Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду 17 жовтня 2013 року з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що сторони з 10 серпня 2002 року перебувають у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає на утримання дитини, а тому позивач вимушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Від імені позивача надано суду письмову заяву, в якій прохала суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та слухати цивільну справу за її відсутності. Від імені відповідача надано до суду письмовий відзив, в якому вказав, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки, [PERSON], [INFO], інвалідом він не являється, інших утриманців він не має та просить слухати цивільну справу за його відсутності. Відповідно до ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, постановляє рішення про його задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, який укладено 10.08.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 217. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження (а.с.№2), в якому в графі батько зазначено [PERSON] , в графі мати зазначено [PERSON]. Судом встановлено, що відповідач не надає постійної матеріальної допомоги позивачу на утримання їх спільної дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Також судом було з»ясовано матеріальне становище сторін, де встановлено, що відповідач не працює. Позивач працює у ТОВ «ЛКМЗ» муляром в ЦМС, але її доходу не вистачає для повноцінного забезпечення себе та дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: " Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов"язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов"язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що "Сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини." Згідно статті №12 цього закону вказано, що " Виховання в сім"ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці".

Outcome: approved