Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно [PERSON] та [PERSON] в свою користь заборгованість за договором про надання кредиту №153 від 21.03.2008 р. в сумі 115956,16 грн.; стягнути солідарно [PERSON] та [PERSON] в свою користь заборгованість за договором про надання кредиту №154 від 28.03.2008 р. в сумі 115610,96 грн. та судовий збір стягнути з відповідачів. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на такі обставини: 21.03.2008 р. між КС «Християнська злагода» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №153, якою було отримано кредит в розмірі 30000 грн. Між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки на виконання кредитного договору №153 та позичальником прийнято поруку поручителя. 28.03.2008 р. між КС «Християнська злагода» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №154 та позичальник отримав кредит у розмірі 30000 грн. Між КС «Християнська злагода» та [PERSON] було укладено договір поруки на виконання кредитного договору №154 та позичальником прийнято поруку поручителя. Позивач вказує, що відповідачами не виконуються умови кредитного договору та договору поруки та станом на 28.12.2012 р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором №153 від 28.03.2012 р. становить 115956,16 грн., а заборгованість [PERSON] станом на 28.12.2012 р. за кредитним договором №154 від 28.03.2008 р. становить 115610,96 грн. На підставі наведеного позивач просить позов задоволити. В судове засідання представник позивача Гурська Г.Й. з'явилася, покази дала аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] в судове засідання з'явився, проти позову заперечив та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. З'ясувавши дійсні обставини справи на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів та давши їм оцінку, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 21.03.2008 р. між КС «Християнська злагода» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №153, якою було отримано кредит в розмірі 30000 грн. Між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки на виконання кредитного договору №153 та позичальником прийнято поруку поручителя та 28.03.2008 р. між КС «Християнська злагода» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №154 та позичальник отримав кредит у розмірі 30000 грн. Між КС «Християнська злагода» та [PERSON] було укладено договір поруки на виконання кредитного договору №154 та позичальником прийнято поруку поручителя. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 03.12.2010 року відповідача [PERSON] [INFO] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.190 ч.2, 358 ч.3, 366 ч.1 КК України. Разом з тим, внаслідок її протиправних дій, що встановлено цим вироком, відповідач [PERSON] отримала згідно вище зазначених договорів про надання кредиту №153 та №154 від кредитної спілки «Християнська злагода» грошові кошти у сумі 60000 грн., чим спричинила останній тяжкі наслідки у вигляді не сплати вказаних грошових коштів. Обставини вчиненні [PERSON] вказаним кримінальним правопорушенням та її вина у цьому посяганні встановлені вироком суду, є неспростовні в силу ч.4 ст.61 ЦПК України та не підлягають доказуванню в даному спорі. Таким чином, позовні вимоги позивача до [PERSON] суд вважає безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] вимогу про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту за договором №153 було надіслано 12.09.2009 р., а позов було подано тільки 11.02.2013 року, а відповідачу щодо повернення кредиту за договором №154 [PERSON] така вимога не пред'являлась взагалі. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно з ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. З договорів поруки №153 від 21.03.2008 р. та №154 від 28.03.2008 р. вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання сторонами своїх зобов'язань перед договором не є встановленим сторонами припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Крім того, у кредитних договорах строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - до 21.03.2011 року (пункт 9.1) та 28.03.2011 (пункт 9.1). За таких обставин у КС «Християнська злагода» виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 21.03.2011 р. та 28.03.2011 р., протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителів банк пред'явив лише 11.02.2013 р., тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитними договорами № 153 від 21.03.2008 року, яка становить 115956,16 грн. підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] в користь позивача. Враховуючи задоволену частину позовних вимог, суд вважає, що силу ст.88 ЦПК України з позивача в користь держави підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до задоволеної суми позову.

Outcome: approved