Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] республіканське виробниче підприємство «Кримтролейбус» первісно звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зобов’язання відповідача знятися з реєстрації з міста проживання. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 28.12.2001 року №2380, гуртожиток, розташований за адресою: м. Сімферополь, вул. 2-ї [PERSON], 3, знаходиться в повному господарському віданні КРВП «Кримтролейбус». У кімнатах №43, №44 вказаного гуртожитку зареєстрований [PERSON], який був звільнений з КРВП «Кримтролейбус» у 2008 році. Зважаючи на те, що з часу звільнення відповідач у квартирах не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює, на протязі всього періоду жодного разу у квартирах не з'являлася і особистих речей в цих квартирах немає, на підставі ст.72 ЖК України позивач просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а також зобов’язати відповідача знятися з реєстрації за вказаною адресою. У подальшому, позивачем подана уточнена позовна заява зі зменшенням позовних вимог, відповідно до якої, позивач просив суд лише визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Представник позивача за довіреністю – [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала згоду на розгляд справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі даних та доказів, що є в матеріалах справи. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 28.12.2001 року №2380 гуртожиток, розташований за адресою: м. Сімферополь, вул. 2-ї [PERSON], 3, належить на праві власності державі в особі Верховної Ради АР Крим та знаходиться в повному господарському віданні Кримського державного виробничого підприємства «Кримтролейбус» (а.с.6). В кімнатах №43 і №44 вказаного гуртожитку з 02.02.2008 року зареєстрований відповідач [PERSON], якому був наданий ордер на вселення у дане житло №587 від 30.01.2010 року у зв'язку з трудовими відносинами з КРВП «Кримтролейбус» (а.с.12, 14). Наказом КРВП «Кримтролейбус» №245-Л від 09 жовтня 2008 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за узгодженням сторін (а.с.8). З 09.10.2008 року [PERSON] в кімнатах не проживає, речей відповідача в них немає, що підтверджується актом комісії від 10.10.2013р., затвердженим Генеральним директором КРПП «Кримтролейбус», бухгалтерською довідкою КРВП «Кримтролейбус» (а.с.13-14). Крім того, факт не проживання відповідача у зазначеному житлі підтверджуються поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що є завідувачем гуртожитком, відповідач в гуртожитку ніколи не проживав, оскільки мав інше житло, і йому фактично потрібна була прописка. Ці кімнати №№43, 44 так й стояли пустими, людей туди не заселяли. Працював відповідач в КРПП «Кримтролейбус» у 2008-2009 роках, на теперішній час не працює, вселятися у гуртожиток не пробував. Свідок [PERSON], яка проживає в цьому гуртожитку з 1992-1993рр., пояснила, що їй відомо, що відповідач прописаний у гуртожитку у двох кімнатах, працював на їх підприємстві приблизно з 2002 по 2008 рік. Він ніколи в гуртожитку не проживав. Знає, що на час проживання він будував будинок, однак оскільки будинок не був оформлений та [PERSON] не міг там прописатися, був прописаний тимчасово в гуртожитку. Крім того, що свідок проживає у гуртожитку, приблизно з 2009 року по 2012 рік вона працювала вахтером у гуртожитку, і точно може свідчити, що відповідач у гуртожитку навіть ніколи не ночував, вселятися на пробував. Також, в судовому засіданні суду представником позивача надано акт від 04.12.2013 року про те, що відповідач фактично проживає за іншою адресою, що було встановлено виїздом на місце. Згідно зі ст. 130, ст. 131 ЖК України, порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання визначається «Примірним положенням про гуртожитки», яке затверджено постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208. [PERSON] Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року №208 затверджене Примірне положення про гуртожитки, яким відповідно до ст. 131 ЖК України визначається порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування гуртожитком, зокрема, можливість збереження права користування жилою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян (п.13 Примірного положення). Відповідно до ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК України, ч. 1 п. 10 Примірного положення, на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 132 ЖК України, працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Відповідач був звільнений з роботи за узгодженням сторін, тобто з іншої правової підстави, ніж та, що дає право на виселення працівника без надання іншого житлового приміщення. Разом з тим, а також відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України, та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення). Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З урахуванням зазначеного, та зважаючи на відсутність відповідача у спірному житловому приміщенні понад 5 років без поважних причин, суд вважає, що його має бути визнано таким, що втратив право користування житловою площею. На підставі наведеного, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved