Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить дозволити йому за допомогою виконавчої служби примусовий доступ до квартири [ADDRESS], а також виселити відповідача з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2013 року йому належить на праві власності квартира [ADDRESS] Позивач зазначає, що фактично умови договору були оговорені в 2009 році, але через протиправні дії відповідача, договір не був укладений з наступних підстав. [PERSON] в 2005 році з дозволу [PERSON] зареєструвалася і почала проживати у спірній квартирі, а згодом перестала пускати його в цю квартиру, чим почала самостійно користуватися нерухомістю. При цьому [PERSON] не оплачує комунальні послуги, електроенергію, у зв'язку з чим ростуть борги, які виставляються за позивачем, як власником квартири. На неодноразові вимоги про доступ його до своєї квартири відповідачка не реагувала, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, а тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 12.03.2013 року (а.с.6, 7). Відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у спірній квартирі попереднім власником [PERSON], добровільно виселитися відмовляється, у зв'язку з чим останній звертався до правоохоронних органів (а.с.11). Крім того [PERSON], перешкоджала [PERSON] вселитися у спірне житлове приміщення. Заочним Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2012 року [PERSON] відмовлено у задоволенні її позовних вимог про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю її та [PERSON], визнанні за нею права на проживання та зобов'язанні зняття з реєстрації у спірному житловому приміщенні [PERSON] (а.с.12-14). Зазначене заочне рішення залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.02.2013 року (а.с.15-18). Згідно зі ст.61 ЦПК України не підлягають доведенню обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, а також обов'язковими для суду є вирок або постанова суду про адміністративне правопорушення щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Таким чином, судом встановлено, що на день розгляду справи в суді [PERSON] не є членом сім'ї власника даного житлового приміщення та чинить перешкоди [PERSON] у користуванні належним йому на праві приватної власності житловим приміщенням. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню і [PERSON] підлягає виселенню з квартири [ADDRESS] без надання їй іншого житлового приміщення. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені нею судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, які складаються з судового збору у розмірі 107 гривень 20 копійок.

Outcome: approved