overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на доньку, яка продовжує навчання. Свій позов мотивує тим, що донька, якій виповнилося 18 років в теперішній час навчається на першому курсі Дніпропетровського державного університету Внутрішніх справ. Вона потребує матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини доходів відповідача, щомісяця, на час навчання. Позивачка та відповідач надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 17 січня 1997 р. у відділі РАЦС виконкому Дніпровської районної ради міста Дніпродзержинська сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. В теперішній час донька навчається на першому курсі Дніпропетровського державного університету Внутрішніх справ та потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 199, 200 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітньою дочкою, сином. Таким чином при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки відповідача, суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан дитини, батька та матері, та вважає необхідним стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача до часу закінчення навчання - 31 травня 2013 р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивачка 14 листопада 2013 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2009 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з травня 2012 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2009 року. Шлюб зареєстрований Кіровським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 699 /а.с.6/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.7/, який проживає разом з позивачкою. Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з травня 2012 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та суду пояснила, що у хворого [PERSON] виявлено заразну форму туберкульозу, він був попереджений про необхідність лікування в протитуберкульозному диспансері міста Маріуполя, але від госпіталізації та лікування остання відмовився. У теперішній час хворий лікування не проходить, у зв'язку із чим представляє епідеміологічну загрозу для оточуючих. Просила винести рішення про обов'язкову госпіталізацію [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, а [PERSON] - обов'язковій госпіталізації до Міського протитуберкульозного диспансеру міста Маріуполя, оскільки факт його хвороби підтверджується випискою з амбулаторної картки №604138 [PERSON], випискою з протоколу ВКК №124 від 19.12.2013 року, згідно яких [PERSON] хворіє заразливою формою туберкульозу та представляє загрозу для тих, хто його оточує. Згідно ст. 12 Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз", хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, які ухиляються від лікування і становлять загрозу розповсюдження хвороби серед населення, за рішенням суду підлягають обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. Таким чином, заява підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] хворіє заразною формою туберкульозу та ухиляється від його лікування. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що [INFO] року помер її рідний брат [PERSON], який на день смерті мав у власності земельну ділянку (пай) площею 4,3987 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (пай) серії ЯА №236521, виданим 17 лютого 2005 головою Іллінецької районної державної адміністрації, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010503900361. За життя брат заповіту не склав. Позивач є єдиним спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата. Інших спадкоємців немає. Іллінецька державна нотаріальна контора відмовляється видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на майно покійного брата, оскільки вона пропустила, встановлений законом шестимісячний строк звернення з заявою про прийняття спадщини. Даний строк позивач вважає, що пропустила з поважної причини, оскільки про наявність вказаного спадкового майна не знала, а дізналася про нього лише в 2013 році від працівників Іллінецької міської ради Вінницької області. Тому позивач просить суд визнати за нею право власності на майно покійного брата в порядку спадкування за законом після його смерті. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву із проханням вирішити справу в її відсутність і задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Іллінецької міської ради Вінницької області в судове засідання не з'явився, міський голова подав до суду відповідного листа про розгляд справи за відсутності представника ради, позовні вимоги визнав повністю. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача, крім повного визнання їх відповідачем, підтверджуються також поданими позивачем письмовими доказами, а саме: копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України (а.с.2), копією повторного свідоцтва про народження [INFO] року [PERSON] (а.с.3), копією паспорта громадянина України позивача [PERSON] (а.с.4), копією свідоцтва про смерть [INFO] року [PERSON] (а.с.5), копією державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.6). Оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі докази, суд визнає доведеними вимоги позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. О.І.Ющенка звернулась в суд із заявою про призначення амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON], [INFO], прож. [ADDRESS]. За час перебування в 12 відділенні ВОПНЛ, отримував необхідне лікування. Продуктивна психосимптоматика редукувалась, хворий став будувати досить реальні плани на майбутнє, наявна часткова критика до власного захворювання. Висловлює бажання виписки, розуміє необхідність продовження лікування в амбулаторних умовах, однак, в зв'язку з періодичними агресивними проявами під час загострень, потребує призначення амбулаторного лікування в примусовому порядку. 19.12.13 року оглянутий комісією лікарів-психіатрів, якою встановлено, що [PERSON], [INFO], страждає на захворювання "Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу"; визнано за доцільне призначення амбулаторного лікування в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні підтримала заяву та наполягала на її задоволенні. Прокурор проти задоволення заяви не заперечувала. [PERSON] не надав згоди на призначення амбулаторного лікування в примусовому порядку. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З висновку комісії лікарів-психіатрів від 19.12.2013 р. [PERSON] рекомендовано призначити амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку. Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України "Про психіатричну допомогу" амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги. Враховуючи вищевикладене, пояснення представника лікарні, висновку комісії лікарів-психіатрів, суд приходить до висновку, що [PERSON] потребує призначення амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку без його згоди. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

17.12.2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, зазначивши, що з 31.07.2010 року з відповідачем по справі перебуває в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 328. Від подружнього життя мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю з відповідачем вони фактично не проживають з 28.11.2013 року. Причиною розпаду шлюбу є психологічна несумісність, що призвела до постійних конфліктів у родині. Вважає, що сумісне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить їх інтересам. Просила шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала роти розірвання шлюбу, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 31.07.2010 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 328 (а.с.6). Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Подружні стосунки між ними фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. На примирення сторони не згодні. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо його збереження суперечить інтересам сторін. Оскільки суд прийшов до висновку про неможливість збереження шлюбних відносин між сторонами, шлюб між ними підлягає розірванню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229,40 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

05.12.2013 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач посилалася на те, що 22.07.2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу має неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], одруження виявилося невдалим, так як відповідач не піклувався про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги, примирення неможливе, збереження сім`ї сенсу не має, прохає розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснивши, що 22.07.2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу має неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], одруження виявилося невдалим, так як відповідач не піклувався про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги, у 2009 році проживала з дітьми окремо близько 8 місяців, так як відповідач бив її та її дітей, з 05.12.2013 року сторони мешкають окремо, примирення неможливе, збереження сім`ї сенсу не має, прохає розірвати шлюб, після розірвання шлюбу має намір залишити собі прізвище «[PERSON]», прохає розірвати шлюб. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надав. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У своєму позові позивач вказав, що 14 лютого 2008 року на підставі наказу № 18 від 14.02.2008року його було прийнято слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування автотранспортної дільниці філії Заводського району до концерну «Міські теплові мережі». 19.06.2011 року йому було вручено повідомлення без підпису директора Хімочки Ю.М. та копію наказу про скорочення штату працівників для ознайомлення. 22.08.2011 року позивачем було отримано повідомлення про те, що на підставі наказу концерну «МТМ» про скорочення штату працівників, його звільнено 18 серпня 2011 року за п.1 ст.40 КЗпП України. У зв'язку з чим ним було подано позовну заяву щодо неправомірних дій підприємства. 06.06.2012 року Заводським районним судом було ухвалено рішення щодо поновлення його позивача [PERSON], на роботі слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування автотранспортної дільниці філії концерну «МТМ». Компенсація щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди не ставилася. Позивач вважає, що незаконними діями відповідача по справі йому була спричинена моральна шкода. У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 18.08.2011 року по 25.06.2012 року в сумі 30 653 грн.34 коп. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просить його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково і просить задовольнити позов в розмірі 25141,46 грн. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Із трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що він 16.08.2011 року був звільнений за ст..40 ч.1 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі наказу № 652 від 18.08.2011 року. Згідно запису в трудовій книжці № 55 [PERSON] поновлено на роботі згідно наказу № 448 від 25.06.2012 року. Згідно ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу [PERSON] виходячи із середньоденної заробітної плати - 144,73 грн. за час з 18.08.2011 року по 25.06.2012 року становить 25141,46 грн. Таким чином, у судовому засіданні позов [PERSON] повністю знайшов свої докази і обґрунтування і тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

17.10.2013 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 21.12.2007 року відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн. зі сплатою 22,80 % на рік на суму залишку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак порушила зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 31.08.2013 року склала в сумі 21984,31 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 6985,30 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 8165,94 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 5548,10 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 250 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1034,97 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 21984,31 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 229,40 грн. 26.12.2013 року до суду звернувся представник позивача Суберляк Д.В. з заявою про розгляд справи у свою відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. У судове засідання позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надав. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 07.08.2013 року позов [PERSON] до Просторівської сільської ради про визнання права власності на будівлю задоволено в повному обсязі та вирішено: визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на будівлю магазину, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 11.12.2013 року до суду надішла заява представника позивача про винесення додаткового рішення по вищевказаній справі, в зв'язку з тим, що рішенням Державної реєстраційної служби від 24.09.2013 року №6164786 [PERSON] було відмовлено в державній реєстрації, так як в судовому рішенні відсутні технічні характеристики об'єкта нерухомого майна, не визначено ні загальної площі, ні складових і тому неможливо провести державну реєстрацію об'єкта нерухомого майна, а тому необхідно винести додаткове рішення в якому буде зазначено, що за [PERSON] визнається право власності на будівлю магазину, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,3 кв.м., з яких тамбур площею 2,9 кв.м., торговий зал 32,1 кв.м, підсобне приміщення 12,5 кв.м., сходи 2,1 кв.м., навіс 23,5 кв.м. та погріб 72,7 кв.м. В судове засідання сторони не з'явилися, надали досуду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява представника позивача підлягає задоволенню, оскільки в резолютивній частині рішення суду від 07.08.2013 року за позов [PERSON] до Просторівської сільської ради про визнання права власності на будівлю не зазначені технічні характеристики будівлі. Відповідно до п.2 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може постановити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

01 жовтня 2013 року Дергачівським районним судом Харківської області було ухвалено заочне рішення, згідно якого позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди - задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON], проживаючого за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], проживаючого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду в сумі 9044 (дев'ять тисяч сорок чотири) грн. 25 коп. В інших позовних вимогах було відмовлено. В Дергачівський районний суд Харківської області 10 грудня 2013 року звернувся [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення, просить його скасувати, посилаючись на те, що про прийняте заочне рішення він дізнався лише 26 листопада 2013 року, коли отримав рекомендованим листом копію заочного рішення суду. З 26 вересня 2013 року по 03 жовтня 2013 року він знаходився на лікуванні в КП «Золочівська ЦРЛ». [PERSON] не був повідомлений належним чином про судове засідання, яке було призначено на 01 жовтня 2013 року, жодних повісток про явку до суду не отримував. Сторони в судове засідання не з'явилися, причину неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. [PERSON] в своїй заяві не вказав суду на докази, які мають істотне значення для вирішення справи по суті і суд вважає, що неявка відповідача не є підставою для скасування заочного рішення. Також в матеріалах справи на аркуші № 165 містяться особисті підписи [PERSON] та [PERSON] про те, що вони повідомлені про слухання справи на 01 жовтня 2013 року. Будь-яких підстав, які мають істотне значення для вирішення справи по суті [PERSON] в своїй заяві не вказав, тому необхідності скасовувати заочне рішення не має.

Outcome: dismissed