Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

До суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приват банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DOXRRХ86660121 від 21.05.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2748,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Проте відповідач порушив зобов’язання за договором, внаслідок чого станом на 07.10.2013 року має заборгованість у розмірі 39382,44 гривень, яка складається з наступного: 9217,09 грн. – заборгованість за відсотками, 807,96 грн. - заборгованість по комісії, 27005,85 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором, 500 грн. – штраф (фіксована частина), 1851,54 грн. – штраф (процентна складова). Просили суд стягнути зазначену суму заборгованості та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 393,82 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме судовими повістками, направленими рекомендованим листом з повідомленням, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Позивач не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Представник позивача до судового засідання не з’явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України як наслідок порушення позичальником умов договору – прострочення повернення чергової частини, встановлено право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до копії укладеного договору № DOXRRХ86660121 від 21.05.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2748,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 12 місяців з 21.05.2007 року по 21.05.2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві /а.с. 17-18, 20-30/. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконував свої зобов’язання передбачені кредитним договором належним чином. З розрахунку суми заборгованості вбачається, що станом на 07.10.2013 року відповідач має заборгованість у розмірі 39382,44 гривень, яка складається з наступного: 9217,09 грн. – заборгованість за відсотками, 807,96 грн. - заборгованість по комісії, 27005,85 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором, 500 грн. – штраф (фіксована частина), 1851,54 грн. – штраф (процентна складова) /а.с.2/. На підставі наведеного, відповідачем не виконано взяті на себе зобов’язання за кредитним договором в повному обсязі, у зв’язку з чим відповідно до ст.. 526, 1054 ЦК України з нього на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором. Однак, суд враховує, що відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам не передбачено збільшення позовної давності /а.с. 28-30/. Так, пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз’яснено, що у спорах про щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв’язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначена правова позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі «Про окремі питання застосування строків позовної давності». Так, кінцевий строк повернення кредиту сплинув 21.05.2008 року, з позовом про стягнення суми боргу за цим договором позивач звернувся до суду лише у жовтні 2013 року. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову банку з підстав пропуску строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed