Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього кредитну заборгованість в розмірі 1547,25 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 229,40 грн. При цьому представник позивача в своїй заяві посилався на те, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір на умовах повернення, строковості і платності, але відповідач систематично порушувала свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Таким чином, відповідач, неодноразово повідомлений про утворення боргу, не вчинив відповідних дій щодо здійснення належних платежів, передбачених кредитним договором та на час звернення позивача до суду відповідна заборгованість не погашена, з огляду на що позивач просить стягнути її примусово. Представник позивача повідомлявся про час і місце судового засідання, але до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив, отже суд приймає до уваги клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутністю на підставі наявних у ній матеріалів, яке заявлено останнім у своєму позові. Відповідач повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи згідно поштового повідомлення, до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про можливість вирішення справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З огляду на специфіку виниклих правовідносин та виходячи з предмету спору, суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини врегульовано Цивільним кодексом України та приписами укладеного сторонами кредитного договору, умови якого не суперечать законодавству України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим ля виконання сторонами. Судом встановлено, що між сторонами 23.04.2011 року був укладений кредитний договір та згідно умов кредитування передбачено, що позивач надає відповідачу кредит на придбання певного майна в розмірі 2698 грн. виходячи з відсоткової ставки 0,01 % на рік, а відповідач зобов'язується повернути кредитні кошти разом зі сплатою відсотків за користування. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав відповідачу вказані кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером №14043609 від 23.04.2011 року та рахунком фактурою, а відповідач отримав у своє розпорядження відповідне майно, що підтверджується накладною №25-17703 від 23.04.2011 року. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, умовами укладеного між сторонами договору визначено, що позичальник зобов'язаний щомісячно здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом та сплачувати всю суму процентів та пені, нарахованих за користування кредитними коштами за попередній звітній місяць у разі порушення строків сплати заборгованості. Приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово повідомлявся позивачем про виникнення заборгованості зі сплати боргу по тілу кредиту та відповідних процентів, нарахованих за користування кредитом, але відповідачем не було вчинено належних дій щодо виконання вимоги про сплату боргу та погашення відповідної суми. Проаналізувавши викладені норми законодавства у системному їх аналізі із обставинами виниклими у правовідносинах сторін кредитного договору, враховуючи наявність у матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідача, що є належним доказом та обґрунтовує заявлену до сплати суму, - можливо дійти висновку про обгрунтованність заявлених позивачем вимог та доведеність відповідних обставин належними доказами. Отже, у відповідача існує обов'язок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, суми комісії та тіло кредиту. При цьому слід зазначити, що вказаний залишок заборгованості не спростований відповідачем, оскільки останнім не надано та в матеріалах справи не міститься доказів про здійснення відповідачем інших виплат на погашення боргу, розрахованого виходячи із вказаного вище періоду. Крім того, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат, сплачених при поданні позовної заяви, що підтверджується належною квитанцією в матеріалах справи.

Outcome: approved