Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, укладену між ними та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ними в рівних частках право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 1078 м2 по вул. Островідова,31 в м. Балта Одеської області, який раніше на праві приватної власності належав [PERSON], стверджуючи, що 10.07.2013 року вони уклали з відповідачем [PERSON], який на підставі довіреності, посвідченої 26.01.2012 року віце-консулом Генерального консульства Російської Федерації в Нью-Йорку, США [PERSON], реєстр №1-528/12, діяв від імені [PERSON], угоду купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку, згідно якої сплатили відповідачу гроші у сумі 72000 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передав їм правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, пообіцяв зявитися до нотаріальної контори для належного оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не зявляється, крім того, оформити належним чином угоду неможливо і по причині того, що у власника житлового будинку відсутній державний акт на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями. Вказані обставини позбавили позивачів права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вони змушені звернутися до суду з позовом, надали суду заяви, в яких свої заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просять розглянути справу без їх участі. Відповідач до судового засідання не зявився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, підтвердив викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоду належним чином у нотаріуса ні він, ні його довіритель не мають, просить справу розглянути за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 15.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], реєстр №1189, належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Островідова,31 в м. Балта Одеської області, що [PERSON] 26.01.2012 року склала довіреність, посвідчену віце-консулом Генерального консульства Російської Федерації в Нью-Йорку, США [PERSON], реєстр №1-528/12, в якій доручила відповідачу [PERSON] розпоряджатися з правом продажу належним їй житловим будинком з господарськими будівлями, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку від 10.07.2013 року, згідно якого відповідач продав, а позивачі придбали вище вказаний житловий будинок за 72000 грн. і по акту прийому-передачі від 10.07.2013 року відповідач передав, а позивачі прийняли житловий будинок з господарськими будівлями, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, він отримав від позивача вище вказану суму грошей і взяв на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, про що повідомив у клопотанні про розгляд справи без його присутності, де вказав, що наміру зявитися до нотаріальної контори для посвідчення договору у нього немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 10.07.2013 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, повинна перебувати у власності відчужувача цього житлового будинку і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивачі повинні бути власниками земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Позивачі власниками земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, не є, а тому, на думку суду, не повинні вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що їх право користування земельною ділянкою переходить разом із правом власності на житловий будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved