Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.05.2005 року з відповідача [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку /доходу/, починаючи з 12.04.2005 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа, виданого за вищевказаним рішенням, районним відділом ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області з квітня місяця 2005 року проводиться примусове стягнення аліментів. Внаслідок нерегулярної та неповної сплати відповідачем аліментів на утримання дитини станом на 31.07.2013 року утворився борг в сумі 7555, 30 грн.. Виходячи з розрахунку за період з 22 квітня 2005 року по 31 липня 2013 року (розрахунок за останні два роки з урахуванням заборгованості на 01.08.2011 рік) сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача складає 58523,33 грн. Тому позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення виконання зобов'язання по сплаті аліментів в розмірі 58523,33 грн., згідно наданого нею розрахунку та судові витрати. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, пославшись на ті ж обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в зазначеній у позовній заяві сумі та судові витрати. Відповідач позов визнав частково, надав суду письмові заперечення та пояснив суду, що сплачував аліменти по мірі можливості, постійного місця роботи не має, працює періодично не офіційно, має скрутний матеріальний стан та на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина від другого шлюбу. Крім цього просить суд застосувати трирічний строк позовної давності. Визнає суму пені у розмірі 5287,10 грн., яка нарахована фахівцем. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи і надані суду докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що Білоцерківським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист № 2-4335/2005 від 10.05.2005 року про стягнення з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, починаючи з 22.04.2005 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та копією виконавчого листа ( а.с.9). Згідно довідки-розрахунку районного відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції № 7681 від 20.08.2013 року станом на 31.07.2013 року заборгованість по сплаті аліментів відповідача по сплаті аліментів становить 7555,30 грн.. З даної довідки вбачається, що відповідач сплачував аліменти на утримання дітей періодично частково, а з 2011 року почав поступово погашати існуючу заборгованість з оплати аліментів ( а.с.10-12). Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Позивач надала суду розрахунок пені, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 58523,33 грн. Виходячи з розрахунку заборгованості відповідача за період з 22 квітня 2005 року по 31 липня 2013 року позивачем складено розрахунок пені за останні два роки з урахуванням заборгованості на 01.08.2011 рік, тому сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача складає 58523,33 грн. До закінчення розгляду справи, не збільшуючи розміру позовних вимог, позивач надала суду додатковий розрахунок розміру пені, який склав 172248,49 грн. ( а.с. 13, 31, 48-50). При вирішені позовних вимог суд не враховує розрахунок позивача щодо розміру пені за прострочення сплати аліментів оскільки він був нарахований неправильно, тобто з наростанням, а саме постійно додавався до розміру заборгованості за попередній період, а не за кожен місяць окремо з доданням лише окремих розмірів аліментів за кожен місяць. Разом з тим, суд погоджується з наданою довідкою-розрахунком відповідача, згідно якої сума пені за прострочення сплати аліментів складає 5287,10 грн., яка нараховувалась щомісячно з врахуванням розміру аліментів, кількості днів прострочення її сплати та сум погашення заборгованості. Так, з матеріалів справи та довідки ДВС і розрахунку відповідача вбачається, що заборгованість утворилась з 22.04.2005 року. У квітні місяці 2005 року відповідач мав сплати аліменти у розмірі 75,00 грн. Неустойка (пеня) вираховується з 22.04. по 1.05.2005 року за 8 днів, що складає 75,00 х 1% х 8 днів = 6 грн. З 1.05.по 31.12.2005 року, що складає 245 днів, відповідач мав сплачувати аліменти у розмірі 93,25 грн. щомісячно, звідси неустойка ( пеня): (93,25 х 1% х 245 днів = 228,46 грн. Загальна сума пені за 2005 рік складає 228,46 + 6 = 234,46 грн. У 2006 році відповідач мав сплачувати аліменти у розмірі 160,80 грн. щомісячно, але не сплачував, звідси пеня з 1.01. по 31.12.2006 року складає 160,80 х 1% х 365 днів = 585,26 грн. Аналогічно нараховується пеня з врахуванням суми аліментів, яку мав виплачувати відповідач щомісячно та кількості прострочених днів з 1.01.2007 року по 31.07.2013 року. Таким чином загальна сума пені за період з 22.04.2005 року по 31.07.2013 року складає 5287,10 грн. та підтверджується розрахунком відповідача ( а.с.40-42). Допитана у судовому засіданні в якості свідка державний виконавець Карпенко Н.В. підтвердила несвоєчасність сплати аліментів відповідачем, а також офіційне попередження відповідача письмово та усно щодо заборгованості та необхідності її сплати. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При вирішені цивільного спору по суті позовних вимог суд не приймає до уваги клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності, передбаченого Цивільним кодексом України, оскільки згідно із ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СК, не поширюється дія норм ЦК про позовну давність. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини. Твердження відповідача, що він має скрутне матеріальне становище, не працює постійно, утримує дітей в іншому шлюбі, судом до уваги не приймаються, оскільки вони не підтверджуються доказами і не звільняють його від сплати аліментів за судовим рішенням. Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що відповідач є винним у виникненні вищевказаної заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від нього обставин, в результаті яких виникла дана заборгованість, в судовому засіданні відповідачем не доведено. Письмові матеріали справи свідчать про те, що відповідач не сплачував аліменти без поважних причин, оскільки в нього була можливість працювати, мати доходи та регулярно (щомісячно) сплачувати аліменти без виникнення заборгованості. Доводи відповідача про те, що йому нічого не було відомо про заборгованість за аліментами, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовані показами державного виконавця та наданою суду копією виконавчого провадження ( а.с. 51-76), тому є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані стороною відповідача. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку щодо необхідності задоволення позову частково. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору в сумі 229,40 грн., у відповідності до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial