Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 серпня 2013 року звернувся до Володарського районного суду Київської області з названим позовом, в якому вказав, що 08 листопада 2003 року він з відповідачем уклав шлюб. 08 квітня 2008 року сторони придбали земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,1088 га, яка розташована по вул. Комарова, 1а в смт. Володарка, Київської області. 21 серпня 2012 року сторони розірвали шлюб. Позивач просить суд визнати ним право власності на зазначену земельну ділянку. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що 08 листопада 2003 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Завадівської сільської ради Володарського району Київської області, що стверджено свідоцтвом про одруження серії І-СГ № 179567 (а.с.6). 08 квітня 2008 року сторони придбали земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,1088 га, яка розташована по вул. Комарова, 1а в смт. Володарка, Київської області (а.с.9). Відповідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки право власності на земельну ділянку, що є предметом договору, у покупця [PERSON] виникає після одержання Державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. 21 серпня 2012 року сторони розірвали шлюб, що стверджено рішенням Володарського районного суду Київської області (а.с.7-8). Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 57 СК України вказує, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Сторони по справі зазначили, що [PERSON] отримала 20 000 доларів США за свою частину земельної ділянки, яка придбана в шлюбі з [PERSON] (а.с.10). Переоформити поза судовим розглядом спірну земельну ділянку неможливо, в звязку з не виготовленням Державного акту на спірну земельну ділянку та її державної реєстрації. Відповідач визнавши позовні вимоги зазначила, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог в звязку з досягненням домовленості з позивачем щодо розподілу майна, набутого під час шлюбу. Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в сукупності, а також те, що відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved