Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-24 00:00:00

Позивач 06 березня 2012 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.2). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 13 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 493/гр., відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5 600,00 грн. на поточні потреби, терміном до 12 травня 2011 року, включно та сплачувати банку плату у розмірі 24% (двадцять чотири) процентів річних. Згідно до п. 2.4 кредитного договору Позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частинами кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплачувати можливі штраф та пеню. Позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав в повному обсязі, кредит надав, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, допустив прострочення виконання кредитних зобов'язань, внаслідок чого за ним, станом на 28 лютого 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 13 262,74 грн., а саме: - заборгованість по кредиту - 5 600,00 грн.; - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом - 5 099,27 грн.; - щомісячна комісія по сплаті процентів за обслуговування кредиту - 2 016,00 грн.; - штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування - 547,47 грн. Оскільки відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутись до суду та просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 13 262,74 грн. та судові витрати по справі в сумі 214,60 грн. Ухвалою суду від 11 жовтня 2012 року по цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження по справі (а.с.39). 31 січня 2013 року надійшло повідомлення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4026/4027-12 від 09 січня 2013 року, про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі (а.с.45-47). В судове засідання позивач, в особі свого представника, діючого на підставі довіреності, не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без участі свого представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судовому засідання проти позовних вимог заперечував. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що не має грошових коштів сплатити проведення почеркознавчої експертизи. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст складений 27 червня 2013 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 13 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 493/гр., відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5 600,00 грн. на поточні потреби, терміном до 12 травня 2011 року, включно та сплачувати банку плату у розмірі 24% (двадцять чотири) процентів річних (а.с.5-7). Відповідно до п.п. 3.3.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний шомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами договору, а також, не пізніше визначеного п.1.3. цього договору терміну, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 493/гр.. від 13 травня 2008 року, станом на 28 лютого 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 13 262,74 грн., а саме: - заборгованість по кредиту - 5 600,00 грн.; - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом - 5 099,27 грн.; - щомісячна комісія по сплаті процентів за обслуговування кредиту - 2 016,00 грн.; - штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування - 547,47 грн. (а.с.3-4). Відповідно до копії паспорту позичальника [PERSON], [INFO], уродженець м. Петропавловськ-Камчатський Камчатської області Російської Федерації, серії [NUMBER], виданого Інгулецьким РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 22 грудня 1998 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], реєстрація проведена відділом внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м.Дніпропетровська 20 червня 2001 року (а.с.9,28). Згідно наданої копії паспорту серії [NUMBER] відповідача [PERSON], [INFO], виданого Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 16 жовтня 1997 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], реєстрація проведена Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 16 січня 1986 року (а.с.37). Суд наголошує на тому, що на фотокартках в наданих копіях паспортів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] зображені зовсім різні особи, що свідчить про те, що відповідач [PERSON] не являється позичальником за кредитним договором № 493/гр.. від 13 травня 2008 року. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач не звільнений від доказування обставин в обґрунтування своїх позовних вимог, отже зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодних належних доказів того, що саме [PERSON], (паспорт серії [NUMBER] виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 16 жовтня 1997 року) є позичальником за кредитним договором №493/гр.. від 13 травня 2008 року, тому його позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №493/гр.. від 13.05.2008 року в сумі 13 262 грн. 74 коп., є такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, в повному обсязі недоведеними з його боку та не підлягають задоволенню. Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги не підлягають задоволенню, сплачений ним при подачі позову судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed