Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

ПАТ «УкрСибанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11372959000, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 170 000,00 доларів США в порядку і на умовах, зазначених в кредитному договорі. Для забезпечення виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором 17.07.2008 року між банком та ТОВ «Голдленд» був укладений договір поруки № 217969. Для забезпечення виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором 24.02.2009 року між банком та ТОВ «Промислова екологія» був укладений договір поруки № 217969. В зв»язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 05.05.2011 року заборгованість позичальника перед банком складає 1 645 567,48 грн., з яких - заборгованість за сумою кредиту - 155 832,00 доларів США, що в еквіваленті складає 1 241 638,21 грн.; заборгованість за процентами по користуванню кредитом - 42 676,06 доларів США, що в еквіваленті складає 340 034,31 грн.; пеня - 8 019,15 доларів США, що в еквіваленті складає 63 894,96 грн. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 645 567,48 грн. та понесені витрати по справі. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним з часу укладення договір про надання споживчого кредиту №11372959000 від 17.07.2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що він по вказаному договору грошові кошти не отримував, цей договір був укладений з порушенням вимог ст.. 203 ч.3 КК України , його виявлення не було вільним та не відповідало внутрішній волі, цей договір був укладений в наслідок навмисної домовленості посадових осіб ПАТ «УкрСиббанк» та директора ТОВ «Промислова екологія» [PERSON]. Гроші за цим кредитним договором отримав [PERSON] та звернув їх у свою власність. Він, тобто [PERSON], працював в ТОВ «Промислова екологія» і продовження його роботи залежало від волі директора підприємства [PERSON], який зловжив своїм службовим станом, застосував до нього психічний вплив, погрожував звільненням з роботи за непокору і при таких обставинах, з метою збереження місця роботи він був вимушений підписати спірний договір, проте грошей від банку не отримував. Крім того, вказаний кредитний договір був підписаний ним за вимогою [PERSON] за закриття дійсного кредитного договору, для отримання від банку на користь [PERSON] та ТОВ «Промислова екологія», але замість дійсного основного кредитного договору [PERSON] як фізична особа і директор вказаного товариства, діючий від його імені, як юридична особа, уклав договір поруки №11372959000/П від 17.07.2008 року і №237469 від 24.02.2009 року, за якими [PERSON] і ТОВ «Промислова екологія», які отримали в свою власність гроші в сумі 170 000,00 доларів США по удаваному кредитному договору від 17.07.2008 року зобов»язувались у встановлені договором строки повернути їх банку. Тому кредитний договір від 17.07.2008 року як угода, здійснена з метою заховати іншу суму ніяких юридичних наслідків не породжує і в порядку ст. 235 ЦК України підлягає визнанню недійсною. Представник позивача ПАТ «УкрСибанк» в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач [PERSON] з представником в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зустрічні позовні вимоги підтримали, посилаючись н обставини, викладені в зустрічному позові. В судове засідання представники ТОВ «Голдленд», ТОВ «Промислова екологія», [PERSON] не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Вислухавши осіб, які з»явилися, свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суду позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно до ст..232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. У відповідності до ст.. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно до ст.. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов»язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх в майбутньому припиняється. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, 17.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11372959000, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 170 000,00 доларів США в порядку і на умовах, зазначених в кредитному договорі. Відповідно до п.1.1., 1.2.2. розділу І, п.3.4. розділу 3 кредитного договору позичальник зобов»язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит не пізніше 16.07.2015 року, сплатити проценти за користування ним у порядку і на умовах, визначених у договорі, а також сплатити можливі штрафні санкції за порушення його умов. Згідно до п.1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється 14,50%. Відповідно до п.4.1. кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов»язань, передбачених договором, термінів повершення кредиту (всієї суми або частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має парво вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку: в розмрі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражені в гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якої розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на час нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті.; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості. Порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку передбачений розділом 6 кредитного договору, а зокрема, згідно до п.6.1.1. договору банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п.1.2.2. цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Для забезпечення виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором 17.07.2008 року між банком та ТОВ «Голдленд» був укладений договір поруки № 217969. 24.02.2009 року між банком та [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до договору про надання споживчого кредиту №11372959000 від 17.07.2008 року. Для забезпечення виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором 24.02.2009 року між банком та ТОВ «Промислова екологія» був укладений договір поруки № 217969. У забезпечення виконання умов кредитного договору 17.07.2008 року між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 11372919000/11372930000/11372939000/1137294200000/11372955000/1137295500 0/11372959000/11372961000/3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 790. Згідно умов договору іпотеки в іпотеку передано нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі складів за адресою [ADDRESS], які є спільною власністю вищевказаних осіб. В обґрунтування своїх зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору, [PERSON] у позові та в судовому засіданні посилався на положення статтей 203, 231-232, 235-236 ЦК України, разом з цим [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того, що договір про надання споживчого кредиту № 11372959000, від 17.07.2008 року був вчинений проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи. Не надано [PERSON] і належних доказів того, що вказаний договір було вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника банку з [PERSON] та для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Натомість, як вбачається із вказаного кредитного договору, він, а також додаткового угода до нього, заявка-анкета позичальника на отримання кредиту були підписані його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання кредитного договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти, позичальник погодився з умовами даного кредитного договору та здійснював платежі згідно його умов у валюті договору - доларах США, що також підтверджує згоди позичальника з умовами оспорюваного кредитного договору. Будь-яких доказів того, що ці платежі здійснювалися іншою особою та за рахунок іншої особи [PERSON] суду не надано. Крім того, як зазначено в п.7.13. кредитного договору, позичальник підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов»язки за договором і погоджується з ними. Таким чином, [PERSON] будь-які докази того, що в момент укладання кредитного договору не були додержані вимоги ст.203 ЦК України, суду не надані, тому його зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Разом з цим, позрвні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню у повному обсязі. Встановлено, що банк виконав свої зобов»язання перед позичальником за вказаним кредитним договором від 17.07.2008 року, надавши кредит у розмірі 170 000,00 доларів США шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника [NUMBER], що передбачено п.1.5. кредитного договору. Факт отримання позичальником [PERSON] кредитних коштів у розмірі 170 000,00 доларів США підтверджується рішенням Синельніківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Дніпропетровської області від 24.03.2011 року по справі № 2-279/11 і відповідно до ст.61 ЦПК України встановлені цим рішенням, яке вступило в законну силу, обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. В зв»язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 05.05.2011 року заборгованість позичальника перед банком складає 1 645 567,48 грн., з яких - заборгованість за сумою кредиту - 155 832,00 доларів США, що в еквіваленті складає 1 241 638,21 грн.; заборгованість за процентами по користуванню кредитом - 42 676,06 доларів США, що в еквіваленті складає 340 034,31 грн.; пеня - 8 019,15 доларів США, що в еквіваленті складає 63 894,96 грн. В зв»язку з невиконанням позичальником зобов»язань за кредитним договором банком на адресу [PERSON] були направлені заява від 15.12.2009р. № 133/241-343 від 15.12.2009р., письмове повідомлення-вимога від 26.04.2010 року № 31-12/1044, в якій пропонувалося в 30-денний строк з моменту направлення вимоги погасити заборгованість за кредитним договором, що здійснено не було. Заява від 15.12.2009р. №133/241-344, письмова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором були направлені банком і на адресу ТОВ «Голдленд» за вих№ 26-52-520 та № 26-52-519 від 08.04.2011 року, які залишилися без виконання. Повідомлення аналогічного змісту направлялися і на адресу поручителя ТОВ «Промислова екологія», які виконані не були. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню і відповідно до розрахунку, наданого позивачем, з відповідачів підлягає стягненню солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 645 567,48 грн., з яких - заборгованість за сумою кредиту - 1 241 638,21 грн.; заборгованість за процентами по користуванню кредитом - 340 034,31 грн.; пеня - в сумі 63 894,96 грн. Будь-яких доказів в спростування вказаного розрахунку відповідачами за цими вимогами не надано. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача [PERSON] про те, що зверненням стягненням на вказане нерухоме майно - предмет іпотеки повинні бути задоволенні вимоги банку і тому не може бути подвійного стягнення, оскільки встановлено, що вказане рішення суду не виконано, заборгованість по кредитному договору не погашена. Пояснення свідків з боку [PERSON] в судовому засіданні, не можуть бути підставою для задоволення його вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДЛЕНД», товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВА ЕКОЛОГІЯ» на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 566 грн. 66 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 40 грн. 00 коп., а всього 606 грн. 66 коп. - з кожного з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved