Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

13.04.2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та згідно останньої редакції від 27.06.2013 року просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, як відшкодування завданої матеріальної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 36454,28 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень; стягнути з Відкритого Акціонерного товариства «НАСК Оранта» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 000 гривень матеріальної шкоди та витрати на лікування у сумі 14 127,18гривень. Свої вимоги мотивував тим, що 03.04.2012 року він, керуючи автомобілем «Лексус» д/н [NUMBER], рухаючись по вул. Коблевській з боку вул. Торгівельної у бік Соборної площі, разом зі своєю неповнолітньою донькою [PERSON], яка перебувала в автомобілі, зіткнувся з автомобілем відповідача [PERSON], Тойота "Королла", дн [NUMBER], яка не поступилася правом переважного проїзду при наявності для неї знака "Дати дорогу". В результаті скоєнного ДТП з вини відповідача здоров`ю позивача спричинена велика матеріальна та моральна шкода, крім того заподіяна шкода автомобілю позивача. Крім того, вказує, що його неповнолітня донька, [PERSON], також отримала тілесні пошкодження. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вважаючи позовні вимоги [PERSON] надуманими і необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказували на те, що збитки, спричинені позивачеві, повністю покриваються страховими виплатами ВАТ НАСК «Оранта». Представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. В останніх судових засіданнях участі не приймав, 11.09.2013 року надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Вислухавши сторін, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 03.04.2012 року, о 09:30 годин, на перехресті вулиць Коблевської та вулиці Дворянської в м. Одесі [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота Королла», державний реєстраційний номер [NUMBER] порушила вимоги п. 16.11 «Правил дорожнього руху України» та виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надала перевагу в русі автомобілю марки «Лексус» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався по головній дорозі. Від зіткнення автомобіль марки «Лексус» державний номер [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем марки «Сузукі», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Вказана обставина підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року, якою [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення (а.с. 83). Не погоджуючись із постановою районного суду, [PERSON] оскаржила її в апеляційному порядку. Постановою апеляційного суду Одеської області від 17.06.2013 року у задоволенні апеляційної скарги [PERSON] було відмовлено, зазначена постанова Київського районного суду залишена без змін (а.с.123-124). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «Лексус», державний номер [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за [PERSON] (а.с.132). Суд не погоджується з твердженнями представників відповідачів про те, що [PERSON] є неналежним позивачем у даній справі, так як пунктом 13 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Лексус», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував позивач, було завдано технічних пошкоджень, як вбачається з довідки ДАЇ м. Одеси (а.с. 14). Так, згідно вищевказаної довідки внаслідок ДТП автомобіль марки «Лексус», державний реєстраційний номер [NUMBER], отримав механічні пошкодження, а саме: деформовані праві двері, права підніжка, задній бампер, заднє ліве крило, заднє ліве скло лівої дверки, переднє ліве крило, ліве бокове дзеркало, передній бампер. З вищезазначеного вбачається, що ДТП, внаслідок якого завдано механічних пошкоджень автомобілю позивача, сталося з вини відповідача, [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої була застрахована Відкритим акціонерним товариством «НАСК Оранта». Статею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування-страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Преамбула ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлює, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України Відповідно до ст. 1 Закону, страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах. Пункт 2.1. Закону передбачає, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Стаття 6 Закону передбачає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. П.п. 22.1. ст. 21 Закону передбачає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Статтею 1188 названого Кодексу встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до пункту 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, з урахуванням викладених обставин та положень діючого в Україні законодавства, позивач має право вимагати від відповідача, з вини якого сталося ДТП, відшкодування шкоди, завданої його автомобілю, у повному обсязі. З метою визначення вартості матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач звернувся до суб'єкта оціночної діяльності для здійснення оцінки вартості матеріальної шкоди, завданої йому як власнику транспортного засобу. В матеріалах справи міститься висновок № 1321 судової авто товарознавчої експертизи про оцінку матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу, складений 24 травня 2012 року судовим експертом Фізичною особою-підприємцем [PERSON], відповідно до якого загальний розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, складає 83 848 гривень 28 копійки (а.с. 97-114). Суд приймає зазначений висновок у якості належного та допустимого доказу та не може погодитись із сумою, визначеною у дослідженні ТОВ «Гарант-Асістанс» від 24.05.2012 року, проведеному на підставі огляду аварійного комісара [PERSON], так як допитані у судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що ціни на деталі в останньому вказаному висновку значно занижені, а [PERSON] керувався рахунком-фактурою ТОВ «ВТП «Інжроект», який є офіційним ділером TOYOTA в Україні. Таким чином, матеріальна шкода, спричинена внаслідок ДТП, підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 83 848,28 гривень, з яких, враховуючи умови страхового полісу, з НАСК «Оранта» слід стягнути грошову суму у розмірі 49490 гривень з урахуванням франшизи - 510 гривень, а з відповідача [PERSON] - залишок у сумі 34 358, 28 грн. та франшизу - 510 гривень. Також в результаті ДТП позивач [PERSON] отримав ушкодження здоров`я. Відповідно до виписки із медичної картки № С1462 терапевтичного відділення Медичного центру «INTO-SANA» [PERSON] поставлено діагноз закрита черепно-мозгова травма. Струс головного мозку. Артеріальна гіпертензія ІІ ст. 3 ст. високий ризик. Неускладнений гіпертензівній криз, забій спинки носу. У зв`язку з вказаною травмою позивач проходив лікування в медичному центрі «INTO-SANA» та Клініці нейрохірургії і неврології Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, де знаходився на лікуванні з 03.04.2012 року протягом 15 днів (а.с.4-9, 172, 178-179). Відповідно до квитанцій, що містяться в матеріалах справи, [PERSON] витратив на лікування 12 549,15 гривень. Дана сума вирахувана судом на підставі квитанцій, наявних на аркушах справи 10, 170, 171, 172,173 та підлягає стягненню з НАСК «Оранта» як шкода, заподіяна життю і здоров`ю потерпілого відповідно до умов страхового полісу (а.с.145). Крім того, позивачем були понесені витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 550грн. (а.с.180), та переміщення автомобіля на евакуаторі до штраф майданчика та до СТО у сумі 136+530+500 гривень (а.с.181-183), що разом складає 1716 гривень, які також підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Крім матеріальних збитків, позивач вважає, що відповідач своїми неправомірними діями спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінив в сумі 100 000 гривень. Пояснював, що вона полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров`я, що додало незручностей та призвело до витрачання часу та грошових коштів на лікування та медичні обстеження. Крім того, пошкодження автомобіля та неможливість тривалий час здійснити його ремонт та використовувати за призначенням, також стало для позивача великим стресом. Згідно ж пункту 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пп. 2, 3 пункту 2 вищезазначеної статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини його фізичних та душевних страждань, пов'язаних з противоправною поведінкою щодо нього та страждань у зв'язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. У зв'язку з тим, що межі відшкодування моральної шкоди законом не встановленні, суд керується принципом розумності і справедливості. Оскільки відповідач не довів, що шкода позивачу заподіяна не з його вини, суд вважає законним стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду, оскільки сам факт дорожньо-транспортної пригоди приніс позивачу хвилювання, страждання та погіршення його стану здоров'я. З урахуванням викладеного та необхідності продовження подальшого лікування (а.с.178, зворот), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000грн., що відповідає принципу розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, не зважаючи на те, що з відповідача [PERSON] стягненню підлягає матеріальна шкода в загальному розмірі 36 584,28грн., суд вважає за доцільне стягнути з неї суму, вказану у позовній заяві, а саме - 36 464,28гривень, у відшкодування спричиненої моральної шкоди - 20000 гривень та судовий збір у розмірі 564грн.64коп. З відповідача НАСК «Оранта» стягненню підлягає грошова сума у розмірі 62039,15 гривень та судовий збір - 620грн.40коп. Стягуючи зі страхової компанії судовий збір, суд виходить з того, що добровільно виконати свої обов`язки по відшкодуванню шкоди відповідач відмовляється, не зважаючи на неодноразові звернення до нього позивача. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial