Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання неправомірними дій нотаріуса під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.08.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №2100. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], при цьому Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на вказаний об»єкт нерухомості. Для посвідчення договору купівлі-продажу Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] було надано Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно та технічний паспорт на квартиру, а також поверховий план в яких відповідно до приміток зазначено, що земельна ділянка використовується не за призначенням, дозвільна документація на будівництво в БТІ не подана, будинок не зданий в експлуатацію, на момент проведення інвентаризації сантехнічне обладнання не встановлено. Вбачаючи з технічного паспорту та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, що в будинку не встановлено сантехнічне обладнання, в п. 8 Договору купівлі-продажу квартири нотаріус зазначає, що квартира, що відчужується знаходиться у стані, який є повністю придатним для використання житла за цільовим призначенням, прихованих недоліків чи інших дефектів квартира не має. Таким чином, позивач вважає дії Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] неправомірними з огляду на те, що останній отримавши документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири із суперечним відомостями щодо введення будинку в експлуатацію, наявності будівельної документації, в порушення п. 63, 64 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України все ж таки посвідчила вищевказаний договір купівлі-продажу. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому не змогла пояснити яким чином ініційований позов із визнання дій приватного нотаріуса неправомірними може вплинути на можливість подальшої реєстрації права власності на об»єкт нерухомості. Представник відповідача заперечила проти позову вказуючи на те, що квартира [ADDRESS] належала продавцю на праві власності, право власності на помешкання було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна, при цьому продавцем було надано всі необхідні документи для посвідчення договору купівлі - продажу квартири, а покупцем до підписання договору оглянуто об»єкт та повідомлено, що квартира придатна для проживання. Таким чином, у нотаріуса не було правових підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Також, позивач посилається нібито на відмову БТІ провести реєстрацію права власності, про те в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту звернення особисто [PERSON] до БТІ та відмову останній у проведенні реєстрації права власності. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши письмові заперечення, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 27.08.2011 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з проханням посвідчити договір купівлі продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно ст. 55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. У відповідності до п. 61 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, (чинної на час посвідчення правочину) при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. За п. 62 вказаної інструкції право власності на квартиру, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, рішенням суду. Згідно п. 63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, крім правовстановлювального документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Коли з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що власник, наприклад, житлового будинку здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову, у тому числі перепланування житлового будинку, переобладнання нежитлового приміщення в житлове і навпаки, або звів чи зводить господарські, побутові будівлі та споруди без установленого дозволу або без належно затвердженого проекту чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, нотаріус вимагає подання рішення органу місцевого самоврядування про дозвіл здійснити перебудову, прибудову, перепланування чи звести господарські, побутові будівлі та споруди. Судом встановлено та не заперечувалося представниками сторін, що на час посвідчення договору купівлі продажу квартира [ADDRESS] належала продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.07.2008 року та ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2009 року. Право власності на квартиру за продавцем зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації 31.05.2010 року у реєстровій книзі №644-155, за реєстровим №46163, а в електронному реєстрі 12.05.2001 року. З матеріалів справи та відповіді Головного управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві від 13.05.2013 року №С-1884 за результатами розгляду скарги [PERSON] вбачається, що належність [PERSON] відчужуваної квартири перевірена нотаріусом за правовстановлюючим документом, яким є рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.07.2008 року та ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2009 року. Згідно реєстраційного посвідчення №021720 КМБТІ право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] 31.05.2010 року у реєстровій №644-155, за реєстровим №46163, а в електронному реєстрі 12.05.2001 року. З метою виконання вимог п. 63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, (чинної на час посвідчення правочину), крім правовстановлюючого документу для посвідчення зазначеного договору приватному нотаріусу були надані: довідка форми №3 житлово-експлуатаційної організації від 24.08.2011 року №12 про склад сім»ї [PERSON]; паспорти продавця і покупця; ідентифікаційні номери продавця та покупця; письмова згода другого з подружжя на відчуження спільного сумісного майна набутого за час шлюбу; витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно №31063481 від 23.08.2011 року з якого не вбачається що власник квартири здійснив перепланування, переобладнання чи перебудову квартири. Крім того, перед посвідченням правочину приватним нотаріусом було здійснено перевірки щодо наявності податкової застави за даними Державного реєстру обтяжень, нерухомого майна та щодо наявності заборони відчуження/арештів на нерухоме майно за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна - інформація про заборони у яких відсутня. Також, до підписання договору [PERSON] повідомила про огляд квартири та підтвердила придатність її для проживання. Факт визнання квартири [ADDRESS] окремим ізольованим об»єктом в житловому будинку [ADDRESS], яка призначена і придатна для постійного проживання підтверджується рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.07.2008 року. Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 23.08.2011 року відомості про те, що земельна ділянка під об»єктом нерухомості використовується не за призначенням відсутня. Таким чином, з огляду на положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій (чинної на час посвідчення правочину) та подані документи у нотаріуса не було правових підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Згідно ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, відносин. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказуючи у позовній заяві підставою позову відмову Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна у реєстрації [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], останньою не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаної обставини, більше того, не надано жодного доказу на підтвердження особистого звернення до БТІ з цього приводу. Враховуючи зазначене, посилання позивача у позовній заяві на неправомірність дій Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із нотаріального посвідчення 27.08.2011 року договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] та взаємозв»язок цих дій із неможливістю реєстрації права власності в Київському міському бюро технічної інвентаризації не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Станом на день подання позову стались зміни в чинному законодавстві України, а саме з 01.01.2013 року реєстрація права власності на об»єкти нерухомого майна здійснює Реєстраційна служба. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] особисто звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] лише 07.08.2013 року, вже після подачі даного позову, при цьому підставою відмови 21.08.2013 року у реєстрації права власності була наявна примітка у технічному паспорті заявника про те, що «Будинок не зданий в експлуатацію». У цьому ж рішенні роз»яснено право на оскарження відмови реєстратора у державній реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до законодавства. Із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. В листі Інспекції державного Архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 01.04.2013 року №7/26-65/0104/05 зазначено, що інспекцією було зареєстровано декларацію №КВ 08312139823 від 14.08.2012 року на початок виконання будівельних робіт із реконструкції приміщень житлового будинку на [ADDRESS] та декларацію про готовність об»єкта до експлуатації №КВ 14312188344 від 12.10.2012 року. З огляду на зазначене, для здійснення державної реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] позивачу, принаймні, необхідно було б поновити документи станом на час звернення до державного реєстратора із врахуванням відомостей про готовність об»єкта до експлуатації.

Outcome: dismissed