Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

18.03.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що з 2008 року вона була прийнята на роботу до ТОВ «Гарант Внешсервіс» на посаду бухгалтера. Наказом № 1-0000000019 від 18.01.2013 року позивачка була звільнена з підприємства за згодою сторін. При звільненні з нею не був проведений розрахунок. Позивачка декілька разів зверталася до адміністрації підприємства з вимогою про провести з нею розрахунок, однак розрахунок з нею у повному обсязі проведений не був. Через несвоєчасний розрахунок позивачка залишилася у скрутному матеріальному становищі і їй знадобилося здати до ломбарду свої ювелірні прикраси. Позивач вважає, що їй також завдано і моральну шкоду, у зв'язку з тим, що вона позбавлена можливості нормально харчуватися, сплачувати комунальні послуги, вимушена позичати гроші у друзів та знайомих. Позивач просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 3224 грн. 25 коп., за несвоєчасний розрахунок суму у розмірі 6432 грн. 56 коп., зобов'язати бухгалтерію підприємства провести нарахування компенсації (індексацію) за кожен місяць затримки у відповідності з індексом споживчих цін, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 28.05.2013 року від позивачки надійшли уточнення до заяви, в яких вона просила стягнути на її користь за несвоєчасний розрахунок суму 7 962 грн. 52 коп., зобов'язати бухгалтерію підприємства провести нарахування компенсації (індексацію) за кожен місяць затримки у відповідності з індексом споживчих цін, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 13.06.2013 року позивачка у своїй заяві уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача середній заробіток у сумі 7962 грн. 52 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. На вимогах по стягненню заборгованості по заробітній платі та індексації не наполягає. 23.10.2013 року від представника відповідача надійшли заперечення на позов, в яких зазначено, що відповідач ТОВ «Гарант Внешсервіс» позовні вимоги не визнає у повному обсязі заперечує проти їх задоволення з наступних підстав. Позивачка [PERSON] дійсно працювала в ТОВ «Гарант Внешсервіс» та була звільнена наказом № 1-0000000019 від 18.01.2013 року за згодою сторін. Станом на 01.01.2013 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем складала 1107 грн. 69 коп., яка була остаточно виплачена 15.02.2013 року у повному обсязі. Станом на 08.01.2013 року зросла в рахунок заробітку грудня 2012 року у розмірі 1968 грн. 56 коп., яка була виплачена у повному обсязі 14.03.2013 року. Заробітна плата за січень 2013 року та компенсаційні виплати за невикористану частку відпустки (розрахункові) склали 3224 грн. 27 коп. та виплачені у повному обсязі. Нарахована компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за листопад та грудень 2012 року, яка склала з відрахуванням податків 7 грн. 96 коп. Вказана компенсація перерахована на рахунок позивача 04.04.2013 року. За січень 2013 року компенсація не нараховувалася, оскільки був відсутній приріст цін та індексу. Тобто товариство, за появи коштів на рахунку, щомісячно, починаючи з лютого 2013 року частками, тричі на місяць, перераховувало позивачеві зарплатню., в квітні виплативши всю заборгованість. Позивач жодного місяця не був без коштів та не міг відчувати моральні страждання. Крім того, в позовній заяві невірно визначено середній заробіток позивача. До того ж, 22.01.2013 року в наступний робочий тиждень після звільнення позивач вже звернулася до Артемівського міського центру зайнятості за допомогою в працевлаштуванні та була поставлена на облік. 29.01.2013 року їй було надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю. В лютому 2013 року [PERSON] скористалася безкоштовною цільовою програмою з організації безробітними підприємницької діяльності, пройшла безоплатні курси та в березні 2013 року вже була приватним підприємцем. Тобто, у даному випадку, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо отримання компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, достовірно знала про отримання нею вже за цей час державної допомоги по безробіттю, що є нанесенням збитків державі. Також відповідач вважає, що позивач [PERSON] протягом періоду перебування на обліку в Артемівському міському центрі зайнятості населення з 22.01.2013 року відвідувала семінари, отримувала виплати матеріального забезпечення згідно свого статусу безробітної, пройшла курси підвищення кваліфікації з ефективності підприємництва, слухала лекції відповідачів, захищала бізнес-план, отримала значну одноразову виплату для організації безробітними підприємницької діяльності, тож ніяк не могла відчувати моральних страждань та докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просив в задоволенні вимог позовної заяви відмовити. В судовому засіданні [PERSON] на позовних вимогах наполягала та вказала, що дійсно заборгованість по заробітній платі підприємством їй виплачена, тому на цих вимогах вона не наполягала та просила їх не розглядати, також не наполягала на вимогах про зобов'язання проведення нарахування компенсації (індексації) за кожен місяць затримки у відповідності з індексом споживчих цін. Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період затримки виплат при звільненні, то на цих вимогах позивачка наполягала та просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 7962 грн. 52 коп., а також наполягала на вимогах по стягненню моральної шкоди у сумі 5 000 грн. та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Він у встановленому порядку був повідомлений про час і місце судового засідання, але у судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно працювала в «Гарант Внешсервіс» з 22.08.2008 року на посаді бухгалтера, наказ № 26 від 22.08.2008 року, що підтверджується записом в її трудовій книжці. 18.01.2013 року позивачка була звільнена з підприємства за згодою сторін, наказ № 1-0000000019 від 18.01.2013 року. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Розглядаючи цей спір по суті суд керується положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень абз. 5 п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (надалі Постанова), проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Із матеріалів справи вбачається, що позивач з цим позовом до суду звернулася 18.03.2013 року, а повний розрахунок з нею був проведений 03.04.2013 року. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки заробітної плати є правомірними і підлягають задоволенню. Перевіривши розрахунок позивачки, суд знаходить його вірним і тому, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає суму у розмірі 7 962 грн. 52 коп. Судом встановлено, що дійсно, у зв'язку з невиплатою належної заробітної плати були порушені права позивача, їй були причинені моральні страждання і вона була вимушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому вимоги позовної заяви в частині стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. також підлягають задоволенню. Беручи до уваги те, що позивача під час звернення до суду було звільнено від сплати судового збору, ці кошти мають бути стягнуті з відповідача. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved