Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

20 листопада 2013 года [PERSON] звернулась в суд з позовом до Костянтинівського державного хімічного заводу про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,вихідної допомоги та моральної шкоди. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що працювала у відповідача комірником з 21 вересня 1971 року по 19 серпня 2013 року. В день звільнення відповідач не провів з нею повний розрахунок, не сплатив заробітну плату за січень-серпень 2013 року, що є порушенням ст.116 КЗпП України. Відповідно до наданої відповідачем довідки про заборгованість по заробітній платі така заборгованість за січень-серпень 2013 року складає 9864грн.66коп. Тому просила стягнути заборгованість по заробітній платі у вказаному розмірі, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 20 серпня 2013 року по день ухвалення рішення у справі, вихідну допомогу в розмірі 6396грн. Крім того, просила стягнути моральну шкоду у зв'язку з вказаними порушеннями законодавства про працю в розмірі 10000грн., яка полягає у моральних стражданнях у зв'язку з несплатою їй заробітної плати, що позбавляє можливості утримувати сім'ю, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач [PERSON] в судове засідання не явилась, подала заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача на повторний виклик у судове засідання не явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи судом і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки. У зв'язку з наведеним суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала у відповідача комірником з 21 вересня 1971 року, а 19 серпня 2013 року була звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.2-4). У відповідності до вимог ч.1ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, і це не оспорюється сторонами, що в день звільнення [PERSON] належні при звільненні суми виплачені відповідачем не були. Заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] за період часу з січня по серпень 2013 року становить 9864грн.66коп.(а.с.11), і цю суму слід стягнути з відповідача на користь позивача. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 20 серпня 2013 року по 12 грудня 2013 року включно, тобто по день ухвалення рішення у справі. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з відповідними змінами. Згідно п.2 Порядку обчислення такого середнього заробітку визначається виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У даному випадку подією, з якою пов'язана виплата середнього заробітку є звільнення позивача з роботи 19 серпня 2013 року. Останні два календарних місяці, протягом яких працював позивач і які суд бере до уваги для розрахунку, були червень та липень 2013 року. Згідно з довідкою (а.с.12) при п'ятиденному робочому тижні середньоденний заробіток позивача складає 96,91грн. (2132,00грн.:22), а час затримки розрахунку складає 83 дні, і, таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку, який слід стягнути з відповідача на користь позивача, складає 8043грн.53коп. (96,91грн.х83дн.) Суд також вважає, що вказані порушення з боку відповідача законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагали від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір спричиненої моральної шкоди слід встановити в 1000грн. Визначаючи такий розмір моральної шкоди суд враховує характер та глибину душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості. У задоволенні вимог щодо стягнення вихідної допомоги слід відмовити, оскільки при звільненні з роботи по наведеним у рішенні підставам виплата вихідної допомоги у відповідності до чинного трудового законодавства не передбачена. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за необхідне згідно з вимогами ст.88 ЦПК України присудити з відповідача судові витрати, а саме, стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 344грн.10коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial