Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кіровського районного суду АР Крим із позовом до [PERSON] про стягнення суми, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 23979 грн. та 3 % річних у розмірі 2638,71 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 25 березня 2010р. позивач з відповідачем домовились про купівлю автомобіля ВАЗ 21093, який належить матері відповідача - [PERSON]. Позивач вказує, що за автомобіль передав відповідачу грошову суму у розмірі 3000 доларів США, про що відповідач надав розписку. Зазначає, що угода купівлі-продажу автомобілю ВАЗ 21093 не відбулася, після чого позивач просив відповідача повернути грошові кошти, передані за автомобіль, але відповідач грошові кошти не повернув. Позивач вважає кошти, передані відповідачу [PERSON] авансом, та у зв'язку з тим, що угода купівлі-продажу не укладена, просив суд стягнути вказані кошти на його користь. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позов не визнав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вказав, що розписку писав не він, він можливо її лише підписував, проте, як підписував він цю розписку він не пам'ятає, оскільки він був у неадекватному стані, і не міг належним чином усвідомлювати значення своїх дій, а тому вважає, що дану розписку не можна приймати як доказ. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, та вказав, що обставини справи вказані позивачем не відповідають дійсним, оскільки позивач після передачі йому автомобіля ВАЗ - користувався даним автомобілем за довіреністю, а потім передав його третій особі.Договір купівлі-продажу автомобіля між відповідачем [PERSON] та позивачем не відбувся, але позивач користувався автомобілем відповідача [PERSON], потім позивач збув вказаний автомобіль третій особі та отримав за це кошти. Представник відповідача [PERSON] вказав, що розписка представлена суду позивачем як доказ передачі відповідачу [PERSON] грошових коштів у сумі 3000 доларів США - не є належним доказом, оскільки складена не відповідачем, а позивачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Судом досліджено розписку від 25.03.2010р. відповідно до якої [PERSON], тобто відповідач у даній справі, отримав від [PERSON], тобто позивача - 3000 доларів США за проданий автомобіль ВАЗ 21093, державний номер - [NUMBER], що належить [PERSON]. Судом досліджено довідку ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» згідно якої на 05.04.2013р. курс української гривні до долара США складає 799,30 українських гривень за 100 доларів США. Отже, сума платежу за розпискою складає: 3000 / 100 х 799,3 = 23 979 грн. Судом досліджено рішення Кіровського районного суду АР Крим від 25.10.2013р., яке набрало законної сили 09.12.2013р., у цивільній справі № 108/881/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди, згідно якого стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] збитки у розмірі 20056,50грн., в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000грн. - відмовлено. Судом встановлено при розгляді цієї справи, що 12.02.2013р. автомобіль ВАЗ 21093, 1994 року випуску, н.з. АК [NUMBER] був перереєстрований з відповідача [PERSON] на [PERSON] з присвоєнням номерного знаку [NUMBER] на підставі доручення ВМР 340356, виданого [PERSON] на ім'я [PERSON] Автомобіль був знятий з обліку [PERSON], що підтверджується відомостями з ВРЕР ДАІ з обслуговування м.Феодосія, Судака та Кіровського району, копією заяви [PERSON] №13248401 від 12.02.2013р. про «зняття з обліку для реалізації», автомобіль був зареєстрований за [PERSON] на підставі його заяви та довідки-рахунку № ААА006594 від 12.02.2013р. та переоформлений в ТОВ«Кумір-Брок», ринкова вартість автомобіля ВАЗ 20193LMT, 1994 року випуску, згідно висновку експерта складає 20056,50грн. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо визнання розписки, наданої позивачем для підтвердження договору позики, неналежним доказом з тих підстав, що відповідач [PERSON] не писав її, а лише підписував, оскільки закон при укладенні договорів купівлі-продажу не містить вказівки чи заборони про складання тексту договору тільки однією стороною чи якоюсь визначеною стороною договору, а тому суд приходить до висновку, що складання тексту договору та фіксація його умов на письмовому носії однією стороною, в даному випадку покупцем, не протирічить вимогам закону та правилам ділового обороту. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо неналежності доказу - наданої суду розписки з тих підстав, що він під час підписання розписки про отримання від позивача грошових коштів знаходився не в адекватному стані, а саме в стані алкогольного сп'яніння та не усвідомлював значення своїх дій, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем на підтвердження такого стану під час підписання розписки не було надану суду будь-яких належних доказів. Отже, аналіз наданих суду доказів та пояснень сторін проводить суд до висновку, що між сторонами склалися відносини щодо оферти укласти договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21093, 1994 року випуску, н.з. АК [NUMBER], який належав та був зареєстрований за матір'ю відповідача [PERSON] - [PERSON], співвідповідача у даній справі. Позивачем надано суду належний доказ - розписку про отримання представником продавця - відповідачем [PERSON] від покупця [PERSON] в рахунок належних до сплати за автомобіль грошових коштів за проданий автомобіль ВАЗ. Для укладення договору купівлі-продажу автомобіля відповідач [PERSON] надала позивачу довіреність, проте між позивачем та відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ укладений так і не був, доказів того, що вказані грошові кошти є завдатком для забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором купівлі-продажу автомобіля суду не надані та судом не здобуті, а тому суд приходить до висновку, що оскільки договору купівлі-продажу автомобіля, що відповідає вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише виявили намір укласти такий договір в майбутньому, то сплачені в рахунок виконання договору позивачем грошові кошти в розмірі 3000 доларів США є авансом і повинні бути повернені позивачу. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3 відсотків річних в зв'язку з невиконанням відповідачами грошового зобов'язання, то суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки судом встановлено, що між сторонами не склалися відносини з приводу договору позики грошових коштів, а тому у відповідача [PERSON] не було обов'язку повернути отримані кошти до якогось певного визначеного договором чи законом строку, а тому відповідач [PERSON] і не може відповідати за таким зобов'язанням. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 239,79 грн.

Outcome: approved