Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

10.12.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання неправомірними дії відповідачів та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що в Управлінні Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі на обліку перебуває [PERSON] та отримує пенсію по втраті годувальника на неповнолітню дитину. Відділом з призначення пенсій протоколом від 26.09.2006р. № 974 пенсію було призначено з [INFO] як по втраті годувальника внаслідок аварії на ЧАЕС, тоді як необхідно було призначити і виплачувати пенсію по втраті годувальника на загальних підставах згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Спеціалістами 12.12.2011р. виявлено та проведено перерахунок пенсії [PERSON], в результаті чого розмір пенсії на загальних підставах для [PERSON] з 01.01.2012р. встановлений в розмірі мінімальної пенсії - 822 грн. ( в грудні 2011р. було виплачено суму 916 грн. Переплата пенсії склала - 13993.69 грн. за період з 28.07.2006р. по 31.12.2011р. Переплата сталася з вини відповідачів. Пенсія по втраті годувальника [PERSON] 26.09.2006р. була розрахована головним спеціалістом відділу з призначення пенсій [PERSON], перевірена та передана до відділу з виплати пенсій заступником начальника відділу з призначення пенсій [PERSON], на підставі чого просить визнати незаконними дії відповідачів при складанні пенсійної справи та стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 13993.69 грн., яка завдана державі внаслідок їх неправомірних дій. Заявою від 11.10.2013 р. №8126/08-14 позивач уточнив позовні вимоги та обґрунтував їх посиланням на ст. 130 КЗпП України, просив визнати незаконними дії відповідачів при складанні пенсійної справи; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 13993,69 грн., яка завдана державі внаслідок їх неправомірних дій. В судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що відносно відповідачів службове розслідування не проводилося, до кримінальної відповідальності відповідачі не притягувалися. Вважає, що шкода виникла внаслідок невиконання відповідачами їх службових обов'язків. Відповідач-1 - [PERSON], в судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні. Додатково суду пояснила, що після призначення пенсії гр.. [PERSON] пенсійна справа неодноразово перевірялася та по неї проводилися перерахунки та за період з 2006р. по 31.12.2011 рік жодного зауваження щодо правильності нарахування не було. Зазначала, що по цьому призначенню від неї будь-яких пояснень не відбиралося та вона вже декілька років не працює у позивача. Відповідач-2 - [PERSON], в судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні. Суду показала, що вона зробила нарахування, яке було перевірено посадовими особами позивача та узгоджено. Будь-якого умислу на збільшення суми до виплати у неї не було. Представник відповідача-2 в судове засідання з'явився позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. Додатково суду пояснив, що позивачем не доведений умисел у діях відповідача-2. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що Наказом Верхньодніпровського районного відділу Пенсійного фонду України від 01.02.1995р. за №2-к [PERSON] призначена на посаду спеціаліста І категорії, за конкурсом, з 01 лютого 1995 року (а.с.40). Відповідно до Наказу Верхньодніпровського районного управління Пенсійного фонду України [PERSON] призначено на посаду заступника начальника відділу пенсійного забезпечення з 01 лютого 2001 року, за конкурсом з посадовим окладом, відповідно штатного розпису. Присвоєний [PERSON] 12 ранг державного службовця шостої категорії посад (а.с. 41). Наказом Управління пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 07.11.2008р. за № 109-о, звільнено [PERSON], заступника начальника відділу з призначення пенсій, за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, згідно п.2 ст. 40 КЗпП України, 07 листопада 2008 року (а.с. 42). Згідно з Наказом Верхньодніпровського районного управління пенсійного фонду України №12-о, [PERSON] призначена на посаду спеціаліста 1 категорії відділу пенсійного забезпечення з 01 лютого 2001 року, як зараховану з кадрового резерву по переводу з Верхньодніпровського районного управління праці та соціального захисту населення, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису (а.с. 43). Наказом Управління пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі від 04.01.2005р. призначено [PERSON], спеціаліста 1 категорії відділення по призначенню пенсій відділу пенсійного забезпечення, на посаду головного спеціаліста відділення по призначенню пенсій цього ж відділу, з 04 січня 2005 року (а.с. 47). Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим 08 травня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, 08 травня 2010 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], та після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.6). Протоколом №94 від 26.09.2006р., гр.. [PERSON] призначено щомісячна компенсація по втраті годувальника на неповнолітню дитину. Годувальник - [PERSON], [INFO], учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році, категорія 2, помер [INFO] При визначенні розміру вищезазначеної компенсації вважалося що мається причинний зв'язок між смертю годувальника та його участю у ліквідації аварії на ЧАЕС. Вказаний Протокол був складений та підписаний [PERSON] та [PERSON], що визнається сторонами та не потребує доведенню в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За наслідками ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління Пенсійного фонду України в Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області, встановлено, що при призначенні щомісячної компенсації по втраті годувальника на неповнолітню дитину (годувальник - [PERSON], [INFO], учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС в 1986 році, кат.2, посвідчення [NUMBER], видане 31.05.1996 Дніпропетровською ОДА, помер [INFO]), нараховано та виплачено пенсію та компенсацію по втраті годувальника внаслідок аварії на ЧАЕС при відсутності експертного висновку про причинний зв'язок смерті з аварією на ЧАЕС (в свідоцтві про смерть причина смерті не вказується), згідно з протоколом від 26.09.2006 року №974 пенсію призначено з 27.07.2006 в розмірі фактичних збитків, тобто як по втраті годувальника внаслідок аварії на ЧАЕС, згідно із Законом України № 796, тоді як необхідно було призначити і виплачувати пенсію по втраті годувальника на загальних підставах згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі мінімальної пенсії. Переплата пенсії за період з 27.07.2006р. по 30.11.2011р. складає 14070,30 грн., в тому числі 2006 рік - 1594,01 грн., 2007 рік - 4483,62 грн., 2008 рік - 3140,43 грн., 2009 рік - 2180,40 грн., 2010 рік - 1284,32 грн., 11 місяців 2011 року - 1387,52 грн. (а.с. 33-39). Відповідно до статті 132 Кодексу законів про працю України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Випадки повної матеріальної відповідальності працівника передбачені ст. 134 КЗпП, згідно зі якою працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Згідно з статтею 138 Кодексу законів про працю України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників встановлені статтею 130 Кодексу законів про працю України, до яких відносяться: факт нанесення шкоди підприємству, установі, організації; порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків; наявність відповідальності тільки за прямої дійсної шкоди та лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і наявність винних протиправних дій (бездіяльності) працівника при заподіянні шкоди підприємству, установі, організації. Відповідно до ч. 5 ст. 135-3 КЗпП України, розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Проте позивачем не надано доказів, щодо покладення на відповідачів обов'язку по призначенню пенсії по втраті годувальника внаслідок аварії на ЧАЕС у вересні 2006 року, наявності повноважень у відповідачів щодо прийняття рішення про виплату зазначеної пенсії та обсягу відповідальності а також наявність винних протиправних дій (бездіяльності) працівниками при заподіянні шкоди установі, тому, є не доведеними обставин, яки в силу діючого законодавства визначені як підстава для притягнення до матеріальної відповідальності відповідачів. Як убачається із матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку шкоду у розмірі 13993 грн. 69 коп., яка перевищує середній місячний заробіток відповідачів, але позивачем не доведено наявність обставин з якими діюче законодавство пов'язує виникнення солідарної повної матеріальної відповідальності, а також не визначено та не доведено розмір шкоди заподіяної кожним відповідачем з урахуванням вини кожного з них. Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Проте обраний позивачем спроб захисту в частині визнання незаконними дій відповідачів при складанні пенсійної справи не відповідає способу захисту, передбаченому ст. 16 ЦК України. За такими обставинами позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed