Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської клінічної лікарні №4, в якому просив стягнути суму завданих матеріальних збитків в розмірі 13057,74 грн. та моральних збитків в розмірі 2000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що перебував на стаціонарному лікуванні в першому терапевтичному відділенні Київської міської клінічної лікарні №4, по закінченню якого було видано листок непрацездатності. Зазначений листок непрацездатності не був оплачений ні роботодавцем, ні відповідним робочим органом Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в зв'язку з визнанням його необґрунтовано виданим. Зазначене рішення роботодавець прийняв на основі відповідей Виконавчої дирекції Київського міського відділення ФСС з ТВП та Департаменту охорони здоров'я КМДА. Також, позивач посилався на те, що відповідно до копії листа за підписом головного лікарня КМЛ №4 Сидоренко В.В. на ім'я заступника директора Департаменту охорони здоров'я КМДА за № 344/1 від 12.04 2013 року, на основі вивченої медичної документації зроблено висновок про необґрунтованість перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні, з чого витікає висновок про відсутність потреби в довгостроковому лікуванні. Оскільки, такими діями відповідач порушив права позивача, який не отримав виплати з тимчасової непрацездатності, в зв'язку з чим зазнав збитків, а тому змушений був звернутися з позовом до суду. Ухвалою суду від 11.12.2013 року у якості третіх осіб було залучено Виконавчу дирекцію Київського міського відділення Фонду соціального страхування та Апарат Верховної Ради України. Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представники третьої особи Виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проти позову не заперечували. Від третьої особи Апарату Верховної Ради України до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника, відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши сторони та представників 3-ї особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що 30.01.2013 року по 07.03.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в першому терапевтичному відділенні Київської міської клінічної лікарні №4 (а.с. 12), по закінченню якого позивачу 07.03.2013 року було видано листок непрацездатності Серія АВО № 474884 (а.с. 11). Зазначений листок непрацездатності не був оплачений ні роботодавцем, ні відповідним робочим органом Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в зв'язку з визнанням його необґрунтовано виданим. Зазначене рішення роботодавець прийняв на основі відповідей Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Департаменту охорони здоров'я КМДА (а.с. а.с. 34-35). З даних листа за підписом головного лікарня КМЛ №4 Сидоренко В.В. на ім'я заступника директора Департаменту охорони здоров'я КМДА за № 344/1 від 12.04 2013 року вбачається, що за дорученням головного лікаря проведена детальна перевірка обставин перебування на стаціонарному лікуванні [PERSON] з приводу загострення пептичної виразки дванадцятипалої кишки. На основі вивченої медичної документації зроблено висновок про необґрунтованість перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні, з чого витікає висновок про відсутність потреби в довгостроковому лікуванні (а.с. 13). Згідно наданого позивачем розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, сума виплати з тимчасової непрацездатності за період з 30.01.2013 року по 07.03.2013 року становить 13057,74 грн. (а.с. а.с. 14-15). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 6 Закону України «Про Основи законодавства України про охорону здоров'я» від 19.11.1992 року № 2801-XII (із змінами та доповненнями) кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що, зокрема, передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров'я і здоров'я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь, оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров'я. Згідно зі ст. 41 Закону на період хвороби з тимчасовою втратою працездатності громадянам надається звільнення від роботи з виплатою у встановленому законодавством України порядку допомоги по соціальному страхуванню. Відповідно до ст. 80 Закону особи, винні у порушенні законодавства про охорону здоров'я, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законодавством. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представника позивача, в результаті таких дій відповідача, а саме утримання позивача на лікарняному, проведення ЛКК, видача листка непрацездатності, а потім визнання його головним лікарем необґрунтовано виданим, позивач зазнав значних фізичних та душевних страждань, приниження честі і гідності, що відобразились на діловій репутації, оскільки роботодавець на даний час та співробітники мають сумніви щодо порядності та чесності. Представник відповідача позов про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За наявності вказаних обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 344,10 грн. (229,40 грн. + 114,70 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved