Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту її проживання однією сім'єю з [PERSON] з 2003 року. [INFO] [PERSON] померла, заповіту не залишила. Встановлення вказаного юридичного факту необхідне заявнику для спадкування після смерті [PERSON] У заяві заявник посилається на те, що з 2003 року вона та [PERSON] проживали однією сім'єю, померла часто хворіла та вимагала постійної сторонньої допомоги, зазначає, що [PERSON] вважала заявника своєю дочкою, заявник після смерті [PERSON] взяла на себе усі витрати по її похованню. Звернувшись до нотаріальної контори за реалізацією права на спадкування заявник отримала роз'яснення від нотаріуса, що оскільки вона не є рідною дочкою померлої, їй потрібно звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією родиною для визначення кола спадкоємців за законом. В судовому засіданні заявник, його представник вимоги заяви підтримали повністю, просили її задовольнити. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, посилався на її необґрунтованість та недоведеність обставин, викладених у неї. Суд, вислухавши пояснення заявника, його представника, представника зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, приходить до висновку, що заява не обґрунтована і не підлягає задоволенню. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], дата видачі 02.04.2013 р., вбачається [PERSON] померла [INFO] (а.с. 5). Відповідно до наданих заявником документів вона понесла витрати, пов'язані з похованням [PERSON] (а.с. 6-10). З документів, які додані до листа керівника Управління соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя від 12.08.2013 р., № 3989, вбачається, що [PERSON] проживала одна. Як вбачається з положень ч. 2 ст. 256 ЦПК України, крім передбачених частиною 1 цієї статті фактів, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї Постанови «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, звертає увагу судів на те, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року. У пункті 21 Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 вищевказаної норми цивільного процесуального закону, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В порушення зазначених вимог процесуального законодавства, заявником не надані до суду документи, що підтверджують обставини, викладені в заяві; докази, які б підтверджували факти витрат по догляду, утриманню [PERSON], які б підтверджували факт сумісного побуту з померлою та взагалі спільного проживання - заявником до суду не представлено. Таким чином, вимоги заявника є необґрунтованим, не підтвердженими належними доказами та недоведеними, у зв'язку з чим у задоволені заяви слід відмовити. Показання свідків та документи по оплаті заявником поховання [PERSON] зазначеного висновку суду не спростовують. На підставі ст.1264 ЦК України,

Outcome: dismissed