Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

В червні 2013 року [PERSON] звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ПАТ «АЗМОЛ», який згодом уточнив, про стягнення моральної шкоди заподіяної невиплатою заробітної плати. В позові посилається на те, що він працював на ПАТ «Азовські мастила і оливи». На підставі наказу №90 від 21.12.2012 року [PERSON] звільнився з 24.12.2012 року за власним бажанням, через невиконання роботодавцем законодавства про працю згідно п.3 ст.38 КЗпП України. При звільнені з ним не проведено остаточний розрахунок. У подальшому за його заявами Бердянським міськрайонним судом було видано судові накази №310/222/13-ц від 14.01.2013 року, який набрав чинності 01.02.2013 року, та №310/4821/13-ц від 17.05.2013 року, який набрав чинності 03.06.2013 року, про стягнення на його користь заборгованості із заробітної плати. Після звільнення, не маючи додаткового заробітку, він був вимушений зареєструватись як безробітний в Бердянському міському центрі зайнятості. З 25.01.2013 року розпочато виплату йому допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі 882 грн. за повний місяць через те, що відповідачем не зроблено відповідні виплати з єдиного внеску. На утриманні [PERSON] знаходиться неповнолітній син. Не отримавши в повному обсязі належні йому при звільненні суми, для матеріального отримання своєї родини, позивач був змушений закладати сімейні коштовності у ломбард, які не має можливості повернути. Протиправні дії відповідача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв’язку, порушення стосунків з оточуючими людьми і вимагають від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. Посилаючись на ст.ст.48, 55, 68, 124 Конституції України, ст.237-1 КЗпП України, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 9999,99 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з’явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с.38). Представник відповідача ПАТ «АЗМОЛ» в судове засідання не з’явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.28, 30, 34, 39), заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому суд на підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. У зв’язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітнику регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, частина 1 якої передбачає відповідальність працедавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач з 1995 року був прийнятий у інформаційно-аналітичний відділ до ВАТ «АЗМОЛ», яке відповідно до наказу №1085 від 19.07.2011 року Фонду державного майна України перейменовано в публічне акціонерне товариство «АЗМОЛ», і працював на різних посадах. 24.12.2012 року на підставі наказу №90 від 21.12.2012 року позивач звільнився з підприємства за власним бажанням, через невиконання власником законодавства про працю за п.3 ст.38 КЗпП України, що підтверджується світлокопією наказу «Про припинення трудового договору» (а.с.3). З письмових доказів слідує, що підприємство в порушення вищевказаних норм закону не розрахувалося повністю з позивачем на час звільнення в зв’язку з чим за заявами позивача Бердянським міськрайонним судом 14.01.2013 року було видано судовий наказ №310/222/13-ц про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 14452 грн., який набрав чинності 01.02.2013 року, та судовий наказ №310/4821/13-ц від 17.05.2013 року про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 710 грн., який набрав чинності 03.06.2013 року (а.с.4, 7). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач посилається на ту обставину, що на його утриманні перебуває малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с.11), та потребує певних матеріальних витрат на належне харчування, одяг і таке інше. Через несплату відповідачем належних позивачу сум, останній вимушений додатково докладати зусиль для організації свого життя, закладати сімейні коштовності в ломбард (а.с.12). Несплата відповідачем належним чином єдиного внеску призвела до отримання позивачем виплат по безробіттю в мінімальному розмірі. Неправомірні дії відповідача змушують його постійно хвилюватись за своє майбутнє, чим завдано йому моральних та душевних страждань які він оцінює в грошовому еквіваленті в 9999,99 грн. Оскільки в діях відповідача наявна вина, щодо не проведення своєчасного розрахунку із невиплаченої заробітної плати та вбачається причино-наслідковий зв'язок в бездіяльності відповідача із завданими душевними стражданнями позивачу, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Вказана позиція суду узгоджується з позицією Верховного суду України, яка викладена в п. 13 Постанови пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, суд з урахуванням конкретних обставин справи, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 500 грн. Враховуючи, що позивач згідно п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, він на підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню в доход держави з відповідача в сумі 229,40 грн.

Outcome: partial