Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] спілка «Лисичанська кредитна спілка» звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 30 січня 2009 року між позивачем КС «ЛКС» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 301560, згідно якого [PERSON] було надано кредит в сумі 4000 грн. зі сплатою 54 % річних строком на 12 місяців. Для своєчасного та повного виконання своїх зобовязань [PERSON] з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 301560 від 30 січня 2009 року, за умовами якого вона виступає поручителем [PERSON] перед КС «ЛКС» та несе солідарну відповідальність в тому ж обсязі, що і [PERSON] Згідно умов договору [PERSON] повинна була повернути наданий їй кредит до 30 січня 2010 року. Однак відповідач не виконала в повній мірі своїх договірних зобовязань, не сплачувала своєчасно відсотки та внески, тому заборгованість відповідача перед КС «ЛКС» склала 13281,81 грн., яку просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Позивач КС «Лисичанська кредитна спілка» про час, дату та місце слухання справи була повідомлена належними чином, але представник у судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про причину неявки в судове засідання не повідомили, про день, час та місце слухання справи були сповіщені належним чином, однак заяви про розгляд справи у їх відсутність або про відкладення розгляду справи не надходило. Враховуючи вищевказане, суд визнає причину неявки відповідачів у судове засідання неповажною, та вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. [PERSON] договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка свідчить, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобовязання. Зігдно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Матеріалами справи встановлено, що згідно копії кредитного договору № 301560 від 30 січня 2009 року між позивачем КС «ЛКС» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу [PERSON] позивачем було надано кредит в сумі 4000 грн. зі сплатою 54 % річних строком на 12 місяців. Згідно умов договору [PERSON] повинна була повернути наданий їй кредит до 30 січня 2010 року, сплачуючи щомісячні платежі згідно встановленого графіку повернення кредиту. Крім того, для своєчасного та повного виконання зобовязань відповідачем [PERSON] з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 301560 від 30 січня 2009 року, за умовами якого вона виступає поручителем відповідача [PERSON] перед КС «ЛКС» та несе солідарну відповідальність в тому ж обсязі, що і [PERSON] та відповідає усім належним їй майном за виконання всіх зобовязань [PERSON], що випливають з умов кредитного договору № 301560 від 30 січня 2009 року. З позовної заяви, графіку розрахунків до договору, а також з розрахунку заборгованості по кредиту видно, що відповідач [PERSON] здійснювала сплату не в повному обсязі, у звязку з чим зявилась заборгованість, сума якої разом на 19.03.2013 року становить 13281,81 грн., з яких сума основного боргу за кредитом 3500 грн., відсотки за користування кредитом 8681,81 грн., нарахована пеня 600 грн. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача боргу за кредитом у сумі 13281,81 грн. через неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань підлягають задоволенню. Щодо вимог відносно солідарного стягнення боргу за договором кредиту з [PERSON] на підставі договору поруки № 301560 від 30 січня 2009 року суд виходить з наступного. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як видно з матеріалів справи договір № 301560 від 30 січня 2009 року між позивачем КС «ЛКС» та [PERSON] було укладено на строк 12 місяців, тобто з 30 січня 2009 року по 30 січня 2010 року, але позивач не скористався своїм правом дострокового стягнення з відповідача [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості за договором, крім того не надав суду доказів звернення до поручителя [PERSON] з вимогами про погашення боргу або предявлення до неї позову протягом встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, тому, оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою до боржника [PERSON] лише 27.03.2013 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, 30 січня 2010 року, тому позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також сума сплачених позивачем при поданні позову судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 229,40 грн., у звязку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: partial