Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконкому Угроїдської селищної Ради Краснопільського району 21 вересня 1992 року та належним чином зареєстрованого в КП « Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 08 жовтня 1992 року . Відповідач по справі є його колишньою невісткою. Шлюб між сином та невісткою розірваний 23.11.2006 року. Від шлюбу вони мають двох дітей, а позивача онуків - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають з матір'ю. Відповідач разом з дітьми зареєстровані за вищевказаною адресою, але фактично за даною адресою не проживають з квітня 2004 року, а мешкають за адресою [ADDRESS] . Реєстрація відповідача з дітьми в належному [PERSON] будинку породжує для позивача ряд негативних наслідків, зокрема вони враховуються в кількісний склад проживаючих в цьому будинку, відповідач не бере ніякої участі в утриманні будинку та сплаті комунальних платежів, а позивач маючи пенсійний вік та дружину пенсійного віку, позбавлений можливості отримувати державну субсидію. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовляється. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача з дітьми в належному позивачу будинку створює перешкоди для повного розпорядження і користування власністю, просить визнати відповідача з малолітніми дітьми, такими, що втратили право користування житлом за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснивши, що їй з дітьми нікуди виписатись, оскільки хоча вона і сплатила за квартиру в [ADDRESS], але право власності на себе не оформила, що є перешкодою для реєстрації за тією адресою. Представник третьої особи органу опіки та піклування Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області заперечила проти задоволення позовних вимог в частині визнання малолітніх дітей таким, що втратили право користування житлом, вказуючи на ті обставини, що малолітні діти не можуть бути зняті з реєстрації без перепрописки їх до іншого житла, а вказані позовні вимоги порушують права дітей, чого в даному випадку вони допустити не можуть. Представник третьої особи Краснопільського районного сектору управління Державної міграційної служби в Сумській області, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, у якій з позовом погодилася та просила суд розглянути справу без участі представника. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], є власником будинку за адресою [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу та копією технічного паспорта на вказане домоволодіння (а.с. 8-12). Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 23 листопада 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та стягнуто з останнього аліменти на утримання дітей сторін (ас.18) [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані в [ADDRESS], що підтверджується будинковою книгою для реєстрації громадян які проживають в даному будинку ( ас.14-16) Факт тривалого непроживання відповідача з дітьми в зазначеному будинку підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Угроїдської селищної ради (а.с. 7) поясненнями відповідачки, яка цей факт не заперечувала та показами свідків [PERSON] та [PERSON] В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом. В п. 11 ППВСУ «№2 від 12.04.1985 р «Про деякі питання , що виникають в практиці застосування судоми Житлового кодексу України» передбачено, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання , втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання ( повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо.) Відповідно до абз.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду , свідоцтва про смерть. В п. 4 Декларації прав дитини передбачено, що дитині належить право на відповідне житло. Ст.3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Оскільки дії відповідача щодо реєстрації в спірному будинку порушують право власності позивача, який не має можливості розпорядитися своїм майном та вимушений сплачувати витрати по утриманню будинку, відповідач добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку в будинку, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житлом, за адресою [ADDRESS], а в частині визнання малолітніх дітей відповідачки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування даним житлом відмовити, оскільки відповідач постійного місця проживання фактично не має, а охорона прав дітей визначена, як стратегічний загальнонаціональний пріоритет.

Outcome: partial