Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вимоги мотивовані тим, що 16 липня 1988 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], яка мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. У теперішній час між ними припинені шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Відповідач матеріальної допомоги на утримання їх дитини не надає, їй одній важко утримувати їх дитину, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивачка у судове засідання не явилася, про день та час розгляду справи сповіщена належним чином. Від неї на адресу суду надійшла заява, згідно якої вона позов підтримує, просить суд його задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся відповідно до положень Мінської Конвенції про правову допомогу від 22 січня 1993 року. Як випливає з протоколу окремої процесуальної дії від 06 червня 2013 року, яке виконано на виконання ухвали Нижньогірського районного суду АР Крим від 21 лютого 2013 року, постановленої відповідно до вимог ст. 76 ч.7, ст. 132 ЦПК України та умов Мінської Конвенції про правову допомогу та правових відносинах по цивільним, сімейним та кримінальним справам, відповідач позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки визнав у повному обсязі, при цьому вказував на те, що протягом останніх 1,5 років не надавав матеріальної допомоги на доньку, оскільки хворів, у теперішній час перешкод для сплати аліменти не має, пояснив також , що не працює, інших утриманців не має. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги обґрунтовані, законні й підлягають задоволенню з наступних підстав. При цьому судом встановлено, що 18 серпня 2000 року між сторонами розірвано шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про розірвання шлюбу та свідоцтва про народження, згідно якого відповідач записаний батьком дитини. Згідно із довідкою про склад сім'ї неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою. Той факт що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх дитини відповідачем не оспорюється. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує у натурі, а також за наявністю других обставин, які мають суттєве значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, оскільки відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їх з позивачкою малолітньої дитини, то вона підлягає примусовому стягненню з відповідача на користь позивачки. Суму підлягаючих стягненню з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини, суд з урахуванням визнання відповідачем позову у повному обсязі вважає необхідним визначити у межах заявлених позивачкою вимог у сумі 600 гривень та стягувати її з відповідача на користь позивачки щомісяця, з часу подання даного позову та до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені та позивачка звільнена від сплати судових витрат за подання даного позову, вони підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.180-184 СК України,

Outcome: approved