Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON]. У позові, що був підтриманий та уточнений ним та його представником під час судового розгляду справи, зазначив, що з 5 липня 1987 року перебував у шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають двох дітей, зокрема -[PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі подружжям була отримана квартира [ADDRESS], станом на лютий 1997 року прописаний у цій квартирі він не був через обставини своєї роботи. 11 лютого 1997 року відповідачка [PERSON] здійснила приватизацію цієї квартири, отримавши свідоцтво про право власності на неї та доньку [PERSON] Про факт приватизації він /позивач/ знав, але про те, що не брав у неї участь, повідомлений не був. На цей час шлюб з відповідачкою ним розірваний, під час розірвання шлюбу він дізнався про порушення його прав під час приватизації. Спираючись про таке та наполягаючи на тому, що має право на участь у приватизації вказаної квартири, позивач просив визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на [ADDRESS] в частині не включення його співвласником квартири та визнати за ним право власності на 1/3 частину цієї квартири. Відповідач [PERSON] та її представник під час судового розгляду справи позов не визнавали. Вони зазначали, що спірне житлове приміщення було отримане [PERSON] в зв'язку з виконанням робіт щодо проектування будинку [ADDRESS], на час отримання це приміщення мало статус гуртожитку. Що ж стосується [PERSON], то він до 2008 року у цьому приміщені прописаний не був, за домовленість між сторонами був прописаний за місцем роботи. У 1996-1997 роках за численними зверненнями мешканців гуртожитку, зокрема відповідачки, компетентними органами була дозволена приватизація вказаного житлового приміщення. Про таке позивач знав, але через свої відношення до родинного життя участі у цьому не приймав. 11 лютого 1997 року приватизація була завершена, та вона отримала спірне свідоцтво. Спираючись про таке, а також про те, що на момент звернення до суду позивач втратив право на захист своїх прав через сплиненя строку позовної давності, відповідач та її представник просили у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи позов не визнавала, спираючись про те, що відповідно до досягнутій домовленості між сторонами спірна квартира мала перейти у її власність, через що дії батька щодо її витребовування для неї не зрозумілі. Треті особи у судове засідання своїх представників не надіслали, про час та місце розгляду справи сповіщались неодноразово, про причини неявки суд не повідомляли. Зважаючи про те, що у справі є наявними достатні докази про права та взаємини сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях представників третіх осіб, суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності. Після вислуховування справи суд дійшов такого. І……Матеріалами справи встановлено, та сторони не заперечують того, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 5 липня 1987 року до 14 жовтня 2013 року, від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON] , [INFO]. 11 лютого 1997 року [PERSON] та [PERSON] отримали у власність в порядку приватизації державного житлового фонду квартиру [ADDRESS]. До 30 травня 2008 року у вказаній квартири позивач ніколи не був зареєстрований, його реєстрація у вказаній квартири відбулась лише після отримання письмової згоди відповідачів, як власників квартири. Позивачем не надано доказів того, що протягом періоду з лютого 1997 року до квітня 2013 року він у будь-якій спосіб цікавився правовим становищем спірного житла, вживав заходів щодо розпорядження ним або у будь-який інший спосіб реалізовував чи бажав реалізовувати свої повноваження власника (а не лише користувача) цієї квартири. На наявність таких обставин позивач навіть не посилається. ІІ……Про порушення свого права користування спірною квартирою позивач також не посилається, відомості про таке порушення суду не надані, відповідачі право позивача на користування квартирою не заперечують та згодні укласти з ним договір найму або право користування спірним житлом. Остання обставина позивачем підтверджується. ІІІ……Позивач стверджує, що під час приватизації у лютому 1997 року (тобто за 15 років до звернення до суду) було порушено його право власності на цю квартиру. Зі змісту його пояснень вбачається, що він бажає брати участь у розпорядженні цим майном. Таким чином цей позов направлений на захист права власності. Вирішуючи питання про наявність підстав для захисту права власності [PERSON], суд виходе з вимог національного законодавства, а також з вимог частини 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких: «кожна фізична... особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Прецедентне право Конвенції визначилао загальний підхід для вирішення подібних питань, в якій передбачає встановлення : · наявності /відсутності власності ; · наявності втручання у власність ; · правомірності такого втручання . Як наголошено у пункті 21 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Федоренко проти України", яке є обов'язковим для виконання на території України, відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, сподівання на визнання існування старого права власності, яке давно було неможливо використовувати ефективно, не може вважатися «майном» в сенсі статті 1 Першого протоколу (Malhous v. the Czech Republic (dec.), № 33071/96, 13 грудня 2000 року, ECHR 2000-XII). В цьому ж випадку як доведено вище, позивач протягом більше як 15 років не використовував та й не бажав використовувати повноваження власника (але не користувача) спірної квартири отже в суду не має підстав вважати його майнові права порушеними. Більше того суд не може вважати позбавлення права власності відповідачів на підставі цього позову правомірним втручанням у їх власність. Так, статтею 251 ЦК України встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права., такий строк сплинув в цьому випадку 12 років тому. В той же час, як наголошено у пункті 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України», яке є обов'язковим на території України, строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми (см. Stubbings and Others v. the United Kingdom, 22 October 1996, § 51, Reports 1996 IV). Це означає : · з одного боку - що позбавлення права власності відповідачів на підставі цього позову суперечить принципу правової визначеності : · з іншого боку - що заявлений позов є недоведеним адже надані позивачем докази щодо подій 1997 року є вочевидь неналежними та недостатніми. Посилання про згоду відповідача на цей час у той чи інший спосіб компенсувати позивачеві право користування житлом не мають відношення до предмету цього позову та наведене вище не спростовують. За такого підстави для задоволення позову є відсутнім, через що у його задоволені слід відмовити. Заходи для забезпечення цього позову слід скасувати, та присудити з позивача на користь відповідача судові витрати.

Outcome: approved