Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-13 00:00:00

06.03.2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ „Північний ГЗК» /далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПАТ - 515 174,40 грн. моральної шкоди, у зв'язку нещасним випадком, який стався на виробництві. В обгрунтування вказує, що згідно з нарядом, виданим начальником дільниці Клименком О.В. та прийнятим і опрацьованим старшим механіком Тюхом І.О. в зміну з 08.00 год. до 20.00 год. 17.11.2011 року, він в складі бригади з трьох робітників мав проводити заміну опорних катків на ходовому візку бульдозера «КОМАЦУ», а також ревізію болтових кріплень вилки направляючого колеса для його наступної заміни. О 10.45 год. після закінчення відкручування останнього болта кріплення вилки направляючого колеса, стався розрив стяжного штоку пружини всередині механізму натягування гусеничного полотна, внаслідок чого під дією енергії пружини, яка розпрямилася, відбувся викид направляючого колеса з ходового візка, при цьому була травмована його ліва нога, яка знаходилася в небезпечній зоні вильоту направляючого колеса. Згідно акту №8/ХІ від 17.12.2011 року, нещасний випадок вважається пов'язаним з виробництвом та стався в наслідок дії предметів та деталей, що рухаються. Згідно висновку МСЕК від 31.10.2012 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 15 % . Згідно висновку МСЕК від 12.02.2013 року позивачу при повторному огляді була встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25 %. В наслідок нещасного випадку, порушилися його нормальні життєві зв'язки, можливість допомоги сім'ї, спілкування з оточуючими, він постійно потребує лікування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на позові наполягає. Представник ПАТ за довіреністю Луньов Р.В. позов не визнав, вважає, що нещасний випадок стався не з вини підприємства, а з вини позивача, оскільки [PERSON] стояв на небезпечній відстані та порушив вимоги інструкції з охорони праці. Крім того, позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору відповідно до ст.233 КЗпП України. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом по нещасний випадок від 17.12.2011 року, а.с.6-10, що з позивачем [PERSON], при виконанні ним заміни опорних катків на ходовому візку бульдозера «КОМАЦУ», стався нещасний випадок, в наслідок розриву стяжного штоку пружини всередині механізму натягування гусеничного полотна, який вважається пов'язаним з виробництвом. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 15 %. При повторному огляді, позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25%,а.с.12,30. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту «є» ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Правовідносини регулюються ст.ст.1167,1168 ЦК України, згідно норм яких визнається, що моральна шкода відшкодовується юридичною особою, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Таким чином позивач обґрунтовано вимагає стягнення моральної шкоди з ПАТ, оскільки потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше було встановлено у період з 01.04.2001 року до 31.12.2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. Заперечення відповідача який посилається на правовідносини по страхуванню суд не може визнати обґрунтованими. Крім того в ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань" внесені зміни, та Фонд соціального страхування не несе відповідальність перед потерпілим за завдану моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що 31.10.2012 року позивачу вперше встановлено 15 % втрати професійної працездатності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує наслідки отриманої травми, позивач відчуває постійні болі в нозі, слабкість, утруднення ходи, безсоння. Вказані обставини свідчать про заподіяння позивачу моральних страждань, які позбавляють його нормальних життєвих зв"язків, та потребують додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.6-10,36-45, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 12 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач - 515 174,40 грн. завищеною. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. При частковому задоволенні позову, судовий збір в сумі 114,70 грн., слід стягнути з ПАТ на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, згідно Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.1167, 1168 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial