Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-20 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. Згідно заявлених та збільшених в ході розгляду справи позовних вимог просить визнати неправомірними дії відповідача щодо списання із заробітної картки позивача № 6762468312346368 грошових коштів у сумі 6 835,00 грн. , стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму утриманих коштів та заборонити відповідачу в подальшому списувати будь-які кошти із заробітної картки позивача . В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали , зазначили про те , що 31.08.2012 року між підприємством , працівником якого є позивач та ПАТ КБ ПриватБанк було укладено договір про розрахунково-касове обслуговування підприємства з видачі заробітної плати з використанням платіжних карток для обслуговування працівників. Починаючи з 01.10.2012 р. з карткового рахунку позивача № 6762468312346368 відповідач почав здійснювати утримання із зарахованої на картку позивача частини заробітної плати. Жодних заяв від імені позивача з посиланням на номер рахунку, а також на номер платіжної картки, які б дозоляли відповідачу здійснювати списання з карткового рахунку у разі виникнення будь-якої заборгованості позивачем не надавалось. Також представником позивача [PERSON] в судовому засіданні було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог відповідача щодо сплати заборгованості за кредитним Договором про надання споживчого кредиту , який був укладений між сторонами 16.07.2006 р. Також представниками позивача в судовому засіданні було зазначено про те , що у відповідності до ст. 70 Закону України « Про виконавче провадження » та норм трудового законодавства відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках , передбачених законодавством України за наказом (розпорядженням) власника підприємства або уповноваженого ним органу та при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20% від заробітної плати , яка належить до виплати працівникові . В порушення вимог діючого законодавства відповідач проводив списання коштів із заробітної картки позивача у розмірі , що перевищував 20 % відрахувань . \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вказав, що 16.07.2006 року р. між ПАТ КБ ПриватБанк та позивачем був укладений Договір про надання споживчого кредиту , за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 2 789 грн. 80 коп. на придбання мобільного телефону , а позивач зобов'язалася повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування кредитом . Строк повернення кредиту визначений сторонами до 15.07.2008 року. Через порушення умов кредитного договору у позивача станом на 31.05.2013 р. виникла заборгованість на загальну суму 11 757 грн. 89 коп . Відповідно до п. 3.2.5 [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено , що відповідач має право списувати кошти з поточних рахунків при настанні строків платежів передбачених цими Умовами та Заявою , у межах належних до сплати Банку сум . Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи , суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного . Судом встановлено , що 16.07.2006 р. між відповідачем ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ « ПриватБанк» та позивачем був укладений Договір про надання споживчого кредиту № DNH4KP97780368 , за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 2 789 грн. 80 коп. на придбання мобільного телефону із строком повернення до 15.07.2008 р. та сплатою процентів за користування кредитом . \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З встановлених по справі обставин вбачається , що позивач належним чином прийняті на себе зобовязання за вищезазначеним Договором не виконала . 31.08.2012 р. між банком ПАТ КБ «ПриватБанк» та Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією був укладений Договір про розрахунково - касове обслуговування підприємства\\організації з видачі заробітної плати\\стипендії з використанням платіжних карток ( надалі Договір ) . Предметом Договору є врегулювання відносин між банком та організацією в частині відкриття карткових рахунків на користь фізичних осіб для виплати заробітної плати та інших видів виплат, розрахунково - касового обслуговування під час видачі заробітної плати та інших видів виплат, які передбачені чинним законодавством України, працівникам організації з використанням платіжних карток міжнародних платіжних систем. На підставі вищезазначеного Договору, позивачці була видана зарплатна картка № 6762468312346368 на яку нараховується заробітна плата позивача. Даний факт сторонами не оспорювався . Починаючи з 01.10.2012 р. з карткового рахунку позивача , на який здійснюється перерахування заробітної плати , відповідачем розпочато списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № DNH4KP97780368 від 16.07.2006 р. З роздруківки про рух коштів по картковому рахунку позивача вбачається , що відповідачем в період з 01.10.2012 р. по 01.07.2013 р. утримано із заробітної плати в рахунок погашення кредиту наступні кошти: - 01.10.12 р. - 35,22 грн . - 09.11.12 р. 45,78 грн. - 07.12.12 р. 59,42 грн . - 21.01.13 550 ,00грн. - 02.01.13 р. 30 , 98 грн. - 18.02.13 р. 750 , 00 грн. - 01.02.13 р. - 72, 67 грн . - 18.03.13 р. - 600,00 грн . - 04.03.13 р. -13, 78 грн. - 17.05.13 р. 600,00 грн . - 29.04.13 р. 91,99 грн . - 17.04.13 р. - 600,00 грн. - 29.03.13 р. 81, 99 грн . - 31.05.13 р. 1, 49 грн. - 14.06.13 р. - 650 ,00 грн. - 15.07.13 р. 2 650, 00 грн . - 01.07.13 р. 1,68 грн. Всього : 6 835 грн . Відповідно до ст. 257 , 258 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки , а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені) встановлена строком в один рік . Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення . Відповідно до ч.7 п. 13 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув . Листом ВССУ України від 16.01.2013 р. № 10-70\\0\\4-13 роз»яснено , що п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин » судам роз»яснено , що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув . У зв»язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі . Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається , що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки , накладення стягнення на заставлене майно , тощо ) , зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку . Зазначене роз»яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів , і в разі звернення з відповідним позовом до суду . Відповідно до встановлених по справі обставин строк виконання зобов»язання за кредитним договором був визначений сторонами до 15.07.2008 р. Відповідно до квитанції № 60717АG4L3 останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснений позивачем 24.04.2008 р. Встановлений діючим законодавством трирічний термін позовної давності сплинув 15.07. 2011 р. В період з 15.07.2008 р. по 01.10.2012 р. відповідач не звертався до позивача з будь-якими вимогами щодо сплати заборгованості за кредитним договором . У наданих представником відповідача запереченнях останній посилався на те , що відповідно до п. 3.2.5 [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам , які є складовою частиною кредитного договору передбачено , що відповідач має право списувати кошти з поточних рахунків при настанні строків платежів передбачених цими умовами та заявою , у межах належних до сплати банку сум . Також зазначив про те , що відповідно до п. 5.5 вищезазначених [PERSON] терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту , відсотків за користування кредитом , винагороди та неустойки за кредитним договором встановлені сторонами тривалістю у п»ять років . Суд не погоджується із вищезазначеним доводами представника відповідача та спростовує їх наступним . За змістом статті 259 ЦК України позовна давність , встановлена законом , може бути збільшена за домовленістю сторін , а саме шляхом укладення у письмовій формі договору . Надані представником відповідача [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам не містять підпису позивача . В судовому засіданні представники позивача зазначили про те , що СПД [PERSON], яка є продавцем товару та яка знайомила позивача з умовами кредитування і надавала для заповнення заяву позичальника , позивачку не ознайомлювала із вищезазначеними Умовами . Доказів того , що саме вказані умови розуміла позивач , підписуючи заяву позичальника , матеріали цивільної справи не містять, а тому зазначені умови суд не може приймати як допустимий доказ у справі . Суд також приймає до уваги , що в заяві позичальника від 15.07.2006 р. не зазначений номер рахунку , з якого позичальник доручав банку здійснювати погашення за кредитом . Відповідно до умов Договору про розрахунково - касове обслуговування підприємства з видачі заробітної плати з використанням платіжних карток від 31.08.12 р. та анкети заяви від 24.07.12 р. будь-яких заяв ( розпоряджень, дозволів ) від імені позивача з посиланням на номер рахунку , а також номер платіжної картки , які б дозволяли відповідачу здійснювати списання з карткового рахунку у разі виникнення будь-якої заборгованості не надавалось . Враховуючи вищевикладене , та із урахуванням загального строку позовної давності у три роки , передбаченого ст. 257 ЦК України та відсутності доказів про існування між сторонами договору про збільшення позовної давності , як це вимагається ст. 259 ЦК України , суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині визнання дій відповідача щодо списання із заробітної картки позивача грошових коштів в сумі 6 835,00 грн. неправомірними та стягнення з відповідача на користь позивача зазначених коштів та їх задоволення у повному обсязі . Вимоги позивача щодо заборони відповідачу в подальшому списувати будь-які кошти із заробітної картки позивача не підлягають задоволенню , оскільки за змістом статті 3 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом порушених , невизнаних або оспорюваних прав на момент її звернення , а не порушених прав у майбутньому , подальшому , тощо . На підставі викладеного ,

Outcome: partial