Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

Мар»їнський міжрайонний прокурор в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом [PERSON] про розірвання договору оренди, у якому просив: розірвати договір оренди землі від 13 червня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 8,75 гектарів, яка знаходиться на території Красногорівської міської ради, Мар»їнського району, Донецької області одразу за західною околицею м. Красногорівка; зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 8,75 гектарів, яка знаходиться на території Красногорівської міської ради, Мар»їнського району, Донецької області, одразу за західною околицею м. Красногорівка по акту в стані, придатному для подальшого використання за цільовим призначенням; стягнути з відповідача судовий збір на користь держави. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Мар»їнською міжрайонною прокуратурою розглянуто звернення [PERSON]. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Красногорівської міської ради від 06.06.2001 року № XXIII/21, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,57 гектарів. Цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 13 червня 2008 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір оренди даної земельної ділянки на 50 років. Договір зареєстровано у Мар»їнському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 04 липня 2008 року. Відповідно до п.9 даного договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 100 000 гривень одноразово до державної реєстрації цього договору. Під час звернення до Мар»їнської міжрайонної прокуратури [PERSON] пояснила, що грошові кошти у розмірі 100 000 гривень не отримувала. Мар»їнською міжрайонною прокуратурою встановлено, що відповідачем умови договору не виконані, орендна плата, відповідно до вимог умовам договору сплачена не була, що суперечить вимогам законодавства України та порушує права заявника. Від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про стягнення грошей, у якій він просив: договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 13.06.2013 року (зареєстрований 04.07.2008 року) про оренду земельної ділянки площею 8,57 гектарів, розташованої на території м. Красногорівка, Мар»їнського району, Донецької області розірвати; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 100 000 гривень. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує наступним. З позовними вимогами погоджується, але не з обставинами, викладеними в позові. Так, з 13 червня 2008 року (за попередньою усною домовленістю) між сторонами був укладений письмовий договір оренди землі, за яким [PERSON] передала [PERSON] в оренду належній їй на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Земельна ділянка розташована на території Красногорівської міської ради, Мар»їнського району, Донецької області має площу 8.57 гектарів. 13 червня 2008 року межі земельної ділянки були визначені в натурі, про що складений акт, 13.06.2008 року був складений акт прийому - передачі земельної ділянки, які є невід'ємними частинами Договору. Письмовий договір між ними був укладений 13.06.2008 року, однак, відповідно до чинного законодавства, договір оренди землі є дійсним лише з моменту його реєстрації у відповідних органах. Знаючи про це, [PERSON] домовився із відповідачем про те,що гроші позивач передав їй лише в день реєстрації договору. Так, саме 04 липня 2008 року в приміщенні Мар»їнського районного відділу Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» позивач передав відповідачу суму у розмірі 100.000 гривень, як це передбачено умовами договору. Про те, що відповідач отримала вказану суму коштів зазначено у п. 9 Договору, що відповідач власноручно засвідчила своїм підписом у Договорі. Вважає, що посилання прокурора у своєму позові на норми ст.ст. 545 ЦК України є недоречним, оскільки зазначена норма лише передбачає право, а не обов'язок кредитора вимагати від боржника розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача Лагода А.П. свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Із зустрічною позовною заявою не погодилася, просила суд зустрічну позовну заяву залишити без задоволення. Представник відповідача [PERSON] із позовом не погодилася, просила суд позовні вимоги Мар»їнського міжрайонного прокурора залишити без задоволення. Зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Суду надала пояснення аналогічні тим, що викладені у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Мар»їнського міжрайонного прокурора задовольнити у повному обсязі, а зустрічні позовній вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошей з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Красногорівської міської ради від 06.06.2001 року № XXIII/21, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,57 гектарів. Цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 13 червня 2008 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір оренди даної земельної ділянки на 50 років. Договір зареєстровано у Мар»їнському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 04 липня 2008 року. Відповідно до п.9 даного договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 100 000 гривень одноразово до державної реєстрації цього договору. Відповідно до статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до п.5 статті 22 Закону України «Про оренду землі» внесення орендної плати оформлюються письмово, за винятком перерахунку коштів фінансові установи. Згідно статті 90 Земельного Кодексу власники земельних ділянок мають право передавати земельну ділянку в оренду. Відповідно до статей 2,12,14,19 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату (розмір якої, форми платежу, термін та порядок внесення і перегляду, індексації, передбачаються умовами договору, які не можуть суперечити законам України) передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк. Згідно із ч.1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч.1 статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Частина 5 статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно із ч.1 статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» виконання зобов'язань що виникли з правочину не може доводитись свідченням свідків. Відповідно до статті 36 Закону України «Про оренду землі» у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Судом встановлено, що жодного підтвердження того, що відповідач передавав грошові кошти у розмірі 100 000 гривень [PERSON] не надано, всупереч статті 60 ЦПК України. А посилання на п. 9 укладеного між сторонами договору, суд вважає не обґрунтованим посиланням, а тому критично відноситься до цих посилань відповідача як на докази по справі. Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Відповідно до статті 88 ЦПК України оскільки позовні вимоги Мар»їнської районного прокурора задоволені у повному обсязі, а позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, то суд вважає за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати 229 гривень 40 копійок. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 545 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 22,32,36 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: partial