селищних рад у вказаній сфері, віднесено організацію і здійснення землеустрою; контроль за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; контроль за використанням і охороною земель комунальної власності, а також вирішення інших питань у сфері землеустрою, відповідно до закону. Згідно ст.30 вказаного вище Закону, погодження і затвердження документації із землеустрою, проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, котрий був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. У відповідності до ст.121 ЗК України, громадяни мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель комунальної власності в селищах, для будівництва і обслуговування житлового будинку, не більше 0,15 га., для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га. В судовому засіданні встановлено, що рішенням 17 сесії 4 скликання Ріпкинської селищної ради від 14.10.2005 року, затверджено проект відведення і передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2536 га., для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул.Шевченка, 161а, в смт.Ріпки Чернігівської області. 03.04.2006 року Ріпкинським районним відділом земельних ресурсів [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 349982, для ведення особистого селянського господарства. Згідно схеми зйомки та прив”язки земельної ділянки, котра міститься в технічній документації, виготовленої у серпні 2005 року ПП “Оріон”, частина спірної ділянки, площею 0,1010 га., вже була зайнята будівлями і господарськими спорудами. Вказані обставини Ріпкинською селищною радою при затвердженні проекту відведення земельної ділянки та передачу її у власність [PERSON], враховані не були, як не було враховано, що відповідачеві надавався дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку. Як слідує з пояснень відповідача, вона з 07.11.1999 року по 30.09.2008 року, перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і за рахунок сімейного бюджету подружжя розпочало будівництво житлового будинку та прибудинкових споруд по вул.Шевченка 161-а в смт.Ріпки. Із суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] спорів про порядок користування земельною ділянкою не виникало. Як пояснила [PERSON], спорудження житлового будинку розпочалося ще до прийняття селищною радою рішення про передачу їй земельної ділянки у власність та виготовлення паспорта на забудову. Такі пояснення узгоджуються з матеріалами справи, згідно яких, паспорт забудовника № 172 видано [PERSON] в 2006 році, а 19.05.2006 року складено акт виносу в натуру меж земельної ділянки та розбивки будівель. В судовому засіданні відповідач також пояснила, що на момент розгляду цивільної справи, житловий будинок в експлуатацію не введено, [PERSON] в ньому не проживає, правовстановлюючі документи на домоволодіння відсутні, а з колишнім чоловіком вони добровільно визначили порядок користування майном, набутим за час шлюбу. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що в жовтні 2012 року він, займаючи посаду головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області, в межах своїх повноважень та у встановленому порядку, провадив позапланову перевірку законності передачі [PERSON] земельної ділянки. За наслідками перевірки було встановлено, що рішення сесії Ріпкинської селищної ради від 14.10.2005 року прийнято з порушенням вимог Земельного кодексу та закону “Про землеустрій”, оскільки на земельній ділянці, яка передавалась у власність відповідачеві, вже були споруджені житловий будинок і прибудинкові споруди, власником яких [PERSON] не являється. Що стосується відмінності у написанні по батькові відповідача, в акті перевірки, [PERSON] пояснив цю відмінність суто технічною опискою. З рішення 16 сесії 4 скликання Ріпкинської селищної ради вбачається, що 22.07.2005 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку. В той же час, у серпні 2005 року звертаючись із заявою до ПП “Оріон”, відповідач просила виготовити технічну документацію щодо проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого сільського господарства і ця документація була виготовлена. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення вимог земельного законоджавства зі строни органу місцевого самоврядування при прийнятті рішення, на підставі якого [PERSON] реалізувала свої суб”єктивні права. Разом з цим, суд вбачає що відповідач недобросовісно віднеслась до реалізації власних прав, оскільки вона, отримавши дозвіл на виготовлення проекту відведення ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, подала до проектної організації заяву на виготовлення документації щодо відведення земельної ділянки з іншим цільовим призначенням. Суд також вважає, що рішення сесії Ріпкинської селищної ради від 05.12.2013 року, про визнання втратившим чинність свого попереднього рішення про передачу у власність земельної ділянки, не грунтується на вимогах закону. Вказаним рішення орган місцевого самоврядування фактично скасував своє попереднє рішення. Частиною10 ст.59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України, визнаються незаконними в судовому порядку. Водночас суд, згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог. У відповідності до ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно повідомлення відділу Держземагенства у Ріпкинському районі за вих. № 02-02/2649 від 23.12.2013 року, [PERSON] є власником спірної земельної ділянки, з кадастровим № 7424455100:02:017:0011, а право власності на нерухоме майно зареєстровано за відповідачем 03.04.2006 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010683600023. З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що за відповідачем чи іншими особами, право власності на спірну земельну ділянку або на житловий будинок з прибудинковими спорудами, не зареєстровано. Відсутність в Державному реєстрі інформації про реєстрацію за відповідачем права власності на земельну ділянку, обумовлена законодавчими змінами щодо порядку реєстрації речових прав. Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню, в доход держави, судовий збір.

Outcome: approved