Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

10.04.2013 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплопостачання у розмірі 805,63 грн., мотивуючи тим, що відповідач в порушення вимог ст. 526 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР та п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» протягом тривалого часу не здійснює оплату за надане теплопостачання, у зв'язку з чим, станом на 26.02.2013 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 805,63 грн. за надані у січні та лютому місяцях 2009 року послуги з теплопостачання. 17.06.2013 року представник позивача подав до суду заяву про заміну первісного відповідача - [PERSON], належним відповідачем - [PERSON], оскільки договір про надання послуг по теплопостачанню було укладено позивачем саме з дружиною первісного відповідача, а саме, [PERSON] 17.07.2013 року відповідач подав до суду заперечення, в яких зазначив, що вимоги позивача є безпідставними і незаконними, оскільки відповідач з 28.12.2007 року відключена від центрального опалення, а наявна заборгованість останньої перед позивачем за листопад та грудень місяці 2007 року нею була погашена 21.04.2008 року. 06.09.2013 року позивачем подано відповідь на заперечення відповідача, згідно яких позивач вважає доводи відповідача безпідставними, так як наданий відповідачем акт про відключення від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 28.12.2007 року не підписаний представником виконавця послуг з ЦО і ГВП, тобто, позивачем, не затверджений комісією з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП та не був направлений до теплопостачальника для перегляду умов договору, відповідно до вимог п.п. 2.5, 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд розглянув справу в його відсутності, за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 15.10.2007 року між ДТГО «Львівська залізниця», відокремленим підрозділом Ужгородської дистанції цивільних споруд, та [PERSON] було укладено договір про надання послуг по теплопостачанню, за умовами якого постачальник зобов'язався забезпечувати споживача тепловою енергією у виді опалення та гарячої води, а споживач зобов'язався кожний місяць проводити оплату за опалення та ГВП не пізніше 10-го числа послідуючого місяця за розрахунком. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо оплати спожитої у січні та лютому місяцях 2009 року теплової енергії належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 26.02.2013 року складає 805,63 грн., з яких: 774,58 грн. - сума боргу; 7,75 грн. - індекс інфляції; 23,30 - 3 % річних, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою-розрахунком від 26.02.2013 року. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчиняти на користь другої сторони певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Пунктом 5) частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно пункту 3.1 договору про надання послуг з централізованого опалення від 15.10.2007 року щомісячні платежі по оплаті послуг вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунком. Виходячи із умов договору про надання послуг з централізованого опалення від 15.10.2007 року судом встановлено, що строк виконання позичальником своїх зобов'язань настав 10.03.2009 року. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною даною або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Статтею 256 ЦК України регламентовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 10.04.2013 року, тобто, після спливу трьох річного строку позовної давності. Таким чином, враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed