Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання за ним право власності на самочинно збудований садовий будинок, що розташований за адресою: будинок № [NUMBER], КС «Лагуна», смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, який в цілому складається з: садовий будинок літ. «А», загальною площею 156,4 кв.м., житловою площею 54,9 кв.м., споруди № 1-6 обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки № [NUMBER] «Лагуна» в Лиманському районі смт Затока, площею 0,0320 га. Рішенням Затоківської селищної ради від 14.04.2005 року [PERSON] був наданий дозвіл на будівництво будинку. Однак, під час будівництва [PERSON] відхилилась від проекту будівництва, що призвело до віднесення будинку в категорію самочинних. Отримавши відмову в веденні в експлуатацію, позивач змушена була звернутися до суду з метою захисту своїх майнових прав. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явилися. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Частино 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки № [NUMBER], КС «Лагуна», Лиманський курортний район на території смт Затока, площею 0,0320, надана для ведення садівництва, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД № 040954, виданий на підставі рішення Затоківської селищної ради від 24.10.2001 року № 898 - ХХІІІ, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 279. Рішенням Затоківської селищної ради № 57 від 14.04.2005 року позивачу був наданий дозвіл на будівництво садового будинку розміром 7,32х8,30 м, душової та сараю садового інвентарю згідно проекту на земельній ділянці № [NUMBER] в КС «Лагуна» у Лиманському районі смт Затока з урахуванням обов'язкового каналізування садового будинку. За власні кошти та не порушуючи права інших осіб, позивач, на своїй земельній ділянці самочинно збудувала садовий будинок літ. «А», загальною площею 156,4 кв.м., житловою площею 54,9 кв.м., споруди № 1-6. Згідно п. «д» ч. 1 ст. 90 ЗК України, власники (користувачі) земельних ділянок мають право споруджувати на ній жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Як вбачається з матеріалів справи, садовий будинок літ. «А», загальною площею 156,4 кв.м., житловою площею 54,9 кв.м., споруди № 1-6, споруджений на відведеній земельній ділянці з належним дозволом, належно затвердженим проектом на будівництво. Втім, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно технічного звіту розробленого ТОВ «Стратегія регіонального розвитку» № 83 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж садового будинку № [NUMBER], КС «Лагуна», смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, який в цілому складається з: садовий будинок літ. «А», загальною площею 156,4 кв.м., житловою площею 54,9 кв.м., споруди № 1-6, технічний стан задовільний та дає можливість введення об'єкта в експлуатацію. Конструктивні та планувальні рішення відповідають вимогам ДБН В.2.29-99 «Громадські будівлі та споруди» Пожежна безпека основних і захищаючих конструктивних елементів обстежуваного приміщення відповідає вимогам ДБН В.1.1-7, розділу 4 ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будівлі. Загальні положення», ДБН Б 2.4-1, ДБН 360 та ДержСанПін 173. Можливе збереження і подальша експлуатація обстежуваних приміщень. В цьому контексті для вирішення справи є істотним той факт, що ані технічним звітом про проведення технічного обстеження, ані відповідачем не доведено факту наявності порушення прав та інтересів цих або інших осіб. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 321 ЦК України закріплює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно з п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Отже, враховуючи, що самочинне будівництво відповідає нормам та правилам, беручи до уваги обставини справи, зокрема, неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд вважає за можливе захистити право позивача шляхом визнання за ним права власності на отриманий будинок. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Outcome: approved