Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-22 00:00:00

05.07.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Сектор у справах громадянства і міграції та реєстрації Верхньодніпровського РВ ГУМВС України в Дніпро- області, про втрату користування житловим приміщенням без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач була прийнята на роботу ВАТ «ВМЗ» 23 грудня 1989 року наказом № 310-К від 25.12.1989 року. В зв'язку з трудовими відносинами їй було надано житлове приміщення - кімната [ADDRESS]. Наказом № 80-К від 15.07.1996 року [PERSON], було звільнено з роботи за власним бажанням без поважних причин за ст.38 КЗпП України згідно власноручно написаної нею заяви. Згідно акту від 30.12.2010 року про відсутність мешканців у гуртожитку - з грудня 2008 року відповідач був відсутній по місцю реєстрації та не користувався даним приміщенням, на підставі чого просить вважати відповідачку втратившою право користування житловим приміщенням з житлового приміщення в гуртожитку без надання іншого житлового приміщення та зобов'язати третю особу зняти відповідачку з реєстрації, а також стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір. В судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Надалі представник в судове засідання не з'явився про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутністю представника позивача та вказував, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.35) Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце повідомлений належним чином, в зв'язку з чим справа розглядалася в порядку заочного розгляду на підставі ухвали суду від 23 липня 2013р. Третя особа: ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до Наказу по ВАТ «Верхньодніпровський машинобудівний завод» від 25.12.1989 р. за №310-к [PERSON] прийнята на роботу 20.12.89 р. товарознавцем ОМТС (а.с.3). За Наказом позивача від 15.07.1996 року за №80-к, [PERSON] звільнена з займаної посади за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України 15.07.1996 р. (а.с.6). Відповідно до Акту від 30.12.2010р., складеному представником ПАО «ВМЗ» - Ключко Н.О., мешканців гуртожитку: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з грудня 2008 року по час складання акту [PERSON] відсутня по місцю прописки, кімната відкрита, речей не має, в гуртожитку не з'являється (а.с.9). Згідно статті 127 Житлового кодексу Української РСР і пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. № 208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Таким чином, право користування жилим приміщенням в гуртожитку залежить від наявності трудових відносин між працівником та відповідним підприємством або організацією. Підстави, з якими законодавство пов'язує виникнення у відповідача права на надання йому іншого житлового приміщення, судом не встановлено. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач припинив трудові відносини з позивачем, фактично не проживає в наданій йому кімнаті в гуртожитку, тому втратив право користування вказаним житловим приміщенням. За таким обставинами позовні вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS], - підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Оскільки на день звернення позивача до суду, а також на час розгляду справи в суді, у ГУ ДМС України у Дніпропетровській області не було підстав для зняття з реєстрації відповідача (не існувало рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням) то він не порушував будь-яких прав, свобод та інтересів позивача, відповідно інтереси позивача не підлягають судовому захисту в силу ст. 3 ЦПК України. Крім того, наявність рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації фізичної особи щодо якої прийняте це рішення і у такому разі, зняття з реєстрації проводиться позасудовому порядку. Таким чином, позовні вимоги про зобов'язання ГУ ДМС України у Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстрації, задоволенню не підлягають. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 107 грн. 30 копійок - судового збору.

Outcome: partial