Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у вересні 2013 року до суду з позовом до Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Миргороднафтогазрозвідка» про стягнення заборгованості по заробітній платі, польовому забезпеченню, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 22 грудня 2010 по 31 серпня 2013 року працював майстром буровим глибокого буріння Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Миргороднафтогазрозвідка». В порушення вимог ст. 115 КЗпП України, адміністрація підприємства нерегулярно виплачувала працівникам заробітну плату та польове забезпечення, при звільненні з ним не був проведений розрахунок по заробітній платі, яку позивач просить стягти з відповідача, витребувавши у відповідача довідку про розмір заборгованості, а також середній заробіток за час затримки розрахунку. Крім того, в результаті несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати, він змушений був просити кошти в борг для оплати заборгованості за житлово-комунальні послуги та організації життєдіяльності і забезпечення себе та своєї сім'ї, що завдало йому моральних страждань та спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у 1500 грн. а також просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 200 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що заборгованість відповідача по заробітній платі складає 20 091,42 грн, оскільки заробітну плату в сумі 2800 грн 46 коп за лютий місяць 2013 року йому було виплачено, просив стягти з відповідача вказану суму заборгованості по заробітній платі, по польовому забезпеченню 4117,50 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду у розмірі 1500 грн., а також просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 200 грн. Представник відповідача у судове засідання не зявився, направив до суду заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутність, не заперечує щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та польовому забезпеченню. Вимоги про відшкодування моральної шкоди вважає необґрунтованими, беручи до уваги незначний термін не проведення розрахунків. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не визнав, оскільки в день звільнення позивач не працював, а про вимоги позивача підприємство дізналося в день отримання направленої судом копії позовної заяви 16.09.2013. Не наданий позивачем також обґрунтований розрахунок стягнення середнього заробітку із зазначенням періоду нарахування. Як зазначено у ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши поясненняпозивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено: Позивач з 22 грудня 2010 по 31 серпня 2013 року працював майстром буровим глибокого буріння Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Миргороднафтогазрозвідка». Звільнений з посади наказом №32-к від 31.08.2013 у звязку із закінченням строку трудового договору (а.с.4-5). При звільненні з позивачем не був проведений розрахунок по виплаті належних йому від підприємства сум. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 26.09.2013 складає 22 891,88 грн, по польовому забезпеченню 4117,50 грн (а.с.20) Частину заборгованості у сумі 2800,46 грн за лютий місяць 2013 року йому було виплачено. Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю ( далі КЗпП) України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП Ураїни. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому до виплати від підприємства проводиться в день звільнення. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості по заробітній платі та польовому забезпеченню підтверджені належними та допустимими доказами, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з приписами ч.2 ст. 116 КЗпП України, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено і це не заперечувалося відповідачем, що заробітна плата позивачу в день звільнення виплачена не була. При вирішенні спору в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує наступне. З табелю обліку робочого часу за серпень 2013 року вбачається, що позивач у день звільнення 31.08.2013 не працював, перебував у відпустці (а.с.22-23). Позов до суду про стягнення заборгованості по заробітній платі поданий ним 04.09.2013. Позивач не надав доказів того, що в період з часу звільнення і до часу звернення до суду він звертався до відповідача з вимогою про виплату належної йому суми розрахунку, як того вимагає закон. Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої нормами ст. 117 КЗпП України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Право на оплату праці гарантоване ст. 43 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що в цій частині в позові слід відмовити, оскільки позивач не надав суду переконливих доказів про заподіяння йому такої шкоди. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 200 грн,. понесених ним судових витрат, повязаних з оплатою правової допомоги (а.с.5а). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial