Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], та [PERSON], третя особа Одеська міська рада, про виділ в натурі 7/50 частин житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою. В ході розгляду справи до участі було залучено правонаступників відповідачів [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] та [PERSON] відповідно. Після остаточного уточнення заявлених вимог позивач [PERSON] просив встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою, розташованою по вул.Ломоносова №58 в м.Одесі, що знаходиться у його фактичному користуванні, усунути перешкоди в користуванні ділянкою шляхом заборони відповідачам перешкоджати йому у користуванні і володінні, зобов’язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] улаштувати хвіртку в їх металевих воротах з боку його будівлі під літ. «б1» за їх рахунок розмірами - висотою 2м, а шириною 0,8 м для безперешкодного проходу через земельну ділянку, що знаходиться у їх фактичному користуванні, до його земельної ділянки (двору ІІ) та обслуговування і ремонту його будинку, зобов’язати відповідача [PERSON] знести хвіртку за власний рахунок, улаштовану на його земельній ділянці між будинками під літ. «А» і літ. «Б», заборонити відповідачам чинити перешкоди у приватизації і отриманні державного акту його частини земельної ділянки, припинити спільне користування ділянкою та виділити в натурі земельну ділянку, яка знаходиться в його фактичному користуванні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок під літ. «А» збудований на межі ділянок без відповідного відступу від межі. Відступ від нього був зроблений позивачем за рахунок його ділянки, яка знаходилася в користуванні попередніх власників 7/50 частин, а потім і в його користуванні на підставі рішення суду від 27 червня 1960 року, вказана частина ділянки залишилася за його будинком, до якої він не має доступу через зазначену забудову його будинку та через те, що відповідач [PERSON] встановив між будинками металеву хвіртку та закрив її на замок, ключі від якої йому не надав. При існуючій забудові в нього не має доступу до задньої стіни будинку для її обслуговування з боку ж його двору «ІІ» та задньої стіни прибудови «б1» з боку подвір’я [PERSON] та [PERSON], що також не відповідає будівельним нормам, тому для можливості здійснення проходу необхідно встановити сервітут. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також порушують його права на приватизацію земельної ділянки, чим порушують його законні права. В судовому засіданні позивач та його адвокат повністю підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Адвокат відповідача [PERSON] - [PERSON] та сам відповідач під час явки в засіданнях, повністю заперечували проти позовних вимог, вважають їх безпідставними, при цьому посилалися на те, що раніше вже між попередніми власниками встановлювався порядок користування земельною ділянкою, на теперішній час позивач самовільно зайняв частину ділянки, яку від дороги забудував будівлями. Оскільки власником ділянки є територіальна громада вони до само захопленої ділянки взагалі не мають відношення. Без погодження з ними позивач провів реконструкцію свого будинку, забудував усю ділянку, сам позивач там не проживає, тому взагалі не бачать необхідності у наданні постійного доступу. Для отримання дозволу на приватизацію [PERSON] до них не звертався, тому виходячи із того, що взагалі від них це питання не залежить вказували на те, що вимога до них є безпідставною. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову та зазначила, що вона не перешкоджала у доступі позивачу до двору ІІ, однак вона не згодна щоб її зобов’язували вставляти в воротях, які встановлював ще її батько, хвіртку, так як вже давно був визначений порядок користування ділянкою і не виникало ніяких претензій у сусідів, однак позивач здійснив самовільну забудову на всій ділянці, та ще зайняв ділянку яка йому не виділялася, і до якої вона взагалі не має відношення. Відповідач [PERSON] в засідання не з’явився, в матеріалах справи є його заява, в якій він просив, слухати справу в його відсутності, претензій до позивача не має (т.1 а.с. 60). Представник третьої особи в засідання не з’явився і з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з договором дарування від 01.10.2003р. [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 7/50 частин домоволодіння № 58 по вул. Ломоносова в м. Одесі. При цьому в користування [PERSON] переходив житловий будинок літ. „Б”, житловою площею 17, 4 кв.м., літня кухня літ. „Д”, вбиральня літ. „И”, ІІ –мостіння, № 3-7- огородження, а площа земельної ділянки, на якій знаходилося домоволодіння, складала 455 кв.м (т.2 а.с.72). З матеріалів справи встановлено, що згідно договору дарування від 25.09.1980р. [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 27/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою м. Одеса, вул. Ломоносова № 58. [PERSON] померла 21.02.2009 р., актовий запис № 1173 від 23.02.2009р., зареєстрований Першим Приморським відділом РАЦС м. Одеси. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2010р. [PERSON] отримав спадщину після померлої [PERSON], у вигляді 27/100 частин домоволодіння № 58 по вул. Ломоносова в м. Одесі. Право власності на 27/100 частин домоволодіння № 58 по вул. Ломоносова в м.Одесі зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину КП „ОМБТІ та РОН” 04.11.2010р. [PERSON] провів реконструкцію своєї частини житлового будинку шляхом добудови до житлового будинку літ. „Б” приміщень літ. „б”, „б1”. Вищевказана реконструкція була зроблена позивачем у зв’язку з погіршенням технічного стану житлового будинку літ. „Б”, проводилась декілька разів, що підтверджується матеріали справи. Так в 2003р. [PERSON] зробив реконструкцію в результаті якої стіна приміщень літ. „Бж” примикала до літ. „А”, якої користувалась [PERSON] Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07.07.2005р. було зобов’язано [PERSON] знести стіну прибудови, що примикає до жилої кімнати літ. „2-2” та кухні літ. „2-5” до будинку літ. „літ. А” по вул. Ломоносова № 58, що належать [PERSON], а на теперішній час [PERSON]. Виконуючи рішення суду [PERSON] зніс вищевказану стіну, та змістив в сторону житлового будинку літ. „Б”. Згідно з висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 3/1503 від 10.07.2006р. прибудови до житлового будинку за адресою м. Одеса, вул. Ломоносова, 58 відповідають вимогам санітарно законодавства і може здійснювати експлуатацію прибудов літ. „б”, „б-1”. Відповідно до листа Управління інженерного захисту території міста та розвиту узбережжя № 577 від 18.07.2006р. було узгодження питання щодо введення в експлуатацію прибудов „б”, „б-1” до житлового будинку літ. „Б” по вул. Ломоносова № 58 в м. Одесі. [PERSON] управління МНС України в Одеській області № 14-959 від 06.07.2006р. було узгоджено прийняття в експлуатацію прибудов „б”, „б-1” до житлового будинку літ. „Б” по вул. Ломоносова № 58 в м. Одесі. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 2.10.2012 р. було відмовлено в позові [PERSON] про знесення вказаних прибудов. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами ч.1 ст.92 та п.а ч.1 ст.95 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою – це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, а землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки. Виходячи з норм п. в) ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України, в редакції яка діяла на час придбання позивачем частини будинку, яка передбачала, що співвласники житлового будинку мають право набути земельну ділянку, на якій він розташований, у спільну сумісну власність (без визначення часток кожного з них), а згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України було визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Як видно з рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих №128 від 6 лютого 1955 року за вказаною адресою було закріплено земельну ділянку площею 445 кв.м. (т.1а.с.164-165). Пленум Верховного Суду України в пп.ґ) п.18 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. N 7 роз’яснив, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. Із матеріалів справи вбачається, що порядок користування спірною земельною ділянкою вже був встановлений рішенням народного суду другої ділянки Ленінського району м.Одеси від 27 червня 1960 року та ухвалою народного суду другої ділянки Ленінського району м.Одеси від 18 березня 1959 року (т.1 а.с.167-168,176). Відповідно до висновку №4540 від 20 вересня 2013 року складеного експертом ОНДІСЕ в фактичному користуванні співвласників будинку знаходиться 504 кв.м, де у [PERSON]- ізольована ділянка площею 194 кв.м, [PERSON] 83 кв.м, в тому числі площею 62,75 м в особистому користування зайнятий під належними будовами, 20,25 кв.м доля в дворі загального користування з співвласником [PERSON], у [PERSON] – площею 95 кв.м, в тому числі площа 74,75 м в особистому користуванні зайнята під належними будовами, 20,25 кв.м доля в дворі загального користування з співвласником [PERSON], у [PERSON] ізольована ділянка площею 132 кв.м з розташованими на ній будівлями включно палісадник між прибудовою під літ. «б1» і тротуаром, а також двір ІІ між будинками літ. «А» та літ. «Б». З висновку також вбачається, що проведена позивачем забудова здійснена в межах виділеної в користування попереднім власникам. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад;б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Отже, враховуючи те, що вже порядок користування земельною ділянкою був встановлений рішенням суду, а на самовільно зайняту ділянку позивач від територіальної громади в особі Одеської міської ради дозвіл на право користування не отримував, тому вимоги в частині встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою фактичною площею 132 кв.м та виділення цієї частини ділянки в натурі не підлягають задоволенню. Із наявної в матеріалах справи технічної документації та експертиз, які проводилася в під час розгляду інших справ, які є по даній справі письмовим доказом, видно, що попередні власники 7/50 частин будинку користувалися безперешкодно повністю двором ІІ, але після проведеної позивачем забудови він сам обмежив собі доступ до двору ІІ, частина якого залишилася за будинком під літ. «Б», будівництво прибудови літ. «б1» здійснено в межах саме тієї ділянки, порядок користування якою вже закріплювався. З огляду на вказане суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про улаштування хвіртки в їх металевих воротах з боку його будівлі під літ. «б1» за їх рахунок розмірами висотою 2м, а шириною 0,8 м для безперешкодного проходу через земельну ділянку, що знаходиться у їх фактичному користуванні, до його земельної ділянки (двору ІІ) та обслуговування і ремонту його будинку є безпідставною, оскільки його прав вони не порушили. Разом з тим, приймаючи до уваги рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 02.10.2012 р. яким було відмовлено [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про знесення самовільної будови під літ. «б1», її наявністю на теперішній час, а також наявність конфліктних неприязних відносин, суд приходить до висновку про необхідність зобов’язати [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в користуванні земельною ділянкою (двір ІІ) між будинками літ. «А» та літ. «Б», та зобов’язати [PERSON] знести хвіртку за його рахунок. З огляду на встановлені судом обставини та приймаючи до уваги вимоги ст.118 ЗК України, якою передбачено порядок безоплатної приватизації земельної ділянки, суд приходить до висновку, що позивач не довів порушення його права на приватизацію ділянки з боку відповідачів. Крім того, враховуючи вимоги ст.ст.79,86,88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] судові витрати понесені позивачем, а саме судовий збір у розмірі 110 грн. та витрати на проведення експертного дослідження пропорційно до задоволених вимог у розмірі 200 грн. в рівних частинах.

Outcome: partial