Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору укладеним, свої позовні вимоги мотивуючи наступним. Предметом діяльності ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є забезпечення споживачів тепловою енергією. Відповідно до ч.2 ст.24 ЗУ «Про теплопостачання основними обов*язками споживача теплової енергії є , зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Ст.19 вказаного закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.11.2012 р. [PERSON] прийнято у власність 3/25 частки нежитлової будівлі по [ADDRESS]. За вказаним договором відчужено : Кабінет11- площею 21,8 кв.м. , кабінет 12-площею 23.3 кв.м, загальною площею 45,1 кв.м. Крім того у власності відповідача перебуває частина нежитлової будівлі по [ADDRESS] площею 86,3 кв.м., що складає 13/100 частки об*єкта. 01.08.2013 р. позивачем було надіслано лист та запропоновано відповідачу укласти договір на теплопостачання нежитлових приміщень ( нежитлове приміщення магазину «Електрон» по [ADDRESS] загальною площею 131,4 кв.м. і для цього з*явитися до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з необхідними документами. На лист відповідач не відреагував, для укладення договору не з*явився. 23.08.2013 р. позивачем було направлено відповідачу два примірники договору, з проханням ознайомитися , підписати та один примірник повернути на адресу позивача у встановлений законодавством строк. Проте дана пропозиція відповідачем була залишена без розгляду та відповіді. Позивач вважає дії відповідача є незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав вимоги викладені у позовній заяві та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що при вирішенні даного спору він покладається на розсуд суду, але в подальшому хоче відмовитися від послуг теплопостачання, що надаються позивачем. Суд, заслухавши пояснення сторін , вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повн6ому обсязі в зв'язку з наступним. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу ( а.с.6) [PERSON] купив у ТОВ Полтавська промислово-торгова фірма «Електрон» 13/100 частки нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з договору купівлі-продажу ( а.с.7) вбачається, що [PERSON] передав у власність [PERSON] 3/25 часток нежитлової будівлі по [ADDRESS]. У матеріалах справи також мається листування , з якого вбачається, що позивачем направлялася на адресу відповідача пропозиція з*явитися для укладення договору на теплопостачання частини нежитлового приміщення ( а.с.10), також відповідачу направлялися два примірники договору № 3607 від 12.08.2013 р. ( а.с.11), копію якого додано до матеріалів справи ( а.с.12-13). З додатку до договору вбачається що проведено розрахунок обсягу теплової енергії ( а.с.14). Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з ч. 3 ст. 714 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. В силу ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація, якою являється ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», має право постачати вироблену теплову енергії безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі - продажу. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» теплопостачання є житлово-комунальною послугою. Відповідно до ст. 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Ч. 2 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Статтями 20 та 21 цього ж Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Відповідно до ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 649 ЦК України, розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Отже, в силу вищесказаного, запропонований відповідачу договір підлягає укладенню. У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» та згідно з абз. 7 ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання. Пунктом 2 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (надалі - Порядок формування тарифів) визначено, що він застосовується під час установлення Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг та органами місцевого самоврядування тарифів на теплову енергію, її виробництво транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку зазначених тарифів. У відповідності до зазначених вище норм, Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг постановою № 81 від 30.09.2011 року встановлено Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в сумі 802,18 грн. за 1 Гкал (без ПДВ). (а.с. 15). Згідно з пункту 2 зазначеної постанови вона набирає чинності з 1 жовтня 2011 року. Отже, з початком опалювального періоду 2011-2012 року , який розпочався 13.10.2011 р. нарахування за відпущену теплову енергію підлягає за тарифом, встановленим зазначеною вище постановою. Об'єкт теплопостачання відповідача, відповідно до умов Договору № 3607 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, використовується відповідачем як нежитлове приміщення. Відповідно Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, дії відповідача є незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки з моменту набуття права власності на нежитлове приміщення [PERSON] споживає теплову енергію у вигляді гарячої води з метою опалення нежитлового приміщення по [ADDRESS], проте від укладення договору на умовах, запропонованих теплопостачальною організацією, ухиляється та не сплачує за теплову енергію. Між сторонами фактично виникли правовідносини з надання послуг теплопостачання, звідси договір № 3607, направлений підприємством листом №30.1.-01/467 від 23.08.2013 р., є укладеним. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі, а тому підлягають задоволенню. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved