Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності. На обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві зазначила, що 17.11.2009р. між позивачкою та відповідачем, який діяв від імені [PERSON], [INFO] на підставі довіреності, було укладено угоду про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS]. За умовами даної угоди відповідач продав, а позивачка придбала у свою власність житловий будинок. Житловий будинок сторонами був оцінений в 25000грн., які позивачка повністю сплатила відповідачу під розписку в момент підписання. Угода була укладена в простій письмовій формі. В угоді сторонами погоджено всі належні умови купівлі-продажу житлового будинку, зокрема відповідач зобов'язався в строк дії його повноважень по довіреності тобто до 18.01.2012р. нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку. Після виконання [PERSON] зобов'язань покупця [PERSON] передав позивачці ключі та документи на житловий будинок на ім'я [PERSON], але відповідач в установлений в угоді строк не посвідчив договір нотаріально та ухиляється від цього. Зважаючи на зазначене позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку та визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно. Позивачка та представник позивачки 10.12.2013р. в судове засідання не з'явились. Представник позивачки [PERSON] надав суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки (а. с. 24). Відповідач [PERSON] 10.12.2013р. в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 32). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. В попередньому судовому засіданні визнав позовні вимоги [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку та доводи позивачки та представника позивачки надані в заявах, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 17.11.2009р. сторони уклали угоду купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] (а. с. 3). Згідно даної угоди сторонами досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу. Відповідач отримав від позивачки визначену угодою суму грошей в рахунок продажу домоволодіння, що належить його довірителеві [PERSON] на праві приватної власності (а. с. 14; 16). На підтвердження виконання умов угоди відповідач діючи від імені [PERSON] передав позивачці правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння та ключі від нього. Таким чином суд дійшов висновку, що сторонами угода повністю виконана. Згідно вимог статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав. Згідно до вимог статті 328 ЦК України право власності набувається в тому числі із правочинів. Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є дійсним, якщо його недійсність не встановлена законом чи судом. За правилами статті 657 ЦК України угоди стосовно передання права власності на нерухоме майно підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно приписів частини 2 статті 219 ЦК України суд може визнати дійсним правочин, який не набув нотаріального посвідчення, якщо правочин дійсно відповідає справжній волі сторін, а нотаріальне посвідчення не відбулось, з підстав які не залежали від волі сторони, яка звертається за визнанням угоди дійсною. Також, відповідно приписів частини 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовились до всіх істотних умов і це підтверджено письмовими доказами, а також відбулось повне або часткове виконання цього правочину, суд може визнати цю угоду дійсною. Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. У зв'язку з тим, що продавець та покупець дійсно мали намір саме продати та купити нерухоме майно, фактично угода виконана, її нотаріальному посвідченню заважає ухилення відповідача від явки до нотаріуса та небажання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Здійснити державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно позивачці завадила відсутність нотаріального посвідчення цих угод. Враховуючи положення статті 16 Цивільного Кодексу України, одним із способів захисту цивільного права є зокрема визнання права. Відповідно правил, встановлених ст. 126 ЦПК України, в одному позові можуть бути об'єднані декілька вимог, якщо слухання цих справ окремо ускладнить розгляд справи по суті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦКУкраїни. Крім того в судовому засіданні встановлено, що власник спірного домоволодіння [PERSON] помер [INFO] (а. с. 37-38). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його рідний син [PERSON] - відповідач по справі. Згідно довідки Савранської районної державної нотаріальної контори (а. с. 28) спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. Відповідач по справі є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Відповідач належним чином не оформив право на спадщину, але й не відмовився від її прийняття. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконанні іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника, продавця) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що внаслідок смерті [PERSON] - власника нерухомого майна, до відповідача, як спадкоємця, перейшли всі зобов'язання, що стосуються угоди купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями розташованого за адресою [ADDRESS]. На підставі викладеного, суд вважає за можливе визнати дійсною угоду щодо купівлі-продажу нерухомого майна та визнати за позивачкою право власності на вказане домоволодіння.

Outcome: approved