Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

23 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідно до кредитного договору №1358 від 29 травня 2008 року відповідач [PERSON] отримала від позивача кредит строком на десять років у сумі 350 000 грн. зі сплатою 20,5% річних за користування кредитом, при цьому сторонами у договорі узгоджено розмір щомісячного погашення у сумі 2916,67 грн. та графік внесення платежів. У забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним між позивачем та відповідачем [PERSON] 29 травня 2008 року було укладено договір поруки №2359, згідно умов якого поручитель зобов’зався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов’язання за кредитним договором, в тому ж обсязі, що і боржник. Приймаючи до уваги, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала передбачені договором зобов’язання щодо поетапного повернення кредиту та сплати відсотків, що призвело до утворення заборгованості, просив стягнути на його користь з відповідачів солідарно заборгованість у загальній сумі 309 495,02 грн., що включає заборгованість за кредитом у розмірі 266 192 грн. 21 коп., пеню за кредитом у розмірі 30 992 грн. 67 коп., пеню за процентами у розмірі 12 310 грн. 14 коп., а також стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вважає свої зобов’язання перед позивачем по справі припиненими, так як заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 2 жовтня 2009 року у справі за позовом позивача до неї в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1358 від 29 травня 2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на нежиле вбудоване приміщення №61, розташоване у будинку №13 по пл. Перемоги м. Костянтинівка Донецької області; на підставі судового рішення позивачем було заявлено кредиторські вимоги у межах справи про банкрутство фізичної особи-підприємця [PERSON], вказану вимогу позивача було включено до реєстру кредиторів. Зазначене майно увійшло до складу ліквідаційної маси та було реалізоване на прилюдних торгах, за рахунок реалізації було частково погашено заявлені вимоги позивача. Вказала, що на момент укладення кредитного договору позивачу було відомо, що вона зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця та має намір використати кредитні кошти у своїй підприємницькій діяльності. Враховуючи, що постановою Господарського суду Донецької області від 15 березня 2011 року по справі №45/2б фізичну особу-підприємця [PERSON] визнано банкрутом, ухвалою від 29 березня 2012 року у справі про банкрутство затверджено ліквідаційний баланс та припинено підприємницьку діяльність банкрута, при цьому роз’яснено, що вимоги кредиторів, які не були задоволені за недостатністю майна слід вважати погашеними, а також враховуючи, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 3 вересня 2012 року її зобов’язання за договором іпотеки №62 від 29 травня 2008 року визнані припиненими з 3 квітня 2012 року, у позивача не було підстав вважати діючим кредитний договір та здійснювати подальше нарахування пені, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У судове засідання 26 грудня 2013 року відповідачка [PERSON] не з’явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності у зв’язку зі станом здоров’я (а.с. 129). Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи, що у даному випадку у позивача по справі не залишилося непогашених вимог до відповідачки [PERSON], оскільки заборгованість за кредитом була частково погашена за рахунок реалізованого майна, яке було предметом іпотеки, та всі зобов’язання відповідачки, в тому числі, як фізичної особи, яка уклала кредитний договір з позивачем, припинені згідно ухвали Господарського суду Донецької області. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, що встановлений згідно умов кредитного договору у три роки і обчислюється окремо по кожному щомісячному платежу згідно графіку погашення боргу за кредитом, право вимоги у позивача виникло з часу утворення заборгованості у 2009 році, однак у трирічний строк з позовом до суду він не звернувся. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності за участі його представника [PERSON] (а.с. 39, 128). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що договір поруки №2359 від 29 травня 2008 року, укладений між позивачем по справі та відповідачами [PERSON], [PERSON], слід вважати припиненим, як з точки зору щодо припинення основного зобов’язання, з метою забезпечення виконання якого його було укладено – кредитного договору №1358 від 29 травня 2008 року, за яким зобов’язання позичальника [PERSON] є погашеними з наведених відповідачем [PERSON] підстав, так і з точки зору пропуску позивачем передбаченого договором поруки та законом шестимісячного строку пред’явлення вимог до поручителя, оскільки з моменту утворення заборгованості у 2009 році позивач звернувся до суду лише після 22 вересня 2013 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у зв’язку з відкриттям ліквідаційної процедури фізичної особи-підприємця [PERSON] його було призначено ліквідатором постановою Господарського суду Донецької області. Серед інших вимог на адресу ліквідатора надійшла кредиторська вимога позивача по справі на загальну суму 394 986 грн. 94 коп. на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку було включено до відповідного реєстру. Після цього, було сформовано ліквідаційну масу, проведено оцінку майна, повідомлено про проведення прилюдних торгів. За заявленою згідно суми кредиторської вимоги вартістю майна, яке є предметом іпотеки, покупців не знайшлося, тому торги не відбулися, ціну було знижено. 10 листопада 2011 року відбулися повторні торги з реалізації майна банкрота, нежиле вбудоване приміщення по пл. Перемоги, 61, м. Костянтинівка Донецької області, було реалізоване, а за рахунок грошових коштів були частково погашені кредиторські вимоги позивача. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29 березня 2012 року був затверджений ліквідаційний звіт та баланс фізичної особи-підприємця [PERSON], підприємницьку діяльність якої припинено. Вважає, що тим самим вважається погашеним залишок кредиторських вимог позивача, які не можуть виникнути знову. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, представників відповідачів, допитавши свідка, дослідивши докази по справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до кредитного договору №1358 від 29 травня 2008 року (а.с. 3-8) позичальник – фізична особа [PERSON], отримала від позивача - Костянтинівського відділення №2866 ВАТ «Державний Ощадний банк України», після реорганізації – ПАТ «Державний ощадний банк України», кредит у сумі 350 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 20,5% річних на суму залишку заборгованості за кредитом; кредит було надано на десять років, з терміном остаточного погашення не пізніше 28 травня 2018 року, на споживчі потреби. Згідно умов вказаного договору позичальник зобов’язався проводити погашення основаного боргу за кредитом та сплачувати відсотки згідно умов договору щомісячно, до 30 числа кожного звітного місяця, рівними частинами у сумі 2916,67 грн. (а.с. 3 зворот, 6-7). Згідно п.1.4.2 договору, з метою забезпечення виконання зобов*язань за цим кредитним договором було укладено договір поруки №2359 від 29 травня 2008 року та іпотечний договір №62 від 29 травня 2008 року нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, пл.. Перемоги, буд. 13, прим. 61 (а.с. 3) Так, 29 травня 2008 року з метою забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним позичальником між Костянтинівським відділенням №2866 ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі заступника керуючого філією [PERSON], відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки №2359 (а.с. 9-10), згідно якого поручитель [PERSON] зобов’язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобов’зань за кредитним договором №1358 від 29 травня 2008 року, додатковими угодами до нього тощо. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1358 від 29 травня 2008 року (а.с. 11), сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитом становить 266 192 грн. 21 коп., нараховані відсотки – 0,00 грн., пеня по кредиту – 30 992,67 грн., пеня по відсотках – 12 310, 14 грн., загальна сума заборгованості становить 309 495 грн. 02 коп. Відповідно до копії заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 2 жовтня 2009 року у справі за позовом Костянтинівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» філія Костянтинівське відділення №2866 до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 26-27), позовні вимоги задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1358 від 29 травня 2008 року у розмірі 394 986 грн. 29 коп. звернено стягнення на предмет іпотеки – нежиле вбудоване приміщення №61 у будинку №13 по пл.. Перемоги м. Костянтинівка Донецької області, загальною площею 86,70 кв.м. Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В00 №145844 (а.с. 79) фізичну особу-підприємця [PERSON] зареєстровано 25 серпня 2005 року, місце реєстрації – виконавчий комітет Костянтинівської міської ради Донецької області. Як вбачається з копії посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської ДНК договору купівлі-продажу від 28 вересня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №1327(а.с. 80-82), покупець – приватний підприємець [PERSON] зобов’язалася прийняти нежитлове вбудоване приміщення за адресою: м. Костянтинівка Донецької області, пр. Перемоги, 13, з відповідними кімнатами, сплатити ціну відповідно до умов, що визначені у договорі, пройти державну реєстрацію приміщення тощо. Відповідно до постанови Господарського суду Донецької області від 10 березня 2011 року у справі №45/2б (а.с. 28), фізичну особу-підприємця [PERSON] визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора – арбітражного керуючого [PERSON] Згідно заяви з вимогами до боржника від 12 березня 2011 року №19-14/67 (а.с. 34-35) ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління, звернувся до Господарського суду Донецької області з заявою про визнання вимог на загальну суму 394 986 грн. 94 коп. та включення їх до реєстру кредиторів фізичної особи-підприємця [PERSON] на підставі заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 29 жовтня 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана заява була направлена арбітражному керуючому [PERSON] (а.с. 36) та згідно повідомлення №17/26 від 28 березня 2011 року (а.с. 37) розглянута останнім, визнана в повному обсязі та включена у проміжковий ліквідаційний баланс фізичної особи-підприємця [PERSON] Як вбачається з виписки за особовим рахунком [PERSON] АТ «УкрСиббанк» (а.с. 57, 83) 2 березня 2012 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1358 від 29 травня 2008 року на користь позивача по справі перераховано 118 231 грн. 81 коп., що також вбачається з розрахунку заборгованості, наведеного позивачем (а.с. 11), підтверджується випискою за рахунком 22070506150392 про зарахування 3 березня 2012 року коштів від реалізації майна в сумі 69165,42 грн., 49066,39 грн. (118 231,81 грн.) (а.с. 110-111). Відповідно до ухвали Господарського суду Донецької області від 29 березня 2012 року у справі про банкрутство №45/2б (а.с. 30-31), затверджено звіт ліквідатора фізичної особи-підприємця [PERSON], припинено підприємницьку діяльність останньої, при цьому, ухвалою від 29 жовтня 2012 року надано роз’яснення наслідків винесеної 29 березня 2012 року ухвали (а.с. 32-33), - скасування мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство та заходів щодо забезпечення вимог кредиторів; - припинення правового становища (прав та обов’язків) сторін та учасників провадження у справі про банкрутство, що існували під час провадження у такій справі, у тому числі і в частині обмежень та заборон стосовно майна боржника, застосованих до порушення справи про банкрутство; - роз’яснено, що згідно п.6 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги, незадоволені за недостатністю майна вважаються погашеними, тобто вимоги кредиторів, які не були задоволені за недостатністю майна, слід вважати погашеними. Згідно копії рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 3 вересня 2012 року (а.с. 38), у справі за позовом [PERSON] до АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ №10004/063 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», треті особи – [PERSON], ВДВС Костянтинівського МРУЮ, про припинення зобов’язань за договором іпотеки, позовні вимоги задоволено частково, визнано зобов’язання [PERSON] за іпотечним договором №62 від 29 травня 2008 року припиненими з 3 квітня 2012 року. В силу ст.ст.526,527 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов’язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до п.п. 1.5, 4.3.2 кредитного договору №1358 від 29 травня 2008 року, укладеного між позивачем по справі та [PERSON], позичальник зобов’язується щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 2916,67 грн., та сплачувати проценти нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань тощо; повернути кредит в сумі 350 000, 00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов’язань за цим договором сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором; останній платіж здійснити не пізніше 28 травня 2018 року. В силу ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов’язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов’язання боржником. У разі порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено інше. Згідно ч.1, ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 4.2 договору поруки №2359 від 29 травня 2008 року, укладеного між позивачем по справі та відповідачем [PERSON], поручитель зобов’язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов’язання за кредитним договором № 1358 від 29 травня 2008 року, а також додатковими угодами до нього; поручитель відповідає по зобов’язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник; солідарні боржники залишаються зобов’язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов’язання не будуть виконані повністю. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов’язання за кредитним договором, та в тому числі, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов’язань за кредитним договором №1358 від 29 травня 2008 року не пред’явить вимоги до поручителя. У п. 9 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз’яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що кредитний договір №1358, укладений 29 травня 2008 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] на десять років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 28 травня 2018 року (п. 1.2 кредитного договору), який не було розірвано, на час звернення позивача до суду з даним позовом є діючим та продовжував створювати права та обов’язки для сторін по справі, оскільки передбачені ним зобов’язання щодо повернення кредиту в сумі 350 000, 00 грн., сплати інших встановлених договором платежів, не виконані належним чином, що підтверджується дослідженими судом доказами – розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 11), відомостями, витягом по рахунках боржника (а.с. 94-111), вбачається з пояснень свідка [PERSON] та не заперечувалося самою відповідачкою [PERSON] у судовому засіданні в частині їх пояснень про часткове погашення заборгованості на користь позикодавця за рахунок коштів від реалізованого майна. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача по справі є обґрунтованими, в тому числі, з огляду на те, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджає пред'явленню позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена в повному обсязі. В той же час, позичальник [PERSON], яка не заперечувала у судовому засіданні, що заборгованість за кредитом мала місце та утворилася у зв’язку із погіршенням її майнового стану внаслідок фінансової кризи, та поручитель [PERSON] мають відповідати в даному випадку як солідарні боржники. Також, суд вважає, що визнання припиненими згідно рішення суду зобов’язань [PERSON] за іпотечним договором №62 від 29 травня 2008 року не може розцінюватися як підстава вважати припиненими її зобов’язання, як позичальника, і за кредитним договором, у забезпечення виконання яких було укладено іпотечний договір. Судом не можуть бути взяті до уваги твердження відповідачки [PERSON]М, її представника [PERSON] про припинення зобов’язань за вищевказаним кредитним договором з огляду на затвердження ліквідаційного балансу та припинення підприємницької діяльності банкрута фізичної особи-підприємця [PERSON] ухвалою Господарського суду Донецької області від 29 березня 2012 року у справі про банкрутство, та роз’яснення, що вимоги кредиторів, які не були задоволені за недостатністю майна слід вважати погашеними, оскільки кредитний договір №1358 було укладено 29 травня 2008 року між позивачем по справі та фізичною особою [PERSON] про надання кредиту на споживчі потреби, його укладення, виконання та припинення не пов’язані із здійсненням підприємницької діяльності відповідачкою. Також, суд не бере до уваги доводи представника відповідача [PERSON] про припинення зобов’язань відповідача [PERSON] за договором поруки №2359 від 29 травня 2008 року, оскільки згідно умов вказаного договору та вимог закону порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, тоді як кредитний договір №1358, укладено 29 травня 2008 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] терміном на десять років та він не є припиненим. Суд не погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем шестимісячного строку пред’явлення вимог до поручителя від дня настання строку виконання зобов’язань за кредитним договором, так як строк виконання основного зобов'язання визначений сторонами кредитного договору – не пізніше 28 травня 2018 року. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позичальником [PERSON] не виконано належним чином зобов’язань щодо поетапного повернення кредитних коштів за умовами кредитного договору, тому, враховуючи положення ст.ст. 257, 267 ЦК України (а.с. 119-121), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів по справі солідарно на користь позивача заборгованість у межах строку позовної давності за період часу з вересня 2010 року по вересень 2013 року, що відповідає Правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року, у загальному розмірі 247 075 грн. 11 коп., що включає суму боргу за кредитом у розмірі 210 775 грн. 48 коп., суму пені за кредитом у розмірі 29 573 грн. 00 коп., суму пені по процентах у розмірі 6726 грн. 63 коп. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів по справі на користь позивача витрати, пов’язані зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2470 грн. 11 коп., солідарно (а.с. 1).

Outcome: partial