Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Представник відповідача - виконкому Плавнівської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії довідок сільради про склад сім'ї за спірною адресою на дату смерті [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія державного акту на право власності на земельну ділянку, оформленого на ім'я [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку із надвірними спорудами по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] від 03.12.2009р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON] та [PERSON]; копія витягу з рішення сесії Плавнівської сільради від 17.02.1994р. про передачу [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки під забудову; копії інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 25.09.2012р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія заяви [PERSON] від 22.08.2012р. про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь позивача у справі; копія заяви позивача від 21.08.2012р. про прийняття ним спадщини після смерті матері; копія заповіту від 10.10.2006р. на ім'я [PERSON] та [PERSON]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.09.2013р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір'ю позивача відповідно. За життя батькам позивача належав житловий будинок (із надвірними спорудами) [ADDRESS] - кожному по ? частині нерухомості. Факт належності будинку [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією технічного паспорту на будинок на їхнє ім'я. Крім того, відповідно до витягу з рішення сесії Плавнівської сільської ради від 17.02.1994р. за № 60 було прийнято рішення про передачу [PERSON] безоплатно земельної ділянки під забудову за спірною адресою. [INFO] [PERSON] помер. За життя він належним йому майном не розпорядився, заповіту не залишив. На дату смерті батька позивача разом із ним мешкала тільки дружина - [PERSON], яка, як спадкоємиця першої черги, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963р. (що діяв на той час) прийняла спадщину на належне чоловіку майно (1/2 частину житлового будинку) фактично, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Ніхто з інших спадкоємців на майно [PERSON] не претендував, його не прийняв. [PERSON] у 2006р. отримала свідоцтво на право власності на належну їй ? частину житлового будинку, у 2009р. зареєструвала право власності на неї (отримавши Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно), у 2010р. - оформила державний акт на виділену земельну ділянку під забудову спірного житлового будинку. Матір позивача зверталася до відповідних органів з приводу належного оформлення іншої ? частини житлового будинку, що залишилася після смерті її чоловіка, однак, це виявилося неможливим, оскільки за життя [PERSON] не оформив своє право власності на нерухомість у передбаченому законом порядку, було рекомендовано звернутися до суду. [INFO] [PERSON] померла. На випадок смерті вона розпорядилася належним їй майном, 10.10.2006р. залишила на ім'я [PERSON] (позивача) та [PERSON] (брата позивача) заповіт. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене нерухоме майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, брат позивача - [PERSON] - із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь позивача. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок ([PERSON] за своє життя так і не встигла звернутися до суду за визнанням права власності на ? частину житлового будинку, щодо якої вона прийняла спадщину, та оформити право власності на цю частину нерухомості із реєстрацією у передбаченому законом порядку), про що 26.09.2013р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті батьків позивача це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] мешкала сама. Це підтверджується довідкою Плавнівської сільради від 04.09.2013р. 10.10.2006р. [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON] та [PERSON] Після смерті матері позивач у передбачений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, його брат від прийняття спадщини відмовився на його користь. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] та належала їй і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець від неї відмовився. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено в судовому засіданні та виходить з наданих суду доказів, на момент смерті [PERSON] їй належала ? частина житлового будинку із надвірними спорами, розташованого по [ADDRESS] (згідно свідоцтва про право власності на її ім'я), та інша ? частина цього ж житлового будинку, успадкована від чоловіка [PERSON] на підставі п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963р., що діяв на той час. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже він вже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса та стосовно фактичного управління та володіння спадковим майном після смерті матері (догляд за будинком, сплата витрат по його утриманню, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки [PERSON] за її життя не було оформлено правовстановлюючий документ на успадковану нею іншу ? частину житлового будинку, у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved