Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

Позивач, ПАТ «Дніпровськпромбуд» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що гуртожиток для одиноких, розташований за адресою: [ADDRESS], був державною власністю і до 21.10.2011 року знаходився на балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд», що підтверджується довідкою ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 14.11.2011 року № 1-19/9-296 та актом приймання-передачі гуртожитку від 21.10.2011 року. Статус гуртожитку по [ADDRESS] підтверджується листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 16.05.2003 року № 12/10-2402, де чітко зазначено, що вищезазначений гуртожиток є гуртожитком для одиноких. Згідно з п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986, № 208 (надалі - Положення про гуртожитки) плата за користування жилою площею в гуртожитках для одиноких провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Вищезазначений гуртожиток не зареєстрований як сімейний гуртожиток, у мешканців відсутні особисті рахунки у постачальників комунальних послуг, тобто мешканці сплачували за житлово-комунальні послуги безпосередньо балансоутримувачу, вартість яких закладена у вартість ліжко-місця. Згідно наказу ВАТ «Дніпровськпромбуд» № 21 від 29.06.2008 року вартість одного ліжко-місця з 01.07.2008 року складає 250, 00 грн. з ПДВ. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 року № 1548 обласні державні адміністрації повинні встановлювати граничний розмір вартості ліжко-місця. До 02.10.2009 року в Дніпропетровській області не було розрахунку граничного розміру плати за проживання в гуртожитках для одиноких, а за таких обставин тариф ВАТ «Дніпровськпромбуд» відповідав вимогам діючого законодавства. Згідно з розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 02.10.2009 року № Р-521/0/3-09, зареєстрованим в Головному управлінні юстиції у Дніпропетровській області 26.10.2009 р. за № 41/1560, встановлено граничний розмір плати за проживання в гуртожитках у розмірі 194,00 грн. за ліжко-місце за місяць з урахуванням ПДВ. На виконання вищезазначеного розпорядження, наказом ВАТ «Дніпровськпромбуд» № 25 від 29.12.2010 року була встановлена вартість одного ліжко-місця з 01.11.2009 року у розмірі 194,00 грн. з ПДВ у разі займання площі більше ніж 6 кв.м вартість 1 додаткового квадратного метру - 24,19 грн. з ПДВ та зроблено мешканцям гуртожитку відповідний перерахунок. Законність встановлення такого тарифу та відповідних нарахувань підтверджується актами Державної інспекції по цінам в Дніпропетровській області від 02.03.2011 року та 21.04.2011 року. [PERSON] мешкає та зареєстрована в гуртожитку з 26.01.1998 року, разом з нею мешкає чоловік - [PERSON] та донька - [PERSON], [INFO]. Реєстрація місця проживання родини у гуртожитку підтверджується довідкою ПАТ «Дніпровськпромбуд» про склад родини від 21.10.2011 року № 1-19/9-316. Кімната, яку займають відповідачі має площу 18,4 кв.м, таким чином, боржники в період з 01.07.2008 року по 20.10.2011 року включно використовували 3 ліжко-місця, вартість яких складала з 01.07.2008 року до 01.11.2009 року 250, 00 грн. за 1 ліжко-місце в місяць ( 3 х 250,00 грн. = 750, 00 грн.), а з 01.11.2009 року 582,00 грн. за 3 ліжко-місця в місяць + 0,4 кв.м додаткової площі ( 194,00 грн. х 3 ліжко-місця + 0,4 кв.м х 24,19 грн. = 591,66 грн.). Відповідачам всього було нараховано за період з 01.07.2008 р. до 20.10.2011 р. включно - 25 989,90 грн., сплачено боржниками - 7 800,00 грн. Тобто, заборгованість боржника за житлово-комунальні послуги складає 18 189,90 грн. З урахуванням уточнень, позивач просить стягнути у рівних частках з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дніпровськпромбуд» заборгованість з оплати за користування жилою площею в гуртожитку у сумі 18 189,90 гривень та судовий збір у сумі 214,60 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] надала судові письмові заперечення на уточнену позовну заяву ПАТ «Дніпровськпромбуд», в яких, зокрема зазначила, що плата за користування жилою кімнатою [ADDRESS], яка перебувала у відособленому користуванні Відповідачів, відповідно до Примірного положення про гуртожитки, затвердженим постановою Ради міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, знаходилась під державним регулюванням і повинна визначатись за тарифами для населення міста, встановленими виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради для будинків державного та громадського житлового фонду, а не за тарифами самостійно встановленими ВАТ «Дніпровськпромбуд», тобто самостійне встановлення ВАТ «Дніпровськпромбуд» ціни за користування кімнатою, яка знаходилась у користуванні Відповідачів на рівні вартості одного ліжко-місця суперечить нормам абз. 2 п. 38 Примірного положення про гуртожитки, ст. 66 Житлового кодексу України, ЗУ «Про ціни та ціноутворення», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Порядкам формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, таким чином Позивачем не доведена законність самостійного встановлення ВАТ «Дніпровськпромбуд» плати за користування кімнатою, визначеною у позові; Постановою КМУ № 1548 від 25.12.1996 року чітко визначено, що встановлення граничного розміру плати за проживання в гуртожитках для громадян, які займають приміщення, що знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, та не перебувають у сімейних відносинах відносяться до повноважень обласної державної адміністрації; [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не відносились до громадян, які займали у гуртожитку кімнату, яка перебувала у спільному користуванні кількох осіб, не зв'язаних сімейними стосунками, а тому плата за проживання сім'ї Відповідачів у кімнаті [ADDRESS] не повинна була встановлюватись відповідно до розпорядження Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 02.10.2009 року; Позивачем в позовній заяві не обгрунтовані, на якій правовій підставі голова правління ВАТ «Дніпровськпромбуд» взяв на себе повноваження встановлювати для мешканців гуртожитку додаткову плату за проживання зверх граничного розміру такої плати, встановленої Дніпропетровської обласної державною адміністрацією; з документів, наявних у матеріалах справи, вбачається, що державний орган приватизації здійснив управління гуртожитком по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську у спосіб його передачі до комунальної власності, документів, підтверджуючих, що орган державної приватизації закріпив за ПАТ «Дніпровськпромбуд» право господарського відання або право оперативного управління зазначеним гуртожитком Позивачем не надано; розрахунок заборгованості Відповідача [PERSON] за користування жилою площею в гуртожитку є неправильним, оскільки позивачем в ньому не враховано, що [PERSON] за липень 2008 року сплачено 300 грн. (плата за гуртожиток), за листопад 2008 року - 300 грн., за березень 2009 року - 300 грн., за травень 2009 року - 300 грн., за січень та лютий 2010 року -300 грн., за березень 2010 року - 300 та в зв'язку з вищенаведеним Відповідач [PERSON] просить в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дніпровськпромбуд» відмовити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому зсіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на обставини, викладенні в письмових запереченнях, відповідач [PERSON] суду додатково пояснила, що нею у 2005 році було укладено договір найму житла з ДП ВАТ ДПБ «Дніпровськпромбудсервіс», відповідно до якого нею було отримано в строкове платне користування окрему уособлену кімнату площею 18,4 кв.м., проте в силу об'єктивних причини вона не може надати судові оригінал вищезазначеного договору. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, подала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, проти задоволення позову заперечувала. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що будівля гуртожитку, розташована по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, є об'єктом державного житлового фонду, який у процесі приватизації не увійшов до статутного фонду ПАТ «Дніпровськпромбуд», але залишився на балансі позивача (а.с. 6, 7). Пунктом 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитках для одиноких провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Вищезазначений гуртожиток не зареєстрований як сімейний гуртожиток, у мешканців відсутні особисті рахунки у постачальників комунальних послуг, тобто мешканці сплачували за житлово-комунальні послуги безпосередньо балансоутримувачу, вартість яких закладена у вартість ліжко-місце. Згідно наказу ВАТ «Дніпровськпромбуд» № 21 від 29.06.2008 року вартість одного ліжко-місця в гуртожитках для одиноких складає 250 грн. (а.с.11). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 року № 1548 обласні державні адміністрації повинні встановлювати граничний розмір вартості ліжко-місця. До 02.10.2009 року в Дніпропетровській області не було розрахунку граничного розміру за проживання в гуртожитках для одиноких, а за таких обставин тариф ВАТ «Дніпровськпромбуд» відповідав вимогам діючого законодавства. Згідно акту Державної інспекції з контролю за цінами в Дніпропетровській області від 23.02.2009 року та від 02.03.2011 року не було встановлено порушень тарифів на комунальні послуги в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.12-19). Згідно акту Державної інспекції з контролю за цінами в Дніпропетровській області від 21.04.2011 року порушення порядку встановлення та застосування плати за користування ліжко-місцем у гуртожитку по [ADDRESS] не встановлено (а.с.20-22). У відповідності з розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 02.10.2009 року встановлено граничний розмір плати за проживання в гуртожитках в розмірі 194 грн. за ліжко-місце за місяць з урахуванням ПДВ (а.с.107-108). На виконання зазначеного розпорядження, наказом ВАТ «Дніпровськпромбуд» № 25 від 29.12.2010 року була встановлена вартість одного ліжко-місця у розмірі 194 грн. з ПДВ у разі займання площі більш ніж 6 кв.м. вартість 1 додаткового квадратного метру - 24,19 грн. з ПДВ та зроблено мешканцям відповідний перерахунок (а.с. 23). Поняття та основні повноваження балансоутримувача будинку закріплено в ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого балансоутримувачем будинку є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. [PERSON] мешкає та зареєстрована в гуртожитку з 26.01.1998 року, має склад сім'ї: донька - [PERSON], [INFO] та чоловік - [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). Кімната, яку займають відповідачі в гуртожитку по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську має площу 18,4 кв.м, таким чином, боржники в період з 01.07.2008 року по 20.10.2011 року включно використовували 3 ліжко-місця, вартість яких складала з 01.07.2008 року до 01.11.2009 року 250, 00 грн. за 1 ліжко-місце в місяць ( 3 х 250,00 грн. = 750, 00 грн.), а з 01.11.2009 року 582,00 грн. за 3 ліжко-місця в місяць + 0,4 кв.м додаткової площі ( 194,00 грн. х 3 ліжко-місця + 0,4 кв.м х 24,19 грн. = 591,66 грн.). Всього було нараховано за період з 01.07.2008 р. до 20.10.2011 р. включно - 25 989,90 грн., сплачено боржниками - 7 800,00 грн. Тобто, заборгованість боржника за житлово-комунальні послуги складає 18 189,90 грн. (а.с. 78). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на те, що відповідачами надано заяву про застосування позовної давності (а.с.119), суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в межах трирічного строку позовної давності та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2009 року по жовтень 2011 року, що відповідно до розрахунку, наданого позивачем в цій частині складає 10 988,52 грн. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, та беручи до уваги письмові заперечення Відповідача [PERSON] на уточнену позовну заяву ПАТ «Дніпровськпромбуд» та пояснення [PERSON] надані в судовому засіданні, які відповідачем не були належним чином обгрунтовані, в силу чого суд ставиться до них критично, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дніпровськпромбуд» підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд критично відноситься до пояснень відповідачів щодо укладання ними з позивачем договору найму житла на інших умовах оплати, оскільки у судовому засіданні не було представлено жодних доказів на підтвердження укладання цього договору. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 214,60 грн. (а.с. 2), тому з відповідачів на користь позивача також слід стягнути рівними частками судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial