Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-09 00:00:00

[PERSON] 21 червня 2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] Держземагенства у Кременчуцькому районі Полтавської області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним посилаючись, що 08 грудня 2010 року рішенням 2 сесії 6 скликання Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яке було частково змінено 12 квітня 2013 року рішенням 32 сесії 6 скликання, їй було передано у власність та користування земельну ділянку площею 0,42 га, з яких: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,17 га в межах с. Максимівка вул. Пролетарська Кременчуцького району Полтавської області. Після зібрання всіх необхідних документів, проектів, висновків та погоджень отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 014226, який вона втратила, в звязку з чим подала оголошення до газет «Перемога» та «Приватна газета» вважати його недійсним. [PERSON] Держземагенства у Кременчуцькому районі відмовило їй в видачі його дубліката. Просила суд визнати недійсним акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 014226 виданий їй на підставі рішення 2 сесії 6 скликання Максимівської сільської ради від 08 грудня 2010 року для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та зобовязати відповідача видати їй новий державний акт. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Держземагенства у Кременчуцькому районі Полтавської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судового повідомлення. В попередньому судовому засіданні представник відповідача [PERSON] Держземагенства у Кременчуцькому районі Полтавської області за довіреністю [PERSON] позов визнав частково та пояснив, що позов в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданого позивачу обґрунтований. Оскільки позивач його втратила, то необхідно визнати його недійсним. В частині зобовязання [PERSON] Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області видати позивачу новий державний акт, просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на Лист Державного агентства земельних ресурсів України про те, що особа, яка згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки у разі його втрати може згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру замовити та отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з послідуючим оформленням права власності на неї відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Заслухавши пояснення позивача, його уповноваженого представника, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Кожна особа, як слідує зі змісту ст. 3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Максимівка вул. Пролетарська Кременчуцького району Полтавської області, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 014226 виданого їй 14 червня 2012 року на підставі рішення 2 сесії 6 скликання від 08 грудня 2010 року, який вона втратила. Відповідач [PERSON] Держземагентва у Кременчуцькому районі Полтавської області згідно листа № 1-21 /380 від 18 квітня 2013 року відмовив позивачу в видачі Дубліката зазначеного державного акту, порушивши її законні права та інтереси, які підлягають судовому захисту передбаченим законом способом. Спосіб, який обрала позивач [PERSON] для захисту порушених її прав не передбачений діючим законодавством і до такої думки суд прийшов враховуючи наступне. Згідно ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку відповідно до ч.1 ст.126 Земельного Кодексу України посвідчується державним актом. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року № 1051, які набрали чинності з 01 січня 2013 року, передбачається, що особа, яка згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки, у разі його втрати може замовити та отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з послідуючим оформленням права власності на земельну ділянку. Однією з підстав для державної реєстрації прав є згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення судів. Оскільки з втратою правоустанавлюючого документу на земельну ділянку, який не підлягає відновленню, позивач втратила право власності на неї, то способом захисту її прав та інтересів відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦПК України є визнання права, набуття якого регламентується статтею 328 ЦК України, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Отже, вимоги позивача про зобовязання відповідача видати новий державний акт на право власності на земельну ділянку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд в їх задоволенні відмовляє. Щодо визнання державного акту недійсним, то в цій частині позов слід задовольнити, оскільки державний акт втрачено, в звязку з чим припиняється його дія як правовоустанавлюючого документу і тому його слід визнати недійсним.

Outcome: partial