Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

У травні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що залишився після смерті її батька - [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю, [PERSON], позов підтримала і в його обґрунтування послалася на наступне. [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] Після його смерті відкрилася спад-щина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS]. При житті [PERSON] було складено заповідальне розпорядження відносно всього належного йому майна, яке він заповідав своєї дочці [PERSON] Все своє життя, а також на день смерті батька, позивачка проживала разом з ним в спадковому будинку і продовжує проживати по теперішній час, тобто фактично прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, у померлого не має. Однак, коли позивачка у 2008 році звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини, їй було в цьому відмовлено та рекомендовано звернутися до суду у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності на нерухоме майно. У зв'язку з чим позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Представник відповідача - Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, в судове засідання не з'явився, але суду була надана письмова про визнання позову та розгляд справи за відсутність їх представника. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Судом установлено, що позивачу, згідно даним Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації від 03.05.1990 року на праві власності належала ? частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в [ADDRESS] (реєстровий номер 2-105-403, інвентарний номер 401). Співвласником іншої ? частини будинку була [PERSON] /а.с.42-44/. Рішенням виконкому Комінтернівської селищної ради народних депутатів №62 від 18.07.1990 року за [PERSON] після смерті [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що належала померлої, та видано свідоцтво від 24.07.1990 року про право приватної власності на цю ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] /а.с.85/. Таким чином, [PERSON] набув право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] Комінтернівського району Одеської області, яке зареєстровано органом місцевого самоврядування у погосподарській книзі. Рішенням виконкому Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області №137 від 18.12.1997 року земельна ділянка площею 1558 кв.м. по [ADDRESS] передана [PERSON] безкоштовно у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд /а.с.13/. Однак, як убачається з довідки відділу Держкомзему у Комінтер-нівському районі Одеської області станом на 09.04.2012 року, відповідно до документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою, державна реєстрація на дану земельну ділянку не проводилася, державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався. Інформація в Державному реєстрі земель про наявність чинних державних актів на дану земельну ділянку відсутня /а.с.14/. [INFO] [PERSON] помер у віці 68 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис за №33 /а.с.7/. - 2 - Враховуючи те, що спадщина відкрилася у березні 2000 року, тобто до набрання чинності 1 січня 2004 року Цивільним кодексом України, виникли відносини, відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, регулюються діючим на тої час законодавством та нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.ст.524,525 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. З копії матеріалів спадкової справи №546/2008 до майна померлого [INFO] [PERSON], заведеної Комінтернівською державною нотаріальною конторою 19.11.2008 року за заявою спадкоємця [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, убачається, що 19.01.1991 року [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, яким все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і взагалі все, на що він за законом буде мати право, заповідав [PERSON] Заповіт посвідчено державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області 19.01.1991 року, реєстр за №72 /а.с.71-76/. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 13.03.1996 року відділом РАГС Комінтернівського району Одеської області, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та після одруження перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON] /а.с.11/. З матеріалів справи убачається, що [PERSON], на день його смерті, на праві приватної власності належав цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], згідно технічного паспорта на житловий будинок, виготовленого Комінтернівським РБТІ 11.10.2012 року, загальною площею 64.2 кв.м., жилою - 32.9 кв.м. /а.с.46-51/. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У ст.549 ЦК УРСР зазначено - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Факт прийняття позивачкою спадщини, що залишилася після [PERSON], підтверджується її проживанням зі спадкодавцем, ведення з ним спільного господарства до дня його смерті та продовження володіння спадковим майном по теперішній час /а.с.5-6, 77/. Відповідно до діючого на час відкриття спадщини законодавства виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року записи у погосподарських книгах визнавались такими, що підтверджують право приватної власності на житлові будинки і споруди. Проте, державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дії нотаріусами України від 03.03.2004 року у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності за спадкодавцем на нерухоме майно. Згідно п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року №20/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року №283/8882, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду в порядку позовного провадження. За викладених обставин, враховуючи, що на час звернення позивача до нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину за законом, за вимогами діючого на даний час законодавства спадкоємцю необхідно надати нотаріусу правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно, у спадкоємця виникли перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим він обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до пп.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну не можливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. - 3 - При зверненні позивача до суду з даним позовом, у зв'язку з неможливістю на тої час встановити точну ціну позову, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 328.20 грн. /а.с.27,35,36/. При розгляді справи була встановлена точна ціна позову від вартості спадкового майна, яка становить 1003.55 (одна тисяча три) грн. 55 коп. Таким чином, позивач [PERSON] повинна доплатити судовий збір в доход держави в розмірі 675.35 (шістсот сімдесят п'ять) грн. 35 коп. На підставі ст.ст.524,525,548,549 ЦК УРСР, п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України і

Outcome: approved