Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому зазначає, що 01.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «БТА Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №500709, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15625,00 гривень на поточні потреби зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 2,5 % та зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 6 % річних, строком користування до 01.08.2009 року. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов'язався щомісяця в строки, визначні Договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту. В порушення умов кредитного договору №500709 від 01.08.2007 року, [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 06.08.2013 року загальна заборгованість перед відповідачем складає 170067,76 гривень, яка складається з наступного: 15625 гривень - заборгованість з повернення кредиту; 2254,91 гривень - нарахованих процентів за користування кредитом станом на 30.12.2009 рік; 9375,12 гривень - заборгованість за комісійною винагородою (комісією) за обслуговування кредитної заборгованості станом на 30.12.2009 рік; 3427,04 гривень - нараховані відсотки за кредитним договором станом на 06.08.2013 рік; 17578,35 гривень - нарахована комісія станом на 06.08.2013 рік; 121338,58 гривень - неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язання (пеня); 478,76 гривень - три проценти річних від простроченої суми. Загальна сума грошових зобов'язань, що підлягає сплаті за кредитним договором загалом станом на 06.08.2013 року складає 170067,76 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що строк виконання договору встановлено до 01.08.2009 року, але позивач звернувся до суду з вимогами за вказаним кредитним договором лише 05.09.2013 року, тобто за межами загальної позовної давності, яка встановлена законом тривалістю у три роки. Суд, вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «БТА Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» укладено кредитний договір № 500709 від 01.08.2007 року, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 15625,00 гривень на поточні потреби зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 2,5 % та зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 6 % річних, строком користування до 01.08.2009 року. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 500709 від 01.08.2007 року відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 06.08.2013 року складає 170067,76 гривень, яка складається з наступного: 15625 гривень - заборгованість з повернення кредиту; 2254,91 гривень - нарахованих процентів за користування кредитом станом на 30.12.2009 рік; 9375,12 гривень - заборгованість за комісійною винагородою (комісією) за обслуговування кредитної заборгованості станом на 30.12.2009 рік; 3427,04 гривень - нараховані відсотки за кредитним договором станом на 06.08.2013 рік; 17578,35 гривень - нарахована комісія станом на 06.08.2013 рік; 121338,58 гривень - неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язання (пеня); 478,76 гривень - три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, [PERSON], відповідно до укладеного кредитного договору № 500709 від 01.08.2007 року, отримав кредит у розмірі 170067,76 гривень зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 2,5 % та зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 6 % річних, строком користування до 01.08.2009 року, але суму кредиту, передбаченого договором не повернув та не сплатив відсотки у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] надав заяву про застосування позовної давності, в якій просить відмовити в задоволені позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Згідно роз'яснень, даних в п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», слід виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку зі цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Як вбачається з п. 1.2 кредитного договору № 500709 від 01.08.2007 року, банк надав позичальнику споживчий кредит у сумі 15625,00 гривень строком користування до 01.08.2009 року. Вказану суму кредитних коштів відповідач повинен був погашати відповідно до графіку погашення заборгованості, який є невід'ємною його частиною. З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] погашення кредитної заборгованості не здійснював. З урахуванням вищевикладеного, банк мав право звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, до 01.08.2012 року. Між тим з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України (09.09.2013 року), кредитним договором не передбачена збільшена позовна давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Суд не приймає посилання представника позивача на те, що відповідно до кредитного договору №500709 від 01.08.2007 року, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором. Згідно ч. 1,2 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч. 1,2 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, оскільки строк дії договору та його виконання встановлено конкретною датою - 01.08.2009 року, умова договору про його дію «до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором», не може вважатися встановленням сторонами строку договору. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed