Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-03 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЛАФОРТ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою дорожньо-транспортною пригодою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.08.2012 року о 18.25 годині по вул. Леніна в смт. Димер Вишгородського району Київської обл. [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 2105», д.н. [NUMBER], не дотримавшись безпечної дистанції допустив зіткнення з автомобілем «Мітсубісі», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті було пошкоджено автомобіль «Мітсубісі», д.н. [NUMBER]. На дату ДТП [PERSON] мав чинний поліс ОСЦВНТЗ серія АВ 7765019з терміном дії до 18.06.2013 року, виданий Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЛАФОРТ» . Вина водія [PERSON] в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується постановою Вишгородського районного суду Київської області від 21.09.2012 року. Відповідно до звіту № 15/10/12 ринкова вартість транспортного засобу «Мітсубісі», д.н. [NUMBER] до пошкодження становить 208 595, 67 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 22 207, 58 грн. В звязку з вищевикладеним позивач був змушений звернутися до суду та просить стягнути з [PERSON] шкоду в розмірі 28 800, 55 грн., з яких: 22 207, 55 грн. матеріальна шкода, 800 грн. витрати на проведення експертного дослідження, 5 000 грн. моральна шкода та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач 1 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що матеріальну шкоду та суму вартості послуг за проведення експертного дослідження повинно виплачувати ПАТ «СК «ЛАФОРТ», оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована у даній страховій компанії. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представника позивача, відповідача 1, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.08.2012 року о 18.25 годині по вул. Леніна в смт. Димер Вишгородського району Київської обл. [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 2105», д.н. [NUMBER], не дотримавшись безпечної дистанції допустив зіткнення з автомобілем «Мітсубісі», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який є власником автомобіля, в результаті було пошкоджено автомобіль «Мітсубісі», д.н. [NUMBER], а власнику нанесено матеріальний збиток. Постановою постановою Вишгородського районного суду Київської області від 21.09.2012 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини у питанні стосовно правової певності та відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі „Совтрансавто-Холдинг проти України (заява №48553/99) суд наголошує, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований ст. 6 параграф 1 та повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ( „Брумареску проти Румунії, параграф 61). Таким чином, вина відповідача у скоєнні ДТП є підтвердженою. Відповідно до звіту № 15/10/12, проведеного оцінювачем [PERSON] ТОВ «Експерт-центр ТАНДЕМ» ринкова вартість транспортного засобу «Мітсубісі», д.н. [NUMBER] до пошкодження становить 208 595, 67 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 22 207, 58 грн. (а.с. 23). Будь - яких доказів які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності звіту оцінювача, чи доказів пов'язаних з його недостатньою професійною кваліфікацією, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, цивільно-правова відповідальність відповідача 1 була застрахована в ПАТ «СК «ЛАФОРТ». Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7765019, термін дії якого з 19.06.2012 року до 18.06.2013 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну, становить 50 000 грн., розмір франшизи складає 0 грн. За змістом ч. 3 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» (далі по тексту - ЗУ «Про страхування») страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. З матеріалів справи вбачається, що ні полісом, ні договором добровільного страхування ризиків не передбачена виплата страховиком потерпілій особі ПДВ при виплаті страхового відшкодування без відповідних підтверджуючих документів про сплату потерпілим такого податку. Так, відповідно до п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку підлягає нарахуванню та оплаті до державного бюджету тільки після фактичного проведення платником ПДВ замовлених робіт або після оприбуткування готівкових коштів у касі платника ПДВ, як оплати за фактично проведені роботи платником ПДВ. Підпунком 3.2.3 пункту 3.2 ст. 3 вказаного Закону, визначено, що операції з надання послуг із страхування, передбачених Законом України «Про страхування», не є об'єктом оподаткування. У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право за умовами договору на відшкодування сплаченого ним податку, якщо понесення витрат по сплаті цього податку буде підтверджено відповідними доказами. В судовому засіданні позивач пояснив, що на сьогодні автомобіль не відремонтовано, а відтак він не може надати суду відповідні докази на підтвердження виконання робіт з ремонту автомобіля платником податку на додану вартість. Отже, встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши відповідні норми закону, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність, на сьогодні, підстав для стягнення з відповідача утриманої суми податку на додану вартість, оскільки він не надав доказів проведення ремонтних робіт по відновленню автомобіля у особи, яка є платником ПДВ, в зв'язку з чим сума відновлювального ремонту з вирахуванням 20% ПДВ складає 17 766, 06 грн. ( 22 207, 55 грн. 4 441, 52 ( 20%). Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача 1 була застрахована в ПАТ «СК «ЛАФОРТ», а відповідно до норм цивільного законодавства саме страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, суд дійшов висновку, що з відповідача 2 - ПАТ «СК «ЛАФОРТ» підлягає стягненню сума вартості відновлюваного ремонту у розмірі 17 766, 06 грн. та 800 грн. витрат за проведення експертного дослідження, відповідно до квитанції № 15/10 від 10.10.2012 року (а.с.10). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що вищезазначена сума страхового відшкодування відповідачем позивачу виплачена не була. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 17 766, 06 грн., знайшла своє доведення в судовому засіданні, є такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності до вимог ст. 23 ЦК України суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру правопорушення, глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) , ступеня вини особи яка завдала моральної шкоди та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Судом визнано доведеним факт спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, оскільки завдання позивач безумовно зазнав моральних страждань та переживань. Тому суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 000 гривень. У відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial