Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача ВАТ НАСК Оранта про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок загибелі їх сина [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди, в якому просять стягнути з відповідача ВАТ НАСК Оранта в користь позивачів [PERSON] та [PERSON] 21 000 грн. 00 коп. витрат на купівлю та встановлення надгробного памятника, стягнути також судовій збір сплачений ними при зверненні із позовом до суду, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися однак в матеріалах справи міститься заява про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача ВАТ НАСК Оранта у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомивши суд про причини неявки. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступне: 26 січня 2012 року, біля 23 год. 10 хв., володілець джерела підвищеної небезпеки [PERSON], володіючи транспортним засобом на відповідній правовій підставі (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серп РСА № 709802 виданого Тернопільським МРЕВ ДАІ УМВС України в Тернопільській області від 13 червня 2006 року) та керуючи автомобілем марки Daewoo Nexia, державний номер [NUMBER] і рухаючись на 153 км +550 м автошляху Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знам'янка в напрямку від м. Тернополі до м. Хмельницький допустив наїзд на пішохода [PERSON] - сина позивачів [PERSON] та [PERSON], який знаходився на проїзній частині дороги. Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] загинув на місці пригоди. Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Тернопільській області від 23 березня 2012 року кримінальна справа відносно [PERSON] закрита на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, у зв'язку з відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Враховуючи вище викладене, слід зазначити, що в діях самого пішохода [PERSON] вбачається груба необережність, яка полягала у тому, що потерпілий на момент скоєння ДТП перебував у стані сильного алкогольного спяніння, нехтуючи правилами дорожнього руху, а саме п.п. 4.1, 4.4, 4.14 а, д ПДР України та ст. 14 Закону України Про дорожній рух створив небезпеку (перешкоду) на дорозі автомобілю Daewoo Nexia, державний номер [NUMBER], що призвело до ДТП, внаслідок якої останній загинув. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об'єкта зобов'язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Звільнення від цивільної відповідальності має місце лише у разі доведення наявності непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. Обов'язок доведення умислу потерпілого або непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Наявність у діях потерпілого грубої необережності згідно з ч. 2 ст.1193 ЦК України є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки закон не передбачає грубу необережність як обставину, що звільняє володільця від відповідальності. Частиною 3 ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання. В порядку ст.1201 Кодексу відшкодуванню підлягають необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника. З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована 09 грудня 2011 року між [PERSON] і ВАТ НАСК Оранта був укладений договір (поліс) № АВ/2135476 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з вказаним полісом № АВ/2135476 від 09 грудня 2011 року страховик, яким є ВАТ НАСК Оранта, забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. 27 січня 2012 року водій [PERSON] та позивач [PERSON] повідомили ВАТ НАСК Оранта про настання дорожньо-транспортної пригоди та подали заяву про страхове відшкодування на користь батьків загиблого позивачів [PERSON] та [PERSON] Вказані вище обставини підтверджуються рішенням Теребовлянського районного суду від 01 квітня 2013 року, так як відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з товарним чеком від 04 червня 2013 року, що засвідчує витрати понесені позивачами на поховання [PERSON], та виготовлення надмогильного памятника, бетонні роботи у розмірі 21000 грн. 00 коп., з яких 15000 грн. 00 коп. за памятник та 6 тис. бетонні роботи виготовленні приватним підприємцем [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.27 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають, у тому числі, особи, які взяли на себе витрати з поховання. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відшкодувати витрати, пов'язані з похованням загиблого [PERSON] повинен страховик - відповідач ВАТ НАСК Оранта, однак у межах визначених ст. 27 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ч. 2, 3 ст. 10 Закону України Про поховання та похоронну справу та Переліку окремих видів послуг, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19 листопада 2003 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, стягнувши з ВАТ НАСК Оранта в користь [PERSON] та [PERSON] 21000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди,спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, з яких 15000 грн. 00 коп. виготовлення надмогильного пам'ятника та 6 000 грн. 00 коп. бетонні роботи, що виразилася у витратах понесених на виготовлення надгробного памятника. Також, слід стягнути з ВАТ НАСК Оранта 229 грн. 40 коп. судового збору в дохід держави, сплаченого позивачами при звернені із позовом до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved