Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталась з вини відповідача [PERSON], автомобілю іншого водія, який був учасником ДТП були спричинені механічні пошкодження. Оскільки відповідачем у справі шкода потерпілому відшкодована не була, обов'язкова цивільна відповідальність відповідача, як власника наземних транспортних засобів на час скоєння ДТП забезпечена не була, потерпіла особа, з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою. Позивач здійснив виплату потерпілій особі в розмірі 22379,80 грн., у зв'язку з чим, після проведення виплат потерпілій особі, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. В добровільному порядку на вимогу позивача відповідач грошові кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с. 66/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 грудня 2011 року приблизно о 08 год. 40 хв., водій [PERSON], керуючи автомобілем «Део», д.н. [NUMBER], рухаючись по Дніпровському узвозі в м. Києві не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення автомобіль марки «МітсубісіА» д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Апеляційного суду м. Києва /а.с.10-13/. На час ДТП, відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідачем не було відшкодовано потерпілій особі збитки за пошкоджений автомобіль, тому останній звернувся до позивача із заявою до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/0738441 термін дії з 01.06.2011 р. по 31.05.2012 р. /а.с.9/. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 13С/01/12 від 12.01.2012 року, складеного СПД «[PERSON]», сума збитків становить 26 855,76 грн. /а.с. 15-18/. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 26.09.2012 року позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 22 379,80 грн., за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого /а.с.35-36/. Згідно ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1, п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, після проведення виплати потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Позивач звернувся до відповідача з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку /37/. Останній в добровільному порядку витрати не компенсував. 08.01.2013 року між МТСБУ та ТОВ «Юридична фірма «Анкона» було укладено контракт про надання правової допомоги № 81 (надалі - контракт), /а.с.38-44/, відповідно до умов якого ТОВ «Юридична фірма «Анкона», як виконавець за винагороду приймає на себе зобов'язання надавати правову допомогу позивачу у питаннях про стягнення заборгованості, пов'язаної з проведенням регламентних виплат. Відповідно до розділу IV контракту, розмір базової винагороди становить 2000 грн. /а.с. 41/. Відповідно до додаткової угоди № 6 до контракту про надання правової допомоги № 81 від 08.01.2013 року, замовником виконавцю була передана справа № 18132 по стягненню з [PERSON] заборгованості у розмірі 22379,80 грн./а.с.45-46/ та була оплачена винагорода за правову допомогу у сумі 2000 грн /а.с. 1/. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах », розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З викладеної норми вбачається, що компенсація витрат здійснюється за види правової допомоги, які передбачені Законом та у граничному розмірі. Проте, позивачем не надано розрахунок розміру витрат за надання правової допомоги по платіжному дорученню про прийняття від МТСБУ коштів за додатковою угодою № 6 від 20.05.2013 року до контракту № 81 від 08.01.2013 року про надання правової допомоги у розмірі 2000 грн., що відповідало б нормам вищезазначеного Закону, а тому у суду немає підстав для відшкодування у повному обсязі здійснених позивачем витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, які підлягають стягненню з відповідачів, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оцінюючи належність та допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити, у зв'язку з їх необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: partial