Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Пушкінською сільською радою Совєтського району АР Крим за актовим записом № 2 від 20 травня 2005 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що з травня 2005 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через втрату почуття любові та поваги один до одного, з 2006 року сторони проживають окремо. За вказаних обставин, вважає, що примирення між сторонами та збереження шлюбу не можливе, у зв'язку з чим просить шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, до позовної заяви позивачем надано заяву про розгляд справи за його відсутністю, що суд вважає за можливе на підставі положень ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена в порядку абз. 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, заяви про розгляд справи за її відсутності не надійшло. Враховуючи вищенаведене, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи відповідно до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ч. 1 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, які свідчать про правовідносини, які склалися між сторонами. Суд, дослідивши матеріали, вивчивши обставини справи, дійшов до наступного. 20 травня 2005 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 2 від 20 травня 2005 року Пушкінською сільською радою Совєтського району АР Крим (а.с. 5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою та спору про місце його перебування на час розгляду справи не має. Між подружжям через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя, склалися відносини, які виключають їх сумісне проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено. Сторони з 2006 року проживають окремо, між подружжям припинено фактичні шлюбні відносини, сторони не ведуть спільного господарства, мають роздільний бюджет, примирення між ними не можливе. При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитини, сім'я остаточно розпалася і шлюб існує формально. Вимог щодо розподілу майна, що є спільною власністю, не заявлено. Оскільки шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, враховуючи викладені по справі обставини та відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за можливе позов про розірвання шлюбу задовольнити. Питання щодо прізвища відповідачки після розірвання шлюбу суд не має можливості з'ясувати, оскільки позов розглядався за відсутності сторін. Вирішуючи в порядку ст.ст. 79, 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за можливе не стягувати з відповідачки судові витрати на користь позивача, в межах заявлених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст.18, 51, 56, 104 ч. 2, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved