Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-25 00:00:00

У березні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та встановлення місця відкриття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді жилого будинку [ADDRESS] У вказаному жилому будинку разом з ним проживала його дружина, яка є матір'ю позивача - [PERSON]. Остання прийняла спадщину згідно з законодавством, яке діяло на той час. [INFO] померла [PERSON], яка склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла позивачці. В 2007р. позивачка звернулася до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори для отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову в зв'язку з тим, що відсутністю документів, які підтверджують місце відкриття спадщини. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд визнати факт прийняття [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] спадщини у вигляді жилого будинку [ADDRESS] визнати місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] місце їх постійного проживання та місце розташування належного їм майна - [ADDRESS]. В судовому засіданні було залучено в якості співвідповідача - [PERSON]. У травні 2013р. [PERSON] звернувся зі зустрічним позовом до [PERSON], Миколаївської міської ради про визнання факту прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що він як спадкоємець першої черги має право на обов'язкову частину спадщини після смерті його батька - [PERSON] та після смерті його матері [PERSON] В судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримала позовні вимоги та клопотала суд їх задовольнити, проти задоволення вимог за зустрічним позовом заперечувала. Позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні визнав позовні вимоги за первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив про їх задоволення. Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутністю, а також про те, що вирішення справи покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER], а/з № [NUMBER] від [INFO]), після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді жилого будинку [ADDRESS] Вказаний жилий будинок належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 25.02.1952р., видане Виконавчим комітетом Ленінського району м. Миколаєва. Як вбачається з Заповіту від 28.09.1995р., місце проживання [PERSON] вказано саме адресу спадкового майна, а саме: [ADDRESS]. Статтею 526 ЦК УРСР встановлено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце поживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Як вбачається з матеріалів справи, місцезнаходження нерухомого майна спадкодавців є [ADDRESS]. Враховуючи зазначене, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна спадкодавців - [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] постійно проживала з померлим [PERSON], свідченням чого є Довідка ЖКП ММР «Південь» ЖЕК № 14, відповідно до якої [PERSON] на день смерті [PERSON] проживала разом з померлим (а.с. 64). Тому [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] так як проживала та була зареєстрована разом з померлим на час відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] (Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER], а/з № 4009 від 08.09.1996р.). За життя [PERSON] склала заповіт від 28.09.1995р., посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, відповідно до якого він заповіла [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] [PERSON] звернулася до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори для отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Листами Другої Миколаївської державної нотаріальної контори від 25.05.2007р. № /1327\\354\\1996 та від 25.05.2007р. № /1328\\660\\1996 [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні документи, що підтверджують місце відкриття спадщини. Згідно Постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 05.07.2007р. та Листа Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області в спірному будинку ніхто не проживає, починаючи з 1996р.. Відповідно до Спадкової справи № 660/1996, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO], Спадкової справи № 354/1996, заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадкоємицею після їх смерті є [PERSON]. Спадкодавець може в заповіті заповідати майно одному чи кільком спадкоємцям за законом, позбавити права на спадкування одного чи всіх спадкоємців за законом, заповідати своє майно будь-яким особам, в тому числі стороннім. Проте, він не може позбавити права на спадкування oci6, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Обов'язкова частка у спадщині - половина від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту. Перелік ociб, які мають право на отримання частки спадкового майна є вичерпним i розширеному тлумаченню не підлягає. Вказаний перелік осіб, які мають на право на обов'язкову частку у спадщині, визначений статтею 535 ЦК УРСР, яка діяла на час смерті спадкоємців, положеннями якої встановлено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Аналізуючи приписи вказаних норм та враховуючи надані сторонами по справі докази, після смерті [PERSON] спадкоємцями, які мають на право на обов'язкову частку у спадщині, дружина - [PERSON]. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається фактично прийнявши спадщину, якщо довів, що він вступив в управління або володіння спадщиною. Згідно положень статей 548, 549, 554 ЦК УРСР 1963 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу), його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном (Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року). Згідно ст. 549 ЦК (1963 р), спадкоємець вважається фактично прийнявши спадщину, якщо довів, що він вступив в управління або володіння спадщиною. Доказом може служити наявність у спадкоємця ощадних книжок на ім'я померлого, квитанцій на віддані у ломбард речі, квитанцій (про сплату комунальних послуг, земельної ренти, обов'язкового страхування майна), свідоцтва про реєстрації транспортних засобів, державного акту на право власності на землю та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління або розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього. Виходячи з наведеного, доказом того, що [PERSON] прийняв спадщину після батька та матері є наявність у нього розрахункової книжки за електроенергію Серії [NUMBER] та сплата за електроенергію після смерті батька, наявність пенсійного посвідчення Серії [NUMBER], посвідчення Серії [NUMBER] що видані на ім'я померлого власника будинку [PERSON]. нагородний годинник на ім'я [PERSON], технічна документація на будинок. Крім того, свідки, які опитані в судовому засіданні - [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили факт того, що [PERSON] після смерті батька проживав у будинку, доглядав за хворою матір'ю, вів господарство та утримував будинок, після смерті матері залишився у будинку, має у ньому гараж та автомобіль, здійснює поточні та капітальні ремонти в цьому будинку, здійснює догляд за садом, земельною ділянкою, утримував собак, тобто вступив у фактичне управління спадковим майном. Прийняття спадщини, згідно з вимогами ст. 548 ЦК (1963 р.) є безумовним вчинком, а тому прийняття частки спадщини свідчить про прийняття всієї спадщини. Таким чином, доведеність цих обставин є достатнім підґрунтям для встановлення факту прийняття позивачем спадщини після смерті батька та матері. Таким чином [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] як такий, що фактично вступив в управління спадковим майном. На підставі вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом та за зустрічним позовом є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved