Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

28 листопада 2012 року позивач [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою в якій просив визнати за ним право власності на ? частину будівельних матеріалів та робіт, які були використані на побудову житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] виділивши йому у користування ? частину по одному із варіантів розподілу. Але у зв'язку з не оплатою експертного висновку матеріали справи було повернуто суду. 25 березня 2013 року [PERSON] подав заяву про зміну позовних вимог, в якій просив визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS], та в цілому складається з житлового будинку (літ. Д-2) загальною площею 101,8 кв.м., сарай-гараж-літня кухня(літ. Є) загальною площею 97,2 кв.м., сарай з прибудовою (літ. Ж,З) - 27,4 кв.м., погребу(літ. 1) -9,4 кв.м., вбиральні (літ. К) - 1,1 кв.м., огорожі та підземних комунікацій. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 10.04.2013 року було закрито провадження у справі за зміненим позовом від 25.03.2013року [PERSON] до [PERSON] про визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], та в цілому складається з житлового будинку загальною площею 101,8 кв.м., сарай-гараж-літня кухня загальною площею 97,2 кв.м., сарай з прибудовою - 27,4 кв.м., погребу -9,4 кв.м., вбиральні - 1,1 кв.м., огорожі та підземних комунікацій, на підставі п. 2 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки вже є рішення Миргородського міськрайонного суду від 30.09.2008 року, які набрали законної сили 22.12.2008 року з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.05.2013року ухвалу Миргородського міськрайонного суду від 10.04.2013 року про закриття провадження у справі було скасовано. Справа направлена до Миргородського міськрайонного суду для продовження розгляду. Так в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] із 17 серпня 1975 року до 24 липня 2006 року. В період шлюбу відповідачка [PERSON] стала власницею житлового будинку та господарських споруд, який знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування. З часу прийняття останньою спадщини вони разом розпочали перебудову, реконструкцію та добудову успадкованого майна. В процесі якого старий будинок був знесений. А побудоване ними нове домоволодіння складається з житлового будинку (літ. Д-2). загальною площею 101. 8 кв.м., сарай -гараж-літня кухня (літ. Є) загальною площею 97.2 кв.м., сарай з прибудовою (літ. Ж 3) загальною площею 27. 4 кв.м., погребу вхідного (літ. І) загальною площею 9.4 кв.м., вбиральні -(літ. К) загальною площею 1.1 кв.м., огорожі та підземних комунікацій . Поряд з цим майном ними нажито інше спільне майно, яке вже розділено в судовому порядку та згідно рішення Миргородського міськрайонного суду від 30.09.2008 року йому було відмовлено у визнанні права власності на 12 частину житлового будинку, як спільної сумісної власності, що розташований за адресою [ADDRESS], оскільки спірне будинковолодіння було збудоване шляхом самочинного будівництва і тому права власності на нього не набуто. В 2010році він звертався до суду з позовом до Миргородської міської ради, треті особи [PERSON] та Інспекція ДАБК в Полтавській області про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно. Але рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.09.2010р. йому було відмовлено в задоволенні позову так як ним не надано було доказів, що земельна ділянка, на якій розташоване самовільне будівництво надана йому в установленому законом порядку. Оскільки самовільно збудована будівля розташована на площі 1507 кв. м. таким чином, що основна його частина розміщена на земельній ділянці за адресою [ADDRESS], а тамбур « д» 1 з ганком розміщений на земельній ділянці за адресою [ADDRESS]. площею 600 кв. м., яка була виділена 21.07.1989 року під забудову відповідачці [PERSON] ,тобто житловий будинок знаходиться на двох земельних ділянках, які належать [PERSON] 06.06.2008 року Миргородським міськрайонним судом по справі за адміністративним позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Миргородської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва про право власності, третя особа: [PERSON], дочірнє комунальне підприємство «Миргородтехінвентаризація» було винесене рішення про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 28.11.2007 року № 677 «Про індивідуальне будівництво, прийняття в експлуатацію індивідуальних будинковолодінь, оформлення свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, переобладнання дачного будинку в житловий, перепланування кімнат із збільшенням житлової площі, добудову до будинку із збільшенням житлової площі, виключення з Реєстру прав власності будинковолодіння» в частині надання дозволу управлінню архітектури та містобудування видані затверджений акт про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального будинковолодіння [PERSON] за адресою [ADDRESS], житловою площею 87 кв.м. корисною площею 152 кв.м. та в частині дозволу управлінню архітектури та містобудування оформити свідоцтво на право власності [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Також визнано недійсним та таким, що підлягає скасуванню свідоцтво про право власності [PERSON] серії ЯЯЯ № 945164 від 29.11.2007 року на будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS], яке було видане на підставі рішення виконавчого комітету Миргородської міськради № 667 від 28.11.2007 року. Вважає, що відповідачка навмисно всілякими шляхами не хоче ввести в експлуатацію житловий будинок та отримати свідоцтво про право власності на нього, щоб не розділяти дане спірне домоволодіння. Він з моменту розлучення з 2006року не має змоги на правових підставах володіти майном, що було нажито спільно в шлюбі, тому просив врахувати цю обставину щодо поважності пропуску строку позовної давності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат [PERSON] позовну заяву підтримали та просили її задовольнити, пояснивши при цьому що про своє порушене право стало відомо в листопаді 2012року. Відповідачка [PERSON] та її адвокат [PERSON] позов не визнали, просили застосувати строк позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України, пояснивши, що самим позивачем в позові ідеться про те, що з моменту розлучення з 2006року він не має змоги на правових підставах володіти спільним майном подружжя. Крім того, з позовом про розподіл майна подружжя в тому числі спірного будинку позивач звертався до суду 15.05.2007року. Про те, що спірний будинок відповідно до ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом позивач знає і є відповідне судове рішення. Заслухавши сторони,свідка позивача - [PERSON], дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, оглянувши в судовому засіданні архівні справи № 2-13, 2008р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, адміністративного позову № 2-а-203,2008р. за адміністративним позовом [PERSON] до виконавчого комітету Миргородської міської ради, треті особи; [PERSON], ДКП «Миргородтехінвентаризація» про визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва про право власності, № 2-14, 2010р. за позовом [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, третя особа; [PERSON] судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] із 17 серпня 1975 року до 24 липня 2006 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; особа , яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Ця обставина була предметом судового дослідження, ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, згідно рішення Миргородського міськрайонного суду від 30.09.2008 року, що набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 22 грудня 2008року (а.с. 2-13 за 2008р. -229-233, 267-269) зокрема, що стосується розподілу спірного будинку в задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про виділення ? частини недобудованого будинковолодіння та земельної ділянки про розподіл земельної ділянки площею 0,12га. що належить на праві власності [PERSON] та в задоволенні позовних вимог [PERSON] про розподіл земельної ділянки площею3,15га.що належить на праві власності [PERSON] відмовлено за безпідставністю. Відповідно до ст.257, 261 ч.1 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки, перебіг якої починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, за цим позовом про той же самий спір між тими ж сторонами строк позовної давності сплинув 16 травня 2010р.(а.с.6 -9, № 2-13 за 2008р.) Позивачеві [PERSON] достовірно було відомо про перебування в провадженні Миргородського міськрайонного суду з 24.03.2008р. справи за адміністративним позовом (2-а-203,2008р.) (а.с.2-5) [PERSON] до Виконавчого комітету Миргородської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва про право власності, третя особа: [PERSON], дочірнє комунальне підприємство «Миргородтехінвентаризація» та ухвалення постанови від 06 червня 2008р., яка сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили відповідно до якої визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради в Полтавській області від 28 листопада 2007 року № 677 «Про індивідуальне будівництво, прийняття в експлуатацію індивідуальних будинковолодінь, оформлення свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, переобладнання дачного будинку в житловий, перепланування кімнат із збільшенням житлової площі, добудову до будинку із збільшенням житлової площі, виключення з Реєстру прав власності будинковолодіння» в частині надання дозволу управлінню архітектури та містобудування видані затверджений акт про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального будинковолодіння [PERSON] за адресою; [ADDRESS], житловою площею 87 кв.м. корисною площею 152 кв.м. та в частині дозволу управлінню архітектури та містобудування оформити свідоцтво на право власності [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності [PERSON] серії ЯЯЯ № 945164 від 29 листопада 2007 року на будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS], яке було видане на підставі рішення виконавчого комітету Миргородської міськради № 667 від 28 листопада 2007 року. (а.с.77- 80, № 2-а-203,2008р.) 19.03.2009року позивач [PERSON] в порядку позовного провадження звернувся до Миргородського міськрайонного суду з позовом до Миргородської міської ради, третя особа [PERSON] Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю в Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (2-14,2010р.а.с.1-4) 30.09.2010 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (а.с.171- 173, а.с. 194 -196) що набрало законної сили 10 листопада 2010року згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на ? частину завершеного будівництвом будинковолодіння і виділення в натурі ? частини завершеного будівництвом будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. Д-2, загальною площею 101,8 кв.м., сарай - гараж - літня кухня літ. «Є», загальною площею 97,2 кв.м., сарай з прибудовою літ «ЖЗ» загальною площею 27,4 кв.м., погребу вхідного - літ « 1» Загальною площею 9,4 кв.м., вбиральні літ «К» загальною площею1,1кв.м. та споруд № 3-6 та визначення порядку користування присадибною територією на якій розташоване будинковолодіння - відмовити. А отже і за цією вимогою строк позовної давності сплинув 19 березня 2012року. Відповідно до ч.3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Із вказаним позовом позивач [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду 28 листопада 2012р. та в порушення вимог ст. 10,11 ЦПК України не надав суду переконливих допустимих доказів поважності пропуску строку позовної давності, оскільки фактично з 15 травня 2007року між сторонами мається спір про розподіл даного спірного будинковолодіння, а тому суд критично відноситься до посилання позивача в своїх поясненнях в судовому засіданні про те, що він дізнався про порушене право в листопаді 2012року, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed