Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

06 грудня 2013 року, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі з врахуванням компенсації за невикористану відпустку в сумі 4846,02 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день постановлення судом рішення, моральної шкоди в сумі 500 грн та понесені витрати з надання правової допомоги в сумі 300 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що його звільнено 20 серпня 2013 року, але при звільненні йому не була виплачена заробітна плата за лютий, березень, квітень та серпень з врахуванням компенсації за невикористану відпустку. Несвоєчасною виплатою заробітної плати йому завдано моральну шкоду, оскільки вимушений був відшукувати додаткові зусилля для організації свого життя, зазнав душевних страждань, втрату нормальних життєвих зв»язків. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Не заперечувала, що дійсно у санаторію перед позивачем утворилась заборгованість з заробітної плати, але у зв»язку з скрутним матеріальним становищем, а тому вини підприємства немає і найближчим часом, при наявності коштів, заборгованість буде погашена. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. У відповідності до наданої копії трудової книжки [PERSON] 20 серпня 2013 року був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 6-7). Згідно наданої в судове засідання довідки санаторій «Десна» має перед [PERSON] заборгованість за лютий 2013 року в сумі 980,06 грн, за березень 2013 року в сумі 1493,36 грн, за квітень 2013 року в сумі 1069,75 грн, за серпень з врахуванням компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 1302,85 грн, а всього 4846,02 грн. ( а.с.30) При цьому, як встановлено в судовому засіданні з наданих рохрахункових листів, ( а.с.8) обов»язкові платежі з даної суми враховані. У відповідності до статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов»язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок – виплатити всі суми, що йому належать, при невиконанні такого обов»язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КзпП України відповідальність. Відповідно до роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про працю» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вищенаведені норми трудового законодавства України свідчать про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, однак на час розгляду справи розрахунок з позивачем не проведено. За таких підстав, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4846,02 грн та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення, враховуючи, що фактичний розрахунок з позивачем до даного часу не проведено. Як роз'яснено в п.6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно наданого табелю обліку робочого часу [PERSON], який працював погодинно, та розрахунку за червень та липень 2013 року [PERSON] відпрацював 144 години ( 16+128) та йому нараховано за ці два місяці, що передують звільненню 1101,79 грн ( 128,34+973,45), тобто середньогодинна заробітна плата склала 7, 651 грн (1101 грн. 79 коп/144 год.), а за восьмигодинний робочий день становить 61 грн. 21 коп. ( 7,651 х 8). Оскільки розрахунок на день постановлення рішення з позивачем не проведено, то середній заробіток слід обчислювати за період з 21 серпня 2013 року по 30 грудня 2013 року. Кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні у період з дня звільнення 21 серпня 2013 року по день постановлення рішення складає 93 робочих дня, а саме ( серпень – 7 днів, вересень - 21 день, жовтень – 23 дня, листопад – 21 день, грудень -21 день). Враховуючи викладене, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без утримання податку й інших обов'язкових платежів становить 5692 грн 53 коп. ((61,21грн. (середньоденна заробітна плата) x 93 (кількість робочих днів)) за період з 21 серпня 2013 року по 30 грудня 2013 року. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги обсяг моральних страждань позивача, втрату нормальних життєвих зв'язків з іншими особами, додаткові зусилля, прикладені позивачем для забезпечення достатніх умов проживання, тривалість невиплати заробітної плати, а тому приходить до висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити в повному обсязі і стягнути з санаторію "Десна" на користь [PERSON] у відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 500 грн. Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4846,02 грн, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди в сумі 500 грн. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Частиною 2 ст. 84 ЦПК України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. В матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги від 02 грудня 2013 року, який укладений між адвокатом [PERSON] і [PERSON] (а.с.9), надано копію свідоцтва [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю № 141 (а.с.10). [PERSON] сплатив 300 грн за правову допомогу адвоката згідно з договором від 02 грудня 2013 року, що підтверджується квитанцією від 02 грудня 2013 року (а.с.11). Згідно з умовами договору від 02 грудня 2013 року, адвокат надає клієнту правову допомогу в підготовці позовної заяви щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При обчисленні розміру компенсації витрат на правову допомогу адвокатом [PERSON] враховується наданий розрахунок затраченого часу на складання позову, що становить 2 години, таким чином розмір компенсації складає 974 грн. 40 коп. (1218,00 грн. (законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати у спірний період) x 40% : 60 хв. (кількість хвилин в одній годині) x 2 години (фактична кількість часу, витраченого адвокатом на надання позивачеві юридичних послуг). Оскільки позивач надав докази про сплату 300 грн витрат на правову допомогу, яку просить стягнути з відповідача на його користь, то дані вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 229 грн 40 коп. судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved