Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Заготівельник» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та затримку видачі трудової книжки, посилаючись на те, що 25.11.2005 року він був переведений з посади директора на посаду головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Заготівельник». 17.07.2013 р. [PERSON] отримав рекомендованим листом наказ № 29 від 01.07.2013 р. про звільнення із посади головного бухгалтера за порушення трудової дисципліни відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] вважає звільнення незаконним, оскільки було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, а саме його не було повідомлено про накладення дисциплінарного стягнення, не надано можливість пояснити фактичні обставини справи, також при обранні виду стягнення не було враховано ступеню тяжкості проступку і заподіяної ним шкоди. Вказує, що в порушення вимог ч. 2 ст. 47 КЗпП України йому не було видано в день звільнення копію наказу про звільнення, а сам наказ не містить пояснень щодо звільнення. В наказі не вказана дата звільнення із займаної посади та є пункт про те, що [PERSON] ознайомлений з наказом, тоді як означений наказ він отримав по пошті 17.07.2013 р. [PERSON] не було повідомлено про можливість отримання трудової книжки та повного розрахунку, внаслідок чого виникла заборгованість за прострочення виплати коштів у разі звільнення. Позивач просить визнати незаконним наказ № 29 від 01.07.2013 р., поновити його на посаді головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Заготівельник» та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Заготівельник» середній заробіток за час вимушеного прогулу, скасувати у трудовій книжці запис про звільнення. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, оскільки при звільненні [PERSON] було дотриманого порядку, передбаченого вимогами трудового законодавства. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити. Згідно зі ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи. Згідно зі ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а в справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення. Згідно із ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Судом встановлено, що згідно наказу № 24а від 25.11.2005 р. [PERSON] з 25.11.2005 р. було призначено на посаду головного бухгалтера. У зв'язку з відсутністю [PERSON] на робочому місці з 01.06.2013 р. по 25.06.2013 р., що підтверджено актами про порушення вимог трудового законодавства від 25.06.2013 р., складеними комісією в складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та бухгалтером [PERSON], доповідними записками бухгалтерів [PERSON], [PERSON], [PERSON] 26.06.2013 р., табелем обліку робочого часу за червень 2013 р. [PERSON] було оголошено догану. 26.06.2013 р. директором товариства з обмеженою відповідальністю «Заготівельник» було здійснено спробу отримати письмове пояснення від головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Заготівельник» [PERSON] про порушення ним трудової дисципліни, проте телефон не відповідав, а двері за місцем проживання ніхто не відчинив, що підтверджується доповідною запискою директора товариства з обмеженою відповідальністю «Заготівельник» [PERSON] від 26.06.2013 р. 01.07.2013 року [PERSON] був відсутнім на робочому місці, що підтверджується: доповідними записками бухгалтерів [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 01.07.2013 р. про відсутність [PERSON] на робочому місці з 01.06.2013 р. по 01.07.2013 р. без поважної причини. 01.07.2013 р. директором товариства з обмеженою відповідальністю «Заготівельник» було здійснено виїзд за місцем проживання [PERSON] з метою отримання письмового пояснення про порушення ним трудової дисципліни та причини прогулу, проте двері квартири були зачинені, а мобільний телефон [PERSON] не відповідав, що підтверджується актом від 01.07.2013 р. Наказом № 29 від 01.07.2013 р. товариства з обмеженою відповідальністю «Заготівельник» [PERSON] було звільнено із посади головного бухгалтера за порушення трудової дисципліни на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України - прогулу у зв'язку з відсутністю на роботі більше 3-х годин. Допитані у судовому засіданні як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що дійсно [PERSON] 01.07.2013 року був відсутній на роботі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, інших обставин, які мають значення для справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Суд приходить до висновку, що [PERSON] не довів ті обставин, на які він посилається як на підстави позовних вимог, а його звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України здійснене відповідно до вимог трудового законодавства. Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Суд також приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та затримку видачі трудової книжки, внесення змін до трудової книжки з приводу скасування запису про звільнення, оскільки звільнення з роботи [PERSON] не визнано судом незаконним, трудова книжка була направлена позивачу у день звільнення, про що свідчить лист за вихідним номером 137 від 01.07.2013 р. та чек про направлення означеного рекомендованого листа.

Outcome: dismissed