Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який надалі неодноразово уточнював, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, стягнення відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат, посилаючись на те, що йому своєчасно не сплатили заробітну плату під час звільнення, чим спричинили моральну шкоду. Відповідачем позов не визнано через відсутність на цей час грошової заборгованості перед позивачем. Суд, дослідивши надані докази, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 09.01.2013 р. до 21.2.2013 р. працював на посаді директора Одеської регіональної філії ДП МВС України «Спецсервіс», з 21.02.2013 р. переведений на посаду заступника Генерального директора ДП МВС України «Спецсервіс», звільнений з посади 20.5.2013 р. за власним бажанням. У запереченнях на позов відповідач визнає факт порушення встановленого терміну виплати заробітної плати при звільненні позивача, однак посилається на те, що підприємство не отримувало дохід від господарської діяльності своєї філії, крім того, виплачувало накопичені попередніми керівниками борги державним органам. Розрахунок заборгованості із затримки виплати сум при звільненні, складений [PERSON], відповідач не оспорює. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У матеріалах справи наявні платіжні доручення від 27 серпня 2013 р., 12 вересня 2013 р., 8 жовтня 2013 р., 14 жовтня 2013 р., відповідно до яких [PERSON] було перераховано належні до сплати йому грошові кошти. Разом з тим, посилання відповідача на сплату на цей час заборгованості з виплати заробітної плати, не є підставою для відмови у позові. Статтєю 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середній заробіток за час затримки заробітної плати з 20 травня 2013 р. по день фактичного розрахунку - 14жовтня 2013 р. - склав 9988 грн.80 коп. Зазначений розрахунок відповідачем не спростовано і ця сума підлягає стягненню на користь позивача. Разом з тим, у частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 грн. суд вважає позовні вимоги недоведеними. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати звичних життєвих зв'язків. Позовні вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 грн. не знайшли підтвердження в судовому засіданні, є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають, будь-які докази спричинення позивачеві моральної шкоди з вини відповідача відсутні. Щодо вимог про стягнення 3850 грн. - витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суд також вважає, що задоволенню вони не підлягають. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Суду надана копія договору про надання юридичної допомоги від 1 вересня 2013 р., укладеного [PERSON] з ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР», та копія акту передачі-приймання послуг від 4 жовтня 2013 р., де зазначено термін надання юридичних послуг з 1 вересня 2013 р. по 4 жовтня 2013 р., й копія квитанції про сплату [PERSON] 3850 грн. ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР». За довіреністю від імені позивача від 3 вересня 2013 р. до суду з'являлася представник - [PERSON] Жодних відомостей, що вона є адвокатом або фахівцем у галузі права, або має якесь відношення до ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» суду не надано. Відсутні також докази права юридичної особи - ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЦЕНТР» - на надання юридичних послуг. Суд не вбачає підстав для стягнення зазначеної позивачем суми судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial