Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-24 00:00:00

12.09.2013 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в порушення вимог Конституції України та Закону України "Про інформацію" (далі - Закон) та трудового законодавства відповідач відмовився у наданні запитуваної інформації та копій документів за її письмовими заявами від 27.08.2003 року. Вважає, що такими діями відповідача порушено її право, як працівника, у зв'язку з чим просила суд визнати їх неправомірними, зобов'язати відповідача надати належну відповідь на її заяви від 27.08.2013 року, а також, з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом під час розгляду справи 25.09.2013 року, відшкодувати моральну шкоду сумі 500 грн. й витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідач не надав повної та обґрунтованої відповіді на письмову заяву позивачки від 27.08.2013 року. Представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що за заявою позивачки до Приватного акціонерного товариства "Виробничо-комерційна фірма "Леся" (далі - Підприємство) їй було надано обґрунтовану письмову відповідь від 28.08.2013 року за № 544. Вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 1, 2, 4, 5 ч. 1, ст. 7 Закону України «Про інформацію», кожному суб'єкту інформаційних відносин, до яких належать юридичні особи, фізичні особи, об'єднання громадян, суб'єкти владних повноважень, гарантується право на інформацію, свободу обміну інформацією, достовірність і повнота інформації; свободу вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Право на інформацію передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами існували трудові відносини. В письмових заявах позивача від 27.08.2013 року остання просила надати копії документів щодо її звільнення, а також нарахування та виплату заробітної плати /а.с.5,6/. У відповідь на письмові заяви відповідач надав позивачу письмову відповідь від 28.08.2013 року за № 544(а. с. 7). В ході судового розгляду справи не встановлено незаконної відмови відповідача щодо надання запитуваної інформації позивачу; не підтвердився факт заподіяння позивачу моральної шкоди з вини відповідача, відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями відповідача, а тому вимоги позивача про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Разом з тим, задоволенню не підлягають і позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про визнання дій відповідача. Також суд стягує з позивачки в дохід держави судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved