Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому, просить поновити на посаді вихователя гуртожитку державного навчального закладу «Сквирське вище професійне училище» (далі по тексту ВПУ), стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 19.08.2013 року по день поновлення, моральну (немайнову) шкоду в розмірі 2 000 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона працювала на посаді вихователя у ВПУ. Наказом № 57-К від 19.08.2013 року була звільнена з посади вихователя за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Оскаржуваний Наказ вона вважає незаконним, оскільки не вийшла на робоче місце у зв'язку з тим, що проходила лікування у приватного стоматолога, по причинні протезуванням зубів в період з 13.08.2013 року по 15.08.2013 року у м. Біла Церква Київської області, що стверджується довідкою виданою Приватним підприємством «Клініка Гаврилюка». Також про проходження лікування нею було повідомлено керівництво ВПУ тощо. Незаконне звільнення призвело до значних моральних страждань з її сторони, оскільки через наявність у трудовій книжці запису про звільнення за прогули вона не може працевлаштуватися, не може утримувати сім'ю, придбавати продукти харчування, одежу, ліки та предмети першої необхідності. Розмір відшкодування завданої її моральної шкоди вона визначає на рівні 2 000 грн. Крім того, на її думку, Відповідач повинен виплатити її заробіток за весь час вимушеного прогулу. Під час розгляду справи Позивач та її представник підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представники Відповідача, кожен окремо, позовні вимоги не визнали, оскільки Позивачем, було здійснено ряд прогулів, а саме : 13.08.2013 року, 14.08.2013 року та 15.08.2013 року, що підтверджується відповідними актами, табелем обліку робочого часу та доповідною запискою заступника директора з виховної роботи [PERSON] Крім того, [PERSON] відмовилась надавати будь-які пояснення з приводу відсутності на роботі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] працювала на посаді вихователя ВПУ, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи. 19.08.2013 року [PERSON] була звільнена з посади вихователя, згідно наказу № 57-К від 19.08.2013 року за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Згідно протоколу засідання профспілкового комітету N 2 від 19.08.2013 року було надано згоду адміністрації на звільнення Позивача за скоєні прогули без поважної причини. При цьому, у вказаному протоколі зазначено, що Позивач не вихід на роботу пояснила тим, оскільки вважала що знаходиться у відпустці, у зв'язку з тим, що перебуваючи у відпустці власними силами робила ремонт у гуртожитку. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ N 9 від 6 листопада 1992 року встановлено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі, як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відсутність [PERSON] на роботі 13.14.15 серпня 2013 року підтверджується: - комісійним актом від 13.08.2013 року складеним заступником директора з виховної роботи [PERSON], черговою по гуртожитку [PERSON], керівником гуртожитку [PERSON] - комісійним актом від 14.08.2013 року складеним заступником директора з виховної роботи [PERSON], черговою по гуртожитку [PERSON]., керівником гуртожитку [PERSON] - комісійним актом від 15.08.2013 року складеним заступником директора з виховної роботи [PERSON], черговою по гуртожитку [PERSON], інспектора з кадрів [PERSON]. - табелем обліку робочого часу, з якого вбачається, що 13,14,15 серпня 2013 року [PERSON] була відсутня на робочому місці. Так, відповідно до пп. 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року N 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пп. 1.14, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Для визнання відсутності на робочому місці прогулом, крім установлення факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, слід з'ясувати поважність причини його відсутності. Доказів відсутності прогулів чи відсутності на роботі з поважних причин у зазначений період часу позивачем суду не надано,у зв'язку з тим, що суд не може прийняти до уваги довідку надану Позивачем про перебування її на прийому у лікаря, оскільки вона видана не уповноваженою особою та не містить відповідних реквізитів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed