Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на незаконність її звільнення просила суд поновити її на посаді директора ТОВ «Вольга-Україна» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 26162,50 грн., стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 5615,87 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що її незаконно було звільнено з посади директора ТОВ «Вольга-Україна» наказом № 1к/160113/в від 16.01.2013 року згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України з 16.01.2013 року підписаного генеральним директором Колесник С.Ю., на підставі рішення загальних зборів товариства з численним порушенням норм трудового законодавства. Представник відповідача звернувся до суду з письмовими запереченнями проти позову в яких він посилаючись на необґрунтованість та безпідставність вимог позивача, її злочинні дії відносно товариства, та вважаючи що спір носить корпоративний характер, просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, вказував на незаконність звільнення позивача з ТОВ «Вольга-Україна», та завдані позивачу в зв'язку з тим моральні страждання. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, вказував на те, що твердження позивача є необґрунтованими та базуються на недостовірній інформації, а дії керівництва підприєства при звільненні позивача були здійснені в рамках трудового законодавства. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі суд доходить наступних висновків. Зі змісту ст.ст. 15-16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, потерпіла особа має обрати саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. З матеріалів справи вбачається, що рішенням загальних зборів ТОВ «Вольга-Україна» (протокол №1 від 27.06.2000 р.) позивача було обрано на посаду директора ТОВ «Вольга-Україна». Згідно п. 7.1.1 та п. 8.8 статутів ТОВ «Вольга-Україна» в редакції 2009 року, що затверджено зборами засновників (учасників) згідно протоколу №28 від 03.03.2009 року, та в редакції 2013 року, що затверджено рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Вольга-Україна», протокол № 2-01/2013 від 15.01.2013 року, Директор є виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю. 16.01.2013 року, рішенням загальних зборів позивача було звільнено з займаної посади з підстав п.4 ст. 40 КЗпП України про що видано наказ №1к/160113/п. На теперішній час позивач, вважаючи що її трудові права порушені, звернулась до суду з позовом про поновлення її на посаді. За змістом ст.ст. 1, 2 КЗпП України, цей кодекс регулює трудові відносини працівників, які реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, з власниками цих підприємств. Згідно ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи якими є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. У товариствах, в яких законом передбачено утворення виконавчого органу, здійснення управлінської діяльності покладено на нього. Статтею 99 того ж Кодексу визначені засадничі положення щодо порядку утворення, діяльності, назви цього органу, його компетенції, способу усунення від виконання обов'язків осіб, які належать до його складу. Із змісту рішення Конституційний Суд України N 1-рп/2010 від 12 січня 2010 року у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України вбачається, що правовідносини, які виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним, щодо обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання цих осіб, є не трудовими, а корпоративними. Таким чином, способом захисту порушених прав особи виконавчого органу, яку усунули з відповідної посади, є звернення зі скаргою на дії загальних зборів. І такі вимоги мають вирішуватись в порядку розгляду корпоративних спорів. Отже, правовідносини, які склались між сторонами по даній справі з приводу зайняття позивачем посади директора не врегульовані трудовим законодавством, а тому права позивача не можуть бути захищені способами, зазначеними КЗпП. Враховуючи викладене суд доходить висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає характеру спірних правовідносин, а тому підстав для задоволення вимог [PERSON] про поновлення на роботі, що передбачено ст. 235 КЗпП України, суд не вбачає, та за такого в задоволенні позову слід відмовити. Куруючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 97, 99 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 40, 235 КЗпП України, суд, -

Outcome: dismissed