Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним та повернення коштів. Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. Між [PERSON] (далі - Позивач) та Дочірнім підприємством «Філдес Україна» у м. Одесі (далі - ДП «Філдес Україна») було укладено контракт № 0502456 від 11.05.2006 року (далі - Договір), відповідно до умов якого Відповідач зобов'язався надати [PERSON] послуги для придбання в групі автомобіля марки ВАЗ 21101 вартістю 42590,00 (сорок дві тисячі пятсот девяносто) гривень, а позивач вносити щомісячні чергові грошові внески. На виконання вищевказаного контракту, 21.01.2009 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Філдес Україна», яке було перейменовано 24.12.2009 року у Приватне акціонерне товариство «Філдес Україна», було укладеного Договір поруки. Станом на 08.07.2013 року позивачем були виконані всі обовязки, згідно умов Договору, у тому числі: сплачено всі грошові внески, у повному обсязі 78115,87 грн.; укладено додаткову угоду від 11.12.2008 року; укладено нотаріально посвідчений договір поруки з двома поручителями, в якості забезпечення належного виконання зобов'язань за Договором. Натомість, Відповідачем, безпідставно, повністю не виконано взяті на себе зобовязання щодо надання позивачу у власність обраного, вищевказаного автомобіля, за умовами Договору. Крім вищезазначеного, позивач зазначив, що Договір укладений між ним та Відповідачем містить цілий ряд положень, які суперечать вимогам чинного законодавства України. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсним контракт № 0502456 від 11.065.2006 року та стягнути з відповідача на його користь сплачені грошові кошти у розмірі 78115,87 грн. В судове засідання сторони не з'явилися, представник відповідача про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило, представник позивача, до суду, до судового засідання, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі та просив суд справу розглянути заочно. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість часткового задоволення даного позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, між [PERSON] та Дочірнім підприємством «Філдес Україна» у м. Одесі було укладено контракт № 0502456 від 11.05.2006 року, відповідно до умов якого Відповідач зобов'язався надати [PERSON] послуги для придбання в групі автомобіля марки ВАЗ 21101 вартістю 42590,00 (сорок дві тисячі пятсот девяносто) гривень, а позивач вносити щомісячні чергові грошові внески. Згідно з положенням статті 11 Договору визначено, що Відповідач має передати в розпорядження позивача, як члена системи з асигнацією, визначений ним продукт (автомобіль), протягом 90 робочих днів за умов: внесення асигнаційного збору; сплати запропонованих на торгах внесків; підписання додаткової угоду до Договору; сплати всіх платежів. Згідно статті 5 Договору, на позивача, як члена системи покладено обов'язок вносити щомісячні чергові грошові внески, для отримання автомобіля, відповідно до умов Договору. Відповідно п.23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] є споживачем за договором, укладеним для задоволення особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Станом на 08.07.2013 року позивачем були виконані всі обовязки, згідно умов Договору, у тому числі: сплачено всі грошові внески, у повному обсязі 78115,87 грн.; укладено додаткову угоду від 11.12.2008 року; укладено нотаріально посвідчений договір поруки з двома поручителями, в якості забезпечення належного виконання зобов'язань за Договором. Натомість, Відповідачем, безпідставно, не виконано взяті на себе зобовязання щодо надання у власність обраного позивачем автомобіля, за умовами Договору, чим у повній мірі порушив його законні права як споживача послуг. Крім вищезазначеного, Договір був укладений з порушенням ряду вимог чинного законодавства України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно з положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно з умовами оскаржуваного Договору, Відповідач взяв на себе зобовязання надати позивачеві послуги з адміністрування системи, що умовно називається «Кар Кредит», з метою придбання легкового автомобіля у групі. Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що позивач, як клієнт, сплачую передбачені Договором кошти, а ПрАТ «Філдес Україна» формує групу клієнтів, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля (пп. 5, 8 Договору). При цьому, Договір не містить строків та (або) термінів отримання автомобіля, не передбачає будь-якої відповідальності Відповідача за невиконання умов Договору та будь-яких гарантій отримання автомобіля, навіть у разі повної сплати його вартості. Проте, Договором передбачено, що у випадку відмови від Договору з позивача утримується вступний внесок, 10% штрафу від суми, що підлягає поверненню, але не менше суми двох чистих внесків, не повертаються адміністративні витрати й страховий внесок, повернення коштів відбувається після ліквідації групи. Позивач протягом всього періоду (з моменту підписання і до останнього платежу) добросовісно виконував всі умови Договору. Всі платежі ним здійснювались вчасно, у повному обсязі, відповідно до умов Договору. Згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Згідно ч. 7 ст. 110 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору недійсним та повернення коштів є законними та підлягають задоволенню частково. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, позивачем документально не підтверджені його судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави сума судового збору у розмірі 781 (сімсот вісімдесят одна) гривня 16 (шістнадцять) копійок. На підставі ст. ст. 3-4, 6, 10-11, 15, 59-60, 88, 109, 118, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial