Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-18 00:00:00

В лютому 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаним позовом та просив суд в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором - звернути стягнення на предмет іпотеки, земельну ділянку, кадастровий номер 4810137200:02:004:0012, шляхом визнання за позивачем права власності на вказану земельну ділянку. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові будівлі та земельну ділянку розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання за ПАТ «Енергобанк» права власності на вказаний предмет іпотеки. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу, зазначену у довідці з САДР УДМС України в Миколаївській області, у судові засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача ухвалює про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. 20.09.2011 р. між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір № КД 20092011-1. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк зобов'язався відкрити Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію з лімітом 17 200 000,00 грн. на строк з 20 вересня 2011 р. по 01 жовтня 2013 р. на споживчі цілі зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,1 %. В разі, якщо позичальник станом на 02 жовтня 2013 р. не погасив повністю заборгованість за кредитом та не сплатив в повному обсязі відсотки за користування кредитними коштами. Банк нараховує за термін користування кредитом з 01 і серпня 201 і р. по 01 жовтня 2013 р. плату за користування кредитом з розрахунку 20% річних. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відносини за кредитним договором також регулюються положеннями параграфа 1 Позика глави 71 Цивільного кодексу України Банк виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання позичальнику кредитних коштів в повному обсязі. Кредит був наданий шляхом зарахування грошових коштів на рахунок позичальника [NUMBER] та видачі готівкових коштів з зазначеного рахунку. Зазначений факт підтверджується виписками по рахункам [NUMBER] та [NUMBER], копією заяви [PERSON] від 21.09.201 Г р. та копією заяви на видачу готівки № 1958981 від 21.09.2011р. Згідно з п. 2.2. Кредитного договору банк нараховує проценти за користування Кредитом на залишок заборгованості виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Проценти нараховуються в межах терміну користування Кредитом, що визначений п. 1.1. цього Договору. За умовами п. 2.3. Кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів та/або комісій за його користування здійснюються шляхом перерахування їх на рахунок № 37397911 в банку, при цьому датою сплати процентів вважається дата зарахування сплаченої суми на рахунок банку. База розрахунку - 365/366 днів. Для забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, в тому числі по поверненню суми кредиту, сплаті відсотків, сплаті неустойки, відшкодуванню збитків завданих простроченням виконання зобов'язання між відповідачем та Банком було укладено іпотечний договір від 21.09.2011 р., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1113. Предметом іпотеки є нежитлові будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS], які належать відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 21.09.2011 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1111, а також земельна ділянка, площею 61160 кв. м., розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер - 4810137200:02:004:0012, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 21.09.2011 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1112. Пунктом 6.2. Кредитного договору передбачено, що умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством України і договором іпотеки, що укладається між Банком і Позичальником або його майновим поручителем. Відповідно до п.5.3.1. Іпотечного договору Іпотекодавець взяв на себе зобов'язання вживати всі необхідні заходи для належного збереження, включаючи своєчасне проведення поточного відновлення пошкоджень, здійснювати реальну експлуатацію, не припускати погіршення стану Предмету іпотеки та зменшення його вартості понад його звичайної амортизації, та здійснювати захист Предмету іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб. Пунктом 5.3.9. Іпотечного договору передбачено, що у випадку втрати або пошкодження предмету іпотеки іпотекодавець зобов'язаний замінити його майном, що є власністю іпотекодавця та на яке може бути звернуто стягнення, такої ж або більшої вартості, або відновити предмет іпотеки за власний кошт. Відповідно до п. 5.1.3. іпотечного договору іпотекодержатель має право в будь-який час протягом дії даного договору перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки. Користуючись зазначеним правом банком здійснено перевірку умов збереження предметів іпотеки та встановлено відсутність нежитлових будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актами моніторингу застави від 19.04.2012 р. та 17.12.2012 р. Банком на адресу іпотекодавця направлено лист з вимогою виконати свої зобов'язання відповідно до п. 5.3.9. іпотечного договору, що підтверджується листом за вих. №55/21-468 від 11.12.2012 р. (копія в матеріалах справи), але з боку іпотекодавця не здійснено жодної дії, направленої на усунення порушень. Відповідно до п. 5.1.2. Іпотечного договору іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо предмет іпотеки втрачено не з вини іпотекодержателя і іпотекодавець не поновив його, або, за згодою іпотекодержателя, не замінив іншим рівноцінним предметом. Банк скористався наданим йому правом щодо зміни умов виконання зобов'язання та надіслав на адресу Позичальника письмову вимогу щодо необхідності дострокового погашення тіла кредиту та процентів по кредиту. Зазначений факт підтверджується копією вимоги про усунення порушення зобов'язань вих. №05/01-30 від 10.01.2013 р. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. За приписами ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання. Однак, позичальник на вимогу банку щодо необхідності дострокового погашення кредиту жодним чином не відреагував. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. За змістом положень ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Частиною 3 ст. 14 ЦК України передбачено, що виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно з приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За загальним правилом, на особу покладається обов'язок вжити всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов'язання. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання являється його невиконання або виконання с порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов'язання. Зокрема пунктами 2 га 3 ч.1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляді зміни умов зобов'язання. Невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань по забезпеченню належних умов збереження предметів іпотеки є порушенням умов іпотечного договору та договірних зобов'язань. Що в свою чергу призводить до порушення майнових прав банку. Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перёд іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно приписів ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату Процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. В силу ч.ч. 2, 5 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави. Слід зазначити, що аналогічні за своїм змістом положення закріплено і в ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», від 02.10.1992, № 2654-ХІІ. Відповідно до ч. 6. ст. З Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частина 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. А також, якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору (ч.3 ст.7 того ж Закону). Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до оцінки, яка проведена суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Незалежний центр оцінки, експертизи та аналітики «Пи Кан» станом на 16.07.2013 року, вартість предмету іпотеки, а саме - нежитлових будівель та земельної ділянки площею 61160 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS], становить 17320000,00 грн. Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволенню вимог іпотеко держателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Позивачем зазначені вимоги Закону були виконані, що підтверджується копією вимоги про усунення порушення зобов'язань вих. №05/01-30 від 10.01.2013 р із зворотнім повідомленням про вручення. Але вимоги позивача залишені без розгляду та реагування, заборгованість не погашено, в добровільному порядку відповідачем не вчинено дій, які б призвели до досудового врегулювання спору. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на. предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Станом на 10.07.2013 року загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором № КД 20092011-1 від 20.09.2011 р. що підлягає поверненню складає 17230960,00 грн., з яких: основна сума боргу (тіло кредиту) - 17 200 000,00 грн., заборгованість по сплаті відсотків - 30960,00 грн. Позивач у своїх позовних вимогах просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки яким забезпечено вказаний кредитний договір шляхом визнання за ним права власності на такий предмет іпотеки. Згідно листа Верховного Суду України 07.10.2010, "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), діючим законодавством (насамперед, ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку») не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, поряд з іншими, може застосовуватися, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України мас право вимагати застосування його судом. Крім того, було б нелогічно, що сторони за законом можуть це питання врегулювати в позасудовому порядку, але Позбавлені цього права в судовому порядку за рішенням суду. Це б суперечило й ст. ст. 55. 124 Конституції України. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий, спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. За всіх вище викладених обставин, приймаючи до уваги встановлені факти надіслання позивачем вимог на адресу позивальника, те, що позичальник належним чином на такі вимоги не відреагував, те, що іпотечний договір містить зауваження щодо способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на такий предмет до стягувача, суд доходить висновку про необхідність задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved