Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами до [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалися на те, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]: [PERSON] належить 1/3 частина квартири на підставі договору дарування, укладеного між ним та [PERSON], що діяла по довіреності від імені [PERSON], посвідченого 22.07.2005 року держаним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі 1-2174; [PERSON] належить 2/3 частини вказаної квартири: 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.06.2006 року, та 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.02.2007 року. В даній квартирі до теперішнього часу зареєстровані колишня власниця 1/3 частини квартири [PERSON] та її малолітній син [PERSON], відносно якого мати позбавлена батьківських прав. Оскільки їх реєстрація перешкоджає позивачам у володінні, користуванні та розпорядженні майном, тому просили суд усунути їм перешкоди у користуванні власністю, скасувавши реєстрацію відповідачів за даною адресою. У судовому засіданні позивачі та представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсними довіреності та договору дарування, скасування та поновлення державної реєстрації на житло. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 13.06.1997 року, їй на праві власності належала 1/3 частина квартири [ADDRESS]. В 2004 році вона потребувала юридичної допомоги щодо придбання квартири [ADDRESS], та з метою отримання такої допомоги звернулася до кваліфікованого юриста [PERSON], в результаті чого видала йому довіреність на представлення її інтересів в різних органах та інстанціях. За його допомогою Новомосковський міськрайсуд 14.02.2005 року постановив рішення про визнання домашньої угоди дійсною та визнання за нею та її малолітнім сином [PERSON] права власності на вищевказану квартиру по ? частині за кожним. У 2005 році відносно позивачки АНД судом була порушена справа про позбавлення її батьківських прав, у зв'язку з чим вона знову за юридичною допомогою та представлення її інтересів у суді звернулася до юриста [PERSON], однак через відсутність коштів пообіцяла в рахунок оплати послуг передати йому у власність квартиру в [ADDRESS]. 20.03.2005 року між сторонами була укладена домашня угода купівлі-продажу вказаної квартири, хоча будь-яких коштів від [PERSON] вона не отримувала. Оскільки реєстрація права власності на квартиру за нею на підставі рішення суду від 14.02.2005 року проведена не була та посвідчити своєчасно угоду було неможливо, тому [PERSON] запропонував їй надати довіреність на ім'я [PERSON] та його брата [PERSON], для переоформлення у майбутньому квартири на нього. Також [PERSON] пропонував позивачці в рахунок наданих юридичних послуг переоформити на нього і належну їй 1/3 частину квартири по вул.Котляревського, але вона відмовилася, оскільки іншого житла не мала. На той час [PERSON] вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями та наркотичними засобами, тому не могла в повній мірі усвідомлювати всі обставини та повністю довіряла своєму довірителю, підписувала ті документи, які він їй пропонував та наказував, начебто з метою захисту її прав та інтересів. Таким чином, 07.06.2005 року [PERSON] привіз [PERSON] в Першу дніпропетровську державну нотаріальну контору з метою надання нею довіреності на оформлення документів по оформленню квартири [ADDRESS], яку вона і підписала. При цьому ні з [PERSON], ані з [PERSON] вона знайома не була, ці особи в довіреності зазначені нотаріусом зі слів [PERSON]. З жовтня 2005 року по липень 2008 року вона перебувала в місцях позбавлення волі, а в жовтні 2008 року [PERSON] подав до неї позов про скасування її реєстрації за даною адресою та виселення. Як було з'ясовано пізніше, [PERSON] підписала довіреність, якою уповноважила [PERSON] та [PERSON] подарувати від її імені [PERSON] належну їй 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка була єдиним житлом для неї та її малолітнього сина [PERSON]. Позивачка зазначає, що вона не мала жодних причин дарувати [PERSON] єдине житло, дана довіреність підписана нею помилково, оскільки відповідач навмисно ввів в оману відносно обставин, що мають суттєве значення при оформленні угоди, оскільки вона дійсно мала намір надати довіреність на оформлення документів на квартиру в [ADDRESS]. Посилаючись на порушення нотаріусом п.п. 8, 35, 36 Інструкції про прядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року, що діяла на час укладання угоди, та ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», позивачка зазначає, що така одностороння угода не відповідала її внутрішній волі та дійсним намірам кожної зі сторін, в чому нотаріус не переконався, окрім цього були суттєво порушені інтереси малолітньої дитини. На підставі вищевказаної довіреності 22.07.2005 року між [PERSON], що діяла по довіреності від імені [PERSON], та [PERSON], був укладений договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], посвідчений держаним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори І.М.Ладою, зареєстровано в реєстрі за №1-2174. [PERSON] просила суд визнати даний договір недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, оскільки дана угода укладена під впливом обману. Окрім цього, позивачка також зазначала, що рішення Новомосковського міськрайсуду від 26.06.2006 року була визнана дійсною домашня угода купівлі-продажу [ADDRESS], укладена між [PERSON] та [PERSON] 20.03.2005 року, та визнано за [PERSON] право власності на вказану квартиру. Представник [PERSON] - [PERSON] проти основного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала та додатково пояснила, що довіреність та договір дарування є недійсними, оскільки вони укладені внаслідок обману її довірительки [PERSON], який під мотивом надання юридичної допомоги скористався її складними життєвими обставинами та переоформив на себе її єдине житло, де до теперішнього часу зареєстровані [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO]. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позов [PERSON] не визнав та зазначив, що довіреність на укладення договору дарування видана позивачкою особисто та підписана у присутності нотаріуса. Зі змістом довіреності вона ознайомлена та між ними існувала домовленість на укладання вищевказаного договору. Окрім цього, позивачкою пропущений строк на пред'явлення позовних вимог про визнання довіреності недійсною. Таким чином, як довіреність від 07.06.2005 року, так і договір дарування від 22.07.2005 року повністю відповідають вимогам діючого законодавства та були посвідчені нотаріусом без будь-яких порушень. Що стосується укладання між сторонами договору купівлі-продажу [ADDRESS], то ніяких юридичних послуг він їй не надавав та за дану квартиру він сплатив [PERSON] кошти. Таким чином, [PERSON] просив у зустрічному позові відмовити у повному обсязі, а основний позов про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити. Позивачка [PERSON] просила основний позов задовольнити та суду пояснила, що їй, її матері [PERSON] та відповідачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS]. Через сімейні відносини її мати та двоюрідна сестра [PERSON] вирішили здійснити розмін квартири, оскільки сама [PERSON] на той час була неповнолітньою. В процесі підшукування іншого житла та підготовки документів її мати [INFO] року померла. На теперішній час [PERSON] є власницею 2/3 частин спірної квартири (1/3 частина належить їй на підставі свідоцтва про право власності та 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину), а [PERSON] на підставі договору дарування від 22.07.2005 року належить 1/3 частина квартири. Незважаючи на це, в квартирі залишають зареєстрованими колишня співвласниця - відповідачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO], відносно якого мати позбавлена батьківських прав і дитина проживає з опікуном. Оскільки їх реєстрація перешкоджає власникам квартири вільно розпоряджатися своєю власністю, тому [PERSON] просила задовольнити позов про усунення перешкод у користуванні власністю та скасування їх реєстрації в даній квартирі. Представник відповідачки [PERSON] просив задовольнити позов про усунення перешкод у користуванні власністю, зустрічні позовні вимоги вважає безпідставними. Треті особи по справі [PERSON] та представник Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили. Представник третіх осіб Амур-Нижньодніпровського РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, надана заява про розгляд справи у їх відсутності. Представник органу Опіки та піклування та опікун малолітнього [PERSON], [INFO], - Сімонова Галина Юріївна позов [PERSON] підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити, проти позову [PERSON] та [PERSON] заперечували. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає [PERSON] та [PERSON] в позові відмовити, а позовні вимоги [PERSON] задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.06.1997 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належала [PERSON], [PERSON] та її доньці [PERSON] (а.с.77). [PERSON] померла [INFO] року, спадкоємицею після її смерті є донька [PERSON], якій 09.02.2007 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину - 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с.71). Ще за життя [PERSON], на початку 2005 року співвласники вирішили здійснити розмін житлової площі. У зв'язку з цим [PERSON] в рахунок належної їй 1/3 частини квартири була запропонована квартира [ADDRESS]. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що допомогу в оформленні документів та юридичні послуги [PERSON] надавав [PERSON]. Таким чином, Новомосковський міськрайсуд 14.02.2005 року постановив рішення про визнання домашньої угоди дійсною та визнання за нею та її малолітнім сином [PERSON] права власності по ? частині за кожним на квартиру [ADDRESS] (а.с.72). В той же час, згідно з рішенням Новомосковського міськрайсуду від 26.06.2006 року, 20.05.2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та оскільки [PERSON] ухилялася від нотаріального посвідчення договору, 10.06.2005 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання угоди дійсною та визнання права власності. Цим же рішенням позовні вимоги [PERSON] було задоволено та за ним визнано право власності на вказану квартиру (а.с.86). Факт передачі коштів [PERSON] за вказану квартиру [PERSON] суду не довів та доводи [PERSON] про те, що ця квартира була передана йому в рахунок оплати наданих їй юридичних послуг, [PERSON] не спростована. Також в матеріалах справи міститься і рішення Третейського суду від 22.12.2005 року про визнання дійсною угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.127). Згідно з Витягом Новомосковського районного комунального підприємства бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстрація права власності за вказаним рішенням за [PERSON] була проведена 29.12.2005 року (а.с.128). Вказане свідчить про введення [PERSON] в оману відносно придбання для неї та її сина вищевказаної квартири, оскільки за таких обставин, у разі розміну квартири по вул.Котляревського, вона взагалі була б позбавлена житла. Таким чином, провести розмін квартири [ADDRESS] не встигли через смерть [PERSON], а також на той час була ще неповнолітньою і її донька [PERSON], [INFO] (а.с.90). 07.06.2005 року [PERSON] надала довіреність, якою уповноважила [PERSON] та [PERSON] оформити та підписати договір дарування належної їй 1/3 частини квартири [ADDRESS] [PERSON]. Дана довіреність посвідчена державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Я.О. Кулешовим. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] підтвердив той факт, що він особисто привіз [PERSON] до нотаріальної контори та зазначив нотаріусу осіб, яких [PERSON] у своїй довіреності повинна була уповноважити на здійснення дій стосовно дарування йому належної їй 1/3 частини квартири. Сама ж [PERSON] цих осіб не знала та знайома з ними ніколи не була, що, на думку суду, свідчить про відсутність волевиявлення [PERSON] як відносно надання повноважень вищевказаним особам, так і відносно дарування квартири, яка була єдиним на той час житлом для неї та її малолітнього сина. На підставі вищевказаної довіреності 22.07.2005 року між [PERSON], що діяла по довіреності від імені [PERSON], та [PERSON], був укладений договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], посвідчений держаним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори І.М.Ладою, зареєстровано в реєстрі за №1-2174. В той період часу [PERSON] вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями та наркотичними засобами, у зв'язку з чим рішенням АНД районного суду від 01.06.2005 року вона була позбавлена батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] року народження (а.с.19,20). Вироком АНД райсуду від 20.09.2004 року [PERSON] було засуджено до трьох років позбавлення волі з виправним терміном три роки. Постановою суду від 25.10.2005 року виправний термін скасовано та її було направлено для відбування покарання у виправну колонію, де вона перебувала до 15 липня 2008 року (а.с.44-47). Після відбування покарання [PERSON] повернулася проживати в спірну квартиру, де була зареєстрована разом зі своїм малолітнім сином. Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Суд вбачає, що при укладанні даного правочину [PERSON] помилялася щодо природи та наслідків правочину - безвідплатної передачі єдиного свого житла сторонній людині, та позбавлення житла свого малолітнього сина. Окрім цього, при підписанні довіреності [PERSON] навіть не знала кому вона надає повноваження від її імені зробити безвідплатне відчуження свого житла та подарувати 1/3 частину квартири [PERSON]. Згідно зі до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Аналізуючи в хронологічному порядку усі події, які супроводжували укладання усіх вищевикладених угод, постановлення судами рішень та інше, суд звертає увагу на пояснення [PERSON], яка також була допитана судом як свідок, що за домовленістю сторін вона мала підписати довіреність на надання повноважень в суді та відчуження [PERSON] квартири в [ADDRESS], оскільки правовстановлюючі документи оформлені не були та нотаріально посвідчити договір було неможливо. До посилань [PERSON] стосовно передачі [PERSON] грошей за вищевказану квартиру суд ставиться критично, оскільки будь-яких доказів цьому надано не було. На підставі викладеного та надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам, суд вважає визнати недійсними довіреність від імені [PERSON], посвідчену 07 червня 2005 року держаним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі 1-3027, та договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], що діяла по довіреності від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений 22 липня 2005 року держаним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі 1-2174. З огляду на визнання довіреності та договору дарування недійсними, та як наслідок скасувати державну реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], і поновити державну реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]. Враховуючи встановлені обставини справи, задоволення позову [PERSON] виключає будь-які підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим суд вважає [PERSON] та [PERSON] в позові до [PERSON] та [PERSON], треті особи Опікунська рада Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради та Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, - відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судові витрати у розмірі 88 гривень 50 копійок.

Outcome: approved