Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, звичках, внаслідок чого погіршились взаємовідносини, тривалий час сімейно-шлюбні відносини між ними припинено, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть в зв'язку з чим просить розірвати шлюб. В разі задоволення позову щодо розірвання шлюбу позивач просить суд змінити їй прізвище на дівоче «[PERSON]». Також в шлюб сторониі народили сина [PERSON] [INFO], який проживає з нею ( позивачем [PERSON]) та перебуває повністю на її утриманні, виходячи з чого позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина , в розмірі ? частини всіх його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.. Позивач [PERSON] в зал судового засідання не з'явилась, але надала до суду заяву в якій просила слухати справу в її відсутність та наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання також не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутність та не заперечував щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, з 16 жовтня 2009 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в шлюбі сторони народили сина [PERSON] [INFO], сімейне життя позивача та відповідача не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, тривалий час сімейно-шлюбні відносини подружжям не підтримуються, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, клопотань щодо надання строку на примирення не заявляли, за склавшихся обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторона позивача та відповідача бажання не має. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Неповнолітня [PERSON] постійно проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Виходячи з положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів також підлягає є задоволенню Враховуючи наведене та

Outcome: approved