Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 27.12.2011 року з відповідача на користь позивача була стягнута сума в розмірі 19729,00 грн. На теперішній час відповідач рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області не виконав. Позивач вказує, що боржник прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора та зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 1874,30 грн., а також три відсотки річних від прострочення суми, що складає 1772,17 грн.. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на послуги адвоката в сумі 1000 грн., та сплачену суму судового збору в розмірі 229,41 грн., а всього просить стягнути 4875,88 грн. Представник позивача надав суду заяву, у якій підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Оскільки відповідач ухиляється від явки в судове засідання, просив провести заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином в порядку частини 5 ст. 74 ЦПК України судовими повістками про що у справі є відповідні докази, про причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 21 серпня 2013 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Перевіривши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ст.. 526 ЦК України вказано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 27 грудня 2011 року Краснодонським міськрайонними судом Луганської області було винесено рішення, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Феніст-плюс» було стягнуто суму основного боргу в розмірі 1979 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1775,52 грн., інфляційні суми за період з 02.06.2006 року по 31.08.2009 року в сумі 10712,74 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн., а всього стягнуто 34 217,26 грн. Також з [PERSON] було стягнуто судові витрати у вигляді державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Вказане рішення набуло чинності. (а.с.13-14) . Згідно зі ст. 14 ЦК України, судові рішення, яки набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади, підприємств, установ та громадян та підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. За даним рішенням було видано виконавчі листи, які були належним чином пред"явлені до виконання. Однак до теперішнього часу боржник не виконує своє зобов'язання, що підтверджується відповіддю ВДВС Краснодонського МРУЮ від 13.06.2013 року № 12787 (а.с.36). Таким чином суд вважає встановленим, що між сторонами істунють зобов"язальні правовідносини, за якими позивач виступає як кредитор відповідача і рішенням суду на відповідача покладений обов"язок виплатити позивачу певну грошову суму. Відповідач ухиляється від добровільного виконання рішення суду; примусове виконання рішення неможливо у зв"язку з відсутністю у відповідача постійного доходу та майна, на яке можно звернути стягнення. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином суд дійшов до висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань на суму заборгованості та 3% річних за користування коштами позивача. Судом перевіфрені надані позивачем розрахунки сум, пред"явленихдо стягнення. Враховуючи, що відповідач ухиляється від сплати заборгованості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні нарахування на суму боргу в сумі 1874,30грн., три відсотки річних за користування коштами позивача за час прострочення виконання зобов"язання в сумі 1772,17 грн. Відповідно ст. 63 ЦПК України судові витрати складаються з державного мита і витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розглянувши позов в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. суд дійшов до наступного. Відповідно п.2 ч.3 ст.78 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належить витрати на правову допомогу. Дослідивши додану до матеріалів справи квитанцію прибуткового касового ордеру №51 вбачається, що 19.05.2013 року ТОВ «Феніст-плюс» сплатило на користь адвоката [PERSON] за надання консультативних та юридичних послуг в галузі права 1500 грн. (а.с.19) Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на првову допомогу в розмірі 1000 грн., в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.15-1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, зазначених в статті 5 цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Також суд, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, вважає необхідним покласти на відповідача судові витрати в сумі 229,41 грн., оскільки вказана сума знайшла підтвердження у судовому засіданні.(а.с.1)

Outcome: approved