Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

02 серпня 2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила поновити її на посаді головного юрисконсульта юридичного відділу відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» з місцем роботи в м. Миколаєві та стягнути з ПАТ «ВТБ Банк» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовної заяви позивач вказувала, що [PERSON] з 14 серпня 2007 року до часу звільнення працювала головним юрисконсультом юридичного відділу у відділенні «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» з місцем роботи в м. Миколаєві. Однак, 10 червня 2013 року позивача було звільнено з вказаної роботи в зв'язку із скороченням численності або штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України). [PERSON] вважає її звільнення незаконним та таким, що порушує її законні права. На її думку, відповідачем не були враховані вимоги ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України, а саме порушене право позивача на залишення її на роботі в зв'язку із перевагами, а саме більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, наявності у [PERSON] двох неповнолітніх дітей. Позивач також посилається на те, що відповідачем під час звільнення не було проведено порівняльний аналіз праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. ПАТ «ВТБ Банк» повинно було врахувати наявність у позивача вищої освіти, проходження нею курсів підвищення кваліфікації, заохочення її грамотами за професіоналізм і високі досягнення в роботі, наявності вислуги - п'яти років та 10 місяців в банківській установі. Крім того, [PERSON] вказує, що ПАТ «ВТБ Банк» не надав їй можливості влаштування на вільну посаду - спеціаліста за напрямком роздрібного бізнесу відділу по роботі з проблемними активами ПАТ «ВТБ Банк» з робочим місцем в м. Миколаєві та 03.06.2013 року вакансію було закрито в зв'язку із прийняттям на роботу іншого працівника, що є порушенням її прав (ст.42 КУпП України). В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення та заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що наказом № 49-к від 14.08.2007 року [PERSON] з 14 серпня 2007 року прийнята на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу Миколаївської філії ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» (а.с.30). 19 квітня 2010 року наказом № 42-ВП [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто з 19 квітня 2010 року по 25 лютого 2013 року (а.с.31). Наказом ПАТ «ВТБ Банк» від 13.09.2012 року № 3842-к вказану позивача перервано за заявою позивача (а.с.34). Рішенням правління ПАТ «ВТБ Банк» (протокол засідання правління ПАТ «ВТБ Банк» від 16.01.2013 року № 06) змінено тип адміністративного підпорядкування, здійснено перейменування відділень «Херсонська регіональна дирекція», «Миколаївська регіональна дирекція» та встановлено адміністративне підпорядкування відділенню «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк». Згідно наказу ПАТ «ВТБ Банк» № 81-ад від 12.02.2013 року затверджено план заходів, пов'язаних зі зміною типу, адміністративним підпорядкуванням та перейменуванням відділень ПАТ «ВТБ Банк», підставою якого стало припинення існування юридичних відділів відділень «Херсонська регіональна дирекція», «Миколаївська регіональна дирекція», співробітники яких увійшли до складу юридичного відділу відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» із місцями роботи в м. Миколаєві та м. Херсоні. Цим же наказом встановлено загальну чисельність юридичного відділу - 7 одиниць. Наказом ПАТ «ВТБ Банк» № 159-ад від 03.04.2013 року прийнято рішення про скорочення штату працівників у структурних підрозділах ПАТ «ВТБ Банк». Відповідно до п.1.4. розділу 1 у відділенні «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» скороченню підлягали 1 одиниця - посада головного юрисконсульта юридичного відділу (місце роботи в м. Миколаєві) та 1 одиниця - посада юрисконсульта юридичного відділу (місце роботи м. Одеса). 08 квітня 2013 року [PERSON] із значеним була попереджена, не заперечувала проти скорочення посади головного юрисконсульта та наступного її звільнення із займаної посади. Наказом № 1803- к від 28.05.2013 року [PERSON] звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України). Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» приписано, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне звільнення. Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] відбулося із дотриманням відповідачем вимог діючого законодавства, зокрема у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці через скорочення штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Посилання позивача на порушення відповідачем статті 42 КЗпП України, а саме, що її безпідставно скорочено без залишення на роботі, оскільки вона має певні переваги, спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема наданими представником відповідача таблицями порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників юридичного відділу відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк», які займали посаду головного юрисконсульта станом на 08.04.2013 року (а.с.96,97) Також суд бере до уваги попередження про наступне звільнення від 08.04.2013 року ПАТ «ВТБ Банк», згідно якого [PERSON] відмовилася від запропонованих підприємством вакансій станом на 08.04.2013 року (а.с. 10). Посилання позивача на порушення відповідачем вимог статті 42-1 КЗпП України, на думку суду, є необґрунтованим оскільки її вимоги про поновлення на роботі судом не задовольняються, а сама позивач із заявою про повторний трудоустрій до банку не зверталася. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки така вимога є похідною від основної, в задоволенні якої суд відмовляє. А відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки [PERSON] у порушення вимог частини 1 статті 60 ЦПК України не надала доказів, підтверджуючих незаконність її звільнення.

Outcome: dismissed