Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-27 00:00:00

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він разом із відповідачем [PERSON] проживали однією сім’єю до 2009 року. За рішенням суду їх шлюб було розірвано. Від шлюбу у них народилась дитина [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишилась проживати разом із [PERSON] Він бажає брати участь у вихованні своєї дочки, але відповідач здійснює всеякі перешкоди як у спілкуванні з дитиною так і у її вихованні, бажає приймати участь у її розвитку тощо. Просить визначити спосіб участі його як батька у вихованні та спілкуванні з дитиною: бачитись з дитиною кожні перші та треті вихідні щомісяця з 10 год. суботи до 19 год. неділі (з ночівлею) за його місцем проживання [INFO]; проведення відпустки з донькою один раз на рік тривалістю від 15 до 20 днів за попереднім погодженням з матір’ю дитини [PERSON] До суду із Київського слідчого ізолятора УДПСУ в м. Києві та Київської області, де утримується позивач [PERSON], надійшла його заява, із змісту якої можна зрозуміти, що останній підтримує свої позовні вимоги, він бажає спілкуватись із дочкою [PERSON]. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечувала проти заявлених вимог, вказала, що позивач [PERSON] раніше судимий за тяжкі злочини, і на час розгляду справи знаходиться в ізольованих місцях позбавлення волі за вчинення злочинів, пов’язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, а тому його спілкування з дитиною [PERSON] може негативно вплинути на її розвиток та виховання. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім'ї. Стаття 153 СК містить загальне право на спілкування батьків і дитини. Так, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до відомостей свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 14.01.2003 відділом реєстрації актів цивільного стану Придніпровського районного управління юстиції м. Черкаси Черкаської області, її батьками записані: батьком – [PERSON], матір’ю – [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб від 10.06.2011, виданого Центральним відділом ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 10.05.2011 відділом ДРАЦС по Придніпровському району міста Черкаси, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (актовий запис №206 від 12.05.2009). Після розірвання шлюбу неповнолітня [PERSON] залишилась проживати із відповідачем, що не заперечується сторонами по справі. Згідно ст. 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Розглядаючи спір, суд взяв до уваги та оцінив наступні фактори, а саме: Так, згідно повідомлення Бориспільського міськрайонного суду Київської області в провадження даного суду перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ряду осіб, в тому числі й позивача [PERSON] за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15, та ч. 3 ст. 307 КК України, який на час розгляду справи утримується в Київському слідчому ізоляторі №13 Управління ДПСУ, тобто останній підозрюється у вчиненні злочинів, які пов’язані з незаконним обігом наркотичних засобів. Суд вважає, що оцінці підлягає бажання саме на систематичне спілкування з дитиною, а перебування [PERSON] на час розгляду справи в місцях позбавлення волі сприятиме епізодичним зустрічам із дитиною. Це спілкування не може бути джерелом повноцінного розвитку та виховання дитини, а буде носити формальний характер, і не принесе користі [PERSON]. Також, позивачем не доведено доказами належне виконання ним обов’язку по сплаті аліментів, про який він зазначає у позовній заяві. В задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні може бути відмовлено, якщо цього вимагають інтереси дитини. Суд вважає, що така обставина, яка є наслідком неналежного способу життя позивача [PERSON], може мати негативний вплив на дитину, що є підставою для суду у відмові у задоволенні позову про усунення перешкод у їх спілкуванні.

Outcome: dismissed