Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

07 серпня 2013 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви від 30.09.2013 року позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за липень 2013 року та по заробітній платі за час щорічної відпустки з 01.08.2013 року по 25.08.2013 року у розмірі 412,01 грн. та 4000,00 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працюючи у відповідача на посаді юриста йому не була доплачена заробітна плата за липень 2013 року та частина відпускних в сумі 412,01 грн. Як зазначає позивач, та обставина, що заробітна плата та відпускні були виплачені на 21-ий та 22-й день відпустки цим йому були спричинені моральна страждання, він весь час переживає з приводу існування своєї сімї, оскільки внаслідок цього позивач та його сімя були позбавлені нормального життєвого спілкування. Отримані суми відпускних та заробітної плати позивач планував використати на лікування, яке не міг отримати та воно було перенесено на жовтень місяць 2013 року. Внаслідок зазначених переживань у позивача загострилось хронічне захворювання, внаслідок чого він був змушений перебувати на лікарняному та купувати ліки. А тому позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що заробітна плата нарахована у відповідності із чинним законодавством, заборгованість відсутня. Затримка у виплаті заробітної плати дійсно була, але з тієї причини, що позивач був прийнятий на роботу за договором із центром зайнятості, який за умовами договору не вчасно перерахував кошти. Якщо права позивача і були порушені, то моральна шкода в розмірі 4 000,00 грн. є завищеною. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 28.12.2012 року був прийнятий на посаду юриста до Школи Дитячого садка 1-го ступеня «Кияночка» згідно із наказом №97-к від 28.12.2012 року. За наказом №8-к/тм від 24.07.2013 року [PERSON] була надана щорічна відпустка на 24 календарних дні з 01.08.2013 року по 25.08.2013 року. Як вбачається з виписки про рух коштів по банківській картці позивача та меморіальних ордерів, 21.08.2013 року [PERSON] була зарахована заробітна плата за другу половину липня в розмірі 1 408,00 грн. та 22.08.2013 року зараховані кошти в сумі 2 056,35 грн., як відпускні. На підставі наказу №48-к/тр від 05.11.2013 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Судом було проведено перевірку правильності нарахування заробітної плати за час щорічної відпустки та за липень 2013 року, але не було встановлено, що вона нарахована не вірно. В той же час позивач, надавши свій розрахунок не зміг повністю пояснити, які він суми включав до розрахунку та яким чином він нарахував заборгованість в сумі 412,01 грн., а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості. Частина 1 статті 21 Закону України «Про відпустки» визначає, що заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці (ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці»). Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч.1 ст.237-1 КЗпП України). В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось представниками відповідача, що дійсно кошти були перераховані позивачу із затримкою - на 21-22 день відпустки. Суд не може прийняти до уваги посилання представників відповідача, що затримка у виплаті заробітної плати за час відпустки сталася з вини центру зайнятості, оскільки згідно з чинним законодавством саме підприємство на якому працює працівник зобов'язане здійснювати виплату заробітної плати та законодавство ніяким чином не пов'язує виплату заробітної плати в залежність від укладених договорів із центром зайнятості. А тому, оскільки права позивача були порушені в частині строку виплати коштів, дане порушення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали відпозивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 500,00 грн. Крім того, на підставі статті 80 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial