Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-23 00:00:00

27.08.2013 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначала наступне. 07.08.2010 року між нею та [PERSON], було укладено шлюб Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис за № 594 . Від шлюбу у сторін народився [INFO] року син - [PERSON]. Причиною припинення сімейних відносин є відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, утрату почуття любові один до одного. Вважала недоцільним і неможливим подальше збереження сім'ї. Шлюбні стосунки фактично припинені з жовтня 2011 року, спільне господарство не ведеться. Спору щодо майна не має, дитина проживає разом із позивачем. Посилаючись на зазначене, просила суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, просила суд залишити їй шлюбне прізвище, посилаючись на ті обставини, що дитина також зареєстрована на цьому прізвище, при цьому підтримала вимоги про розірвання шлюбу та стягнення судового збору. Зазначала, що дійсно відновлювати сімейні стосунки вона не бажає, оскільки відповідач не цікавиться ані нею, ані дитиною, жодних спроб для підтримання сімейних стосунків не приймає, фактично сім'я розпалася 13 жовтня 2011 року, спільне господарство не ведеться, спору щодо спільно нажитого майна немає, спільне життя з відповідачем неможливо з причини сварок, які морально травмують як позивача та і дитину. Спроби примирення не привели до позитивних результатів, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам її та дитини. Посилаючись на зазначене, просила суд розірвати шлюб та покласти на відповідача судові витрати та залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач у судовому засідання проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечував, вважає, що дійсно шлюб суперечить інтересам один одного, проте просив суд відмовити у позовних вимогам про залишення прізвища матері та не стягувати з нього судовий збір посилаючись на безробіття.. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов"язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 07.08.2010 р. між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізької області, актовий запис № 594. Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через те, що спільне життя між подружжям стало суперечити його інтересам, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання. Судом встановлено, що з жовтня 2011 року по теперішній час спільне господарство сторони не ведуть, мешкають окремо, сімейних відносин не підтримують, мають окремий бюджет, спору про розподіл майна немає. Примирення та збереження сім'ї неможливе. З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також , враховуючи ст..51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю „ сім'ї, як соціального інституту сучасного суспільства. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту "с") "однакові права і обов'язки під часчас шлюбу і після його розірвання", тобто дружина шлюбом не закріпляється за чоловіком по життєво. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих та з врахуванням норм ст. 112 СК УК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, інтересам суспільства, у зв'язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний. Згідно із ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача на ті обставини, що позивач неоднократно негативно висловлювався на адресу матері відповідача, прізвище якої є прізвищем родини окрім власних пояснень жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. До того ж, згідно із ст.113 СК Україниправо на вибір прізвища після розірвання шлюбу, належить виключно особі, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, а не іншим особам. Таким чином, очевидним є те, що відповідач не наділений правом вимагати зміни прізвища його колишньої дружини після розірвання шлюбу, тому доводи в цій частині не заслуговують на увагу і не засновані на положеннях ст. 113 СК Українищодо надання права особі, яка змінила прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу самостійно вирішувати чи надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ураховуючи клопотання позивачки про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища "Гриценко", суд вважає можливим його задовольнити, оскільки відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За змістом ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Про державну реєстрацію розірвання шлюбу в паспортах або паспортних документах осіб робиться відмітка про розірвання шлюбу із зазначенням прізвища, імені та по батькові особи, з якою розірвано шлюб, та місця і дати державної реєстрації розірвання шлюбу. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах або паспортних документах осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням вказаного положення ЦПК України та ЗУ "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved