Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В вересні 2012 року позивач [PERSON] звернувся із зазначеним позовом до відповідача СПД [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 24 серпня 2011 року він уклав з відповідачем договір про встановлення меблів на кухню за замовленням № ХА 27 від 24 серпня 2011 року, зі строком виконання 15 вересня 2011 року. Відповідно до умов договору позивач вніс передоплату двома частинами у сумі 2300 грн. та 1500 грн. Однак, всупереч умов договору, відповідач [PERSON] кухонні меблі не встановив, а тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір, стягнути розмір збитків у розмірі 3800 грн., 3 % річних у розмірі 100,57 грн., збитки від інфляції у сумі 15,20 грн., пеню - 36 708 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 19 вересня 2013 року позов [PERSON] до Суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] про захист прав споживачів, задоволено частково. Стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 7 729 (сім тисяч сімсот двадцять дев'ять) грн., 20 коп. Стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, позивач [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм діючого законодавства, неповне з'ясування обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що суд за клопотанням відповідача зменшив розмір пені (неустойки), яка підлягає стягненню за прострочення виконання робіт у розмірі 3 %, яке відповідач ніяк не обґрунтував та не навів жодних істотних умов і обставин, за яких розмір пені мав бути зменшений. В позовній заяві розмір пені був заявлений на суму 36 708 грн. за 322 дні прострочення терміну виконання робіт, але суд зменшив її розмір до 3800 грн. та висновки про це не мотивував. Також апелянт посилався на те, що відмовляючи у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, суд дійшов помилкового до висновку про те, що наведені ним підстави стягнення моральної шкоди не передбачені ст. 23 ЦК України, на яку посилався позивач. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Позивач [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу [PERSON] слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Як зазначено в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24жовтня 2008 року № 12, суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов'язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі. Судом встановлено, що 24 серпня 2011 року було укладено договір про встановлення меблів на кухню за замовленням № ХА 27 від 24 серпня 2011 року, зі строком виконання 15 вересня 2011 року. Відповідно до умов договору позивач вніс передоплату двома частинами у сумі 2300 грн. та 1500 грн., що підтверджується квитанціями. Однак, всупереч умов договору, відповідач [PERSON] кухонні меблі не встановив. Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд виходив з того, що загальна сума стягнення за невиконаним договором складає 7729 грн., з яких 3800 грн. (сума передоплати) + 3800 грн. (розмір неустойки, що зменшена до розміру збитків) + 114 грн. (3% річних) + 15,20 грн. (розмір збитків від інфляції). При вирішенні справи суд посилався на ч.1 і ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» і ст. 625 ЦК України, якими передбачено розірвання договору та відшкодування збитків споживачу, сплату йому неустойки (пені) у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) та суми боргу з урахуванням індексу інфляції. Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди на суму 10 000 грн., суд виходив з безпідставності заявлених ними вимог в цій частині. Повністю з такими висновками суду погодитись не можна. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено в ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Таке ж правило міститься у ст. 849 Цивільного кодексу України. За Законом України «Про захист прав споживачів», у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), споживач має право пред'явити одну із вимог, передбачених ст. 10, а саме: відмовитись від договору (розірвати договір) про виконання робіт і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим; у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданої послуги) має право на свій вибір вимагати безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк, відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги), безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи, відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи, реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору; у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Судом встановлено, що 24 серпня 2011 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] договір про встановлення меблів на кухню за замовленням № ХА 27 від 24 серпня 2011 року, зі строком виконання 15 вересня 2011 року. Відповідно до умов договору, позивач вніс передоплату двома частинами у сумі 2300 грн. та 1500 грн. Однак, всупереч умов договору, відповідач [PERSON] кухонні меблі не встановив. Як пояснив відповідач, виконання умов договору стало неможливим. Першою вимогою позивач [PERSON] просив розірвати договір про встановлення меблів на кухню за замовленням №ХА 27 від 24 серпня 2011 року, який був укладений між ним та суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON], і стягнути з відповідача збитки. Свій намір розірвати договір позивач підтвердив і в судовому засіданні апеляційного суду. Окрім цього, позивач заявив у позові від 13 вересня 2012 року і про інші вимоги: про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 100, 57 грн.; збитків від інфляції в розмірі 15,20 грн. та пені в сумі 36 708 грн. (а.с. 2-4). Оскільки розірвання договору на встановлення меблів має наслідки повернення споживачу сплаченої за укладеним договором суми передоплати 3 800 грн., які є збитками, розмір якої сторони не оспорювали, то вимоги про стягнення пені за прострочення виконання договору, 3 % річних та збитки від інфляції задоволенню не підлягають. Виплату останніх не було встановлено і умовами вказаного договору. Крім того, згідно зі ст. 611 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (пункт 5 частини першої статті 4 у редакції Закону України від 19травня 2011 р. N 3390-VI). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції). У справі не встановлено обставин, з яким Закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню з цих підстав. При цьому апеляційний суд виходе з того, що під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення. У зв'язку з викладеним, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов [PERSON] слід задовольнити частково, договір про встановлення меблів на кухню, укладений між сторонами, слід розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача збитки в сумі 3800 грн., що складає вартість передоплати, відмовивши в задоволенні іншої частини позовних вимог, з зазначених вище підстав. Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання укладеного договору і стягнення збитків в сумі 3800 грн., що складає вартість передоплати, а в іншій частині рішення слід відмовити, частково задовольнивши апеляційну скаргу. Одночасно, на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial