Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання юридичного факту та поділ спільного сумісного майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з осені 2004 року до 07 липня 2007 року вона з відповідачем проживала у фактичних відносинах, як чоловік та дружина. Даний факт також підтверджується свідоцтвом про вінчання, яке видане 28.09.2005 року настоятелем храму «Святого Олександра Невського» в м.Новоукраїнка протоієреєм Петром Токачем. В період з осені 2004 року по літо 2006 року сторони по справі проживали у домоволодінні бабусі позивачки разом з нею. В цей період позивачка навчалась, відповідач працював, спільний бюджет складався з заробітку відповідача. Сторонам по справі допомагали батьки з обох сторін, бабуся несли витрати по харчуванню та на побутові потреби, заробітна плата відповідача та інші кошти, сторони разом збирали з метою придбання в майбутньому власного житла. В літку 2006 року сторони по справі придбали за спільні кошти їх сім»ї квартиру під [ADDRESS] в м.Новоукраїнка Кіровоградської області. В зазначеному вище житлі позивачка зареєстрована з 26.01.2008 року. Під час вчинення договору купівлі-продажу вказана квартира була оформлена на відповідача як покупця. 07 липня 2007 року позивач з відповідачем уклали шлюб за цивільними законами України, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER], виданим відділу РАЦС Новоукраїнського РУЮ Кіровоградської області. [INFO] року від шлюбу з відповідачем у них народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Новоукраїнського РУЮ Кіровоградської області. 10 березня 2010 року між сторонами шлюб було розірвано, даний факт посвідчено відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] року виданим відділом РАЦС Новоукраїнського РУЮ Кіровоградської області. Після розірвання шлюбу стало невирішеним питання поділу спільного сумісного майна, яке сторони придбали в період проживання як чоловік та дружина, а також за час зареєстрованого шлюбу. Позивач разом з малолітньою донькою залишились проживати в спірній квартирі і неї не виникало підстав для звернення до суду. Однак нещодавно відповідач повідомив про необхідність виселення її з донькою з вказаної вище квартири із зняттям з реєстрації за цією адресою. Відповідач також повідомив, що в крайньому випадку буде вимагати її виселення через судове рішення, тому позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом, для захисту своїх прав та прав їх малолітньої доньки. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити даний позов. Представники позивача адвокат [PERSON] відповідно п.5 ч.1 ст.265 ЦПК України підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити даний позов. Відповідач [PERSON] с початку розгляду справи позов не визнав повністю, але згодом визнав частково в частині визнання юридичного факту. В іншій частині позову позовні вимоги не визнав повністю та суду пояснив, що він разом з позивачкою проживала в одному селі Новоолександрівка Новоукраїнського району Кіровоградської області де познайомились та почали зустрічатися починаючи з 2000 року. З осені 2004 року почали проживати однією сім»єю без реєстрації шлюбу і цей факт відповідача підтверджує та не заперечує. В 2005 році він разом з позивачкою вінчались. Що стосується купівлі квартири, відповідач пояснив, що договір купівлі-продажу посвідчувався на його ім»я, але це все було формальність, так як дану квартиру насправді купувала його мати. Мати домовлялась з продавцем [PERSON], частину грошей брала у борг а частину знімала з кредитної картки. Мама відповідача взагалі хотіла оформити дану квартиру на себе, але позивач сказала, що в такому випадку не буде жити з ним та піде від нього. Також додав, що він з 2012 року працював трактористом в ТОВ «Нива-Н» а позивач взагалі ніде не працювала, так як навчалась і вони жили за кошти бабусі позивачки [PERSON]. Працюючи трактористом він заробляв мало а позивачка взагалі нічого не заробляла, тому зібрати власні кошти на придбання квартири вони ніяк не могли, тому вважає, що позов в частині розподілу спільного сумісного майна є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що позовна заява непідкріплена жодним належним доказом. Саме свідоцтво про вінчання не несе в собі жодних доказів того, що мав місце факт проживання однією сім»єю. Квартира купувалась не в період шлюбу а тому і не підлягає розподілу, тому просить суд відмовити в позові повністю за небгрунтованістю та недоведеністю позовних вимог належними доказами. Свідок [PERSON] суду посвідчила, що сторони по справі являються її сусідами з 2005 чи 2006 року - точної дати непам»ятає. [PERSON] та [PERSON] проживала як сім»я, так як вона часто бачила, що [PERSON] поралась на городі а [PERSON] по господарству. Додала, що [PERSON] з [PERSON] то жили то не жили разом, що було причиною вона не знає. Свідок [PERSON] суду посвідчив, що сторін по справі знає з дитинства, так як позивачка являється його рідною племінницею а відповідач живе й у їх селі з дитинства. З 2004 року сторони по справі проживала у його рідної матері - бабусі позивачки. Проживала як чоловік та дружина, вели спільне господарство. Що стосується купівлі квартири, пояснив суду, що нічого повідомити не може бо нічого не знає. Знає лише, що квартира була в такому стані то була не квартира а «бомбоубежище» . Свідок [PERSON] суду посвідчила, що вона являлась власницею квартири під [ADDRESS] в м.Новоукраїнка Кіровоградської області. В 2006 році вона продала вищезазначену квартиру [PERSON] та між ними було укладено договір купівлі-продажу. Договір укладався між нею та [PERSON], але насправді її купувала [PERSON], так як кошти за купівлю квартири віддавала вона. Також додала, що [PERSON] говорила їй, що купує квартиру своїм дітям. Кому належали кошти вона не знає. Свідок [PERSON] суду посвідчила, що являється матір»ю відповідача по справі. Як чоловік і дружина сторони почали проживати лише з 2007 року, до цього часу це була не сім»я. Квартиру під [ADDRESS] в м.Новоукраїнка Кіровоградської області вона купувала разом з чоловіком за свої кошти і у неї є навіть розписка про те, що ці кошти вони взяли у борг. З самого початку, вищезазначену квартиру вона збирались оформити на її ім.»я, але позивачка [PERSON] влаштувала скандал і повідомила, що в такому випадку вона не буде жити з її сином та піде від нього і вони. Потім син [PERSON] попрохав оформити документи на нього і вона погодилась. Тому вважає, що позов необгурнтованим і таким, що не підлягає задоволенню бо ця квартира належить їй і вона не можу бути спільним сумісним майном подружжя. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в своїх поясненнях позов в частині визнання юридичного факту визнав в повному обсязі тому суд в цій частині вважає за необхідне не з»ясовувати та не досліджувати ті обставини справи, які ніким не оспорюється. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Нормами ст. 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Судом було встановлено, що з осені 2004 року до 07 липня 2007 року сторони по справі проживала у фактичних відносинах, як чоловік та дружина. Даний факт також підтверджується свідоцтвом про вінчання, яке видане 28.09.2005 року настоятелем храму «Святого Олександра Невського» в м.Новоукраїнка протоієреєм Петром Токачем (а.с.6). Даний факт в повному обсязі був визнаний відповідачем у справі. Згідно договору купівлі-продажу в літку 2006 року сторони по справі придбали за спільні кошти їх сім»ї квартиру під [ADDRESS] в м.Новоукраїнка Кіровоградської області. Даний факт був доведений в судовому засіданні як поясненнями сторін, які пояснили, що договір купівлі-продажу був укладений на ім.»я відповідача [PERSON] так і поясненнями свідка [PERSON], яка суду пояснила, що договір купівлі - продажу квартири укладався між нею та [PERSON]. До показів відповідача [PERSON] та свідка [PERSON] стосовно того, що укладання договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири на ім»я [PERSON] це було лише формально, а на справді дану квартиру купувала [PERSON] та платила свої кошти, суд ставиться критично так як вважає, що такі пояснення надані в судовому засіданні з метою уникнути розподілу майна, яке було придбано в період спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах сторін по справі. Оскільки не відповідачем не його представником під час судового розгляду справи не було доведено факт укладання договору купівлі-продажу на ім.»я [PERSON], тому суд вважає, що спірна квартира під [ADDRESS] в м.Новоукраїнка Кіровоградської області була придбана у період фактичних шлюбних відносин та являється об»єктом спільної сумісної власності, тому суд вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню. Крім цього постановляючи рішення про задоволенні позову повністю, суд дійшов ствердного переконання, про те що позов огбгрунтований та підтверджений відповідними доказами. Викладена правова позиція суду в донному спорі базується на доведенні стороною позивача факту спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем та визнання даного факту відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позов задоволено судом в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати у повному обсязі. в розмірі 1915 гривень.

Outcome: approved