Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

07.10.2013 року кооператив по будівництву та обслуговуванню гаражів «Релейщик» звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2011 року укладеного між позивачем та [PERSON], стягнути з відповідача на свою користь орендну плату за користування нежитловим приміщенням в розмірі 16300,00 грн., пеню за прострочення орендної плати у розмірі 19723,00 грн., а також витрати на правовому допомогу в розмірі 1500,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем 01.01.2011 року укладено договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS], загальною площею 40 кв. м. Позивач надав відповідачу в користування вказане приміщення, проте останній порушив умови договору щодо своєчасного внесення щомісячної орендної плати. Загальна заборгованість відповідача по орендній платі складає 16300,00 грн., пеня відповідно до п. 5.2 договору - 19723,00 грн. Враховуючи, що відповідачем істотно порушені умови договору, та наведені обставини позивач просить договір оренди нежитлового приміщення розірвати та стягнути з відповідача орендну плату та пеню у вказаному вище розмірі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За змістом ч. 1 ст. 224 ЦПК України , у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, повторно не з'явився в судове засідання, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, а також те, що представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти вирішення справи у порядку ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.01.2011 року між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення строком на шість місяців з дня приймання-передачі приміщення за відповідним актом. Відповідно до пунктів 1.1, 1.1.1, 1.1.2 вказаного договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне володіння та користування належне орендодавцю нежитлове приміщення - ремонтний бокс, який розташований за адресою: [ADDRESS], в адміністративному приміщенні ГБК «Релейщик», загальний розмір орендованого приміщення складає 40,00 кв. м. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору оренди, орендна плата за місяць користування орендованим приміщенням складає гривневий еквівалент 250 дол. США за курсом НБУ на день проведення розрахунків. Орендар сплачує вказану орендну плату шляхом перерахування необхідної суми на розрахунковий рахунок орендодавця. Орендна плата сплачується щомісячно авансом до 5-го числа звітного місяця. Пунктом 4.1.1 договору оренди на позивача покладено обов'язок, надати орендарю орендоване приміщення у стані, що відповідає виконанню мети орендаря згідно п. 2.1 цього договору. Пунктом 4.3.3 договору оренди на відповідача покладено обов'язок, своєчасно здійснювати внесення орендної плати у повному обсязі і в термін, встановлений п. 3.3 договору. Позивач свої зобов'язання за договором оренди виконав належним чином та передав у володіння та користування відповідача нежитлове приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення, майна та обладнання від 01.01.2011 року - додатку №1 до договору оренди, який є невід'ємною його частиною. Відповідач порушив умови договору щодо своєчасного внесення орендної плати, що підтверджується довідкою за підписами голови правління кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Релейщик» Ельферт Ф.В. та бухгалтера Зражевської Т.М. З даної довідки вбачається, що заборгованість відповідача по орендній платі станом на 25.09.2013 року складає 16300,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно п. 4.3.8 договору оренди від 01.01.2013 року, орендар зобов'язаний після закінчення терміну оренди за цим договором повернути орендодавцю орендоване приміщення на підставі акту про повернення, у належному стані з урахуванням нормального ступеню зносу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач продовжує користуватись спірним приміщенням, своїм правом, передбаченим п. 4.4.5 договору оренди, вимагати прийняття орендодавцем орендованого приміщення після закінчення терміну дії договору за відповідним актом не скористався. Статтею 764 ЦК України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Таким чином враховуючи встановлені вище обставини, умови договору оренди, положень ст.ст. 759, 762, 764 ЦК України суд виходить з того, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини з приводу оренди нерухомого майна, на підставі договору від 01.01.2011 року, який є чинним на день розгляду справи судом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином з урахуванням наведеного, а також того, що обставини, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення орендної плати, підвереджуються доказами дослідженими в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача в цій частині такими, що відповідають вимогам закону та договору, та приходить до висновку про їх задоволення. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором оренди від 01.01.2013 року, зокрема п. 5.2, передбачено відповідальність орендаря за несвоєчасну оплату орендної плати за договором у виді пені в розмірі 0,5 % від місячної орендної плати за кожен день прострочення. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 19723,00 грн. відповідно п. 5.2 договору оренди. Проте всупереч вимогам ч. 3 ст. 10 ЦПК доказів на підтвердження розміру пені суду не надано. Дослідивши подані позивачем докази суд вважає, що дану вимогу належить задовольнити частково. Так, відповідно до довідки про розрахунок заборгованості відповідачем прострочено оренду плату починаючи з лютого по вересень 2013 року, зокрема, орендну плату за лютий 2013 року в розмірі 2100 грн. прострочено на 242 дні, орендну плату за березень 2013 року в розмірі 2200 грн. прострочено на 214 днів, орендну плату за квітень 2013 року в розмірі 2000 грн. прострочено на 183 дні, орендну плату за травень 2013 року в розмірі 2000 грн. прострочено на 153 дні, орендну плату за червень 2013 року в розмірі 2000 грн. прострочено на 122 дні, орендну плату за липень 2013 року в розмірі 2000 грн. прострочено на 92 дні, орендну плату за серпень 2013 року в розмірі 2000 грн. прострочено на 61 день, орендну плату за вересень 2013 року в розмірі 2000 грн. прострочено на 30 днів. Звідси з урахуванням 0,5% пені за кожен день прострочення, пеня за прострочену орендну плату по місяцях складає: за лютий 2013 року - 2541,00 грн., за березень 2013 року - 2354,00 грн., за квітень 2013 року - 1830 грн., за травень 2013 року - 1530 грн., за червень 2013 року - 1220 грн., за липень 2013 року - 920 грн., за серпень 2013 року - 2013 року, за вересень 2013 року - 300 грн., загалом - 11305,00 грн. Відтак, на користь позивача підлягає стягненню пеня за договором оренди від 01.01.2013 року в розмірі 11305,00 грн. Водночас, як вже встановлено судом, відповідач прострочив орендну плату більше ніж на шість місяців, що на думку суду є істотним порушенням умов договору. Пунктом 4.2.2 договору оренди передбачено право позивача вимагати дострокового припинення терміну оренди у разі порушення орендарем умов цього договору, включаючи несплату орендної плати в термін, встановлений п. 3.2 договору, затримку орендної плати більше ніж на 15 днів від встановлених строків розрахунків та в ін. випадках. Відповідно ч. 1 ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Зі змістом ч. 3 ст. 651 ЦК України вбачається, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Частиною другою ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про розірвання договору оренди від 01.01.2011 року, та про їх задоволення в цій частині. Відповідно позов кооперативу по будівництву та обслуговуванню гаражів «Релейщик» до [PERSON] про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, стягнення орендної плати та пені в цілому підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ст.56 ч.1 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг від 15.06.2013 року. Відповідно до видаткового касового ордеру фактично позивачем понесено витрати за договором про надання юридичних послуг у розмірі 1500,00 грн. [PERSON], котрий здійснював представництво позивача в суді, є фахівцем в галузі права та за законом має право на надання правової допомоги, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER] долученим до матеріалів справи. Постановою КМУ від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено, що якщо компенсація сплачується іншою стороною, граничний її розмір не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1147,00 грн.. Таким чином на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, у розмірі 1376,40 грн., з розрахунку за 3 години роботи, з яких година - участь в судовому засіданні. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 276,05 грн. судового збору.

Outcome: partial