Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Авдіївської міської ради про усунення перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначення порядку зустрічей з дитиною , просила зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в спілкуванні з сином [PERSON], [INFO] та участі в його вихованні, встановити наступний порядок зустрічей [PERSON] з [PERSON], [INFO]: кожного вівторка та четверга з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. та кожної суботи з залишенням дитини на ніч по місцю проживання позивача, а також у літній період протягом двох тижнів з метою сумісного відпочинку та оздоровлення дитини з виїздом на місце відпочинку, свої вимоги мотивувала наступним. [PERSON] має дитину - [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом. [PERSON] зареєстрований разом з позивачем, але мешкає разом з відповідачем, який перешкоджає позивачу бачитись з дитиною. Відповідач мешкає окремо, має іншу родину. У зв'язку з чим, позивач не має можливостей приймати участь у житті дитини, займатись його вихованням, навіть спілкуватись з ним. Тому, позивач вимушена звернутись до суду з позовом до відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Авдіївської міської ради про позбавлення батьківських прав, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], та залишити дитину на вихованні [PERSON], визначивши місце мешкання дитини за адресою: [ADDRESS], свої вимоги мотивував наступним. [PERSON] була дружиною рідного брата позивача [PERSON], померлого в 199 році. Після смерті [PERSON], [PERSON] почала мешкати з іншим чоловіком від якого 30 листопада 2002 року народила дитину. В лікарні вона написала заяву про відмову від дитини на користь [PERSON]. [PERSON] зареєстрував дитину у відділі реєстрацій актів цивільного стану. Протягом всього часу [PERSON] мешкає в сім'ї [PERSON], вихованням [PERSON] не займалась, участі в житті дитини не приймала та навіть зовсім ніяких прав не заявляла. З 2011 року [PERSON] почала ходити в школу до дитини, в телефонних розмовах психологічно впливала на всіх та погрожувала, що відбере дитину. [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному об'ємі та заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному об'ємі та заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що мати жодного разу не цікавилась життям та здоров'ям дитини, матеріальної допомоги не надавала. Заслухав осіб, які беруть участь у справі, дослідив матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та відмовити в задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що зі свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 19 липня 2011 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 240 сторони є батьками дитини (т.1 а.с.6). Згідно довідки № 584 від 26 вересня 2011 року з [PERSON] зареєстрований за адресою [PERSON] - [ADDRESS].(т.1 а.с.7). Зі свідоцтва про право власності на житло від 15 березня 2006 року вбачається, що квартира , розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], (т.1 а.с.8). 18 жовтня 2005 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою, в якій надавала згоду на встановлення опіки над малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], та призначити опікуном [PERSON] - дружину [PERSON] (т.1 а.с.22). Згідно висновку № 01-15/1424 від 16 грудня 2013 року Авдіївської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні [PERSON], [INFO], та надати громадянам [PERSON] і [PERSON] вирішити подальшу долю дитини, які виховують, утримують та займаю ться навчанням дитини (т.2 а.с.15). Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що [PERSON] має постійне місце проживання, має належні соціально-побутові умови, працездатна, за місцем мешкання характеризується позитивно, не перебуває на обліку з приводу зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, будб-які профілактичні дії щодо неї, як матері, що не виконує своїх зобов'язань по вихованню дитини не застосовувались. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши надані докази у їх сукупності: пояснення позивача, відповідача, думку представника третьої особи, письмові документи, суд прийшов до висновку, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON].в спілкуванні з дитиною, забороняє дитині спілкуватися з матірю, ухиляється від вирішення питання про встановлення порядку зустрічей матері з дитиною. Своїми діями [PERSON] порушує права дитини, визначені в п. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї від 20.11.1989 року (набула чинності з 02.09.1990 року), відповідно до якої дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті відношення та прямі контакти з обома батьками крім випадків, коли це суперечить інтересами дитини. Суд вважає, що [PERSON], як рідна мати малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], має право на спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Враховуючі виниклі між сторонами стосунки, відповідач перешкоджає спілкуванню з дитиною, з метою запобігання небажаних наслідків, суд вважає за можливе зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні та встановити порядок зустрічей батька з донькою, а саме: кожного вівторка та четверга з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. та кожної суботи з залишенням дитини на ніч по місцю проживання позивача, а також у літній період протягом двох тижнів з метою сумісного відпочинку та оздоровлення дитини з виїздом на місце відпочинку. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Оцінюючи поведінку [PERSON], суд враховує, що вона любить дитину, бажає турбуватись про неї. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано достовірних доказів, які свідчили би про ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, чи винної її поведінки у свідомому нехтуванні своїми обов'язками; не досліджені умови проживання кожного з батьків дитини. Ненадання [PERSON] в теперішній час матеріальної допомоги дитині не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки не була встановлена винна її поведінка та свідоме нехтування нею батьківськими обов'язками, а позбавлення її батьківських прав не сприятиме інтересам дитини.

Outcome: approved