Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

5.11.2013 року позивач звернулась з позовом в якому просила визнати дії відповідача протиправними щодо нарахування комісії за дострокове погашення кредиту в сумі 1164,67 доларів США та визнати споживчий кредит за Договором № NKPOGA0000000114 у розмірі 14204,81 доларів США погашеним. Позовні вимоги мотивовані тим,що 25 липня 2008 року між , [PERSON].( далі Позичальник) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»(далі відповідач), укладено кредитний договір № NKPOGA0000000114(далі Договір), відповідно до умов якого( пункт 8.1. Договору), відповідач надав Позичальнику кредит у розмірі 14204,81 доларів США на споживчі цілі, а Позичальник зобов'язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані в пункту 8.1 Договору. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абзаці 1 пункту 8.1 даного Договору. Відповідно до абзацу 3 пункту 8.1 Договору сторони домовилися, що «Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати відповідачу кошти (щомісячний платіж) у сумі 238,02 доларів США згідно Графіку погашення кредиту (Додаток2 до Кредитного Договору) для погашення заборгованості за Кредитним Договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії». Тобто сторони по кредитному договору визначили іннуїтетний ( у фіксованій сумі) порядок погашення кредиту. Згідно Довідки відповідача від 26.03.2013 року № 485281, станом на 26 березня 2013 року сума заборгованості Позичальника за Договором складає 1194,25 доларів США, або 9545,64 гривень, з якої по тілу позики 29,49 доларів США або 235,71 гривень; по відсоткам 0,09 доларів США або 0,72 гривень; 1164,67 доларів США, заборгованість комісії за резервування ресурсів. При чому, заборгованість у сумі 1167,67 доларів США, як комісія за резервування ресурсів, підтверджується відповіддю відповідача, викладеною в листі від 29.03.2013 року № 20.1.0.0.0/7-130326/300, наданою згідно заяви Позичальника від 26 березня 2013 року № 62. Але, відповідач не бере до уваги, що пунктом 8.1 Договору не передбачено такого виду платежу по кредиту, як комісія за резервування ресурсів, а, передбачено винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08 відсотка річних від суми зарезервованих ресурсів. Платіж «винагорода за резервування» входить до фіксованої суми платежу 238,02 доларів США, що підтверджується Графіком погашення платежів по кредиту(Додаток № 2 до Договору). Відсутність заборгованості по кредиту, без нарахованої банком комісії за дострокове погашення кредиту підтверджується довідкою платежів по бюджету станом на день подання позову. Так в рядку довідки « 25.04.2013 року» в графі «Платеж клиента», значиться сума 29,48 доларів США, яка зарахована банком, як сума на погашення комісії за дострокове погашення кредиту в сумі 29,48 доларів США.. В рядку довідки « 26.04.2013 року» в графі «Платеж клиента», значиться сума 3,50 доларів США, яка зарахована банком, як сума на погашення комісії за дострокове погашення кредиту в сумі 3,50 доларів США. В рядку довідки « 23.05.2013 року» в графі «Платеж клиента», значиться сума 29,41 доларів США, яка зарахована банком, як сума на погашення комісії за дострокове погашення кредиту в сумі 29,41 доларів США. Таким чином станом на 25.03.2013 року мною погашено повністю кредит. А, починаючи з 25.04.2013 року з мене стягується нарахована комісія за дострокове погашення кредиту в сумі 1164,67 доларів США.. Таким чином, на день подання позовної заяви, в наявності є дострокове погашення кредиту, згідно якого відповідачем, станом на 26.03.2013 року, нарахована комісія в сумі 1164,67 доларів США, що підтверджується листом відповідача від 29.03.2013 року та довідкою по платежам по кредиту від 29.05.2013 року. Таким чином, дії відповідача з нарахування позивачу до сплати комісії за резервування ресурсів у сумі 1664,67 доларів США 26 березня 2013 року, відповідно до листа банку від 29 березня 2013 року, не узгоджується з п. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 236 ЦК України та пунктом 8.1 Договору, та рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року , справа № 1-26/2011 і є протиправними. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача повторно не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, раніше надав письмові заперечення в яких просив в задоволенні позову відмовити,так як дії банку щодо стягнення комісії за резервування ресурсів були врегульовані в розділі 4 Договору - Резервування ресурсів в якому детально розписано порядок нарахування та погашення коштів за резервування кредитних коштів. Зарахування коштів для погашення винагороди за резервування ресурсів здійснюється з урахування черговості, визначеної у п.3.2 Кредитного договору. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Копією кредитного договору № NKPOGA0000000114 (а.с. 7-12) підтверджено, що 25.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір на строк з 25.07.2008 року по 25.05.2018 року включно, згідно якого позивач отримала від відповідача кредит у розмірі 14204,81 доларів США на споживчі цілі. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно довідки відповідача про рух по кредиту позивача від 26.04.2013 року (а.с. 17) заборгованість по кредиту складала 29,41 доларів США, які були сплачені позивачем, проти чого заперечень відповідачем не надано. Однак із листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.04.2013 року (а.с. 15) видно, що на вказану дату нарахована сума комісії за резервування ресурсів в сумі 1164,67 доларів США. Але ст. 4.2 вищевказаного кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі передбаченому у ст. 8.1 договору, якою передбачено, що щомісячно в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 238,02 долара США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року , справа № 1-26/2011 встановлено, що п.22,23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту , що виникають як під час укладення , так і виконання такого договору. Пунктом 8 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення кредиту, є нікчемною. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним , є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, відсутність підстав для нарахування плати за дострокове повернення кредиту також підтверджується і вищезазначеними нормами матеріального права, відповідно до яких умови договору щодо встановлення плати за дострокове повернення кредиту є нікчемними. При цьому дані норми відповідно до ст. 236 ЦК України розповсюджуються на необмежене коло договорів та незалежно від дати їх укладення, у тому числі і на кредитний договір, укладений між сторонами по справі. На підставі викладеного , суд знаходить, що згідно вимог ст. 60 ЦПК України позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню.

Outcome: approved