Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про виплату належних сум недоотриманої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 01.07.2000 року її було прийнято на роботу до Кримського академічного руського драматичного театру у якості артистки ТЮГу, 01.03.2007 року її було переведено на посаду артистки вищої категорії драми. Оскільки театр є академічним, то оплата праці нараховувалася їй з врахуванням коефіцієнту «2», що повністю відповідає Постанові Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 року № 109. Однак відповідач без попередньої згоди виборного профспілкового органу зменшив її заробітну плату, застосувавши замість коефіцієнта «2» коефіцієнт «1,6», тобто змінив умови оплати праці, видавши наказ № 7 від 25.01.2011 р. Вказаний наказ у подальшому був скасований рішенням суду. Разом із тим, не зважаючи на скасування цього наказу, починаючи з листопада 2011 року і по теперішній час її заробітна плата нараховується і виплачується відповідно до скасованого судом наказу № 7 від 25.01.2011 року, відповідно до коефіцієнту «1,6». З урахуванням уточнень до позову, просила стягнути з відповідача Республіканської організації «Кримський академічний руський драматичний театр ім. М.Горького» недоотриману заробітну плату згідно з коефіцієнтом «2» за період з 26 жовтня 2011 року по 01 січня 2013 року включно у сумі 13798,60 грн., зобов'язавши здійснити необхідні відрахування до Пенсійного фонду України з недоплачених їй сум заробітної плати, а також зобов'язав його з 26.10.2012 року виплачувати позивачу заробітну плату у відповідності до коефіцієнту «2»; стягнути з Республіканської організації «Кримський академічний руський драматичний театр ім. М.Горького» на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. за спричинені моральні страждання у зв'язку з порушенням її трудових прав. 06 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Директора Республіканської організації «КАРДТ імені Горького» Новікова А.Г., Республіканської організації «Кримський академічний руський драматичний театр ім. М.Горького», треті особи - первинна профспілкова організація працівників РО «КАРДТ імені Горького» ВПС працівників сфери культури та туризму про визнання незаконним та скасування наказу № 192 від 19.10.2012 року у частині змін у сторону погіршення умов оплати праці, стягнення недоотриманої заробітної плати за період з 19.10.2012 року по час постановлення рішення у справі. Позов мотивовано тим, що спірним наказом було зменшено її заробітну плату у період з 01.10.2011 року по 01.10.2012 року, без попередньої згоди виборного профспілкового органу, та без її повідомлення про зміну умов оплати праці у сторону погіршення. Крім того, її навіть не було попереджено про існування спірного наказу, і лише із розрахункових чеків їй стало відомо, що їй систематично виплачують занижену заробітну плату. Звернувшись до керівництва театру з вимогою надати для ознайомлення спірний наказ її профспілкова організація отримала відмову, саме тому вона не мала можливості ознайомитися з цим наказом. Ухвалою суду від 12 листопада 2013 року обидва позови [PERSON] до вищевказаних відповідачів об'єднано в одне провадження (а.с.181). Ухвалою суду від 10 грудня 2013 року до участі у справі у якості співвідповідача у справі залучено [PERSON], яким було видано спірний наказ № 192 від 19.10.2012 року (а.с.188). Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Вважають не пропущеним строк звернення до суду з позовом про скасування наказу № 192 від 19.10.2012 року, оскільки фактично цим наказом порушено норми діючого законодавства про оплату праці, щодо стягнення якої позивач також звернулася з позовними вимогами, строків звернення до суду за якими не існує. До того ж про існування спірного наказу позивач дізналася лише у ході розгляду справи за її позовом про стягнення недоотриманої заробітної плати, проте до теперішнього часу не мала можливості ознайомитися з цим наказом, у зв'язку з чим зверталася до суду з відповідною вимогою про витребування цього наказу від відповідача. Представники відповідачів позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Пояснили, що нарахування заробітної плати позивачу відбувається законно та обґрунтовано. Так, з урахуванням роз'яснень, отриманих з Міністерства культури України щодо застосування Постанови Кабінету Міністрів України № 109 «Про оплату праці працівників закладів культури, яким надано статус академічних», розмір коефіцієнту посадового окладу може змінюватися, але при цьому розмір раніше встановленого посадового окладу не може бути зменшений, і на сьогоднішній день з моменту відновлення позивача [PERSON] на роботі посадовий оклад зменшений не був, а тільки продовжує зростати. Отже, підстав для задоволення позовних вимог немає, в тому числі, що стосуються моральної шкоди, які нічим не обґрунтовані. До того ж, вважали пропущеним строк звернення до суду з позовом про скасування наказу № 192 від 19.10.2012 року, про який позивачу стало відомо ще наприкінці 2012 року, у ході розгляду справи за її позовом про стягнення недоотриманої заробітної плати, копія якого міститься у матеріалах справи, що є окремою підставою для відмови в позові. Представник третьої особи Первинної профспілкової організації працівників Республіканської організації «КАРДТ імені М.Горького» ВПС Працівників сфери культури та туризму просив задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням уточнень до позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач знаходиться в трудових відносинах з Республіканською організацією «Кримський академічний руський драматичний театр ім. М. Горького» з 01.07.2000 року, з 01.03.2007 р. позивача переведено на посаду артиста вищої категорії драми. 06.07.2010 року створено первинну профспілкову організацію РО «КАРДТ ім. М.Горького» ВПС Працівників сфери культури та туризму, позивача [PERSON] обрано членом профкому цієї організації. Наказом генерального директора - художнього керівника РО «КАРД ім. Горького» № 7 від 25.01.2011 року затверджено розміри посадових окладів із додатковим коефіцієнтом підвищення посадових окладів з 01 квітня 2011 року, згідно з яким [PERSON] зменшено коефіцієнт підвищення посадового окладу до 1,6. Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 26 жовтня 2011 року скасовано наказ РО «КАРДТ ім. М.Горького» № 7 від 25.01.2011 року «Про встановлення додаткових окладів робітникам театру із додатковим коефіцієнтом підвищення посадового окладу з 01.04.2011 року» в частині змін умов оплати праці [PERSON] (а.с.16-18). Рішенням Апеляційного суду АР Крим від 25 квітня 2012 року рішення Центрального районного суду м. Сімферополя в частині скасування цього наказу залишено без змін (а.с.19-20). Вказаними рішеннями було встановлено, що наказом № 7 від 25.01.2011 року не було дотримано вимоги, передбачені ст.252 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди профспілкового органу щодо змін оплати праці позивачу. 19.10.2012 року наказом № 192 Республіканська організація «Кримський академічний руський драматичний театр ім. М.Горького» встановила позивачу коефіцієнт підвищення посадового окладу з 01.10.2011 року у розмірі 1,858, з 01.12.2011 року у розмірі 1,743, з 01.01.2012 року у розмірі 1,588, з 01.04.2012 року у розмірі 1,55, з 01.07.2012 року у розмірі 1,54, з 01.09.2012 року у розмірі 1,532, з 01.10.2012 року у розмірі 1,51 (а.с.67-68). Відповідно до цього наказу позивачу був проведений перерахунок виплати заробітної плати з урахуванням встановлених коефіцієнтів посадового окладу (а.с.73). Згідно з ч.2 ст.252 КЗпП України зміна умов оплати праці працівників, які є членами виборних профспілкових органів допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Доказів про те, що наказ № 192 від 19.10.2012 року Республіканської організації «Кримський академічний руський драматичний театр ім. М.Горького» був узгоджений з Первинною профспілковою організацією працівників Республіканської організації «КАРДТ імені М.Горького» ВПС Працівників сфери культури та туризму, членом якого є позивач, суду не надано. Отже даний наказ, яким змінено умови оплати праці позивача, не можна визнати законним. За таких обставин вимоги про виплату належної позивачу заробітної плати, яка фактично була зменшена вищезазначеним наказом, суд також знаходить обґрунтованими. Проте, дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 233 КЗПП України, працівник може звернутися з заявою про розв'язання трудового спору безпосередньо в районний, районний в місті, міський або міськрайонний суд в трьохмісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а по справам про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 4 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових споров» (з наступними змінами), встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску строків, передбачених ст. 233 КЗпП України, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові з цих підстав може бути відмовлено. Встановлено, що з позовом про скасування наказу № 192 від 19.10.2012 року позивач звернулася 06.11.2013 року. При цьому про існування цього наказу позивач дізналася у ході розгляду справи за її позовом про виплату належних сум недоотриманої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, копія якого була витребувана судом у відповідності з ухвалою суду від 04.12.2012 року, якою було задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів (а.с.45), та надана представником відповідача у судовому засіданні 13.12.2012 року (а.с.67). В судовому засіданні позивач та її представник поважних причин пропуску строку не навели, із заявою про поновлення пропущеного строку не зверталися, пояснивши, що фактично цим наказом порушено норми діючого законодавства про оплату праці, щодо стягнення якої позивач звернулася з позовними вимогами, строків звернення до суду за якими не існує. Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом про скасування наказу № 192 від 19.10.2012 року, суд вважає, що встановлений законом 3-х місячний термін на звернення до суду позивачем пропущений без поважних причин, оскільки перешкод для звернення до суду з відповідним позовом не було, поважність пропуску строку позивачем суду не наведено. Суд не може погодитися з доводами позивача та його представника щодо відсутності строків звернення до суду з даним позовом, оскільки спір про скасування наказу, яким змінено умови оплати праці, не є таким, що дає право звернення за захистом своїх прав без обмеження будь-яким строком, у відповідності з положеннями ч.2 ст.233 КЗпП України. Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, і пропуск строку звернення до суду є підставою для відмови в позові, у задоволенні позову про скасування наказу № 192 від 19.10.2012 року, а також про виплату належних позивачу сум недоотриманої заробітної плати, зобов'язання здійснити необхідні відрахування до Пенсійного фонду України з недоплачених їй сум заробітної плати, зобов'язання з 26.10.2012 року виплачувати позивачу заробітну плату у відповідності до коефіцієнту «2», а також про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог щодо скасування вищезазначеного наказу, слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed