Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 14.04.2008року, предметом застави якого є [ADDRESS], та визнати сторонами такого [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача [PERSON] за дорученням від 01.06.2012 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та їх обгрунтування покликається на те, що 14.04.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки , предметом якого є квартира [ADDRESS]. Даний договір укладався для забезпечення виконання зобов'язання по основному договору з іпотекодержателем ВАТ „Кредобанк". Вважає такий договір недійсним, оскільки такий підписаний [PERSON] всупереч того, що в договорі не зазначається, що останній укладає його від імені Банку, юридичної особи. Таким чином даний договір який укладений між [PERSON] та [PERSON] не створює юридичних наслідків щодо забезпечуваних зобов'язань, а від так є фіктивним. На підставі наведеного просить суд позовні вимоги задоволити повністю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача заперечив. Свої заперечення мотивує тим, що оскаржуваний договір іпотеки від 14.04.2008 року, було укладено між [PERSON] та ВАТ „Кредобанк" та був підписаний ним, як начальником відділення № 26 у м. Львові Першої Львівської філії ВАТ „Кредобанк" на підставі довіреності, посвідченої [PERSON] приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 18.02.2008 року за реєстровим № 893, а тому доводи позивача не відповідають дійсності та позовні вимоги є безпідставними, а від так задоволенню не підлягають. Проаналізувавши покази сторін та матеріали справи, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог не знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України „Про іпотеку", іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що 14.04.2008 року між позивачем [PERSON] та відкритим акціонерним товариством „Кредобанк" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Кредобанк" укладено договір іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 673. Згідно п. 1.1 .12 договору іпотеки іпотекодавець [PERSON] передав іпотекодержателю ВАТ „Кредобанк" в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Відповіднодо до ст. 575 ЦК України та ст. 1 Законом України „Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку. Відповідно до умов договору іпотеки, договір укладений з метою забезпечення виконання іпотекодавцем основного зобов'язання перед іпотекодержателем, яке випливає з кредитного договору № А430003, укладеного 14.04.2008 року між ВАТ „Кредобанк" та [PERSON], а також усіх додаткових договорів до даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши представлений суду наявний в матеріалах справи оскаржуваний договір іпотеки від 14.04.2008 року, враховуючи доводи позивача щодо підстав недійсності такого, судом встановлено, шо в розділі № 9 в графі підписи та реквізити сторін, даний договір підписаний від імені іпотекодержателя ВАТ „Кредобанк" за дорученням [PERSON] та затверджений відтиском печатки Першої Львівської філії ВАТ „Кредобанк", а з боку іпотекодавця позивачем [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно доручення посвідченого 18.02.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] відкрите акціонерне товариство „Кредобанк" в особі голови правління Кубіва Степана Івановича уповноважило начальника відділення № 26 у м. Львові Першої Львівської Філії Банку [PERSON] представляти інтереси банку, зокрема : представництво інтересів Банку при укладенні договорів застави рухомого та нерухомого майна (іпотеки), стороною яких є ВАТ „Кредобанк". У відповідності до ст. 215 ЦК України та п.8 постанови Пленуму Верховного суду №9 від 06.11.2009 року, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами саме на момент вчинення такого правочину вимог встановлених ст. 203 ЦК України. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, та встановленні обставини справи, суд критично оцінює доводи позивача [PERSON] про укладення оскаржуваного договору іпотеки [PERSON] від свого імені, оскільки останній діяв в межах та відповідно до наданих йому повноважень відповідно до доручення від 18.02.2008 року, що зазначено у самому договорі, з метою створення правових наслідків забезпечення виконання [PERSON] своїх забов'язань за кредитним договором від 14.04.2008 року. Згідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень. З урахуванням вищенаведених фактів та встановлених судом обставин враховуючи доводи позивача про підстави недійсності оскаржуваного правочину, які не знайшли свого підтвердження, те що оскаржуваний договір іпотеки від 14.04.2008 року вчинений відповідно до вимог ст. 18 Закону України „Про іпотеку" та вимог цивільного законодавства, додержання яких є необхідним для чинності даного правочину, а також укладення такого від імені іпотекодержателя [PERSON] тобто уповноваженою на те особою, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог позивача, а від так, такі задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed