Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

В листопаді 2013року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на 1/2частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що він є сином [PERSON] та [PERSON], які в 1949році уклали шлюб.[INFO] [PERSON] помер. Позивач [PERSON], є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після свого батька, який прийняв спадщину у встановлений законом [PERSON] мати позивача та дружина померлого, відмовилася від спадщини на його користь. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель в цілому, загальною площею 0,2390 га, кадастровий номер 3222484201:01:002:0034, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та на 1/2частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. В подальшому позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого батька на земельну ділянку. Однак, у видачі позивачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було нотаріусом відмовлено, оскільки відсутня відповідна реєстрація правовстановлюючого документу в КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області».Спірний будинок було побудовано спільно його батьками, які перебували в шлюбі. На даний житловий будинок було виготовлено технічний паспорт в якому вказано, що він побудований в період з 1976року по 1985рік. Топу просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спадкового жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованими за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.. 3-я особа [PERSON] звернулася до суду з самостійними вимогами , які мотивує тим, що перебувала з 1949року у шлюбі з батьком позивача по день його смерті. Під час спільного проживання вони побудували спірний житловий будинок. Після смерті свого чоловіка, [PERSON] як дружина померлого звернулася до приватного нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на ? частку житлового будинку, яке видається у разі смерті одного з подружжя. Однак, також отримала відмову від нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя, оскільки відсутня відповідна реєстрація правовстановлюючого документу на нього. Просила визнати житловий будинок [ADDRESS] об'єктом права спільно сумісної власності подружжя в рівних частках та визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. В судовому засіданні представник 3-ї особи позов підтримала, не заперечувала проти задоволення вимог позивача [PERSON] Малютянська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з»явилася, надіслали суду письмові пояснення з приводу позовних вимог, зазначивши, що просять суд слухати справу у їх відсутність та не заперечують проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позови [PERSON] та третьої особи з самостійними вимогами задовольняє з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON], та [PERSON] є батьками [PERSON]. 29 листопада 1949року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був офіційно оформлений Неменською сільською Радою депутатів трудящих за актовим записом № 7.[INFO] [PERSON] у віці 89 років помер. [PERSON], є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після [PERSON], померлого [INFO] який прийняв спадщину у встановленому ст.ст. 1268-1270 ЦК України порядку. [PERSON], як дружина померлого, відмовилася від спадщини на користь [PERSON], про що зробила відповідну письмову заяву, посвідчену приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель в цілому, загальною площею 0,2390 га, кадастровий номер 3222484201:01:002:0034, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] 22 жовтня 2013 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер 3222484201:01:002:0034, загальною площею 0,2390 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яке було видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] реєстраційний №2356 та отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку. З Листів приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] від 22 жовтня 2013року за №282/02-14 та від 22 жовтня 2013року за № 280/02-14 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] після смерті його батька та було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право власності на іншу ? частину вказаного житлового будинку, оскільки відповідно до відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» №314 від 22 квітня 2013 року відсутня реєстрація права власності на жилий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] Судом достовірно встановлено, що 08 жовтня 1973 року Виконком Малютянської сільської Ради народних депутатів Васильківського району Київської області (зараз Києво-Святошинський район Київської області) прийняв рішення «про дозвіл на будівництво житлового будинку гр.[PERSON] в с. Малютянка», яким затвердив наказ дирекції Радгоспу «Декоративні культури» №156 від 05 жовтня 1973 року про виділення земельної ділянки під будівництво (п.1) та дозволив [PERSON] будівництво житлового будинку на виділеній земельній ділянці (п.2). 17 грудня 1973 року Виконком Васильківської районної Ради депутатів трудящих Київської області видав на ім'я [PERSON] свідоцтво № 32 на забудову індивідуальної садиби по [ADDRESS] на підставі свого рішення № 343 від 12.11.1973 р. З технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] складеного КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 05.06.2013року вбачається, що житловий будинок побудований в період з 1973р. по 1985р. зазначений під літ.«А», загальною площею - 82,8 кв.м., житловою площею - 49,5 кв.м.; гаражу «Б», котельної «Г», сараїв «Д», «Е», «З», «К», вбиральні «Ж», літньої кухні «И», теплиці «С», колодязя № 5,6, споруд № 1-4,7 та вбачається відсутність самочинних будівель та споруд. Також судом встановлено, що в період з 1973 по 1985 рік [PERSON] та [PERSON], перебуваючи в офіційно оформленому шлюбі, збудували жилий будинок з господарськими будівлями, розташованими за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, [ADDRESS] Отже, згідно з вимогами ст.. 22 КпШС УРСР (яка діяла на той час) та ст.. 60 СК України спірний будинок є об'єктом права спільно сумісної власності подружжя в рівних частках. Так відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права…Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Згідно норм ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), як зазначено в ст. 331 ЦК України. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Натомість згідно п.3.1. «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» затвердженого наказом від 24.06.2011 року №91 з наступними змінами - «Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.( Пункт 3.1 розділу III в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 304 від 13.06.2012). Таким чином, оскільки жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованими за адресою: [ADDRESS] був збудований до 05.08.1992 року, то відповідно до роз,яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №12/5-74 від 02.03.1999 - визнання права власності на них можливо без складання акту про прийняття його в експлуатацію. З урахуванням зазначеного і на підставі вказаних норм закону, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовом підлягають задоволенню, як позивачем також представником 3-ї особи доведені ті обставин на які посилалися як на підставу своїх вимог, та надані докази в обґрунтування своїх вимог, що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача,також третьої особи, оскільки вони відповідають вимогам ст..ст.57-59 ЦПК України. На підставі викладеного

Outcome: approved