Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що у 16 травня 2013 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір у вигляді розписки, за умовами якого відповідач отримав належний відповідачу автомобіль ВАЗ 210990, 2005 року випуску, р/н [NUMBER], за який [PERSON] отримав 33 000,00 грн. 05 вересня 2013 року вказаний автомобіль був затриманий співробітниками ДАІ та поставлений на штрафмайданчик, оскільки на даний автомобіль органами державної виконавчої служби було накладено заборону на відчуження та автомобіль оголошено в розшук, у зв'язку з чим він не може бути знятий з реєстраційного обліку. У зв'язку з зазначеним [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у сумі 33 000,00 грн., відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами у сумі 223,32 грн., моральну шкоду у сумі 2 000,00 грн., а також судові витрати у сумі 3 350,00 грн. (а. с. 3-5). Позивач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи за його відсутності (а. с. 33). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив, тому суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за правилами постановлення заочного рішення. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки у судове засідання не повідомила. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 серпня 2013 року [PERSON] була складена розписка, відповідно до якої він отримав від [PERSON] 33 000,00 грн. за належний [PERSON] автомобіль ВАЗ 210990, д/н [NUMBER], який був переданий позивачу, а також відповідач видав на ім'я [PERSON] та [PERSON] генеральну довіреність на належний [PERSON] автомобіль ВАЗ 210990, д/н [NUMBER], яка була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 8, 13). Як вбачається з листа ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 11 вересня 2013 року за вих.. № 14/1ЦНП автомобіль ВАЗ 210990, д/н [NUMBER], належний [PERSON] на праві власності перебуває в реєстрі заборон, що унеможливлює зняття його з реєстраційного обліку (а. с. 14). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Положенням ч.ч. 1,2 ст. 536 встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 33 000,00 грн., приймаючи до уваги, що відповідач отримав від позивача зазначені гроші, натомість користуватись та володіти автомобілем, за які були сплачені ці кошти [PERSON] позбавлений можливості, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову в цій частині та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 33 000,00 грн. Враховуючи положення ст. 1049 ЦК України,на підставі постанови НБУ № 315 від 09 серпня 2013 року, якою розмір облікової ставки НБУ з 13 серпня 2013 року становить 6,5%, з часу безпідставно отриманих грошових коштів до дня звернення до суду з даною позовною заявою минуло 38 днів, суд також вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 223,32 грн. відсотків за користування грошовими коштами у сумі 33 000,00 грн. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5) визначено, що моральна шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження відчуття [PERSON] страждань нематеріального характеру, які привели до негативних наслідків для його здоров'я та психоемоційного стану саме внаслідок дій відповідача, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати понесені [PERSON] у зв'язку з розглядом даного спору, а саме: 350,00 грн. судового збору (а. с. 2) та 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу (а. с. 16-19). На підставі викладеного,

Outcome: partial