Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

Позивач, посилаючись на помилковість внесених даних, звернувся до суду із позовом про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 6031199 від 19.09.2013 року, яке міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (запису про обтяження № 2565204). Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, зазначивши, що 28 липня 2004 року її довірителька на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1884, придбала земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], на який в подальшому побудувала будинок, але який вона не може продати через наявність на нього заборони, яка стосується майна відповідача, але за її адресою. Фактично майно відповідача перебуває за іншою адресою. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, до суду не з'явився, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи до суду не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. У відповідності до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка немала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» (на далі «Закон»), державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. За вимогами ст. 26 Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду матеріалів справи вбачається, що позивачка, на підставі свідоцтва від 29 листопада 2010 року, у відповідності до рішення Глевахівської селищної ради № 162 від 27.10.2010 року, є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, розташованої під ним, площею 0,10 га, а відповідач - будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої під ним. Згідно архівної довідки Київського обласного державного нотаріального архіву від 2.08.2013 року № 01-17-1810 про надання копії сторінки з алфавітної книги для реєстрації заборон відчуження вбачається, що під № 27 від 18 жовтня 1989 року є запис про накладення заборони на ім'я [PERSON] за не існуючою адресою: [ADDRESS], на підставі повідомлення «Держбудбанку». Оскільки, на підставі наявних у справі письмових доказів достовірно встановлено, що при здійсненні запису про накладення заборони у жовтні 1989 року на нерухомість відповідача [PERSON] в алфавітній книзі для реєстрації заборон відчуження помилково вказано адресу місця розташування належного позивачці [PERSON] з 2004 та 2010 років майна: земельної ділянки та будинку, за фактично адресою: [ADDRESS], замість [ADDRESS], що в подальшому призвело до помилкового його обтяження, суд приходить до висновку про необхідність відновлення права позивачки, шляхом визнання недійсним та скасування спірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 6031199 від 19.09.2013 року.

Outcome: approved