Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12 листопада 2006 року ним та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в розмірі 1311,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а остання зобов'язана щомісячно погашати кредит та сплачувати відсотки, комісію та інші витрати згідно Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Відповідачка свої зобов'язання у повному обсязі не виконує, у зв'язку з чим станом на 20 вересня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 31957,20 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1311,20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 10113,48 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 18303,78 грн., штраф (фіксована суму) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 1497,96 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості, а також судові витрати по справі в розмірі 319,57 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, але завчасно надав суду заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася по невідомим суду обставинам. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією кредитного договору, укладеного між сторонами 12 листопада 2006 року. З копії письмової заяви відповідачки на отримання кредиту вбачається, що строк дії кредитного договору становить 12 місяців з 12 листопада 2006 року по 12 листопада 2007 року включно. З розрахунку заборгованості по кредиту вбачається факт невиконання відповідачкою умов кредитного договору та наявність заборгованості за кредитом в загальному розмірі 31957,20 грн. Отже, факт неналежного виконання відповідачкою умов кредитного договору доведений і розмір заборгованості за кредитним договором є встановленим. Однак у відповідності до п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно п.23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Виходячи зі змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність передбачена ст.258 ЦК України. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з наданої суду копії укладеного між сторонами кредитного договору, відповідачка отримала кредит у позивача саме споживчий кредит і сторони обумовили позовну давність в п'ять років. Отже, строк дії кредитного договору закінчився 12 листопада 2007 року, а з позовною заявою до суду позивач звернувся 09 жовтня 2013 року, тобто позовна давність тривалістю п'ять років позивачем пропущена, поважних причин пропущення цього строку позивач суду не довів, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 214,60 грн. стягненню з відповідачки на користь позивача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed