Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-15 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом до ТОВ «Деніс Фарма» в якому просить змінити формулювання причини її звільнення з займаної посади фармацевта в ТОВ «Деніс – Фарма» з п. 4 ст. 40 КЗпП України ( за прогул без поважних причин) на звільнення по ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), змінити дату звільнення з 19.10.2012 року на 31.08.2012 року, стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 9389 грн. 64 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду 5000 грн. Позивачка до суду не з’являлась, в останній заяві від 16.09.2012 року просила суд розглянути позов в її відсутність за наявними в матеріалах доказів. В судових засіданнях представники за довіреністю [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що з 01.02.2012 року позивачка працювала на посаді фармацевта аптеки № 10, що належить ТОВ «Деніс Фарма» розташована за адресою: [ADDRESS]. 19.12.2012 року була звільнена з посади на підставі наказу № 19/10 за п. 4. ст. 40 КЗпП України, з чим вона не погоджується, оскільки 30.08.2012 року нею була написана заява та особисто передана директору ТОВ «Деніс Фарма» [PERSON], заява про її звільнення за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України, у зв’язку з виниклими недоброзичливими відносинами їй було запропоновано більше не з’являтися на роботу проти, чого вона не заперечувала, так як була вагітна і не мала наміру працювати, але при ознайомленні з наказом від 19.10.2012 року їй стало відомо що її звільнили за п.4 ст. 40 КЗпП України, тому і звернулась з зазначеним позовом до суду. Представник відповідача за позовні вимоги не визнав, пояснивши, що працюючи завідуючою аптечного пункту, [PERSON] «помилково» не здала в банк кошти в сумі 4200грн., про що нею складена розписка, приблизно з того ж часу вона перестала виходити на роботу, в зв’язку з чим і була звільнена за прогули. Заробітну плату як і всі інші працівники отримувала вчасно по відомостям які маються в матеріалах справи. Представник від ТОВ «Деніс Фарма», зустрічався з позивачкою поза судом пропонували укласти мирову угоду, але [PERSON] спочатку погодилась підписати угоду в наступному судовому засіданні, але до суду не з’явилась, відповідно відмовилась. Чому директор не звільнив позивачку з роботи згідно поданої заяви від 30.08.2012р. не знає. Заслухавши пояснення представників позивачки, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено [PERSON], наказом №01/02/1-П від 01.02.2012 року була прийнята на посаду фармацевта з окладом згідно штатного розкладу і оплатою пропорційно відпрацьованому часу і працювала на вказаній посаді в аптеці № 10, що належить ТОВ «Деніс Фарма», розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі наказу № 19/10 від 19.12.2012 року, позивачка була звільнена з займаної посади за прогули за п. 4. ст. 40 КЗпП України. Зі звільненням за вказаною статтею позивачка не погодилась, вважає, що має бути звільненою за власним бажанням, тому звернулась до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представники позивача, що не заперечувалось представником відповідача до дисциплінарної відповідальності [PERSON] за час роботи не притягувалася. З матеріалів справи вбачається, що 30.08.2012 року [PERSON] на ім’я директора [PERSON] подала заяву про звільнення за власним бажанням, що дійсно заява знаходилась на підприємстві підтверджується печатками підприємства. Ця заява разом з іншими документами надавалась директором до прокуратури для порушення кримінальної справи. Сторони не оспорюють, що з дня подачі заяви про звільнення, [PERSON]Є на роботу не виходила, в зв’язку з вагітністю вона не наполягала на продовжені трудових відносин, також вона не цікавилась, чи є наказ про її звільнення, до 19.10.12р. не зверталась за розрахунком. 24.09.12р. в листі, який вона направила на адресу підприємства, просила видати трудову книжку, але не вказала адресу своєї реєстрації, з пояснень представника відповідача і матеріалів справи, встановлено, що адміністрація ТОВ «Деніс Фарма» вказаного листа не отримала, тому суд не вбачає вини адміністрації в затримці видачі трудової книжки. Адміністрація провела розрахунок та видала трудову книжку в день видачі наказу про звільнення 19.10.2012року. Оскільки позивачка немає наміру поновлюватися на роботі, а просить лише змінити формулювання причини звільнення та дату звільнення суд вважає в цій частині позов підлягає задоволенню. Достовірно встановити чому адміністрація не звільнила позивачку з роботи згідно поданої заяви від 30.08.2012р., не надається можливим, представник відповідача пояснити суду не зміг, надав суду складені акти про відсутність [PERSON] на роботі. Відповідно до ч. 3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках коли це не тягне поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, зобов’язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Що стосується виплати заробітної плати за весь час роботи [PERSON] з лютого по серпень 2012 року в сумі 9 389,64грн. її виплата підтверджується відомостями на виплату грошей(а/с74-94). В зв’язку з неприсутністю позивачки [PERSON]Є в жодному судовому засіданні та категоричним запереченням представника [PERSON] про допит свідків з якими працювала позивачка і які отримували заробітну плату по цим же відомостям більш точно з’ясувати обставини справи не надалось можливим, як пояснила представник вказані в відомостях особи по теперішній час працюють і на її думку можуть дати неправдиві пояснення, тому позов в частині стягнення заробітної плати задоволенню не підлягає. Суд частково задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України призвели до побутових незручностей, та погіршення життєвого рівня позивача та його сім’ї, яку суд оцінює в розмірі 1000 грн. в решті частині суд відмовляє за не доведеністю.

Outcome: partial