Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та суду пояснили, що 23.04.2008 року [PERSON] уклала з виробничим кооперативом «Ківшовата Агро» договір оренди землі, згідно якого передала в оренду належну їй на підставі Державного акта на право приватної власності [NUMBER] від 09.11.2004 року земельну ділянку розміром 2,5068 га в оренду на 5 років. В квітні 2013 року позивачка звернулася до відповідача з заявою, що не матиме наміру продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки та просила після збирання врожаю, не засівати належну їй земельну ділянку. Звернувшись восени 2013 року до відповідача повторно, позивачка дізналася про існування додаткової угоди від 09.03.2012 року до договору оренди земельної ділянки між нею та ТОВ «Ківшовата Агро» та отримала її копію. Позивачка стверджує, що не мала наміру продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки та не підписувала дану додаткову угоду. Тому, просять суд визнати додаткову угоду від 09.03.2012 року недійсною та стягнути з відповідача судові витрати. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що дійсно між позивачкою та відповідачем 23.04.2008 року укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років. За правилами Закону України «Про оренду землі», за договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відсутність у договорі оренди землі істотних умов, передбачених ст.15 вище вказаного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору, а також визнання договору недійсним. Договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Оскільки, договір оренди землі між позивачкою та відповідачем та додаткова угода зареєстровані у встановленому законом порядку, то були дотримані всі істотні умови, передбачені в ст.15 Закону України «Про оренду землі». 09.03.2012 року між позивачкою та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, строк якого продовжено на 5 років і зареєстровано у Державному реєстрі земель 29.12.2012 року за №322440004004596. Після укладення даної угоди, позивач отримувала орендну плату за 2012-2013 роки, претензій щодо її виплати та щодо достовірності підпису до відповідача не виникало. Відповідач належним чином виконував умови договору оренди землі, зокрема вчасно та в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася позивачці орендна плата. Крім того, відповідач своєчасно сплачував податок на землю. Представники відповідача просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки, як необґрунтованих та безпідставних. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що станом на 09.03.2012 року працював в ТОВ «Ківшовата Агро» інженером по охороні праці, отримував мінімальну заробітну плату. Він неодноразово ставив питання перед керівництвом господарства про підвищення розміру його заробітної плати до рівня 2000-2500 грн. Директор [PERSON] пообіцяла вирішити питання з підвищенням його заробітної плати, якщо його родичі підпишуть додаткові угоди до договорів оренди землі. Він, 09.03.2012 року, без відома своїх родичів, підписав за них додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок. Через місяць-два він розрахувався з ТОВ «Ківшовата Агро», оскільки йому так і не підвищили заробітної плати. Суд, заслухавши сторони, свідка, дослідивши наявні письмові матеріали даної справи, прийшов до наступного: 23.04.2008 року [PERSON] уклала з виробничим кооперативом «Ківшовата Агро» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро», відповідач в справі) договір оренди землі, згідно якого передала в оренду належну їй на підставі Державного акта на право приватної власності серії [NUMBER] від 09.11.2004 року земельну ділянку розміром 2,5068 га в оренду на 5 років. Даний договір було зареєстровано в управлінні Деркомзему в Таращанському районі Київської області 20.06.2009 року за номером 040992101313. Весною 2013 року позивачка звернулася до відповідача з заявою з приводу припинення договору оренди у зв'язку з закінченням строку його дії та просила після збирання врожаю влітку-восени, не засівати належну їй земельну ділянку. Звернувшись восени 2013 року до відповідача повторно, позивачка дізналася про існування додаткової угоди від 09.03.2012 року до договору оренди земельної ділянки між нею та ТОВ «Ківшовата Агро» та отримала її копію. Із вивченої в судовому засіданні додаткової угоди встановлено, що вона укладена 09.03.2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро». Відповідно до даної угоди [PERSON] передала відповідачу земельну ділянку, яка належить їй на підставі Державного акта на право приватної власності серії [NUMBER] від 09.11.2004 року розміром 2,5068 га в оренду на 5 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди. Додаткова угода від 09.03.2012 року зареєстрована в управлінні Деркомзему у Таращанському районі Київської області 29.12.2012 року за № 322440004004596. Позивачка в судовому засіданні категорично стверджувала, що дану угоду не підписувала. Представники відповідача фактично погодилися, що дану угоду підписав син позивачки [PERSON], який на момент її підписання працював в ТОВ «Ківшовата Агро» на посаді інженера по охороні праці. Крім того, в судовому засіданні було доведено, що позивачка не надавала повноважень своєму сину [PERSON] на укладення додаткової угоди до договору оренди землі та її підписання. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Ківшовата Агро» підлягають задоволенню, як такі, що підтверджуються матеріалами справи та наданими доказами. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved