Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-22 00:00:00

У березні 2013 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалися на те, що 08.06.2006 року між нею та відповідачкою було укладено договір довічного утримання, згідно якого позивачка передала у власність відповідачці належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], а відповідачка бере на себе обовязок повністю утримувати позивачку. Проте, з квітня 2012 року відповідачка припинила свої обовязки за договору довічного утримання. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивачки та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У зв?язку з похилим віком та частими хворобами позивачка потребує постійного догляду, тому на початку червня 2006 року її онука відповідачка, запропонувала їй свої послуги по забезпеченню утримання позивачки. Тому, 08.06.2006 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 5-897, згідно умов якого, позивачка передала у власність відповідачки належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], а відповідачка прийняла на себе обовязок повністю утримувати позивачку, забезпечувати її щоденним триразовим харчуванням, доглядом, проводити прибирання помешкання один раз на тиждень тощо. Проте, починаючи з квітня 2012 року відповідачка почала грубо порушувати покладені на неї обовязки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Оскільки, відповідачка не виконує умов договору довічного утримання, суд вважає за можливо задовольнити позовні вимоги позивачки та розірвати договір довічного утримання, укладений між позивачкою т відповідачкою 08.06.2006 року. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір, підлягає стягненню з відповідачки на її користь.

Outcome: approved