Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

07 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості по заробітній платі в сумі 2309 грн. 98 коп., посилаючись на те, що з 01 листопада 2012 року перебував з відповідачем у трудових відносинах. Наказом №7/к від 11 липня 2013 року позивача звільнено з підприємства на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, проте відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив . Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, з 1 листопада 2012 року позивач перебував з КЖЕП Центрального району у трудових відносинах на посаді кур'єра. 12 липня 2013 року наказом № 7/к про припинення трудового договору, позивача звільнено у зв'язку зі скороченням штату п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 6 від 26.02.2013 року, протокол №13 від 09.07.2013 року. Відповідно до довідки КЖЕП Центрального району від 16 грудня 2013 року за № 512, заборгованість по заробітній платі складає 1809 грн. 98 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. За такого, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму у розмірі 1809 грн. 98 коп., зобов`язав при її виплаті стягнути належні збори і податки Статтею 117 КЗпП встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а статтею 2371 - відшкодувати працівникові завдану моральну шкоду. Враховуючи положення п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.21 цієї Постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Таким, чином, суд, враховуючи межі заявлених позовних вимог та тривалістю невиплати заборгованості, стягнути на користь позивача на підставі ст. 117 КЗпП України 5218 грн. 10 коп. середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні ( 957 грн. 45 коп./ 20 робочих днів = 47,87 грн. середньоденної зарплати х 109 робочих днів з 13 липня по 16 грудня 2013 року). На час розгляду справи заборгованість по заробітній платі відповідачем не погашена. За такого,

Outcome: partial