Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

12.08.13 р. цей позов заявлено до суду. Під час розгляду справи позивач та його представник позов підтримали повністю. У позові порушується питання про стягнення із відповідачів шкоди, заподіяної вчиненням неповнолітніми відповідачами дій щодо створення перешкоди на проїжджій частині автошляху Стрий-Кіровоград-Знам»янка поблизу с. Лукашівки Літинського району Вінницької області, що стало наслідком шляхово-транспортної пригоди, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб, яким керував позивач, що підтверджується висновком експертного дослідження. Позивач та його адвокат [PERSON] пояснили, що винуватість неповнолітніх відповідачів доведена матеріалами перевірки, яку проводив Літинський РВ УМВС та під час якої неповнолітні відповідачі у присутності своїх батьків визнали, що вчинили вказані протиправні дії. [PERSON] також пояснив, що шкоду слід стягувати також із батьків неповнолітніх відповідачів, які притягнуті до справи у якості відповідачів, так як неповнолітні відповідачі майна достатнього для відшкодування шкоди не мають. Відповідачі [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позову не визнали. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], , [PERSON] пояснили , що 28 серпня 2012 року вони каталися велосипедами на автошляху Стрий-Кіровогорад-Знам»янка поблизу с. Лукашівка Літинського району та бачили на автошляху каміння та хотіли його забрати, однак каміння було важке і вони не змогли цього зробити. Щоб попередити наїзд на те каміння автомашинами, що рухалися по автошляху, вони поклали біля каміння гіляки з дерев та поїхали додому. Пояснення, які вони надавали та підписували у присутності батьків у приміщенні Літинського РВ УМВС вони не читали та їх змісту не знають. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що їх діти дій щодо створення перешкод для руху на автошляху не вчинили, а тому немає їх вини у заподіянні шкоди. В той день вони дійсно з»явилися вдома пізно вночі, за що вони як батьки притягнуті до адміністративної відповідальності, однак ніякої шкоди вони нікому не заподіяли. Відповідачі пояснили, що вони були присутні коли їх дітей опитували у Літинському РВ УМВС та ті пояснення підписували, однак змісту їх не знають, так як не читали. Адвокат відповідачів [PERSON] [PERSON] заперечив щодо задоволення позову з огляду на те, що доказів вчинення неповнолітніми відповідачами дій, що спричинили заподіяння шкоди справа не містить. Крім цього, автомобіль, який отримав технічні пошкодження не належить позивачеві, що виключає стягнення шкоди на його користь. Неповнолітнім відповідачам на час коли сталася вказана подія виповнилося 14 років, що свідчить про те, що вони мають нести матеріальну відповідальність самостійно, а тому у справі батьки неповнолітніх відповідачів не можуть бути відповідачами по справі. Свідок [PERSON] пояснив, що 28 серпня 2012 року в темну пору доби він їхав автомобілем в с. Лукашівці Літинського району на автошляху Стрий-Кіровогра-Знам»янка та бачив 4-х хлопців, які каталися велосипедами. Серед них був [PERSON], якого він знає. Ці хлопці щодо нього проявили хуліганські дії, а саме стали показувати щоб він зупинився. Коли він призупинився, то однин із них зімітував, що кидає під колеса мого автомобіля свій велосипед. Він розвернувся, зупинився та вийшов з автомобіля, але хлопці та [PERSON] втекли. На шляху в той час каміння та гіляк з дерев не було та проїжджа частина дороги була вільною. Приїхавши додому пізніше він дізнався від свого знайомого, який йому зателефонував, що [PERSON] вночі поблизу с. Лукашівки наїхав на каміння прикрите гіляками та розбив автомобіль, яким керував. Він повідомив своєму товаришеві, що бачив на шляху [PERSON] та інших хлопців, а сам вирішив приїхати на місце та подивитися. Приїхавши на місце, він побачив пошкоджений автомобіль, що належить [PERSON], а на проїжджій частині - каміння та гілля. Через декілька днів він у своїх справах відвідував Дашківецьку школу, де на стадіоні зустрів [PERSON], якого запитав для чого вини поклали на дорогу каміння з гіллям, на що він відповів, що вони не хотіли щоб так сталося, тобто щоб на них наїхав [PERSON]. Вони вважали, що на каміння мав наїхати автобус. Свідок [PERSON] пояснив, що він, як оперативний уповноважений КМСН Літинського РВ УМВС проводив перевірку заяви [PERSON] Під час перевірки частину пояснень відбирав він, а частину - ст. ДІМ [PERSON] Неповнолітні відповідачі опитувалися у присутності батьків. Пояснення прочитувалися вголос, після чого неповнолітні та батьки їх підписували. [PERSON] пояснив, що не пам»ятає кого із неповнолітніх опитував, однак пам»ятає, що вони пояснили, що в нічний час каталися велосипедами та на узбіччі дороги побачили камінець, який викотили на проїжджу частину та прикрили гіллям. Це вони розповідали у присутності батьків. Свідок [PERSON] пояснив, що опитував неповнолітніх у присутності батьків, після чого оголошував пояснення, які підписували неповнолітні та їх батьки. Свідок [PERSON] пояснила, що вона ухвалювала постанову про закриття кримінального провадження на підставі матеріалів перевірки. Про закриття кримінального провадження вона надіслала повідомлення [PERSON] як заявнику. З»ясувавши позиції сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов слід задовільнити частково з таких підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа ( у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах; у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або у повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Відповідно до п.3; 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди від 27.03.92 р. № 6( зі змінами, внесеними постановами від 08.07.94 р. №7, від 30.09.94 р. №11, від 25.05.98 р. № 15 та від 24.10.03 р. № 9) особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємнопов»язаними, сукупними діями несуть солідарну відповідальність перед потерпілим; право власності поширюється на особу, яка і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. Така особа вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну. Під час розгляду справи доведено, що неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON] 28.08.12 року, перебуваючи на автошляху Стрий-Кіровоград-Знам»янка, поблизу с. Лукашівки Літинського району, виявили на узбіччі автошляху каміння, яке спільними зусиллями, що виразилося у тому, що [PERSON] світив щоб було видно вчиняти дії, [PERSON] поклав каміння на проїжджу частину догоги, а [PERSON] прикрив покладене каміння гіллям. Вказані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами про відмову у порушенні кримінальної справи № 1489 від 28.12.12 р., де [PERSON] у присутності батька пояснив про таке. Крім цього, у поясненнях вказано, що від»їхавши неподалік, вони почули, що на каміння наїхав автомобіль, так як почули удар та поїхали додому. Про вказані обставини також у присутності батька пояснив [PERSON], про що є письмове пояснення, яке досліджене у судовому засіданні. Суд оцінює як достовірні та правдиві дослідженні у судовому засіданні письмові пояснення вказаних відповідачів, так як вони не мають між собою суперечностей та надані у присутності батьків. Вина [PERSON], [PERSON], [PERSON] також доведена поясненням свідка [PERSON], який пояснив, що бачив вказаних осіб того ж вечора біля того місця де сталася пригода та пізніше у розмові з [PERSON] він зізнався, що вони поклали на автошлях каміння, яке прикрили гіллям, але не хотіли щоб на нього наїхав [PERSON], вважаючи, що на нього наїде автобус. Вина вказаних відповідачів у заподіянні шкоди доведена дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження № 12013010210000067, де у постанові про закриття провадження (а.с. 27), яку відповідачі по справі не оскаржили, що стверджує визнання ними її змісту, зазначено про причетність їх до дій щодо створення перешкоди для руху на автошляху поблизу с. Лукашівки, постановою апеляційного суду Вінницької області (а.с. 25), де у резулятивній її частині вказано про обставини вчинення відповідачами протиправних дій. Відповідно до висновку експертизи ( а.с. 7-9) вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля САМАНД дз [NUMBER] складає 31433,84 грн. Суд критично оцінює доводи адвоката [PERSON] в частині, що у задоволенні позову слід відмовити, так як вина відповідачів не доведена, так як таке спростовується досліджується у судовому засіданні доказами. Крім цього, суд критично оцінює доводи [PERSON] в частині, що [PERSON] не має підстав заявляти позов, так як не був власником пошкодженого автомобіля, так як таке твердження спростовується вимогою п. 9 вищевказаної Постанови ПВС України, з огляду на те, що [PERSON], хоч і не був власником автомобіля, однак володів та керував ним на законних підставах. Суд також критично оцінює доводи [PERSON] в частині, що батьки неповнолітні відповідачів не можуть бути у справі відповідачами, а відтак слід відмовити щодо стягнення з них шкоди, так як неповнолітні відповідачі мають вік від 14 років та несуть самостійно матеріальну відповідальність, так як під час розгляду справи доказів про наявність у неповнолітніх відповідачів майна не надано, а тому суд вважає, що такого майна, достатнього для відшкодування заподіяної шкоди вони не мають. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 та N 1 від 27.02.2009 , відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Ураховуючи, що позивач від протиправних дій відповідачів зазнав дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження майна, що стало наслідком порушення звичайного ритму його життя та його сім»ї, неможливість користуватися транспортним засобом, яким постійно користувався, вирішуючи щоденні сімейні питання, переніс душевні страждання у зв»язку з цим, то суд рахує, що позивачеві моральна шкода заподіяна та оцінює її у 2000 грн. Крім цього слід стягнути витрати на правову допомогу, так як таке підтверджується довідкою (а.с. 29). Поряд з цим, суд вважає, що вина [PERSON] у вчиненні дій, що спричинили заподіяння шкоди позивачеві не доведена, оскільки докази про таке відсутні, а тому у задоволенні позову щодо стягнення шкоди з нього та його батька слід відмовити.

Outcome: dismissed