Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

28 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаною вище позовною заявою. Обгрунтовуючи вимоги тим, що 15.10.2011р. її донька, [PERSON] і син відповідачки одружувалися.24.09.2011р. між нею і матір"ю нареченого в усній формі був укладений договір позики, згідно якого для організації і проведення весілля передала відповідачці кредитну картку публічного акціонерного товариства "[PERSON] Стандарт" по якій і отримала від неї позику в сумі 8000 грн., а 14-15 жовтня 2011 року - 4753 грн. 12 коп., а загалом 12753 грн. 12 коп. Оскільки [PERSON] до банківської установи сплачувала лише відсотки за користування кредитом в розмірі 400 грн., але в порушення усних договірних зобов'язань від повернення грошових коштів ухиляється то на підставі ст. ст. 526, 539, 625, 1048-1050 ЦК України і просить стягнути з неї заборгованість за договором позики в розмірі 12753 грн. 12 коп. та судові витрати. У судовому засіданні [PERSON]Й та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечує, стверджуючи, що договір позики не укладався. 24.09.2011р. була домовленість, що позивачка доньці [PERSON] та її майбутньому чоловіку - [PERSON] надає гроші в сумі 8000 грн. для організації і проведення весілля. Кошти повинен був повертати її син, [PERSON], вона та її чоловік [PERSON] У зв"язку з досягнутою домовленістю [PERSON] передала нареченому кредитну картку і він разом з майбутньою дружиною [PERSON] отримали 8000 грн. на весілля. Особисто для себе ніяких грошей не брала і кредитною карткою не користувалася. 15 жовтня 2011 року відбулося весілля. В листопаді 2011року [PERSON] і його батько, а її чоловік, [PERSON] отримали заробітну плату на території Російської Федерації і перерахували переказом частину боргу для сплати [PERSON] Грошовий переказ отримала [PERSON], яка і повинна була їх віддати матері. В подальшому вони неодноразово здійснювали грошові перекази на загальну суму 15000 грн. які отримувала [PERSON] і віддала борг своїй матері. Відтак кредитний борг позивачки перед ПАТ "[PERSON] Стандарт" погашений Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та матеріали перевірки Конотопського МВ УМВС України в Сумській області по факту звернення [PERSON] вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за таких підстав. Відповідно до п.3 ч.1ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. У позовній заяві і в судових засіданнях позивачка, її представник та свідок [PERSON] посилалися на те, що 24.09.2011р. і на протязі жовтня 2011 року між нею та [PERSON] в усній формі укладалися договори позики, за якими відповідачка отримувала і зобов'язувалася повернути їй борги, відповідно в сумі 8000грн. та 4753грн. 12коп., а всього 12 753 грн. 12 коп. та сплачувати відсотки за користування кредитною карткою. У судовому засіданні достеменно встановлено, що договір позики між сторонами в письмовій формі не укладався. Заперечуючи проти позовних вимог, як відповідачка, так і її представник у судових засіданнях наполягали, що кошти від позивачки отримували наречений і наречена, і між ними виникли цивільно-правові відносини щодо організації і проведення весілля. Взяті на собе зобов"язання її син виконує, оскільки отримані кошти повертає. На думку суду, пояснення відповідачки узгоджуються з доказами, що містяться у матеріалах справи. Як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема рахунку-виписки, грошового переказу 22.02.2013р. на ім"я [PERSON] перераховано 25000 руб., а 24.09.2012р.-17340 руб. (а.с.18,20) Суд звертає увагу, що як в заяві про приягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, так і в письмових поясненнях позивачки, відповідачки відсутні будь-які відомості про те, що між сторонами був укладений договір позики, а є лише відмості про організацію і проведення весілля. (матеріали перевірки) Самі по собі письмові пояснення 08.12.2012р. відповідачки працівникам міліції, "...що позичила в сватів 8000 грн. з банківської картки. До травня 2012р. щомісячно погашала борг по 400 грн. на місяць, крім того мій син ... вислав кілька разів гроші своїй дружині, щоб та погасила ними мій борг" не є юридичною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки зі вказаних письмових пояснень вбачаєтся, що між сторонами в усній формі була укладена угода, щодо організації весілля. Не заслуговують на увагу посилання позивачки , та свідка [PERSON] про те, що 07.12.2012р. о 19 год.10хв. в телефоній розмові [PERSON] визнавала борг, оскільки відповідно до ст. 186 ЦПК України зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути оголошений і досліджений у відкритому судовому засіданні тільки за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України. Відповідачка такої згоди не надає. Тим паче, що згоди на те, що її розмова буде фіксуватися за допомогою звукозаписувального технічного запису не надавала. Статтею 1051 ЦК України передбачається, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним у позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладено у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником у позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивачка не предоставила, а суд не здобув доказів, що 24.09.2011р. та в жовтні 2011року між сторонами були укладені договори позики. Згідно з ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що між сторонами договір позики в порядку ст. ст. 1046, 1047 ЦК України не укладався, а отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивачки 12 753 грн. 12 коп., як боргу за договором позики.

Outcome: dismissed