Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

в червні 2013 р. ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості, при цьому пояснивши наступне. На виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем договору від 18.05.2006р., позивач надав та відповідач прийняв кредит у сумі 7000,0 грн. шляхом встановлення відповідного кредитного ліміту на платіжну карту. Разом з цим відповідач зобов'язався сплачувати 36,0% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та повернути його в строк до закінчення строку дії вищезазначеної платіжної картки. Проте, порушив свої зобов'язання та не повернув позивачу у визначений строк кошти кредиту, не сплатив відсотки за користування ними. У зв'язку зі наведеним позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість у сумі розміром 26451,0 грн., а саме: 6649,08 грн. заборгованості за кредитом; 18066,19 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 500,0 грн. штрафу (фінансова частина); 1235,76 штраф (процентна частина). Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні, якою позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю, проти заочного вирішення справи не заперечив. Відповідач, повідомлений про дату та час судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явилася, про поважність причин неявки не повідомив суд. У зв'язку з наведеним суд ухвалив проводити заочний розгляд справи згідно ст. 224 ЦПК України та на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Врахувавши пояснення позивача у позові, з'ясувавши обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачем було підписано Заяву від 18.05.2006 про відкриття йому позивачем платіжної картки № [NUMBER] із кредитним лімітом 7000,0 грн. на строк дії картки. Разом з цим, відповідно до Заяви від 18.05.2006, шляхом її підписання відповідач погодився, що наведена заява, разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами, з якими відповідач ознайомлений, складають між ним та позивачем як Банком договір про надання банківських послуг. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до п. 9.12 Умовами та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. При цьому, згідно розрахунків позивача заборгованість відповідача становить за період з 26.07.2006 року по 29.03.2013 року розміром 26451,0 грн., а саме: 6649,08 грн. заборгованості за кредитом; 18066,19 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 500,0 грн. штрафу (фінансова частина); 1235,76 штраф (процентна частина). При цьому в матеріалах справи відсутні та суду не надано докази сплати відповідачем на користь позивача коштів у сумі вищезазначеної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання. Положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України,визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення на користь позивача з відповідача коштів заборгованості у сумі 26451,0 грн., а також витрат позивача на оплату судового збору.

Outcome: approved