Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

У травні 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 65912 грн. 56 коп., які складаються з матеріальної, моральної шкоди та судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 січня 2013 року близько 16 години 00 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER], по вул. Харківське шосе, 19, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, при виникненні небезпеки здійснив виїзд на зустрічну смугу руху в наслідок чого, здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда» державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3 «Правил дорожнього руху України». Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 18.01.2013 року [PERSON] визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП Украни за порушення п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали пояснення, викладені в позовній заяві, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову з підстав, викладених у запереченнях, просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вважають його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 08 січня 2013 року близько 16 години 00 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER], по вул. Харківське шосе, 19, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, при виникненні небезпеки, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху в наслідок чого, здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда» державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3 «Правил дорожнього руху України». Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 18.01.2013 року [PERSON] визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП Украни за порушення п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.5). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підставі п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до рахунку-фактури № 0003517 від 18.01.2013 р. вартість матеріального збитку, завданого позивачу-власнику автомобіля «Мазда» державний номер [NUMBER] внаслідок ДТП, складає 50782 грн. 80 коп. (а.с. 9). Разом з тим, позивачем не надано суду достатніх доказів, які б підтверджували дійсний розмір заподіяної позивачу шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цією статті. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"№ 4 від 31.03.95 року особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. При визначенні суми компенсації моральної шкоди, якої зазнав позивач внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], якого притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача, суд враховує, що позивач протягом тривалого часу був позбавлений можливості користуватись автомобілем, що порушило його звичайний спосіб життя, був змушений витрачати час на звернення до суду за захистом порушеного права, тому на відшкодування завданої моральної шкоди суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача компенсацію у розмірі 1000 гривень. При визначені суми на правову допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача суд виходить з того, що ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. В силу ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі у розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК України витрати, понесені позивачем до подання позовної заяви, не є витратами на правову допомогу. Витрати, понесені позивачем до відкриття провадження у справі, є збитками, які особа понесла для відновлення свого порушеного права (п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що витрати, які позивач просить стягнути як витрати на правову допомогу, понесені ним до відкриття провадження у даній справі, суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат як витрат на правову допомогу. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП підлягають частковому задоволенню. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 114 грн.70 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial