Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ВВД ФССНС в м.Ровеньки Луганської області, посилаючись на те, що вона, [PERSON] 1945 року народження, була дружиною померлому [PERSON] 1949 року народження. Згідно свідоцтва про смерть, чоловік помер [INFO]. Згідно свідоцтва про шлюб, вони перебували у шлюбі з 26.02.1975 року по день смерті чоловіка. Мешкали разом однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, вели сумісне господарство, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та дружина, вона являлася непрацездатним членом сім'ї померлого чоловіка. За спільне життя з померлим чоловіком купили квартиру, коли було необхідно робили ремонт в квартирі, купили усю необхідну меблю, побутову техніку та багато інших побутових приладів та речей, які необхідні для життя. Бюджет сім'ї був спільний. [INFO] помер чоловік [PERSON] 1949 року народження від професійного захворювання, яким він хворів за життя, захворівши в наслідок праці на підприємствах вугільної промисловості. Згідно довідки обласної спеціалізованої профпатологічної МСЕК з 15.04.2013 року причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням, яким померлий чоловік хворів за життя, встановлений. Факт перебування на утриманні у померлого чоловіка, необхідно встановити, для отримання страхових виплат на підставі Закону України «Про загально обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105 - XIV від 23.09.1999 року, в зв'язку зі смертю чоловіка, від професійного захворювання, яким він хворів за життя. Згідно довідки обласної спеціалізованої профпатологічної МСЕК з 15.04.2013 року причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням встановлено. Факт перебування на утриманні у померлого чоловіка підтверджується письмовими (процесуальними) доказами, а саме: копією трудової книжки, копією пенсійного посвідчення, довідкою про склад сім'ї, довідкою про ведення спільного господарства, актом депутата, довідками про розміри пенсій, довідкою «про щомісячні страхові виплати» з ВВДФ від НВВ та ПЗ України в м. Ровеньки. Вона, [PERSON] 1945 року народження, знаходилася на утримані у померлого чоловіка, як непрацездатна особа за віком, на день смерті чоловіка їй було 67 років, не працювала, підприємницькою діяльністю не займалася, отримувала лише пенсію за віком. Померлий чоловік за життя мав з 01.04.1996 року двадцять п'ять відсотків втрати професійної працездатності. За життя померлий чоловік отримував великий розмір заробітної плати з якої була визначена щомісячна страхова виплата по втраті професійної працездатності, тому померлий чоловік отримував великий розмір щомісячних страхових виплат. Працюючи багато років на підприємствах вугільної промисловості померлий чоловік, заробив великий розмір пенсії, яка значно перевищувала розмір її пенсії. Відповідно до п.4.п.5. ст. 34 Закону України «Про загально обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІУ від 23.09.1999 року, відповідач відшкодовував лікування в медичних закладах, необхідні ліки для лікування професійного захворювання, надавав безкоштовне санаторно-курортне лікування та інше передбачене цим законом. За спільне життя з померлим чоловіком, дохід померлого чоловіка [PERSON], 1949 року народження, значно перевищував її. Померлий чоловік отримував великий розмір щомісячних страхових виплат за втрату професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням від відповідача, отримував великий розмір шахтарської пенсії. У 2005 році, вона перестала працювати в зв'язку з уходом на пенсію та почала отримувати пенсію за віком, їй зовсім стало не вистачати коштів на життя та існування. Дохід померлого чоловіка за життя на момент смерті складався: з щомісячних страхових виплат у розмірі 1568,90 гривень; з пенсії за віком у розмірі 4257,57 гривень; сумарно 5826,47 гривень. Дохід її на момент смерті чоловіка складався: - з пенсії за віком у розмірі 1130 гривень. Тобто дохід чоловіка перевищував її у 5,16 разів. Сумарний дохід сім'ї складав 6956,47 гривень. Сім'я складалася з двох осіб, її та померлого чоловіка, таким чином: 6956,47 : 2 = 3478,24 гривень на кожного члена сім'ї, у порівнянні з її доходом 1130 гривень. Таким чином дохід померлого чоловіка [PERSON] 1949 року народження був основним і постійним джерелом її життя існування. За життя померлий чоловік утримував її: витрачав кошти на утримання квартири у належному стані; купував побутову техніку, меблю, побутові прилади та речі які необхідні для життя; сплачував комунальні послуги. Утримував дружину, витрачаючи кошти: на харчування, одяг, ліки, постійне лікування, забезпечував усім необхідним для життя. Зараз після смерті чоловіка її пенсії не вистачає: на харчування, одяг, ліки, лікування та інше, що потрібне для життя існування; не вистачає коштів на утримання квартири у належному стані; не вистачає коштів на придбання необхідних побутових приладів, на речі першої необхідності. Вся пенсія витрачається на оплату комунальних послуг на деяке харчування. Відповідно до підпункту 2,6 пункту 1.2. Постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань «про порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат» № 24 від 27 квітня 2007 року, у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право: одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого. В наслідок смерті чоловіка [PERSON], 1949 року народження, від професійного захворювання, на підставі чинного законодавства України, у неї настає право на отримання страхових виплат від відповідача. Відповідно до ст.ст. 21,28. п.7,9.ст.34, ч.2.ст.43 Закону України «Про загально обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які вчинили втрату працездатності» №1105-ХІУ від 23.09.1999 року, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні. У разі смерті потерпілого члени його сім'ї мають право на одержання від Фонду соціального страхування від нещасних випадків страхових виплат (одноразової допомоги, пенсії у зв'язку із втратою годувальника) та послуг, пов'язаних з похованням померлого. Відповідно до п.2.ч.1.ст.ЗЗ Закону України «Про загально обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІУ від 23.09.1999 року, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють. Відповідно до п.2.ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», у разі смерті потерпілого, який був застрахований, право на одержання страхових виплат на підставі Закону N 1105-ХІУ (1105- 14), мають: а) право на відшкодування такої шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв'язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж десятимісячного строку після його смерті. Жінки, які досягли 55 років, і чоловіки - 60 років, якщо вони не працюють, г) непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ " Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення ", судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником. На підставі викладеного законодавець визначив коло непрацездатних осіб, які є утриманцями. Оскільки на момент смерті чоловіка їй було 67 років, вона, є непрацездатною особою, яка знаходилась на утримання у померлого чоловіка. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до п. 1-1.ч.І. постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат на підставі Закону N 1105-ХІУ ( 1105-14 ) між особами (які підлягають страхуванню від нещасного випадку, членами сім'ї чи утриманцями таких осіб, особами, які добровільно застрахувалися від зазначених випадків) та страховиком розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами. Відповідно до п.8. постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01 листопада 1996 року. З урахуванням конституційного положення про те, що правосудця в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Просить суд: прийняти позовну заяву до провадження; встановити факт перебування її, [PERSON] 1945 року народження на утриманні у померлого чоловіка [PERSON] 1949 року народження, на момент смерті чоловіка, який помер [INFO]. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти вимог [PERSON] вважає їх необґрунтованими, оскільки розмір пенсії, яку отримала позивачка на день смерті її чоловіка складає 1139,62 гривень, що перевищує розмір встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2012 рік» прожиткового мінімуму, який складає884 гривні. Це суперечить положенням ст. 75 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 1,2 Закону України «Про прожитковий мінімум». Таким чином, неможливо вважати встановленим факт перебування позивача на утриманні свого померлого чоловіка, про що також надається письмове заперечення на дану позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2012 року (ар.с.10). Згідно довідки ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» Філії «Житлово-комунальне господарство ККП №3», вбачається, що позивач [PERSON] дійсно прописана за адресою: [ADDRESS], де мешкала разом з чоловіком [PERSON] (ар.с.8). Згідно депутатського акту від 23.05.2013 року, вбачається, що [PERSON], 1945 року народження та [PERSON], 1949 року народження, який помер [INFO], проживали разом за адресою: [ADDRESS], мешкали однією сім*єю, мали заємні права та обов*язки як чоловік та дружина, вели спільне господарство. [PERSON], була непрацездатним членом сім*ї померлого чоловіка. За спільне життя з померлим чоловіком купили квартиру, коли було необхідно робили ремонт в квартирі, купили усю необхідну меблю, побутову техніку та багато інших побутових приладів та речей, які необхідні для життя. Бюджет сім'ї був спільний. Факт спільного проживання підтверджують сусіди: [PERSON], 1938 року народження, який мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], 1975 року народження, який мешкає за адресою: [ADDRESS] (ар.с. 9). Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (ар.с.17). Згідно довідки про причину смерті, [PERSON] помер від діагнозу: ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення нижньої частки правої легені, пильовий бронхіт (ар.с.16). Згідно довідки з УПФУ м. Ровеньки, [PERSON], отримував на момент смерті пенсію за віком при повному пільговому стажі у розмірі 4257,57 грн. (ар.с.8). Також, судом вбачається, що [PERSON] отримував щомісячні страхові виплати, які на момент смерті складали 1568,90 грн., про що свідчить довідка ФССНВ м.Ровеньки Луганської області, додана до справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на момент смерті чоловіка знаходилася на його утриманні, оскільки її пенсія складала 1130,30 грн., - про що свідчить довідка УПФУ в м.Ровеньки Луганської області (ар.с.8). Судом також вбачається, що на момент смерті чоловіка, основні доходи позивача складалися з пенсії чоловіка [PERSON], та отримуваних ним щомісячних страхових виплат. Таким чином, слід зазначити, що дохід померлого [PERSON] за життя на момент смерті складався: з щомісячних страхових виплат у розмірі 1568,90 гривень; з пенсії за віком у розмірі 4257,57 гривень; сумарно 5826,47 гривень. Дохід [PERSON] на момент смерті чоловіка складався: з пенсії за віком у розмірі 1130 гривень. Тобто дохід чоловіка перевищував її у 5,16 разів. Сумарний дохід сім'ї складав 6956,47 гривень. Сім'я складалася з двох осіб, [PERSON] та померлого чоловіка [PERSON], таким чином: 6956,47 : 2 = 3478,24 гривень на кожного члена сім'ї, у порівнянні з її доходом 1130 гривень. Таким чином, дохід померлого чоловіка [PERSON] 1949 року народження був основним і постійним джерелом життя та існування [PERSON]. За життя померлий чоловік утримував дружину: витрачав кошти на утримання квартири у належному стані; купував побутову техніку, меблю, побутові прилади та речі які необхідні для життя; сплачував комунальні послуги. Утримував дружину, витрачаючи кошти: на харчування, одяг, ліки, постійне лікування, забезпечував усім необхідним для життя. Згідно довідки ДПІ м.Ровеньки ГУ Міндоходів у Луганській області від 04.07.2013 року, доданої до справи, [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], станом на поточну дату на податковому обліку ДПІ м.Ровеньки як суб*єкт підприємницької діяльності не перебуває. Відповідно до підпункту 2,6 пункту 1.2. Постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань «про порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат» № 24 від 27 квітня 2007 року, у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право: одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого. Відповідно до ст.ст. 21,28. п.7,9.ст.34, ч.2.ст.43 Закону України «Про загально обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які вчинили втрату працездатності» №1105-ХІУ від 23.09.1999 року, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні. У разі смерті потерпілого члени його сім'ї мають право на одержання від Фонду соціального страхування від нещасних випадків страхових виплат (одноразової допомоги, пенсії у зв'язку із втратою годувальника) та послуг, пов'язаних з похованням померлого. Відповідно до п.2.ч.1.ст.ЗЗ Закону України «Про загально обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІУ від 23.09.1999 року, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють. Відповідно до п.2.ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», у разі смерті потерпілого, який був застрахований, право на одержання страхових виплат на підставі Закону N 1105-ХІУ (1105- 14), мають: а) право на відшкодування такої шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв'язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж десятимісячного строку після його смерті. Жінки, які досягли 55 років, і чоловіки - 60 років, якщо вони не працюють, г) непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ " Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення ", судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником. На підставі викладеного законодавець визначив коло непрацездатних осіб, які є утриманцями. Оскільки на момент смерті чоловіка їй було 67 років, вона, є непрацездатною особою, яка знаходилась на утримання у померлого чоловіка. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до п. 1-1.ч.І. постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат на підставі Закону N 1105-ХІУ ( 1105-14 ) між особами (які підлягають страхуванню від нещасного випадку, членами сім'ї чи утриманцями таких осіб, особами, які добровільно застрахувалися від зазначених випадків) та страховиком розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами. Відповідно до п.8. постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01 листопада 1996 року. З урахуванням конституційного положення про те, що правосудця в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть Згідно ст. 256 ч.1 п.2 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки на момент смерті [PERSON], позивач [PERSON] не працювала та жила за його рахунок, оскільки її прибуток був менше ніж у її чоловіка. Встановлення факту знаходження на утриманні, має для позивача юридичне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved