Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. Позовні вимоги мотивував тим, що протягом 1985-1999 років працював в шкідливих умовах на ДП "Львіввугілля". У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. Згодом він перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному (профпатологічному) відділенні ЛОКЛ, де йому встановлено діагноз: антракосилікоз І ст.. (один) інтерстиційна форма 2/2 S/S, хронічний бронхіт ІІ ст. (два) пилевої епіології в стадії затихаючого загострення, емфізема легень ІІ (два) ДН ІІ (другої) стадії - захворювання професійні, встановлені вперше. 30.11.1999 року було складено акт розслідування професійного захворювання, згідно якого професійне захворювання виникло за таких обставин: в результаті праці на шахті № 8 "Великомостівська" на протязі 14 років в підземних умовах, де запиленість робочої зони становила 172-260 мг/м3, вміст діоксину кремнію в аерозолі повітря становила 10-45 %. Фізичне перевантаження (витрати енергії 1200-2000 кКал/зміну. Робота гірничого робітника очисного вибою до 60-70 % робочого часу складало у вимушеному положенні. 23.12.1999 року висновком МСЕК йому вперше встановлено третю групу інвалідності та 50 відсотків втрати працездатності. При наступних оглядах МСЕК йому підтверджували встановлений відсоток втрати працездатності та встановлену групу інвалідності. 09.09.2008 року висновком МСЕК йому встановлено другу групу інвалідності та 70 відсотків втрати працездатності. 31.08.2009 року висновком МСЕК йому безтерміново встановлено другу групу інвалідності та 80 % втрати працездатності. Внаслідок отриманного професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, порушено всі нормальні умови його життя; він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства; йому стало важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль; він змушений докладати додаткових зусиль для організації життя, що порушує установленні життєві зв'язки та позбавляє його надії на майбутнє; в нього з'явились кашель, задишка; він став інвалідом. Просить стягнути з Відповідача моральну шкоду, яку оцінює в 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок. В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. Представник відповідача ДП "Львіввугілля" Теслюк І.Г. проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав наведених у запереченні на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 1 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі -власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Відповідно до п. 2 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року доказами вини власника можуть бути акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 23.02.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна ушкодженням здоров'я, відшкодовується за правилами глави 40 ЦК Української РСР (1963 року) і в тих випадках, коли вона була заподіяна життю або здоров'ю громадянина при здійсненні договірних зобов'язань (трудовий договір, договір перевозки, підряду тощо), якщо чинним законодавством не передбачене інше. Відповідно до ст. 153 КЗпП забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 173 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний відповідно до законодавства відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків. Відповідно до ст. 440-1 ЦК Української РСР (1963 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до частини 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 2 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні було досліджено докази, які подав Позивач, а саме копію трудової книжки, копії медичних документів та записів у медичній книжці, копію акту розслідування професійного хронічного захворювання, копії висновків МСЕК. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що протягом 1985-1999 років Позивач працював на ДП "Львіввугілля". Протягом періоду роботи Позивач працював в шкідливих умовах праці. За час виконання своїх посадових обов'язків Позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів. Відповідно до епікризу-виписки з історії хвороби № 13843/891 від 29.10.1999 року терапевтичного (профпатологічного) відділення Львівської обласної клінічної лікарні Позивачу встановлено діагноз: антракосилікоз І ст.. (один) інтерстиційна форма 2/2 S/S, хронічний бронхіт ІІ ст. (два) пилевої епіології в стадії затихаючого загострення, емфізема легень ІІ (два) ДН ІІ (другої) стадії - захворювання професійні, встановлені вперше. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 листопада 1999 року професійне захворювання виникло у Позивача за таких обставин: умовах, де запиленість робочої зони становила 172-260 мг/м3, вміст діоксину кремнію в аерозолі повітря становила 10-45 %. Фізичне перевантаження (витрати енергії 1200-2000 кКал/зміну). Робота гірничого робітника очисного вибою до 60-70 % робочого часу складало у вимушеному положенні. 23.12.1999 року, згідно акту огляду МСЕК № 1743, Позивачу встановлено ІІІ-ю групу інвалідності по профзахворюванню та 50 відсотків втрати працездатності. 25.12.2000 року, згідно акту огляду МСЕК № 2228, Позивачу встановлено ІІІ-ю групу інвалідності по профзахворюванню та 50 % втрати працездатності. 17.12.2002 року, згідно акту огляду МСЕК № 2180, Позивачу встановлено ІІІ-ю групу інвалідності по профзахворюванню та 50 % втрати працездатності. 24.12.2004 року, згідно акту огляду МСЕК № 12, Позивачу встановлено ІІІ-ю групу інвалідності по профзахворюванню та 50 % втрати працездатності. 14.12.2006 року, згідно акту огляду МСЕК № 1334, Позивачу встановлено ІІІ-ю групу інвалідності по профзахворюванню та 50 % втрати працездатності. 09.09.2008 року, згідно акту огляду МСЕК № 875, Позивачу встановлено ІІ-у групу інвалідності по профзахворюванню та 70 % втрати працездатності. 31.08.2009 року, згідно акту огляду МСЕК № 906, Позивачу безтерміново встановлено ІІ-у групу інвалідності по профзахворюванню та 80 % втрати працездатності. Суд не приймає до уваги позицію представника Відповідача про недоведеність заподіяння моральної шкоди, оскільки відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати той факт, що Позивач 14 років працював в шкідливих умовах праці, не має можливості повноцінно працювати, для організації свого життя йому доводиться докладати додаткові зусилля, тривалість фізичних та моральних страждань. Тому при визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial