Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-20 00:00:00

Як у позовній заяві, так і у судовому засіданні позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Єнакієве моральну шкоду у сумі 18.000 грн., з відповідача державного підприємства „Орджонікідзевугілля" моральну шкоду у сумі 5.000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він тривалий час працював на шахті «Вуглегірська» державного підприємства „Орджонікідзевугілля" по видобутку вугілля. 4 травня 1999 р. позивачу було встановлена вперше втрата працездатності в наслідок отриманої травми на виробництві 10% безстроково. Крім того, в наслідок професійних захворювань - хронічний бронхіт та вібраційна хвороба йому вперше висновком МСЄК було встановлена втрата працездатності 40% з 21 червня 2001 року та 20% з 8 серпня 2002 року. Вказане завдало позивачу моральну шкоду. В теперішній час він постійно відчуває недомагання. Такий стан здоров'я спричиняє фізичні і моральні страждання, оскільки йому важко займатися будь якою фізичною працею. Він вимушений постійно приймати ліки, що його нервує и принижує. Постійне лікування не покращує його стан здоров'я. Позивач просить стягнути з відповідачів моральну шкоду. Представник відповідача державного підприємства „Орджонікідзевугілля" у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Єнакієве позовні вимоги не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Позивачу [PERSON] згідно із актами Н-1 від 28 січня 1999 року , П-4 від 12 червня 2001р., та від 24 липня 2002р., та висновками МСЕК було встановлена вперше втрата працездатності в наслідок травми отриманої на виробництві при виконання своїх трудових обов'язків 10% безстроково з 29.05.1999 року а також в наслідок професійних захворювань - вібраційна хвороба 40% з 21 червня 2001 року і хронічний бронхіт - 20% з 8 серпня 2002 року. Положення ст. ст. 21. 28. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в редакції, що діяла до прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", Закону України N 717-V ( 717-16 ) від 23.02.2007року, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. Відповідно із ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 цього Закону, право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача у зв'язку з втратою працездатності в наслідок професійних захворювань - вібраційна хвороба 40% з 21 червня 2001 року і хронічний бронхіт - 20% з 8 серпня 2002 року, тобто ще до набрання чинності Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", Закону України N 717-V ( 717-16 ) від 23.02.2007року. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Також відповідно до ч. ч. 1.2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу. Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві полягає в моральних стражданнях у зв'язку з пошкодженням здоров'я в порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовження активного суспільного життя, порушенні відносин з оточуючими людьми. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1рп2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) правова норма, викладена в ч.3 ст.34 Закону України № 1105-ХІV, до змін які були прийняті Законом України N 717-V ( 717-16 ) від 23.02.2007року, не виключали обов'язку Фонду відшкодувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, у випадках тимчасової, або стійкої втрати потерпілим професійної працездатності. При визначенні розміру заподіяної позивачеві моральної шкоди, суд враховує характер, та обсяг фізичних, та душевних страждань, які зазнав позивач, та продовжує зазнавати, характер додаткових зусиль для організації життя і вважає таким, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню на суму 18000 грн., і стягненню з відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Єнакієве Донецької області. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992року, в редакції, яка діяла на час встановлення позивачу стійкої втрати працездатності в наслідок отриманої травми на виробництві 10% безстроково з 29.05.1999 року, відшкодування моральної шкоди провадилось власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моралоьної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У відповідності із ст.173 КЗПП України в редакції, яка була прийнята Законом України № 3694-12 від 15.12.1993р., власник або уповноважений ним орган зобовязаний відповідно до законодавства відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя . повязаним із виконанням трудових обовязків. Згідно із ст.173-1 КЗПП України в редакції, яка була прийнята Законом України № 3694-12 від 15.12.1993р. . відшкодування моральної шкоди провадиться власником або уповноваженим ним органом, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушили його нормальні життєві звязки і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином, як ст.12 Закону України «Про охорону праці» в редакції від 14.10.1992року, так і ст. ст.173,173-1 КЗПП України в редакції, яка була прийнята Законом України № 3694-12 від 15.12.1993р. вказували, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Оскільки позивачу вперше 29.05.1999 року було встановлено висновком МСЕК втрата працездатності на 10% в наслідок отриманої травми на виробництві, на цей час відшкодівання моральної шкоди регулювалось п.п.11, 40 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджени ПКМУ N 472 від 23 червня 1993 р., згідно до яких розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних заробітних плат, незалежно від інших будь-яких виплат. Мінімальна заробітна плата становила на той період 1.500.000 крб. тобто 15 грн. /із розрахунку 1.500.000 крб.: 100 000/, і сума моральної шкоди не могла перевищувати 3000 грн. незалежно від інших будь-яких виплат. Таким чином, суд прийшов до висновку, що моральну шкоду позивачеві повинен відшкодовувати саме власник - відповідач державне підприємство „Орджонікідзевугілля" у зв'язку з втратою позивачем працездатності незалежно від інших будь-яких виплат. При визначенні розміру заподіяної позивачеві моральної шкоди, суд враховує характер, та обсяг фізичних, та душевних страждань, які зазнав позивач, та продовжує зазнавати, характер додаткових зусиль для організації життя і вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 2500 грн.

Outcome: approved