Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

ПАТ комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 24.07.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір кредиту на суму 44301,11 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості з строком до 24.07.2028 року. На забезпечення виконання зобов’язання цього ж дня (24.07.2008 року) між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки нерухомого майна , відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру №25, що знаходиться по вул. Привокзальній в будинку № 7 в м. Полонному, Хмельницької області. Станом на 03 липня 2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором на загальну суму становить 909774,66грн. Не дивлячись на попередження про сплату утвореного боргу [PERSON] не реагував і будь-якої суми на погашення боргу не було сплачено. Посилаючись на вищенаведені обставини ПАТ комерційний Банк «Приватбанк» просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, надавши ПАТ КБ «Приватбанк» право продажу предмета іпотеки. Відповідача та інших осіб, які проживають в квартирі, наданій в іпотеку, виселити із цієї квартири. Представник позивача в судове засідання не з’явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач відповідно до п.9 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з’явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, за згодою позивача відповідно до ст.224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів. Перевіривши та дослідивши обставини справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини на підставі яких приходить до наступного. Судом установлено, що відповідно до укладеного договору від 24.07.2008 року № HMPWGК 000000888 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 44301,11доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних. Відповідно до умов договору (п. п. 3.1,3.2) [PERSON] зобов’язувався щомісячно вносити платежі та інші витрати на погашення отриманого кредиту. В забезпечення виконання вищезгаданого зобов’язання між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 24 липня 2008 року було укладено договір іпотеки, предметом якого була належна йому на праві власності квартира №25, що знаходиться по вул. Привокзальній в будинку № 7 в м. Полонному, Хмельницької області. Проте свої зобов’язання за кредитним договором [PERSON] не виконував, внаслідок чого станом на 03 липня 2013 року утворилася заборгованість на загальну суму 909774,66 грн.,яка складається з наступного: - 294191,33 грн. - заборгованість за кредитом - 198998,55грн. заборгованість по процентам за користування кредитом - 52364,62грн. – заборгованість з комісії - 320660грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором - 250,0071 грн. – штраф фіксована частина - 43310,6739 грн. - штраф процентна складова Факт укладення кредитного договору, наявності вищезгаданої суми заборгованості та договору іпотеки сторонами не заперечувались та підтверджуються вищезгаданим кредитним договором та укладеним договором іпотеки, які ніким не оспорювались та недійсними на час розгляду справи не визнані, а також наданим позивачем розрахунком суми заборгованості. Відповідно до вимог ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк. Проте встановлені у справі обставини свідчать, що [PERSON] свої зобов’язання по погашенню заборгованості отриманого кредиту не виконує, внаслідок чого станом на 03.07.2013 року утворилась заборгованість в сумі 909774,66 грн. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов’язків встановлених іпотечним договором іпотеко держатель, має право вимагати дострокове виконання основного зобов’язання, а разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Приймаючи до уваги, що дослідженні у справі фактичні обставини, виникнуті права та обов’язки між іпотекодавцем та іпотекодержателем в даній справі ґрунтуються на підставі Закону України «Про іпотеку», тому заявлений ПАТ КБ «Приватбанк» позов є підставним. Поскільки [PERSON] не були виконані вимоги на звернення позивача в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку» , а також не було вирішено сторонами іпотечного договору питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, суд вважає за можливе задовольнити позов про звернення стягнення в рахунок погашення утвореної заборгованості шляхом надання права позивачеві на продаж предмета іпотеки, суд вважає за можливе відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» надати позивачеві право від свого імені продати предмет іпотеки. Початкова ціна предмета іпотеки –квартири - для її подальшої реалізації згідно п. 33.4 договору іпотеки від 24.07. 2008 року за домовленнісю сторін становить 242 035 грн. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.9 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов’язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В ч.1 ст.40 Закону України „Про іпотеку” зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.2 і ч.3 цієї ж ст. 40 законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Матеріалами справи встановлено, що позивачем за вихідним № 30.1.0.0/2-130 від 21 травня 2013 року була надіслана відповідачу письмова вимога про добровільне звільнення квартири, а тому позов в цій частині також підлягає до задоволення. Позовна вимога банку щодо зняття з реєстрації виселених з іпотечної квартири осіб не може бути задоволена виходячи із наступного. Із позовної заяви позивача та матеріалів справи вбачається, що Полонський районний цент сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області не був учасником судового процесу, він не заявлений відповідачем у справі самим позивачем і з урахуванням принципу диспозитивності будь-які рішення, які покладають на цей орган зобов’язання по зняттю з реєстрації фізичних осіб за відсутності цього органу як учасника процесу будуть незаконними. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення про виселення осіб із жилого приміщення є остаточним судовим рішенням, яке позбавляє цих осіб права користування житлом. Рішення суду в цій частині є підставою для звернення банку до Полонського районного центру сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області із заявою про зняття виселених осіб з реєстрації в заставленій квартирі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial