Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

Позивач ПАТ БМ Банк звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON]М заборгованість за кредитним договором в сумі 6271,95 грн. , який він сотивував тим, що 15 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «БМ БАНК» та [PERSON] було укладено договір № 323073-IS про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту. У відповідності до положень Кредитного договору, Банк відкрив позичальнику позичковий рахунок № 2203901553789 і надав кредит на умовах строковості, поворотності та платності, шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в розмірі 2 500,00 грн. в національній валюті України - гривні, строком до - 14.04.2015 року. Факт отримання Кредиту підтверджується випискою по особовому рахунку клієнта. Під час отримання кредиту згідно з чинним законодавством України [PERSON]М надала Банку всі необхідні документи, що ідентифікують її особу, мала постійний дохід і у Банку не було сумнівів щодо платоспроможності позичальника. Оскільки [PERSON]М свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, позивач просить стягнути на його користь суму баргу та судові витрати. В судове засідання представник позивача ПАТ «БМ Банк» не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначила що гроші повертала згідно умов договору та заперечила щодо стягнення з неї штрафних відсотків та комісії. Заслухавши позицію відповідачки, суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, дійшов висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Так, 15 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «БМ БАНК» та [PERSON] було укладено договір № 323073-IS про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту. У відповідності до положень Кредитного договору, Банк відкрив позичальнику позичковий рахунок № 2203901553789 і надав кредит на умовах строковості, поворотності та платності, шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в розмірі 2 500,00 грн. в національній валюті України - гривні, строком до - 14.04.2015 року. Факт отримання Кредиту підтверджується випискою по особовому рахунку клієнта. Під час отримання кредиту згідно з чинним законодавством України [PERSON]М надала Банку всі необхідні документи, що ідентифікують її особу, мала постійний дохід і у Банку не було сумнівів щодо платоспроможності позичальника. Згідност.526 ЦК України,загальною умовою виконання зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в даному випадку - кредитного договору. Відповідач, як позичальник, згідно умов вказаного Договору зобов'язувався точно в строки, обумовлені Договором, повернути кредит , своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання. Як встановлено в судовому засіданні відповідач зобов'язання належним чином відповідно до умов договору не виконувала у строки і це призвело до виникнення заборгованості, яка за розрахунком позивача станом на 22.07.2016 року склала 6271,95 грн., з яких заборгованість за простроченим кредитом - 1 472,70 грн.; прострочені відсотки - 289,46 грн.; штрафні відсотки за прострочений кредит - 579,79 грн.; комісія за несвоєчасну оплату щомісячного платежу - 3 930,00 грн. Відповідно до ч. 3ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що розмі штрафних відсотків та комісії нарахований позивачем, значно перевищує розмір збитків ПАТ «БМ Банк». Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року прийшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.3, ч. 3 ст.509, ч. ч. 1, 2 ст.627 ЦК Українизасадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому, Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3ст. 551 ЦК України. Крім того, визначена у позовній заяві також і плата, комісія за пропуск платежів, проте законодавством не передбачено такого виду відповідальності у випадку неналежного виконання зобов"язань боржником чи позичальником. Отже, суд вважає, що до стягнення підлягає лише сума основного боргу , прострочені відсотки та штраф за прострочення відсотків, в решті позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: approved