Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

В серпні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який, просив виселити [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] в примусовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Виселити [PERSON] разом із дітьми, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] в примусовому порядку, без надання іншого жилого приміщення. Виселити [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] в примусовому порядку, без надання іншого жилого приміщення. Виселити [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] в примусовому порядку, без надання іншого жилого приміщення. Виселити [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] в примусовому порядку, без надання іншого жилого приміщення. Також просив покласти обов'язок на Калінінський районний відділ у м.Донецьку Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області зняти всіх відповідачів з реєстрації за місцем знаходженння спірної квартири з підстав, передбачених ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК УРСР та ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду листа з проханням справу розглянути без його участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання на з'явились, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, на підставі п. 4 ст. 169 ЦПК України суд ухвалив справу розглянути у відсутність відповідачів на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Калінінський районний відділу у м. Донецьку Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області - просив справу заслухати без його участі. Третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної в м. Донецьку ради у судове засідання на з'явилась, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, тому суд ухвалив справу розглянути у відсутність третьої особи на підставі наявних у ній матеріалів. Судом встановлено, що 25 червня 2008 р. між позивачем Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «АВТОКРАЗБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АВТОКРАЗБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 197-Ф. На забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору - 25.06.2008 р. між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 197-1, посвідчений 25 червня 2008 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], в реєстрі за №10489. Предметом іпотеки згідно іпотечного договору №197-1 від 25.06.2008 р. є двокімнатна квартира загальною площею 51,7 кв.м., - житловою площею 27,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Іпотечного договору, відповідачі [PERSON] та [PERSON], як співвласники квартири за адресою: [ADDRESS] , передали позивачу зазначену квартиру в іпотеку. 22.10.2008 р., внаслідок порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за поданням позивача було вчинено виконавчий напис на Іпотечному договорі, який було зареєстровано в реєстрі за № 16410, та запропоновано звернути стягнення на квартиру. 05.12.2008 р. старшим державним виконавцем ВДВС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю. було відкрите виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису нотаріуса № 16410 від 22.10.08 р., про що була винесена відповідна постанова. Після проведення неодноразових публічних торгів зазначена квартира не була реалізована, в результаті чого державним виконавцем, на підставі ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», було запропоновано позивачу залишити квартиру за собою, чим позивач скористався. 06.01.2012 р. приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було видане Свідоцтво ВРП № 371064, зареєстроване в реєстрі за №130, згідно якого позивач набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 ЦК України право - власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 08.05.2012 р. позивач зареєстрував своє право власності на квартиру в КГІ «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» згідно витягу про державну реєстрацію прав № 34056443 від 08.02.2012 р. Таким чином, позивач на день розгляду справи у суді є єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною 3 ст. 109 Житлового кодексу УРСР передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Разом з тим, вищевказаною квартирою без будь-яких законних підстав, продовжують користуватися відповідачі [PERSON] і [PERSON] та інші члени їх родини, а саме: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Житлово-експлуатаційна контора № 4 Калінінського району м. Донецька». Також встановлено, що станом на 22.10.2013 року в квартирі проживають та зареєєстровані малолітні діти [PERSON]: [PERSON] ([INFO] - дата реєстрації місця проживання 6.03.2013 р.)[PERSON] ([INFO], дата реєстрації місця проживання 06.03.2013 р.), [PERSON] ([INFO], дата реєстрації місця проживання 06.03.2013 р.), [PERSON] ([INFO], дата реєстрації місця проживання 30.08.2013 р.) На момент подання позовної заяви неповнолітні діти не були зареєстровані у квартирі, про що свідчить копія довідки КП «Житлово-експлуатаційна контора № 4 Калінінського району м. Донецька» від 14.06.2012 р. Зазначені письмові відомості свідчать про те, що діти були зареєстровані у спірній квартирі -6.03.2013 р. та 30.08.13 р., тобто в той час коли позивач був єдиним власником спірної квартири. Згідно п. 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України № 1077 від 22.11.12 р. (надалі - Порядок), для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів наданню .адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. Оскільки позивач на день реєстрації дітей був власником спірної квартири, то для реєстрації будь-яких осіб згідно п.2.2 Порядку необхідно було отримати згоду Позивача. Разом з тим, судом встановлено, що позивач своєї згоди на реєстрацію місця проживання дітей в квартирі не давав, така реєстрація відбулась без його відома з порушенням прав як власника квартири, та порушенням п.2.2 Порядку. Пунктом 43 постанови Пленумом Верховного суду України у «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, роз'яснюється, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною 4 статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, якщо добровільно мешканці не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. В період з 31.05.2012 р. по 23.10.2013 року позивачем на адресу відповідачів направлялись листи-вимоги про звільнення спірної квартири у встановленому законом порядку, тобто відповідачі були більш ніж за місяць повідомлені про необхідність протягом одного місяця з дати отримання повідомлення звільнити незаконно займану ними квартиру. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що вимоги позивача, щодо виселення відповідачів зі спірної квартири є обгрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. Разом з тим, суд вважає необхідним в задоволенні позову в частині зняття відповідачів з реєстраціїї за місцем знаходження спірної квартири відмовити з наступних мотивів. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстрації у спірній квартири не підлягають задоволенню, оскільки достатньою підставою для зняття відповідачків та інших осіб з реєстрації реєстраційним органом можливо лише за умовою винесення судом рішення про виселення. При цьому винесення судом зазначеного рішення про виселення, буде достатньою підставою для зняття з реєстрації. Тому у задоволені цій частини позовних вимог суду слід відмовити. А в цілому позовні вимоги задовльняються судом частково. Згідно ст. 6 ч. 7 ЗУ «Про судовий збір» розподіл судовиого збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. На підставі ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовольно частово, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідно відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуваення наведеного з відповідачів підлягають стягнення у солідрному порядку на користь позивача судові витрати у розмірі 53,65 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial