Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу 12/25 частин будівель магазину, укладену між ним та представником відповідача [PERSON], дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на 12/25 частин будівель магазину загальною площею 373,1 кв. м. (на плані приміщення V площею 63,1 кв. м., приміщення VІ площею 31,7 кв. м., приміщення VІІ площею 66,4 кв. м., приміщення VІІІ площею 33,3 кв. м.), розташованого на земельній ділянці площею 1140 кв. м. по вулиці Дмитра Мазура,63 в с. Пасат Балтського району Одеської області, які раніше на праві колективної власності належали відповідачу, стверджуючи, що постановою правління Балтського районного споживчого товариства Одеської обласної спілки споживчих товариств №23 від 14.10.2013 року надано згоду на реалізацію 12/25 частин будівель магазину «Продтовари» в с. Пасат Балтського району Одеської області, в цей же день позивач уклав з представником відповідача угоду купівлі-продажу 12/25 частин вище вказаного магазину, згідно якої сплатив до каси товариства гроші у сумі 19380 грн., а представник відповідача передала йому технічний паспорт на 12/25 частин будівель магазину, самі приміщення 12/25 частин магазину, пообіцяла зявитися до нотаріальної контори для оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу представник відповідача ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не зявляється. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого він змушений звернутися до суду з позовом, надав суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоду належним чином у нотаріуса не має у звязку з відсутністю на рахунках товариства грошових коштів, передбачених для оплати послуг нотаріуса, просить справу розглянути за її відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що Балтському районному споживчому товариству Одеської обласної спілки споживчих товариств на праві колективної власності згідно свідоцтва про право власності від 21.12.2004 року, виданого Пасатською сільською радою Балтського району Одеської області, належали будівлі магазину, розташованого на земельній ділянці площею 1140 кв. м. по вулиці Дмитра Мазура,63 в с. Пасат Балтського району Одеської області, що постановою правління Балтського районного споживчого товариства №23 від 14.10.2013 року надано згоду на реалізацію 12/25 частин будівель магазину, після чого в цей же день позивач та представник відповідача уклали між собою договір купівлі-продажу 12/25 частин вище вказаного магазину, згідно якого представник відповідача продала, а позивач придбав 12/25 частин будівель магазину за 19380 грн. і по акту прийому-передачі від 14.10.2013 року відповідач передала, а позивач прийняв 12/25 частин будівель магазину, що відповідно до квитанцій про внесення коштів Балтське районне споживче товариство отримало від позивача вище вказану суму грошей, представник відповідача взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що представник відповідача ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила в клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у неї немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але представник відповідача ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 14.10.2013 року між [PERSON] та представником відповідача [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташовані 12/25 частин вище вказаного магазину, повинна перебувати у власності відчужувача цього магазину і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинен був бути власником земельної ділянки, на якій розміщені 12/25 частин магазину. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташовані 12/25 частин магазину, не є, а тому, на думку суду, не повинен вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що його право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на 12/25 частин будівель магазину. На підставі викладеного,

Outcome: approved