overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] 14.12.2001 року Відділом РАГС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області. Позивач посилається на те, що вони з відповідачем сумісне господарство не ведуть, шлюбні стосунки фактично припинили, ні він, ні вона не бажають поновлення сім'ї, з причини психологічної несумісності та різних поглядів на спільне життя, у звязку з чим подальше збереження шлюбу неможливо. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який постійно мешкає з нею і знаходиться на її утриманні. Суперечки стосовно спільного майна подружжя не має. Позивач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення повісток з повідомленням. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за такими обставинами: згідно з ч.1 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сімя фактично розпалася, шлюбні стосунки фактично припинили, між подружжям було втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Позивач не бажає збереження сімї, їх подальше сумісне життя не можливо у звязку з психологічною несумісністю, тобто збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Таким чином, під час розгляду справи судом було встановлено, що сімя фактично розпалася, сторони примиритися не бажають, і подальше сумісне життя, і збереження шлюбу заперечує інтересам сторін. Суперечки стосовно спільного майна подружжя не має. Після розірвання шлюбу син [PERSON], [INFO], залишається проживати з позивачем. У звязку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що 26.08.2005 року вона одружилася з відповідачем. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося з причин розбіжності характерів, та втрати почуття любові і поваги один до одного. Шлюбні та сімейні відносини між ними припинені. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає і в добровільному порядку надавати відмовляється, тому позивач була вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення повісток з повідомленням. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 010537 26.08.2005 року шлюб між сторонами було зареєстровано у відділку РАЦС Сєвєродонецького МУЮ. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 251037 у позивача народився син [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 086474 у позивача народилася дочка [PERSON], [INFO]. Батьком дітей в свідоцтвах про народження записано відповідача [PERSON]. В цей час діти проживають з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України «батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». На підставі ст.181 Сімейного кодексу України «За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі». Відповідно до ст.79 СК України «аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви». На підставі ст.80 Сімейного кодексу України «аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі». Таким чином, задоволення пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому на підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню. Згідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Оскільки позивача звільнено від оплати судових витрат по справі при зверненні до суду у відповідності до вимог ст.88 ЦПК судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між ними 11 червня 2005 року в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 11 червня 2005 року, від якого мають двох дітей сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З початку 2013 року не знаходять з чоловіком спільної мови в питаннях повсякденного життя, не ведуть спільного господарства, чоловік вчиняє безпідставні сварки, тому подальше спільне життя та збереження сімї є неможливим. З цих підстав змушена звернутися до суду з позовом. Сторони у судове засідання не зявилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивач позов підтримала, відповідач позов визнав (а.с.15-16). Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 11 червня 2005 року уклали шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ, актовий запис № 518, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 002503 від 11 червня 2005 року (а.с.4). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 139775 від 13 липня 2011 року виданим Ленінським відділом РАЦС Полтваського МУЮ, та сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-КЕ № 017350 від 23 листопада 2005 року видане Ленінським відділом РАЦС Полтваського МУЮ (а.с.5-6). Сторони шлюбних стосунків не підтримують з початку 2013 року, сімю зберегти не бажають. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, де зазначає, що між ним та [PERSON] 13.02.2011 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Куліша, 26 в смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області. [PERSON], отримавши кошти за продаж вищевказаного будинку, запевнив його у подальшому посвідченні договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі, проте на неодноразові звернення ухилявся від нотаріального посвідчення. В теперішній час йому стало відомо, що [PERSON] 20.02.2012 року склав заповіт, у якому заповідав житловий будинок своїй дочці [PERSON] У 2012 році [PERSON] помер. Разом з тим позивачу стало відомо, що діюче законодавство передбачає обов?язкове посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Проте через смерть [PERSON] здійснити нотаріальне посвідчення договору не можливо. [PERSON] спадкове майно на своє імя не оформила. Просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Куліша, 26 в смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області, дійсним та право власності на нього. Позивач у судове засідання не зявився, подавши письмову заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи в його відсутність. Відповідачка у судове засідання не зявилася, подавши письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи в її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 13.02.2011 року між позивачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Куліша, 26 в смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області. На неодноразові звернення позивача з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відповідач ухилявся від звернення до нотаріуса, а 20.02.2012 року склав заповіт, у якому заповідав належний йому житловий будинок своїй дочці [PERSON] У 2012 році [PERSON] помер. Після його смерті дочка, як спадкоємець за заповітом до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась. Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 33 557,45 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № DNR0RX99400669 від 09.10.2006р. [PERSON] отримав кредит у сумі 2 455,19 грн. зі сплатою за користування ним відсотків, проте в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. З урахування викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 557,45 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання у справі не зявлявся, про час і місце їх проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № DNR0RX99400669 від 09.10.2006р. [PERSON] отримав кредит у сумі 2 455,19 грн. зі сплатою за користування ним відсотків. У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість станом на 12.09.2013р. за ним склала 33 557,45 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 2 455,20 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 12 346,34 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 397,80 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 16 283,95 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 574,16 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 21 838,82 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № DNXRRX52200042 від 24.08.2007р. [PERSON] отримав кредит у сумі 1 834,78 грн. зі сплатою за користування ним відсотків, проте в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. З урахування викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 838,82 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання у справі не зявлявся, про час і місце їх проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № DNXRRX52200042 від 24.08.2007р. [PERSON] отримав кредит у сумі 1 834,78 грн. зі сплатою за користування ним відсотків. У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість станом на 11.09.2013р. за ним склала 21 838,82 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 1 686,26 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 8 644,27 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 494,45 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 9 497,71 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 016,13 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, в якій просила суд встановити факт її проживання із [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу понад пять років з березня 2005 року по 11 липня 2013 року. Заявниця у судовому засіданні заяву підтримала, на її задоволенні наполягала. Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення заявниці, вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що з березня 2005 року заявниця почала проживати однією сімєю з [PERSON] та почали вести спільне господарство. З 2008 року по 2010 рік заявниця разом з [PERSON] проживала в належній йому квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тверська, 19/20, що підтверджується письмовими поясненнями сусідів, завірених печаткою та підписом начальника КЖЕП № 26. Пізніше заявниця з [PERSON] переїхали жити до квартири по пр. Правди, 68/38 в м. Дніпропетровську, що підтверджується актом від 22.07.2013 року. За час спільного проживання заявниці та [PERSON], ними було придбано наступне майно: дачний будинок за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Балівка, с.т. «Пролімер», буд. 177; автомобіль «Фольксваген пассат», 2008 року випуску, седан, колір чорний, д/н [NUMBER]. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 11 липня 2013 року помер [PERSON], про що Індустріальним ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 765. Встановлення факту проживання однією сімєю необхідно заявниці для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу права на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 36 843,47 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № б/н від 02.11.2006р. [PERSON] отримав кредит у сумі 250,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків, проте в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. З урахування викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 843,47 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання у справі не зявлявся, про час і місце їх проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 02.11.2006р. [PERSON] отримав кредит у сумі 250,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків. У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість станом на 31.08.2013р. за ним склала 36 843,47 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 8 113,57 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 26 499,26 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 730,64 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved