Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Шпитьківської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області 13 сесії 24-го скликання від 20.05. 2004 власникам будинку по [ADDRESS] була передана у власність земельна ділянка площею 0,4128 га, а саме: під будівництво та обслуговування житлового будинку - 0,2273 га, ведення ОСГ - 0,1855га, на підставі якого 31.03. 2005 було отримано державний акт серія ЯБ № 286742, кадастровий номер земельних ділянок площею 0.2273 га № 1 - 3222488201:01:012:0018 та площею 0,1855га №2 -3222488201:01:012:0019. Вважає, що в будинку вона має 5/8 частин, інші співвласники [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/8 частині, тому і власниками земельної ділянки вони стали пропорційно даним часткам. В ході розгляду цивільної справи № 2-1994/11 Києво- Святошинського районного суду Київської області було встановлено розбіжності в Державних актах, якій було витребувано з Києво - Святошинського районного відділу земельних ресурсів. В державному акті, що знаходиться на зберіганні в Управлінні земельних ресур сів Києво - Святошинського району невірно вказані частки власників земельної ділянки та орфографічна помилка в назві села, відповідачі не бажають звертатися до відділу земельних ресурсів про видачу нового державного акту на землю. Тому просила визнати недійсний державний акт серія ЯБ № 286742 виданий 31.03.2005. Визнати за нею право власності на 5/8 частин земельною ділянки площею 0,4128 га, а саме: під будівництво та обслуговування житлового будинку - 0,2273 га кадастровий номер 3222488201:01:012:0018, ведення ОСГ - 0,1855 га кадастровий номер 3222488201:01:012:0019 що розташована по [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частин спірної земельною ділянки .Зобов»язати Управління Держкомзему Києво-Святошинського району Київської області виготовити Державний акт на спірну земельну ділянку . В судовому засіданні представник позивача та третьої особи [PERSON] позов підтримала. Позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/8 частину земельної ділянки та зобов»язання виготовити державний акт ухвалою суду від 21.11.2013 залишені без розгляду. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, не заперечує проти скасування державного акту,оскільки в акті є виправлення часток сторін в праві власності на земельну ділянку , хто це зробив їй невідомо, вважає, що сторони мають право по 14 ч. земельної ділянки кожний , тому заперечує проти визнання права власності на 5/8 частин земельної ділянки за позивачкою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином, зі слів відповідачки [PERSON] причина неявки її в судове засідання є поважною. Відповідач Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, згідно заяви просили слухати справу за їх відсутністю. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє частково з наступних підстав: Судом встановлено, що на підставі рішення Шпитьківської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області 13 сесії 24 скликання від 20.05.2004 власникам будинку по [ADDRESS] була передана у власність земельна ділянка площею 0,4128 га, а саме: під будівництво та обслуговування житлового будинку - 0,2273 га, ведення ОСГ - 0, 1855 га. 31.03.2005 було отримано державний акт серія ЯБ № 286742, кадастровий номер земельних ділянок площею 0.2273 га № 1 - 3222488201:01:012:0018 та площею 0, 1855га №2 - 3222488201:01:012:0019. Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2012 виділено [PERSON] в сумісне користування земельну ділянку ( під житловим будинком, господарськими будинками та для їх обслуговування) площею 335, 82 кв.м. , та земельну ділянку площею 463, 75 кв.м. - ? частина земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS]. В державному акті, що був наданий суду позивачкою, серії ЯБ №286742 на спірну земельну ділянку частка земельної ділянки позивачки становить 5/8; [PERSON] - 1/8; [PERSON] - 1/8; [PERSON] - 1/8. Але згідно висновку експертів судово-технічної експертизи №8425/13-33/8426/13-34 від 25.09.2013 в досліджуваному державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №286742, що виданий 31.03.2005 на ім.»я [PERSON] в графі «який (яка) проживає (знаходиться) раніше містився текст «[ADDRESS]», який був видалений шляхом підчистки, після чого надрукований читаємий текст «[ADDRESS]»; в місці розташування цифр позначення часток у спільній власності раніше знаходились позначення « 25%», « 25%», « 25%», « 25%», які були видалені шляхом підчистки, після чого надруковані читаємі цифри « 5/8», « 1/8», «1/8», « 1/8», відповідно. Встановити час виконання у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №286742 підписів від імені [PERSON], рукописних записів « 31 березня 2005 року» та « 01053200072» та підписів від імені [PERSON] не видається можливим із причин перетинання штрихів написів та підписів з барвною речовиною захисної сітки. Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України в редакції чинній на момент прийняття Рішення, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Згідно ч.1 ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Ч.1 ст.126 ЗК право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Вирішення питання щодо приватизації земельних ділянок комунальної власності відноситься виключно до компетенції органів місцевого самоврядування. Ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема п.п.30, п.гі.34 передбачено прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч.1, ч. 4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди; при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Тобто Стаття 120 ЗК України, на яку посилається представник позивача не поширюється на правовідносини які склалися між сторонами, тому що дана стаття визначає перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, якого у даному випадку не відбувалося. Набуття права власності позивача на 5/8 частин будинку засвідчене свідоцтвом про право власності від 17.01.1998 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.01.1998 тобто набуття права власності на будинок відбулось ще до вступу в силу ЗК України від 25.10.2001. Власником спірної земельної ділянки на той час була територіальна громада. Відповідно до ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу Української РСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад. За даними земельно-кадастрової книги Шпитьківської сільської ради, згідно рішення 13 сесії 24 скликання Шпитьківської сільської ради від 20.05.2004, в результаті проведеної інвентаризації було передано безкоштовно у власність спірну земельну ділянку у спільну часткову власність сторонам по справі по 25 відсотків, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 2011 року, а також відповіддю на запит головного управління Держкомзему у Київській області від 12.07.2011 року № 07-0303/13142. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цих кодексом або за результатами аукціону. Право власності на спірну ділянку вже визнано рішенням Шпитьківської сільради, яке до даного часу не скасоване, має законну силу, рішення про передачу у власність позивачці 5/8 частин земельної ділянки не існує. Рішенням Шпитьківської сільради визначено право власності на спірну земельну ділянку не тільки позивачки, відповідачів також, а тому, повторне визнання права власності є незаконним . Тобто, згідно рішення 13 сесії 24 скликання Шпитьківської сільської ради від 20.05.2004, було передано безкоштовно у власність земельні ділянки площею 0,4128 га в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських угідь та для ведення особистого селянського господарства у спільну часткову власність сторонам по 25 відсотків. Існування двох примірників державного акту з однаковим номером, серією, адресою земельної ділянки площею, але з різними відомостями стосовно часток права власності на земельну ділянку є неможливим, а тому суд задовольняючи позовні вимоги частково, визнає недійсним оспорюваний державний акт на право власності на спірну земельну ділянку , разом з цим не знаходить підстав для визнання права власності на 5/8 частин земельної ділянки за позивачкою. Відповідно до вимог п. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно зі ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Статтею 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. За правилами ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як свідчать матеріали справи, а також твердження представника позивача , ним не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для задоволення вимог в частині визнання пава власності на 5/8 частин земельної ділянки.. Враховуючи положення ЗК України щодо набуття фізичними особами права власності земельною ділянкою, також рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2012, щодо виділення [PERSON] в сумісне користування спірну земельну ділянку площею 335, 82 кв.м.та та земельної ділянки пл..463, 75 кв.м. - ? частина земельної ділянки для ведення ОСГ, також наявність двох державних актів з різними частками земельної ділянки сторін , права власності на 5/8 частин цієї земельної ділянки в позивача відсутнє. Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивачки не довела тих обставин на які посилалася як на підставу позовних вимог про визнання права власності на частину земельної ділянки, не надала докази в обґрунтування цих вимог, не спростувала тих обставин на які посилалася відповідач в обґрунтування своїх заперечень, що є її обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивачки її права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивачки в цій частині, оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial