Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який був в ході судового слідства уточнений, про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики , що становлять збитки у зв*язку з невиконання відповідачем грошового зобов*язання, у вигляді процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУкраїни , що станове 8441,89грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 3604,38грн, збитків внаслідок інфляції в розмірі11667,84грн, неустойку в розмірі 10195,94грн, в рахунок зміни курсу валют - 5355,02грн, а також моральної шкоди, яку позивач зазнав внаслідок неповернення коштів своєчасно, що привело до скандалів в родині, які негативно вплинули на його емоційний стан, в розмірі 10000грн. В суді позивач уточнюючі вимоги позову підтримав в повному обсязі, вказав, що у 2002 році відповідач взяв у нього у борг гроші еквівалентні 2000дол.США, що на той час складало 10645грн. У 2004 році за рішенням суду з нього були стягнути вказані гроші, виконавчий лист переданий на виконання до виконавчої служби Біловодського РУЮ. Оскільки відповідач не лише у нього одного займав гроші, до виконавчої служби надійшло кілька виконавчих листів, які були об*єднані в одне провадження. У 2005 році відповідач сплатив йому за виконавчим листом лише 100грн, а потім з 2010 по 2012рік заборгованість погашалася за рахунок орендної плати. На даний час борг по виконавчому листу станове 9918,50грн. Заборгованість, яка додана до уточненого позову, рахувалася з врахуванням сплачених сум. Вважає, що оскільки відповідачем не сплачений борг, він повинен понести відповідальність, яка передбачена цивільним законодавством за невиконання грошового зобов*язання, що передбачене ст. 548,552,625,1048 1167 ЦК України. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вказавши, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі вимог ст.. 205 ЦПК України у зв*язку з наявним рішенням суду про стягнення з нього боргу в сумі 10645грн. Крім того вказав, що на підставі ст.. 374 ЦК УРСР не передбачене право позичальника на отримання процентів, неустойка в розмірі 120% облікової ставки НБ України не підлягає застосуванню у зв*язку з відсутністю письмової угоди між сторонами, не згодний з розрахунком 3% річних від суми боргу, оскільки з часу прийняття судом рішення з нього стягувались певні грошові кошти. Моральну шкоду також не визнає, так як рішення суду виконується, а до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду він не притягувався. Крім того пояснив, що з вини саме позивача, який скрізь звертається зі своїми скаргами на невиплату йому грошей, у нього, відповідача, постійно проводяться перевірки то з податкової інспекції, то з інших структур, заважаючи йому працювати та виконувати рішення судів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступне. Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В суді встановлено, що за рішенням суду від 24.06.2004 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто боргу в сумі 10645грн., який виник з 2002 року ( арк..спр.25). В липні 2004 року до виконавчої служби у Біловодському районі надійшов виконавчий лист для примусового виконання вищевказаного рішення суду. З відповіді ДВС в Біловодському районі на ім.*я [PERSON] від 31.06.2006року ( арк..спр.22-23) видно, що з 2001 року на виконанні знаходилося зведене виконавче провадження про стягнення з [PERSON] боргів на користь юридичних та інших фізичних осіб, провадження про стягнення на користь [PERSON] знаходиться 13 по черзі, в ході виконання рішень судів частина майна та рахунки, які належить [PERSON], арештовані, частина майна реалізована. На запит Біловодського райсуду відділ ДВІС при Біловодському РУЮ повідомив, що на виконанні знаходиться 14 виконавчих проваджень на суму 230599,28грн, по ньому частково сплачено 75643,07грн, залишок боргу складає 154956,21грн ( арк..спр.35-). З доданих до відповіді документів видно, що розпорядженням від 09.03.2005року на користь [PERSON] перераховано 100грн згідно виконавчого провадження, довідками ТОВ «А/Ф»Деметра-С» підтверджено про перерахування з орендної плати за землю [PERSON] на користь [PERSON] по виконавчим листам 1.11.2010року- 166,80грн, 20.09.2011року-166,80грн,30.10.2012року-292,90грн (арк..спр.47,48,52). З наведено видно, що свої зобов*язання по сплаті боргу після винесення рішення та на даний час відповідачем не виконано, що свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі вимог ст.. 205 ЦПК України, оскільки в уточненому позові не ставиться питання щодо повторного стягнення основного боргу . Зобов*язання, які виникли з 2002 року у [PERSON] перед [PERSON] щодо виплати боргу тривають. Згідно ст..214 ЦК УРСР боржник, який прострочив виконання грошового зобов*зання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір процентів. Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов*язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Підстави припинення зобов*язання передбачені ст.. 599-601,604-609ЦК України., зокрема, ст.. 599 ЦК України передбачено припинення зобов*язання виконанням, що проведено належним чином. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки належним виконанням зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання (ст. 599 ЦК України) Вказана у ст.. 599 ЦК України підстава припинення зобов*язання передбачалася і на час укладання сторонами договору позики у ст..216 ЦК УРСР. Суд вважає, що [PERSON], як боржник, не виконує грошового зобов*язання, тому повинен нести передбачену ст. 214 ЦК УРСР, яка тотожна ст.625 ЦК України, відповідальність за порушення грошового зобов*язання, відшкодувати позивачу збитки внаслідок інфляції та 3% річних. Інфляційне збільшення суми боргу та нарахування позивачем процентів річних за користування чужими грошовими коштами є правомірними. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням індексу інфляції і відсотків річних є способом захисту його майнового права і інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і здобутті компенсації (плата) від боржника за користування утримуваними їм грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. З врахуванням перерахованих [PERSON] сум, стягнутих в ході виконавчого провадження, судом проведений розрахунок інфляційних збитків та перевірений розрахунок суми інфляційних збитків, наданий позивачем, суд зазначає, що він здійснений з урахуванням вимог чинного законодавства з врахуванням Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, наведених у листі Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997. Сума інфляційних нарахувань складає 11667,84грн. За період з 1.04.2003рік по жовтень 2013року з врахуванням індексу інфляції за кожний рік, який визначений : у 2003- 106.2, у 2004-111,2; у 2005- 113,8, у 2006-115,2; у 2007- 114,5; у 2008- 121,2;.у 2009- 112,1; у 2010р- 110,10; у 2011- 105,2; у 2012р-99,8; у 2013-100,1 та виплачених [PERSON] в порядку виконавчого провадження сум в січні 2005року-100грн, 1.11.2010р- 166,80грн, 1.09.2011р- 166,80грн, 1.10.2012р- 292,90грн за формулою ( сума заборгованості в окремому році х індекс інфляції за даний рік :100 - сума основного боргу)=(10645х1.062-10645) + (10645х1.112-10645)+(10545х1.138-10545)+( 10545х1.152-10545)+(10545х1.145-10545)+(10545х1.212-10545)+(10545х1. 121-10545)+(10545х1.101-10545)+(10378,20х1.052-10378,20)+(9918,50х0,0 1-9918,50)= 11667,84грн.. Розмір 3% річних за вказаний період станове 3604,38грн.,з розрахунком, наданим позивачем (арк..спр.57), суд погоджується, як виконаний з урахуванням вимог чинного законодавства . Вказана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] Всього підлягає до стягненню 15272,22 грн. Що стосується вимог позивача з посиланням на ст.. 1048 ЦК України (2004р), суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню у зв*язку з неможливістю їх застосування , оскільки під час укладання договору позики дана відповідальність між сторонами не була передбачена ані договором, ані законом, який діяв на той час. Згідно ст..170 ЦК УРСР проценти по грошовим зобов*язанням не допускалися, крім операцій по кредитним установам, по зовнішній торгівлі та інших випадках, передбачених законом. На цих же підставах суд відмовляє в задоволенні позову щодо вимог про стягнення неустойки в розмірі 120% від облікової ставки НБУ, а також тому, що угода про неустойку повинна була бути здійснена у письмовій формі, а недотримання форми тягне за собою її недійсність( ст.. 180 ЦК УРСР). Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення в рахунок зміни курсу валют 5355,02грн, оскільки не зрозуміло з яких підстав, із яких розрахунків виходив позивач при визначенні даної вимоги, до розрахунку не надано жодного доказу, хоча судом надавався час для визначення позовних вимог. Згідно ст.1167 ГК України моральна шкода , заподіяна неправомірними діями, рішенням або бездіяльністю майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Стягнення моральної шкоди у зв*язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням грошового зобов*язання чинним цивільним законодавством не передбачена. У зв*язку з чим позовні вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 10000грн задоволенню не підлягають. На підставі вимог ст.. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 229,40грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial