Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

12 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позовній заяві вказав, що 07 січня 2008 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,00 гектарів ріллі, що розташована на території Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, та належала померлій 05 жовтня 2003 року матері спадкодавця – [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 008989, виданого Маліївською сільською радою 10 лютого 1999 року та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 42. Однак завідувачем Снігурівської державної нотаріальної контори, яка вчиняє нотаріальні дії в порядку заміщення державного нотаріуса Березнегуватської державної нотаріальної контори, відмовлено йому в оформленні спадкових прав на цю земельну ділянку, оскільки спадкодавець не оформила своє право власності на спірну земельну ділянку. Позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,00 гектарів ріллі в порядку спадкування після смерті [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] надав письмову заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а справу просив розглянути без його участі. Маліївський сільський голова [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала, про що надала письмову заяву. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить наступного. Судом встановлено, що 05 жовтня 2003 року померла [PERSON], якій на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,00 гектарів, що розташована на території Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 008989, виданого Маліївською сільською радою 10 лютого 1999 року та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 42 ( а. с. 7 ). Вказану земельну ділянку у спадок прийняла її дочка [PERSON], отримавши 31 грудня 2004 року свідоцтво про право на спадщину за законом ( а. с. 5 ), яка також померла 07 січня 2008 року не оформивши належним чином своє право на землю, а саме не отримавши новий державний акт на своє ім’я, як це було передбачено ст.ст.125, 126 ЗК України ( а. с. 6, 8 ). У відповідності із ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, однак 03 грудня 2013 року завідувачем Снігурівської державної нотаріальної контори, яка вчиняє нотаріальні дії в порядку заміщення державного нотаріуса Березнегуватської державної нотаріальної контори, відмовлено йому у видачі свідоцтва на дану земельну ділянку з підстав того, що [PERSON] за свого життя не отримала державний акт на земельну ділянку після смерті матері ( а. с. 4 ). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З цього слідує, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню.

Outcome: approved