Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В вересні 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON], третя особа КП Бориспільського районного підприємства теплових мереж «Райтепломережа» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло № 589 від 23.11.2007 року виданого на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час судового розгляду позивачем було збільшено позовні вимоги, в частині визнання недійсним розпорядження органу приватизації № 589 від 23.11.2007 року на підставі якого було видано оскаржуване свідоцтво про право власності на житло Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що 20 грудня 2005 року рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району №559 від 20.12.2005 року їхній матері - [PERSON] в додаток до займаної приватизованої квартири в [ADDRESS], як багатодітній матері з сім'єю у складі 8 чоловік, було надано трикімнатну квартиру в [ADDRESS]. В ордері на квартиру були записані всі члени сім'ї, а саме: [PERSON] (уповноважений власник), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син) , [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука), [PERSON] (син), [PERSON] (син). Позивачі вказують що з 12.01.2006 року зареєстрували своє місце проживання та постійно проживають в квартирі за адресою [ADDRESS]., а тому мають право брати участь у її приватизації та отримання їхньої згоди на такі дії є обов'язковим. Вважають, що відповідачем [PERSON] при приватизації даної квартири на своє ім'я та ім'я дочки [PERSON] було порушено їхні права на приватизацію займаного житла та не дотримано встановленого порядку приватизації, а тому оскаржувані свідоцтво № 589 про право власності на житло від 23 листопада 2007 року та розпорядження органу приватизації № 589 від 23 листопада 2007 року повинні бути визнані недійсними. Крім того, позивачі стверджували , що про порушення свого права вони дізнались отримавши 26 березня 2013 року відповідь від Великоолександрівської сільської ради, про неможливість винесення рішення виконавчим комітетом сільської ради, щодо надання дозволу на приватизацію квартири, яка знаходиться в [ADDRESS], у зв'язку з тим, що право власності на вищевказану квартиру вже зареєстровано на [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надав до суду клопотання в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та просив слухати справу за його відсутності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з огляду на їх необґрунтованість та пропущення співпозивачами строку позовної давності. Вказувала, що приватизація квартири відбулася близько шести років тому, в зв'язку з чим просила застосувати до даних правовідносин термін загальної позовної давності з моменту приватизації. Також представник відповідача свої заперечення проти позову обґрунтовувала тим, що в період з 2006 року по 2011 рік співпозивачі постійно проживали спільно із співвідповідачами у спірній квартирі. Зазначала, що про дані обставини свідчить також наявне у матеріалах справи рішення Бориспільського міськрайонного суду № 2/359/229/2013 від 16 квітня 2013 року за позовом [PERSON] (вітчима співпозивачів) до співвідповідачів про визнання недійсним свідоцтва № 589 про право власності на житло від 23 листопада 2007 року згідно якого у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі у зв'язку з пропущенням строку позовної давності.(а.с. 87, 88). Крім того посилалась на те, що співпозивачами вже використане своє право на здійснення приватизації державного житлового фонду, при приватизації іншої квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. та звертала увагу суду на наявну в матеріалах справи довідку органу приватизації про склад осіб, які беруть участь у приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] в якій зазначено лише [PERSON] та [PERSON], (а.с. 57), що на її думку свідчить про відсутність права у [PERSON] то [PERSON] на участь у її приватизації. [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] позицію представника [PERSON] підтримала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник КП БРПТМ «Райтепломережа» в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне: Відповідно до абз. 1 ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно абз. 1 ст. 3 вказаного закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Згідно з даним законом, приватизація державного житлового фонду згідно відбувається шляхом використання всіма громадянами України приватизаційних житлових чеків. (ст. 4). Судом встановлено, що 16 лютого 1996 року співпозивачами [PERSON] та [PERSON] разом із іншими 3 (трьома) членами сім'ї було приватизовано квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 53,3 кв. м. (а. с. 10, 11, 12). Таким чином, кожним із них було використано право на безоплатну приватизацію квартири у розрахунку 10,66 кв. м. на особу. В зв'язку з цим, виходячи з розміру недостатньої площі на ім'я співпозивачів було видано житлові чеки - приватизаційні платіжні доручення (а. с. 13, 14 ). В зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] при приватизації квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] не було в повній мірі використано право на безоплатну приватизацію. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 20 грудня 2005 року Рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району №559 від 20.12.2005 року [PERSON] (матері співпозивачів) в додаток до займаної приватизованої квартири в [ADDRESS], було надано трикімнатну квартиру в [ADDRESS] (а.с. 15) та надано ордер Виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради 23 грудня 2005 року на сім'ю у складі 8 чоловік, зокрема на ім'я (а. с. 23 ). 23.11.2007 року на ім'я відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних долях було видано оскаржуване Свідоцтво № 589 про право власності на житло від 23 листопада 2007 року (а. с. 20) та Розпорядження органу приватизації № 589 від 23 листопада 2007 року (а. с. 58 ). Згідно довідки Великоолександрівської сільської ради та відміток у паспортах громадянина України з 12.01.2006 року та на час здійснення приватизації, у квартирі за адресою [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с.6, 7, 24, 26 ). Ст. 65-1 Житлового Кодексу Української РСР, передбачено, що наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Відповідно до п.5 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р № 56 (чинного на час здійснення приватизації), згідно з яким передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. При здійснені приватизації квартирири за адресою: [ADDRESS].не було отримано необхідної письмової згоди співпозивачів [PERSON] та [PERSON] на її приватизацію. Дана обставина відповідачами не спростована та доказів на її спростування суду не надано. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином суд приходить до переконання, що співпозивачів [PERSON] та [PERSON] протиправно позбавлено права на приватизацію оспорюваної квартири та вважає за необхідне визнати недійсними оскаржуване Свідоцтво № 589 про право власності на житло від 23 листопада 2007 року видане Комунальним підприємством Бориспільської районної ради «Житлово-комунальний комбінат» та Розпорядження органу приватизації № 589 від 23 листопада 2007 року видане Комунальним підприємством Бориспільської районної ради «Житлово-комунальний комбінат». Судом встановлено, що про порушення свого права на приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] співпозивачам [PERSON] та [PERSON] стало відомо лише згідно листа від 26 березня 2013 року Великоолександрівської сільської ради.(а.с. 16, 17). Під час судового розгляду відповідачами не було доведено того, що позивачі проживаючи спільно з ними в оспорюваній квартирі знали, що вона була приватизована без їхньої участі з 23 листопада 2007 року. Ті обставини, що про приватизацію квартири відомо близьким родичам співпозивачів не є підтвердженням припущення стосовно часу з якого позивачі могли довідатись про порушення свого права та не можуть бути покладені в основу судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved