Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-13 00:00:00

03 червня 2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місце проживання дітей. В заяві зазначила, що 26 жовтня 2002 року вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу в сімї сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, на протязі останнього часу у них виникають непорозуміння, що призвело до взаємного відчуження. Шлюбні відносини між ними припинені з квітня місяця 2013 року. Подальше сумісне проживання однією сімєю позивачка вважає неможливим, а тому прохає шлюб розірвати. Місце проживання дітей визначити за місцем її проживання. В судовому засіданні [PERSON] позов в частині розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі та зазначила, що позовна вимога щодо визначення місця проживання дітей має бути вирішена в самостійному цивільному провадженні. Також вона пояснила, що на протязі тривалого часу вона з відповідачем та двома їх спільними дітьми мешкали в будинку, що належить батькам чоловіка. Відповідач постійно предявляв безпідставні претензії до неї та ревнощі, дорікав їй та ображав. Однією з причин поганого ставлення до неї, позивач вважає негативну позицію матері її чоловіка, яка впливала на останнього. Розуміючи це, як пояснила позивач, вона пропонувала чоловіку винайняти житло та мешкати окремо від його батьків, але останній не погодився. Позивач пояснила, що категорично не бажає мешкати однією сімєю з відповідачем і вимагає розірвати їх шлюб. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що пояснення позивача не відповідають дійсності, оскільки він ставиться до неї з повагою, намагається зберегти сімю, а позивач своєю неадекватною поведінкою лише руйнує стосунки. Він зазначив, що позивач обмежує його в спілкуванні з сином, який проживає з нею, не дозволяє сину приймати від нього продукти харчування та подарунки, при цьому висловлюється в його сторону ненормативною лексикою. Також відповідач зазначив, що його батьки дуже добре ставилися до [PERSON] і не заважали їхнім стосункам. Відповідач вважає винною в розпаді сімї позивача, наголошуючи на її деструктивну поведінку. Представник відповідача також заперечив проти задоволення позову та пояснив, що винною в розпаді сімї вважає позивача. Дослідивши докази, що є у справі, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26 жовтня 2002 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії 1-ВЛ № 207489, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 7. (а.с14). Від спільного життя у сторін маються неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №230197 та серії 1-ВЛ №064823. (а.с. 6-7) Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 13.08.2013 року сторонам був наданий строк для примирення 2 місяці, проте позивач підтримала вимоги після наданого строку, а відповідач пояснив, що попре його намагання, примирення досягти не вдалося. Винними в розпаді сімї суд вважає обидві сторони, оскільки формальним ініціатором розірвання шлюбу виступила позивач, а відповідач в судовому засіданні продовжив предявляти до позивача претензії і, декларуючи бажання зберегти сімю, фактично своєю поведінкою в засіданні підтвердив доводи позивача та реально не сприяв примиренню. Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, подальше їх сумісне подружнє життя не можливе та суперечить її інтересам. Також суд, звернувши увагу на ставлення відповідача до позивача в судовому засіданні, вважає, що таке ставлення не може бути у людини, яка бажає зберегти шлюбні стосунки зі своєю дружиною. Прізвище позивачці після розірвання шлюбу необхідно залишити Тимченко. За таких обставин, суд вважає неможливим збереження сімї, а тому шлюб має бути розірваний. Згідно ст.112 Сімейного кодексу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved