Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № 04/08-А/КД від 13 лютого 2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 26408,32 доларів США на купівлю автомобіля строком до 13 лютого 2015 року року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 14 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 04/08-А/ДП. Проте зобов'язання щодо повернення [PERSON] суми кредиту і нарахованих відсотків залишились невиконаними, в зв'язку з чим станом на 13 травня 2013 року у відповідача утворилась заборгованість в сумі 18450,88 доларів США та 7548, 60 гривень. Враховуючи наведене, просить стягнути солідарно з відповідачів 25472 гривні 88 копійок заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з копії кредитного договору № 04/08-А/КД, укладеного 13 лютого 2008 року між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 26408,32 доларів США на купівлю автомобіля строком до 13 лютого 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних. ( а.с. 6-14). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. [PERSON], порушуючи умови кредитного договору, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, що стверджується дослідженим в судовому засіданні розрахунком заборгованості по кредиту ( а.с.4-5). З розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що станом на 13 травня 2013 року за [PERSON] рахується заборгованість в сумі в сумі 18450,88 доларів США та 7548, 60 гривень ( а.с. 4-5). Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні цивільної справи № 2-755/10 за позовом ВАТ «ВіЕйБі» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, рішення Луцького міськрайонного суду від 04 лютого 2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь ВАТ «ВіЕйБі» заборгованість за кредитним договором № 04/08-А/КД від 13 лютого 2008 року 529223 гривні 82 копійки. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 14 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 04/08-А/ДП (а.с. 32-33). Згідно з п.1.1 договору поруки, поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 04/08-А/КД від 13 лютого 2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Постановою Верховного Суду України від 23 травня 2012 року було переглянуто ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2011 року, постановлену в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «TWM», та інших фізичних осіб про стягнення заборгованості за кредитним договором, з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме - ч. 4 ст. 559 ЦК України. В цій постанові висловлена правова позиція, згідно з якою умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У справі, що переглядалася Верховним Судом України, установивши, що договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки відповідними пунктами цих договорів установлено, що вони діють до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до умов кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителів, суд першої інстанції, з висновками якого погодились апеляційний та касаційний суди, дійшов обґрунтованого висновку про те, що поруку припинено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідно до п. 2.7.1 кредитного договору, укладеного між банком і [PERSON] незважаючи на інші положення договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором та/або умов договору застави/договору поруки. Пунктом 2.7.2. даного кредитного договору передбачено, що виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником та/або поручителем протягом семи робочих днів з дати отримання позичальником вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині. Згідно з п. 3.7 договору поруки від 14 квітня 2008 року, укладеного між банком як кредитором, [PERSON] як позичальником і [PERSON] як поручителем, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення підписів печатками(а. с. 33). Таким чином, у вказаному договорі поруки не визначено строк в розумінні ст. 252 ЦК України, після закінчення якого порука припиняється. За таких обставин право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителів відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України обмежується шістьма місяцями від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не долучено до матеріалів справи та на неодноразову письмову вимогу суду, не подано суду доказів щодо направлення поручителю [PERSON] відповідної вимоги щодо дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, взятих на себе [PERSON] Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відтак строк виконання основного зобов'язання для [PERSON] настав 24 вересня 2009 року, з моменту подання банком до суду позову до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 04/08-А/КД від 13 лютого 2008 року. Саме із вказаної дати починається перебіг шестимісячного строку, протягом якого кредитор вправі пред'явити вимоги до поручителя. Цей строк закінчився 24 березня 2010 року. З позовом до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся в суд 16 травня 2013 року (а. с. 2), тобто за межами вказаного строку. Тому порука [PERSON] припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, в зв'язку з чим позов банку не може бути задоволений. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Outcome: dismissed