Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-23 00:00:00

В березні 2012 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернулось до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказувало, що між Банком та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № НМN0GІ0000004742 від 20.02.2008 року - Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 150000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20.11.2015 року. Відповідно до укладеної додаткової угоди від 20.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № НМN0GІ0000004742 від 20.02.2008року залишок заборгованості за кредитом, згідно заяви позичальника був перерахований на рахунок № 29090050065403 зі зміною валюти на долар США, і станом на 20.08.2008 року становив 31383,18 доларів США. Відповідно до умов зазначеної додаткової угоди погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати по «20» число кожного місяця, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 634,89 Доларів США для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості, яка з врахуванням уточнень позовних вимог, станом на 01.07.2013 року становить 32263,44 Доларів США, яка складається з наступного: 22828.23 доларів США - заборгованість за кредитом, 5126,35 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1077,41 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 3231,45 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобовязання. З підстав передбачених ст. 33 Закону України „Про іпотеку позивач просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу Банком з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу з будь-якою іншою особою, а також виселити [PERSON], [PERSON], та неповнолітню [PERSON] з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] із зняттям їх з реєстраційного обліку у органах МВС України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Проти зустрічного позову заперчувала, заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала. В обґрунтування заперечень вказала, що вона кредит в доларах США не отримувала. Вона лише один раз погашала кредит в доларах США. Сумою сплачених нею коштів, її зобовязання, перед позивачем щодо повернення 150000,00 грн. отриманих кредитних коштів, повністю виконані. Подала зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, яку просить задоволити в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не зявився, зі слів [PERSON] проти позову заперечував. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти первинного позову заперечував. В обґрунтування заперечень вказав, що додаткову угоду до договору про іпотечний кредит слід визнати незаконною, а тому у [PERSON], враховуючи суми сплачених нею коштів, заборгованості за договором про іпотечний кредит № НМN0GІ0000004742 від 20.02.2008 року, перед Позивачем не існує. Просить відмовити в задоволенні первісного позову та задоволити зустрічний позов. Ухвалою суду від 01.10.2012 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено Прокуратуру м. Нетішина та орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради. Представники третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували з тих підстав, що звернення стягнення на предмет іпотеки позбавить неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], житла. Представник прокуратури м. Нетішин проти виселення Відповідачів з квартири заперечував, щодо іншої частини позову покладається на розсуду суду. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 20 лютого 2008 року між Позивачем та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № НМN0GІ0000004742, за яким Банк надав кредит на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в розмірі 150000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.11.2015 року. Цього ж числа між Позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно якого остання передала в іпотеку у якості забезпечення виконання зобовязань за договором про іпотечний кредит від 20 лютого 2008 року, нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру загальною площею 66,8 кв.м., що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Нетішинською державною нотаріальною конторою від 05.08.1994 року за реєстровим №3064, та зареєстрованого в КП Нетішинське БТІ 23.08.1994 року за № 375/11. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова у станова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши [PERSON] суму кредиту, що стверджується наявною в матеріалах справи заявою про видачу готівки від 20.02.2008 року №13 та не заперечується відповідачем. Відповідно до укладеної додаткової угоди від 20.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № НМN0GІ0000004742 від 20.02.2008 року залишок заборгованості за кредитом, згідно заяви позичальника був перерахований на рахунок № 29090050065403 зі зміною валюти на долар США, і станом на 20.08.2008 року становив 31383,18 доларів США. Згідно умов договору [PERSON] зобовязувалася погашати заборгованість щомісячними платежами згідно графіку погашення платежів. У порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору [PERSON] зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 01.07.2013 року виникла заборгованість в сумі 32263,44 доларів США, яка складається з наступного: 22828,23 доларів США - заборгованість за кредитом, 5126,35 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1077,41 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 3231,45 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобовязання. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заперечували стосовно суми заборгованості, оскільки вважають, що додаткова угода до договору про іпотечний кредит не вступила в дію, оскільки не відбулось факту передачі валюти Банком до Позичальника. Дане твердження спростовується наявним в матеріалах справи копією заяви про видачу готівки №13 від 20.02.2008 року на суму 150000,00 грн., заявою [PERSON] про зміну валюти кредиту, заявою про продаж іноземної валюти, згідно якої [PERSON] доручає Банку продати долари США в сумі 31383,18 доларів США за українські гривні в сумі 144676,48 грн., копіями заяв про переказ готівки (а.с.76-78). Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі, договором про іпотечний кредит, розрахунком заборгованості іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З часу звернення позивача до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець не вжив заходів для усунення порушення зобов'язань, забезпечених іпотекою. Як слідує з договору іпотеки від 20 лютого 2008 року, заставна вартість предмету іпотеки, як його оцінено сторонами, складає 202000,00 грн. Отже вартість предмета іпотеки є меншою суми заборгованості за кредитним договором, яка складає 257784,89 грн., що узгоджується із принципом співмірності розміру заборгованості із вартістю предмету іпотеки, на який може бути звернуто стягнення. Відповідно до договору іпотеки у випадку порушення Кредитного договору Позичальником іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації предмету іпотеки у спосіб визначений цим Договором та чинним законодавством України. Згідно з ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частиною 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду передбачено нормами ст. ст. 39, 41, 42 Закону України «Про іпотеку» та ст. ст. 590, 591 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р., № 898-IV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» визначає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а також встановлення ціни продажу іпотеки за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Статтею 43 Закону «Про іпотеку» /Підготовка до проведення прилюдних торгів/ передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність. Згідно із п. 1.4 договору іпотеки сторони погодились, що у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки у будь-якому випадку його вартість буде визначатися на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна або встановлюватись за домовленістю сторін. Враховуючи, що домовленості між сторонами в судовому засіданні вартості нерухомого майна, яке передано в іпотеку, не встановлено, так як подано зустрічний позов. Суд вважає за необхідне встановити, що початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до умов укладеного сторонами договору іпотеки у разі невиконання умов договору про іпотечний кредит [PERSON] надала безумовне право Позивачеві на звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки. Відповідно до положень ст.ст. 33,35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. З огляду на ч.3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, лише у випадках, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Позивачем не надано до суду доказів виконання вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення відповідачам за первинним позовом, письмової вимоги про усунення порушень договору про іпотечний кредит. За таких обставин вимоги Банку про виселення [PERSON], [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] з житла, яке є предметом іпотеки та розташоване за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, вимога Банку про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у органах МВС України, також задоволенню не підлягають. Вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу з укладанням ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» від імені відповідача договору купівлі-продажу не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до процедури продажу, визначеної ст. 38 Закону «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь - якого окремого уповноваження іпотекодавця. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № НМN0GІ0000004742 від 20.02.2008 року то суд вважає, що в задоволенні такого слід відмовити. Так, підставою укладання додаткової угоди була заява [PERSON] щодо зміни валюти кредиту по договору про іпотечний кредит № НМN0GІ0000004742 від 20.02.2008 року. Суд не приймає до уваги твердження [PERSON], про недійсність даної заяви, так як на ній міститься особистий підпис останньої. Також суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про недійсність додаткової угоди з тих підстав, що долари США вона на руки не отримувала. Так як на підставі її заяви, остаток боргу за договором про іпотечний кредит було конвертовано в долари США. За таких обставин в задоволені зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог без застосування строку позовної давності, про що було заявлено Банком. Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: partial