Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

У липня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду до [PERSON] з позовною заявою в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментним договором у розмірі 197000,00 грн. (сто дев'яносто сім тисяч грн..00коп). В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2006 року по 11 лютого 2009 року, коли шлюб було розірвано. Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої відповідач записаний як батько. У зв'язку з тим, що у сторін сімейні відносини не склалися сторони розірвали шлюб, а дитина залишилась мешкати разом з позивачкою. За ради інтересів дитини та на підставі діючого законодавства сторонами було укладено договір 16 січня 2009 року про сплату аліментів на дитину, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 67. Умовами даного договору передбачено, що сторони встановили розмір, строки та порядок виплат аліментів на утримання дитини, малолітньої доньки [PERSON], по досягненню нею повноліття або, в разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, - до його закінчення. Відповідач надає позивачу утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює інші виплати встановлені договором. Аліменти сплачуються платником щомісячно у виді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю встановлений у розмірі 10 000 гривень (десяти тисяч) 00 копійок. Відповідач зобов'язався сплачувати аліменти у визначеній сумі не пізніше 15 числа поточного місяця шляхом банківського перерахування на поточний рахунок Одержувача [NUMBER] в ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», МФО банку 380805. Відповідач зобов'язувався брати участь у додаткових витратах на дитину, що можуть бути викликані особливими обставинами. Виплати аліментів починаються з 1 лютого 2009 року та інші умови договору. Однак відповідач не виконував умов договору у повному обсязі, тому у 2011 році позивач була змушена звертатися до суду з позовом про стягнення заборгованості за аліментним договором. 20 квітня 2012 р. Заводським районним судом м. Дніпродзержинська було проголошено рішення про стягнення з відповідача на її користь заборгованість за аліментним договором від 16.01.2009 р. на утримання малолітньої дитини [PERSON] в період з лютого 2009 р. по листопад 2011 р. у сумі 225 000 гривень. Дане рішення набрало законної сили 17 липня 2012 р., після того як пройшов розгляд апеляційної скарги відповідача, та було видано виконавчий лист. Не зважаючи на наявність рішення та виконавчого листа, відповідач намагається уникнути від зобов'язання виплатити заборгованість за аліментним договором та до теперішнього часу з нього не стягнуто жодної грошової суми. Окрім того він продовжує ухилятися від виплат аліментів на утримання дитини за договором, сила якого діє до теперішнього часу. Тому позивач змушена звертатися до суду з цим позовом за захистом інтересів малолітньої доньки [PERSON]. В період з грудня 2011 року по 10 липня 2013 рік відповідно до виписки по рахунку відповідач здійснив двічі сплату аліментів по договору, 24.01.2013 відповідач здійснив плату у сумі 2 000 грн., 18.04.2013 р. відповідач здійснив плату у сумі 1 000 грн. Таким чином з грудня 2011 р. по липень 2013 р. відповідач мав сплатити 200 000 гривень однак по факту сплачено лише 3 000 гривень. Тобто загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, який діє в інтересах малолітньої дитини, за договором про сплату аліментів на дитину від 16.01.2009 року складає 197 000 (сто дев'яносто сім тисяч) гривень, які вона наполягає на стягненні з відповідача. Позивач в судове засідання з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі та не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідача при заочному розгляду справи та без застосування технічних засобів. Відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, про що свідчить повідомлення про вручення відповідачу особисто виклику до суду 06.11.2013р., де стоїть його власноручний підпис, та власноручний підпис на довідковому листі до матеріалів справи, який він залишив отримавши виклик до суду на судове засідання на 18 листопада 2013 рік і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача та його представника, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України Судом досліджені докази по справі: - досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні; Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2006, року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] де в графі мати записано позивача а в графі батько відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, сторони розірвали шлюб 11 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторонами було укладено договір 16 січня 2009 року про сплату аліментів на дитину, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 67. Умовами даного договору передбачено, що сторони встановили розмір, строки та порядок виплат аліментів на утримання дитини, малолітньої доньки [PERSON], по досягненню нею повноліття або, в разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, - до його закінчення. Відповідач надає позивачу утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює інші виплати встановлені договором. Аліменти сплачуються платником щомісячно у виді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю встановлений у розмірі 10 000 гривень (десяти тисяч) 00 копійок. Відповідач зобов'язався сплачувати аліменти у визначеній сумі не пізніше 15 числа поточного місяця шляхом банківського перерахування на поточний рахунок Одержувача [NUMBER] в ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», МФО банку 380805. Відповідач зобов'язувався брати участь у додаткових витратах на дитину, що можуть бути викликані особливими обставинами. Виплати аліментів починаються з 1 лютого 2009 року та інші умови договору. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконував умови договору і в наслідок чого в період з лютого 2009 р. по листопад 2011 р. утворилась заборгованість у розмірі 225000,00 гривень, яку було стягнуто з відповідача на користь позивача на підставі рішення Заводським районним судом м. Дніпродзержинська від 16.01.2009 р., рішення набрало законної сили 17 липня 2012 р., після апеляційного оскарження відповідачем, та в наслідок чого було видано виконавчий лист. Судом встановлено, що не зважаючи на наявність рішення та виконавчого листа, відповідач не виплачує заборгованість за аліментним договором та до теперішнього часу з нього не стягнуто жодної грошової суми. Також судом встановлено, що відповідач і у подальшому ухиляється від виплат аліментів на утримання дитини за діючим договором, в наслідок чого в період часу з грудня 2011 року по 10 липня 2013 рік відповідно до виписки по рахунку, відповідач здійснив двічі сплату аліментів по договору, 24.01.2013р. сплатив 2000,00 грн. та 18.04.2013 р. сплатив 1000,00 грн. Таким чином з урахуванням цих виплат загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, яка діє в інтересах малолітньої дитини, за договором про сплату аліментів на дитину від 16.01.2009 року складає 197000,00 грн. (сто дев'яносто сім тисяч) гривень. В судовому засіданні достовірно встановлено, що матеріальним забезпеченням неповнолітньої дитини займається позивачка, яка її повністю утримує. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч.3 ст. 194 Сімейного Кодексу України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.4 ст. 194 Сімейного Кодексу України Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. При цьому, суд бере до уваги положення ст. 197 СК України, яка регламентує підстави та обставини за якими суд може повністю або частково звільнити боржника від сплати заборгованості по аліментам, проте, відповідачем не були зазначені такі підстави та обставини. У відповідність до ст.16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідність до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідність до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. У відповідність до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. У відповідність до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідність до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідність до ст.66 ЦПК України, висновок уповноваженої особи - докладний опис проведених досліджень, зроблені у результаті цих висновків та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом є доказом, який підтверджує обставини по справі. Суд вважає доведеним наявність заборгованості відповідача перед позивачем в період часу з грудня 2011 року по 10 липня 2013 рік на утримання малолітньої дитини, за договором про сплату аліментів на дитину від 16.01.2009 року у розмірі 197000,00 грн. (сто дев'яносто сім тисяч гривень 00коп.). Стосовно судових витрат, до яких відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України відносяться розмір судового збору та витрати на правову допомогу, у відповідність до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки про подачі позову позивача було звільнено від сплати судового збору, судовій збір має бути стягнений з відповідача на користь держави у розмірі 1997,00 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто сім гривень 00 копійок).

Outcome: approved