Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі 6 посадових окладів, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 12 травня 1983 року по 01 листопада 2013 року, коли була звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, однак у порушення п. 2.13 колективного договору 2011-2014 рр. не виплатив їй вихідної допомоги. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав, пояснивши, що вона працювала у відповідача безперервно з 12 травня 1983 року по 01 листопада 2013 року. Заяву про звільнення за власним бажанням її примусили написати. Вважає, що відповідач зобов»язаний виплатити їй вихідну допомогу у розмірі, передбаченому колективним договором. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що колективним договором ПАТ «Укртелеком» на 2011-2014 роки, розділом 2, пункт 2.13 передбачена виплата працівнику одноразової вихідної допомоги у разі розірвання трудового договору з ініціативи працівника, якому встановлено неповний робочий час у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці. Наказом № 1186 від 31.12.2010 року позивачу, за її заявою, був встановлений неповний робочий час з 01.01.2011 року. Оскільки зміни в організації виробництва і праці, як у дільниці технічної експлуатації лінійних споруд та розвитку, так і на робочому місці позивача, не були передбачені і не проводились, тому дія п. 2.13 колективного договору на позивача не поширюється. Заслухавши позивача, представника відповідача, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. У судовому засіданні встановлено, позивач працювала у відповідача на посаді електромонтера з технічного огляду з 12 травня 1983 року по 01 листопада 2013 року (а.с. 9, 25, 32). 30 грудня 2010 року позивач на ім»я заступника директора з питань праці та персоналу ЧФ ВАТ «Укртелеком» написала заяву про переведення її на 0,7 одиниць посади електромонтера дільниці технічної експлуатації лінійних споруд та розвитку (а.с. 22), на підставі якої наказом № 29/к від 04 січня 2011 року [PERSON] було переведено на неповний робочий час 28 годин на тиждень (а.с. 23). Пунктом 2.13 колективного договору передбачено, що у разі розірвання трудового договору з ініціативи працівника, якому встановлено або якого попереджено про встановлення неповного робочого часу у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці, працівнику виплачується одноразова вихідна допомога в залежності від стажу роботи, визначеного відповідно до Положення про умови визначення безперервного стажу роботи (додаток № 15): від 3 до 10 років – 3 посадових окладів; від 10 до 20 років - 4 посадових окладів; від 20 до 25 років – 5 посадових окладів; від 25 і вище років – 6 посадових окладів (а.с. 21). Враховуючи, що зміни в організації виробництва і праці, як у дільниці технічної експлуатації лінійних споруд та розвитку, так і на робочому місці позивача, не були передбачені і не проводились, тому останній і не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі, передбаченому п. 2.13 колективного договору, у зв»язку з чим позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Суд критично ставиться до пояснень позивача в частині того, що заяву про переведення на неповний робочий день її примусили написати, оскільки доказів цьому останньою не наведено.

Outcome: dismissed