Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до Хорольського КП "Комунсервіс" та Хорольської міської ради Полтавської області про визнання наказу №48/к від 04.09.2013 року про його звільнення незаконним, поновлення на посаді машиніста насосних станцій Хорольського КП "Комунсервіс" та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, вказавши, що 17.12.2004 року наказом №98 він був прийнятий на роботу машиністом насосної станції 2 розряду Хорольського комунального підприємства «Комунсервіс». 04.09.2013 року наказом №48/к його звільнено з роботи згідно п.36 п.6 КЗпП України «відмова виконувати роботу при зміні істотних умов праці». Позивач вважає вказане звільнення незаконним так як профспілковий комітет не дав згоди на його звільнення. [PERSON] вказує, що відповідно до посадової інструкції машиніста насосної станції п.3.9 він має відповідати за зберігання майна і технічних пристроїв центральної насосної станції та периферійних артсвердловин, які занесені в інвентарний журнал з позмінною передачею під особистий розпис наступній зміні. Позивач вказує, що 12 червня 2013 року директором підприємства [PERSON] виданий наказ №81/о на підставі якого, виготовлений «Журнал про охорону основних засобів підприємства». До основних засобів підприємства крім майна і технічних пристроїв центральної насосної станції та периферійних артсвердловин входять приміщення, наземні будівлі, обладнання, євро огорожа і т.д.. Територія водогону, на якій знаходяться основні засоби, складає більше двох гектарів і поставлене у журналі завдання являється нереальним для виконання. Позивач зазначає, що повідомивши про це директора, був звільнений. Підставою для звільнення став п.6 ст.36 КЗпП України, яка передбачає звільнення у разі відмови працівника від переводу в другу місцевість, разом з підприємством, а також у звязку із зміною суттєвих умов праці. Позивач вказує, що умови праці для нього не змінювались і він виконує свої обов»язки відповідно до посадової інструкції. Він висловив свої заперечення не проти виконання своїх обов'язків, а проти відповідальності за всі основні засоби підприємства, що не передбачено ні посадовою інструкцією, ні трудовим договором. Тобто переводу підприємства не було, суттєві умови праці змінені не були, а він звільнений саме за це. [PERSON] зазначає, що фактично він був звільнений за свої зауваження, та відмову приймати відповідальність за всі основні засоби КП «Комунсервіс», добросовісно працюючи та виконуючи всі свої обов'язки машиніста насосної станції. Позивач прохав постановити рішення, котрим визнати наказ №48/к від 04.09.2013 року про його звільненні незаконним, та поновити його на посаді машиніста насосних станцій Хорольського КП «Комунсервіс» та стягнути з Хорольського КП «Комунсервіс» заробітну плату за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні 21.10.2013 року, позивач подав до суду заяву про внесення доповнень до позвної заяви про поновлення на роботі та уточнення позвних вимог в якій прохав: визнати наказ № 48/к від 04.09.2013 року про його звільнення незаконним; поновити його на посаді машиніста насосних станцій Хорольського КП «Комунсервіс»; стягнути з Хорольського КП «Комунсервіс» заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день поновлення на роботі; стягнути з Хорольського КП «Комунсервіс» на його користь у відшкодування моральної (немайнової) шкоди 5161,50 грн. (п'ять тисяч сто шістдесят одна грн. 50 коп.); допустити негайне виконання рішення; залучити в якості третьої особи службову особу, яка підписала незаконний наказ - директора Хорольського КП «Комунсервіс» [PERSON]; викликати в якості свідків громадян: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У судовому засіданні 04.11.2013 року позивач подав до суду клопотання про уточнення позвних вимог, в якому прохав: вважати проведене 24.10.2013 року засідання профкому незаконним, а його результати та долучені до матеріалів справи згідно листа Відповідача 1 від 28.10.2013 №389/01-10 копії документів (протокол від 04.03.2013 року №2, лист керівника до профкому від 23.10.2013 року, відповідь голови профкому від 25.10.2013 року, протокол засідання профкому від 24.10.2013 року) недопустимими доказами, що не підлягають дослідженню під час судового розгляду. У судовому засіданні року позивач [PERSON] змінив позовні вимоги прохав закрити провадження в частині позовних вимог до Хорольської міської ради Полтавської області та не залучати в якості третьої особи службову особу, яка підписала незаконний наказ - директора Хорольського КП «Комунсервіс» [PERSON] в іншій частині уточнені позовні вимоги підтримав повністю та прохав їх задовольнити. Та вказав, що звільнили його незаконно так як змін істотних умов праці не було. Про «зміну істотних умов праці» Хорольське КП «Комунсервіс» його за два місяці не попередило. Заяв про відмову від праці не писав. Всі посадові обов»язки виконував. Але п.3.9. посадової інструкції машиніста насосної станції виконати неможливо, так як відсутнє освітлення території насосної станції, а свердловини знаходяться від приміщення насосної станції на відстані близько 500 м. і в темний час доби здійснити нагляд за майном підприємства практично неможливо. Крім того він повинен постійно слідкувати за правильною роботою приладів насосної станції, які коштують сотні тисяч гривень. Вказав, що протокол засідання профспілкового комітету КП «Комунсервіс» №10 від 24.10.29013 року є недійсним так як він не був на ньому присутнім. У судовому засіданні представник Хорольського КП «Комунсервіс» [PERSON] не заперечував проти зменшення позовних вимог [PERSON] Позов не визнав повністю прохав відмовити в його задоволенні. Вказав, що підставою для звільнення позивача із роботи стало те, що 02.01.2013 року наказом №1/о від 02.01.2013 року на підприємстві була запроваджена нова посадова інструкція машиніста насосної станції, якою доповнено обов'язки працівника пунктом 3.9., а саме:відповідати за збереження майна і технічних пристроїв центральної насосної станції та периферійних артсвердловин, які занесені в інвентарний журнал з позмінною передачею під особистий розпис наступній зміні. Який фактично означав те, що перед прийняттям зміни машиніст повинен перевірити наявність замків на кришках свердловин, щоб переконатись у відсутності розкрадання майна підприємства. [PERSON] відмовився виконувати цей пункт про що було складено відповідний акт від 21.06.2013 року, а потім поштою, був направлений лист в якому попередили позивача, що при подальшому невиконанні п.3.9. посадової інструкції машиніста насосної станції його через 2 місяці буде звільнено. Крім того прохав врахувати, те що, згідно копій протоколів засідань профспілкового комітету КП «Комунсервіс»№2 від 04.03.2013 року та №10 від 24.10.29013 року [PERSON] не був і не є членом профспілкового комітету КП «Комунсервіс», а розгляд профкомом питання про надання згоди на його звільнення, що мало місце 29.08.2013 року, було помилковим. У судовому засіданні представник Хорольської міської ради Полтавської області [PERSON] при вирішенні даної справи поклався на розсуд суду та заявив клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог до Хорольської міської ради Полтавської області так як міська рада, є власником Хорольського КП «Комунсервіс», але в трудових відносинах, дана юридична особа цілком самостійна. Тому суд, з»ясувавши думку сторін вважає за необхідне закрити провадження по цивільній справі №548/1744/13-ц за позовом [PERSON] до Хорольського КП "Комунсервіс" та Хорольської міської ради Полтавської області про визнання наказу №48/к від 04.09.2013 року про його звільнення незаконним, поновлення на посаді машиніста насосних станцій Хорольського КП "Комунсервіс" та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в частині позовних вимог до Хорольської міської ради Полтавської області та залученні в якості третьої особи службової особи яка підписала незаконний наказ - директора Хорольського КП «Комунсервіс» [PERSON] в зв'язку з відмовою позивача в цій частині від позову. У судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, що працює в Хорольському КП «Комунсервіс» на посаді машиніста насосної станції. Вказав, щовиконувати п.3.9. посадової інструкції машиніста насосної станції не можливо так яктак як відсутнє освітлення території насосної станції, а свердловини знаходяться від приміщення насосної станції на відстані 500 м. У судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, що працює в Хорольському КП «Комунсервіс» на посаді машиніста насосної станції. Вказав, що виконувати п.3.9. посадової інструкції машиніста насосної станції не можливо так як він зобов»язаний здійснювати нагляд за роботою приладів насосної станції, які коштують сотні тисяч гривень. А через відсутність освітлення території насосної станції і розташування свердловин за 500 м. від насосної станції контролювати їх неможливо. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача Хорольського КП «Комунсервіс» [PERSON], представника Хорольської міської ради Полтавської області [PERSON] та показання свідків [PERSON] та [PERSON], взявши до уваги наявні у матеріалах справи докази, суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що згідно ксерокопії трудової книжки позивача наказом КП «Комунсервіс» № 98 від 17.12.2004 року він був прийнятий на роботу машиніста насосної станції 2 розряду по строковому трудовому договору, наказом КП «Комунсервіс» № 55 від 31.12.2005 року він був переведений на постійну роботу. А наказом № 48/к від 04.09.2013 року він був звільнений з роботи згідно п.6 ст.36 КЗпП України - відмова виконувати роботу при зміні істотних умов праці. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.3с т.32 КЗпП України, в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 установлено, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т.ч. перехід на бригадну або індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій, тощо. Відповідно до ч.4 ст.32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Відповідно до п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є … відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. 12.06.2013 року видано наказ директора Хорольського КП «Комунсервіс» №81/о «Про виконання роботи визначеної посадовою інструкцією машиніста насосної станції». Цим наказом позивача та інших машиністів насосної станції зобов'язано під час позмінної передачі наступній зміні, особисто, після відповідної перевірки наявності майна, здійснювати його передачу наступній зміні під особистий запис, про що робити відмітку в журналі прийому-передачі. Як зазначено в самому наказі, така вимога до працівників передбачена п.3.9 Посадової інструкції машиніста насосної станції. З вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України та пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 змін істотних умов праці позивача, як машиніста насосної станції КП «Комунсервіс» викликаних змінами в організації виробництва і праці в діяльності не було. Так як суд не вважає покладення на працівника визначеного посадовою інструкцією обов'язку зміною істотних умов праці. Крім того з листа територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області [PERSON] №16-21077/27-27 від 10.09.2013 року, слідує, що документів підтверджуючих факт попередження [PERSON] про зміну істотних умов не пізніше ніж за два місяці до їх введення адміністрацією підприємства в ході перевірки знайдено не було. Тобто порушено порядок зміни істотних умов праці. Відповідно до п.п.1 п.3 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, основними завданнями Держпраці України є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю. На підставі викладеного суд не може не брати до уваги вищевказаний лист територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області №16-21077/27-27 від 10.09.2013 року. Відповідно до ч.2 ст.252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). З протоколу профспілкового комітету Хорольського КП «Комунсервіс» №7 від 29.08.2013 року (а.с.13), слідує, що профспілковий комітет Хорольського КП «Комунсервіс» згоди на звільнення позивача не надавав. З листа територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області [PERSON] №16-21181/27-27 від 11.10.2013 року, слідує, що при перевірці Хорольського КП «Комунсервіс» згоди виборного органу профспілкової організації на звільнення [PERSON] пред»явлено не було. На підставі викладеного суд не може не брати до уваги вищевказаний лист територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області №16-21181/27-27 від 11.10.2013 року. Відповідно до п.15 ППВС України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Як вказувалося раніше, судом встановлено, що звернення до профспілкового комітету Хорольського КП «Комунсервіс» було, але згоди на звільнення позивача не надано. Суд, приходить до висновку, що заперечення представника Хорольського КП «Комунсервіс», про те що позивач не був і не є членом профспілкового комітету КП «Комунсервіс», а розгляд 29.08.2013 року профкомом питання про надання згоди на його звільнення, було помилковим не мають законних підстав на підставі слідуючого. Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до рішення від 9 лютого 1999 року Конституційного суду України у справі N 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що профспілковий комітет Хорольського КП «Комунсервіс» згоди на звільнення позивача, як члена профспілкового комітету не надавав, а протокол засідань профспілкового комітету КП «Комунсервіс» №10 від 24.10.2013 року зворотної сили не має. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Тому суд приходить до висновку, що наказ виданий Хорольським КП "Комунсервіс" № 48/к від 04.09.2013 року про звільнення [PERSON] слід визнати незаконним та поновити [PERSON] на посаді машиніста насосних станцій Хорольського КП «Комунсервіс». Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до абз.3 п.32 ППВС України N 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до довідки Хорольського КП "Комунсервіс" №402 від 01.11.2013 року за липень 2013 року заробітна плата позивача становить 2448,41 гривень та серпень 2013 року заробітна плата позивача становить 2244,80 гривень. Тому враховуючи вищевказане стягненню з Хорольського КП "Комунсервіс" на користь позивача підлягає заробітна плата за час вимушеного прогулу в сумі 4693 гривень 21 копійок (2448,41+2244,80=4693,21/2=2346,6Ч2 місяці вимушеного прогулу = 4693 гривень 21 копійок). Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої…, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд вважає, що в результаті дій посадових осіб відповідача Хорольського КП "Комунсервіс" позивачу [PERSON] була завдана моральна шкода. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, задана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», -«Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання роботи у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності. Тому суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність перед позивачем за заподіяну останньому моральну шкоду. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить із характеру заподіяної позивачу шкоди, глибини душевних страждань позивача, які виразилися в його переживаннях через порушення звичайного способу життя, (протиправне звільнення, вимушеній затраті часу для поновлення порушених прав, несплата заробітної плати та похилий вік, що вимагає від позивача додаткових зусиль по організації свого життя для того, щоб гідно існувати). На підставі вищевикладеного, суд оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 1000 гривень, так як цей розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості та глибині перенесених моральних страждань позивачем. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судових витрат, то суд відповідно до ст.88 стягує з Хорольського КП "Комунсервіс" в дохід держави судовий збір в сумі 917 гривень 60 копійок пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial