Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

19 листопада 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], в якому вказав, що 28 лютого 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк ( далі – ЗАТ КБ ) «ПриватБанк», який змінив свою назву на ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав позичальнику споживчий строковий кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк дії картки. Відповідач взяті на себе зобов’язання по сплаті кредиту, відсотків та штрафів не виконав, а тому станом на 30 вересня 2013 року в нього утворилася заборгованість. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просив стягнути з нього 12 212 грн. 26 коп. кредитної заборгованості та судові витрати. Представник позивача [PERSON] ( за довіреністю ) у своїй заяві позовні вимоги банку підтримала у повному обсязі, а справу просила розглянути без представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання надав письмову заяву, в якій заперечував проти задоволення позову банку, посилаючись на пропущення позивачем строків позовної давності та безпідставне нарахування подвійних відсотків, а справу просив розглянути без його участі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить наступного. Судом встановлено, що 28 лютого 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою і Тарифами банку, згідно якого відповідачу надано споживчий кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 3 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на весь строк дії картки ( а. с. 7, 31-34 ). Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 1054-1056-1 цього Кодексу регулюються правила виконання зобов’язань по кредитному договору. Крім того, за ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання зобов’язань банк має право вимагати відшкодування збитків, процентів за користування кредитом, належних до сплати комісій, сплати пені. [PERSON] свої зобов’язання за кредитним договором не виконав, а тому станом на 30 вересня 2013 року, в нього утворилася заборгованість, як зазначив позивач, в розмірі 12 212 грн. 26 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом – 3 799 грн. 01 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом – 7 355 грн. 52 коп., штраф ( фіксована частина ) – 500 грн., штраф ( процентна складова ) - 557 грн. 73 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком ( а. с. 4-6 ). Між тим, як вбачається із цього ж розрахунку, сума боргу за прострочені відсотки складається із нарахованих 36 % річних ( 2 192 грн. 44 коп. ), що передбачені в Заяві позичальника, та 72 % річних ( 5 163 грн. 08 коп. ), що передбачені Наказом ЗАТ КБ «ПриватБанк» № 1663 від 31 серпня 2005 року, яким встановлений обов’язок позичальника сплатити банку за прострочену заборгованість 6 % в місяць ( а. с. 35-36). Проте доказів того, що саме цей Наказ є складовою кредитного договору і, підписуючи Заяву, позичальник розумів його зміст, матеріали справи не містять, а тому суд вважає за необхідне відмовити в стягненні з відповідача нарахованих до сплати 72 %, що становить 5 163 грн. 08 коп. Згідно з ч.3, 4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, який позивач пропустив, звернувшись до суду з позовом лише 19 листопада 2013 року, а тому його вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 804 грн. 99 коп., заборгованості по процентам в розмірі 715 грн. 92 коп. задоволенню не підлягають, оскільки знаходяться за межами цього строку. Натомість, стягненню з відповідача підлягають 2 994 грн. 02 коп. основного боргу та 1 476 грн. 52 коп. заборгованості по процентам ( 36 % ), які знаходяться у межах строку позовної давності. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс/13 та від 20 листопада 2013 року № 6-126 цс/13, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ст.355 ЦПК України. Згідно з п.5.10 Правил користування платіжною карткою при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із зобов’язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов’язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. З цього слідує, що з відповідача слід стягнути 500 грн. штрафу ( фіксована частина ) та 223 грн. 53 коп. штрафу ( процентна складова ), виходячи із наступного розрахунку: ( 2 994 грн. 02 коп. + 1 476 грн. 52 коп. х 5 % ). Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 229 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial