Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Московського районного суду міста Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 1996 року вона постійно мешкає за адресою [ADDRESS] на момент її заселення у спірне житло там ніхто не проживав та не був зареєстрований. Приміщення перебувало у стані, не придатному для проживання, в зв’язку із чим позивач за власні кошти зробила в квартирі ремонт та підтримувала її у належному стані, виконувала поточний ремонт. 21.09.1999 року рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова №231-5 позивача зі складом сім’ї 2 чоловіка, визнано наймачем житлового приміщення. У вересні 2001 року позивач за власні кошти провела капітальний ремонт свого житла та продовжує підтримувати його у належному стані, сплачує за комунальні послуги. Позивач неодноразово зверталась до відповідних органів виконавчої влади із проханням надати дозвіл на приватизацію свого житла, але через проведену нею реконструкцію, вказане питання вирішено не було. Так, з листа Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 13.06.2007 року вбачається, що позивачу надано дозвіл на проживання без оформлення договору найму в кімнаті житловою площею 27,13 кв.м. в комунальній квартирі №3 по вул. громадянській, 30 в м. Харкові, де вона є наймачем однієї кімнати, житловою площею ё5,3 кв.м., з подальшим розглядом питання про збереження самовільного переобладнання даної комунальної квартири, визнання обох частин комунальної квартири №3 ізольованими квартирами з присвоєнням їм окремих номерів та подальшим наданням позивачу другої кімнати. Але протягом п’яти років вказані питання не вирішуються, позивач позбавлена можливості оформити належним чином свої майнові права на спірні житлові приміщення. Відповідно до технічного висновку «Про стан будівельних конструкцій квартири після реконструкції приміщень, та визначення можливості подальшої експлуатації в якості однокімнатної ізольованої квартири за адресою [ADDRESS]», виконаного ПП «Модулор-Сервіс» на замовлення позивача, встановлено, що будівельні конструкції квартири №3, житловою площею 28,4 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м., яка утворилась внаслідок переобладнання приміщень не мають дефектів та ушкоджень, які б вказували на зниження несучої спроможності. Будівельні конструкції з позиції жорсткості та надійності відповідають вимогам ДБН України та можуть експлуатуватися за призначенням. Виконана реконструкція не вплинула на міцнісні та деформативні характеристики житлового будинку №30 вцілому. Технічні рішення, що приймались під час реконструкції відповідають вимогам діючих норм та правилам державних стандартів будівельних, санітарних та протипожежних норм. У свою чергу за домовленістю між позивачем та відповідачем [PERSON] останній зобов’язувався протягом двох місяців вчинити всіх заходів щодо отримання позивачем у власність спірної квартири, що утворилась внаслідок реконструкції, за що відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 10000 грн. Однак, у зв’язку з тим, що реконструкція проведена без належного дозволу, спливом строку виконання зобов’язань відповідачем [PERSON] позивач вимушена звернутися до суду. В зв’язку із чим позивач просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з’явилась, до його початку подала до суду письмову заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та просила справу розглядати за її відсутності, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач на судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Представник третьої особи - Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи сповіщений своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Суд, ознайомившись із заявою позивача, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова №231-5 від 21.09.1999 року, копія якого є в матеріалах справи, позивача зі складом сім’ї 2 чоловіка, визнано наймачем житлового приміщення. Позивач неодноразово зверталась до відповідних органів виконавчої влади із проханням надати дозвіл на приватизацію свого житла, але через проведену нею реконструкцію, вказане питання вирішено не було. З листа Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 13.06.2007 року, копія якого є в матеріалах справи, вбачається, що позивачу надано дозвіл на проживання без оформлення договору найму в кімнаті житловою площею 27,13 кв.м. в комунальній квартирі №3 по вул. громадянській, 30 в м. Харкові, де вона є наймачем однієї кімнати, житловою площею ё5,3 кв.м., з подальшим розглядом питання про збереження самовільного переобладнання даної комунальної квартири, визнання обох частин комунальної квартири №3 ізольованими квартирами з присвоєнням їм окремих номерів та подальшим наданням позивачу другої кімнати. Але протягом п’яти років вказані питання не вирішуються, позивач позбавлена можливості оформити належним чином свої майнові права на спірні житлові приміщення. Відповідно до технічного висновку «Про стан будівельних конструкцій квартири після реконструкції приміщень, та визначення можливості подальшої експлуатації в якості однокімнатної ізольованої квартири за адресою [ADDRESS]», виконаного ПП «Модулор-Сервіс» на замовлення позивача, встановлено, що будівельні конструкції квартири №3, житловою площею 28,4 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м., яка утворилась внаслідок переобладнання приміщень не мають дефектів та ушкоджень, які б вказували на зниження несучої спроможності. Будівельні конструкції з позиції жорсткості та надійності відповідають вимогам ДБН України та можуть експлуатуватися за призначенням. Виконана реконструкція не вплинула на міцнісні та деформативні характеристики житлового будинку №30 вцілому. Технічні рішення, що приймались під час реконструкції відповідають вимогам діючих норм та правилам державних стандартів будівельних, санітарних та протипожежних норм. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч.2 ст. 383 Цивільного Кодексу України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого – за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до п.п 10 пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №703 від 22.06.2011 р. є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Щодо можливості задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення даного обов’язку позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог щодо стягнення суми боргу. Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial