Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що у 1968 році, її матір’ю, [PERSON] с. Луковиця по вул. Перемоги № 09 Герцаївського району Чернівецької області було побудовано житловий будинок та зведено до нього господарські споруди. 27 квітня 2013 року її матір померла, після смерті якої відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі й на зазначене нерухоме майно. Як спадкоємиця за законом у передбачуваному законом строк звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, однак було виявлено, що у свідоцтві про смерть матері остання по батькові значиться як «Юліанівна». Через такі розбіжності та ураховуючи що матір’ю за життя не було отримано свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно, вона не може оформити на себе спадкове майно та просила суд встановити факт, що [PERSON], яка померла 27 квітня 2013 року у с. Луковиця Герцаївського району Чернівецької області є її матір’ю, а також визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені в позовній заяві і просила їх задовольнити. Також, суду пояснила, що з часу народження й по день звернення до суду проживає у спірному житловому будинку. Брат [PERSON], тобто відповідач по справі, починаючи з 80-их років проживає окремо та має власне господарство. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечував та суду показав, що сам народився у спірному господарстві, де на той час проживали дід та бабка, тобто батьків його матері, сама матір, а з народження й по теперішній час і позивачка. Діда звали Юліана, хочу у селі його ще називали румунським іменем Ілуц. З середини 80-х років проживає окремо від батьківського господарства. На спадщину не претендує і до нотаріальної контори з приводу отримання спадщини не звертався. Годинівська сільська рада Герцаївського району в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Проти задоволення позову не заперечують. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали по справі, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул. Перемоги № 09 с. Луковиця Герцаївського району Чернівецької області розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських споруд. Згідно даних погосподарської книги Годинівської сільської ради Герцаївського району, житловий будинок з господарськими спорудами який розташований по вул. Перемоги № 09 с. Луковиця Герцаївського району зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1968 року (а.с. 15). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що вищевказаний спірний житловий будинок побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1968 року в сільській раді за [PERSON], то з того часу остання була власницею цього житлового будинку. 27 квітня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть виданого виконкомом Годинівської сільської ради Герцаївського району 27 квітня 2013 року серії 1-МИ за № 117969 (а.с. 18 ). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина в т.ч. і на її житловий будинок з господарськими спорудами. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] заповіту після себе не залишила, а значить спадкування має місце за законом. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Нормою ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкуван ня, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, вста новлених статтею 1259 цього Кодексу. Як вбачається з свідоцтва про народження позивачки, остання народилася 01 березня 1967 року в с. Луковиця Герцаївського району, батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивачка є донькою померлою [PERSON] Катінки. Як сусідка може підтвердити, що по день смерті [PERSON] Катінки остання проживала у спірному господарстві де наразі залишилася проживати позивачка. Свідок [PERSON] суду підтвердила покази свідка [PERSON] Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Герцаївського РУЮ у своєму висновку від 24 жовтня 2013 року, зазначив про неможливість внесення змін до актового запису про народження позивачки в частині зміни по батькові з «Іллівни» на «Юліанівну» через відсутність актового запису про народження матері позивачки (а.с. 20). Водночас, з наданого суду для дослідження позивачкою свідоцтва про народження її матері - [PERSON] Катінки, вбачається що по батькові остання записана саме «Юліанівна». Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному і безпосередньому розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved