Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 5/7 частин житлового будинку А-1 разом з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого в [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачами по справі є її мати, три сини та колишній чоловік, шлюб з яким розірвано. [INFO] в с. Лотатники Стрийського району помер її батько [PERSON], який був головою колгоспного двору, до майна якого входив житловий будинок А-1 з господарськими будівлями та спорудами на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20.05.1988 року, розташований в [ADDRESS], інвентаризаційна вартість якого складає 60905 грн. Станом на 15 квітня 1991 року, тобто на час відміни поняття колгоспний двір, в господарстві були зареєстровані та проживали 7 осіб: вона [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON], троє її синів : [PERSON],, [PERSON], [PERSON] та колишній чоловік [PERSON], тобто, кожному з них належить по 1/7 частині майна колишнього колгоспного двору. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2013 року визнано за нею право власності на 1/7 частину житлового будинку А-1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька та самочинно збудований нею житловий будинок Д-2, сарай Ж в [ADDRESS]. Щодо інших 6/7 частин житлового будинку А-1, майна колишнього колгоспного двору, питання власності не вирішено. ЇЇ мама та три сини не заперечують проти визнання за нею права власності, відмовилися від належних їм часток у майні колишнього колгоспного двору. Лише колишній чоловік претендує на свою 1/7 частину. Тому вона звертається до суду з позовом про визнання за нею права власності на 5/7 частин житлового будинку А-1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають, просять їх задовольнити, не заперечують проти визнання права власності за позивачкою на 5/7 частин спірного житлового будинку, оскільки відмовляються від належних їм часток у майні колишнього колгоспного двору. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, тому суд розглянув справу за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи - Стрілківської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до ст. 11, ч. 2 ст. 31, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК України в редакції 1963 року. А оскільки в даній справі йдеться про колгоспний тип двору, то, на думку суду, слід керуватися статтями цього ж Кодексу, які регламентували правовідносини в колгоспному дворі до 16 грудня 1993 року і які були виключені з цього кодексу у зв'язку з введенням в дію Закону України «Про власність». Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є житловий будинок А-1 по [ADDRESS] та станом на 15 квітня 1991 року, з часу введення в дію Закону України «Про власність», будинковолодіння належало до майна суспільної групи господарства - колгоспний двір, що стверджується: свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 20.05.1988 року, виданого виконкомом Стрийської районної ради народних депутатів, відповідно до якого право власності на вказане будинковолодіння зареєстровано за колгоспним двором, головою якого був [PERSON] /а.с. 12/, членами якого були : дружина [PERSON], донька (позивачка) [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що стверджується витягом з погосподарської книги с. Лотатники /а.с. 20/. Таким чином, є всі підстави вважати, що кожному з них належить по 1/7 частині майна колгоспного двору. В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] належав до майна суспільної групи господарства - колгоспний двір. Колгоспним двором вважалось сімейно-трудове об'єднання громадян, які сумісно ведуть господарство, і більшість з них обов'язково отримує основний дохід в колгоспі, працюючи в такому в якості його членів. Відповідно до ст.120 ЦК України 1963 року майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження цим майном здійснюється зі згоди всіх членів двору. Відповідно до п., п. а, б ст. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 22.12.1995 року ''Про судову практику в справах за позовами про захист права власності'' (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) положення ст., ст. 17, 18 Закону ''Про власність'' щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введенню в дію цього Закону з 15 квітня 1991 року. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : право власності на майно, яке належало до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні, а згідно зі ст. 126 ЦК УРСР такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включаються час перебування на дійсній військовій строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. За змістом ч. 2 ст. 123 ЦК 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок [ADDRESS] належав до суспільної групи - колгоспний двір, станом на 1991 рік головою колгоспного двору був [PERSON], а тому він був власником цього житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації смертей 29.03.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 9 /а.с. 7/. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2013 року за позивачкою визнано право власності на 1/7 частину житлового будинку, позначеного в технічному паспорті, що виданий 07.06.2012 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, ''А-1'' з відповідною частиною належних до нього господарських будівель і споруд, який розташований за адресою : [ADDRESS] /а.с. 21-23/. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] - діти позивачки та відповідачка [PERSON] - мати позивачки від своїх часток у майні колгоспного двору відмовляються на користь позивачки [PERSON] Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивачки, претендують інші особи, в суді не встановлено, оскільки за відповідачем [PERSON] залишається право на 1/7 частину майна колгоспного двору - житлового будинку ''А-1'' з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS]. З огляду на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] - діти позивачки та відповідачка [PERSON] - мати позивачки від своїх часток у майні колгоспного двору відмовляються на користь позивачки [PERSON], не оспорюють її право на 5/7 частин спірного житлового будинку, відповідачі, окрім [PERSON], позовні вимоги визнали, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за останньою права власності на 5/7 частин житлового будинку, позначеного в технічному паспорті, що виданий 07.06.2012 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, ''А-1'' з відповідною частиною належних до нього господарських будівель і споруд, який розташований за адресою : [ADDRESS].

Outcome: approved