Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-28 00:00:00

У липні 2013 р. [PERSON] пред'явила позов до ТОВ «Бімекс льон», в якому просила стягти з відповідача на її користь 1200 грн. 00 коп. та компенсацію за невикористану щорічну відпустку і за додаткові відпустки одинокій матері за весь період роботи. У судовому засіданні суду І інстанції [PERSON] пояснила, що заборгованість у сумі 1200 грн. 00 коп. є невиплаченою їй по зарплатою за останній місяць роботи. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що за період роботи у ТОВ «Бімекс льон» з 05.11.2010 р. по 11.01.2013 р. останнє не виплатило [PERSON] зазначені види оплати праці. Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: з відповідача на користь позивача стягнуто 909 грн. 30 коп. компенсації за невикористані додаткові відпустки одинокій матері та відмовлено у решті позову; з відповідача до бюджету стягнуто 229 грн. 40 коп. судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого: - зарплату, про яку йдеться, позивач не отримувала - підпис про її отримання належить не їй; клопотання останньої про призначення відповідної експертизи судом відхилено, - визначений судом розмір компенсації за невикористані відпустки є невірним. ТОВ «Бімекс льон» у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суду по даній справі й відмовити [PERSON] у задоволенні позову. При цьому товариство посилається на те, що позивач ні йому, ні суду не надала доказів про наявність в неї статусу одинокої матері. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свою апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу ТОВ «Бімекс льон» просила відхилити, а представник ТОВ «Бімекс льон» підтримала апеляційну скаргу товариства, а апеляційну скаргу [PERSON] просила відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ТОВ «Бімекс льон» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, суд І інстанції виходив з такого: - заробітну плату за грудень 2012 р. позивачеві виплачено у належному розмірі, а з 02 по 11 січня 2013 р. (по дату звільнення з роботи) позивач перебувала у відпустці без збереження зарплати; відповідач у належному розмірі виплатив позивачеві компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за останній місяць роботи у сумі 1200 грн. 00 коп. і компенсації за невикористану щорічну відпустку нема, - за весь період роботи відповідач не надавав позивачеві додаткових відпусток як одинокій матері, у зв'язку з чим на користь останньої з відповідача належить стягти компенсацію за ці невикористані відпустки у сумі 909 грн. 30 коп. Дане рішення є частково невірним. Так, по справі встановлено наступне. [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], відомості про батька якого у актовому запису про народження записано за вказівкою матері згідно з ст. 55 КпШС України, що підтверджується копією відповідної довідки Куликівського райвідділу РАГС від 16.07.1999 р., копією актового запису про народження [PERSON] і повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] № 00013032196 від 13.11.2013 р. (а.с. 106, 109, 110-111). [PERSON] працювала робітницею в зміні основного виробництва ТОВ «Бімекс льон» з 05.11.2010 р. по 11.01.2013 р., що підтверджується витягом з трудової книжки [PERSON], копіями заяв останньої про прийняття її на роботу й про звільнення та копіями відповідних наказів ТОВ «Бімекс льон» (а.с. 3, 40, 41-42, 46, 47). З копії особової картки позивача форми П-2 вбачається, що розділ цієї картки «сімейний стан» не заповнено; за період роботи з 05.11.2010 р. по 05.11.2011 р. позивачеві надавалася щорічна відпустка строком 24 календарних дні і що за невикористані 29 календарних днів щорічної відпустки їй сплачено компенсацію (а.с. 43). Згідно з копією розрахункового листка й довідкою ТОВ «Бімекс льон» (а.с. 48, 49), за вказані дні невикористаної щорічної відпустки відповідач нарахував позивачеві компенсацію у сумі 963 грн. 09 коп. з розрахунку 33 грн. 21 коп. за один календарний день, з яких до видачі на руки - 874 грн. 21 коп. Цю суму позивачеві виплачено по відомості на виплату грошей за січень 2013 р. (її копія на а.с. 62). [PERSON] з 01 по 16 грудня 2012 р. відпрацювала 44 години, за що їй нараховано до видачі на руки заробітну плату в сумі 261 грн. 73 коп., яку виплачено по відомості на виплату грошей за грудень 2012 р., а з 17 по 31 грудня 2012 р. остання перебувала у відпустці без збереження зарплати. Ці обставини підтверджуються копіями табеля обліку робочого часу за грудень 2012 р., заяви й наказу про надання відпустки без збереження зарплати від 17.12.2012 р. № 41 та відомості на виплату грошей за грудень 2012 р. (а.с. 57, 56, 58). У січні 2013 р. позивач не працювала, зокрема з 02 по 11 січня (по день звільнення включно) вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Дані обставини підтверджуються копіями заяви й наказу про надання відпустки без збереження зарплати від 02.01.2013 р. № 9 (а.с. 59, 60). З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених у процесуальному зверненні до суду вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 1 ст. 303 цього ж Кодексу приписує, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду І інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді І інстанції. У ході розгляду справи як у суді І інстанції, так і в апеляційному суді [PERSON] підтвердила, що у відомості на виплату грошей за грудень 2012 р. підпис навпроти її прізвища про отримання 261 грн. 73 коп. вчинено нею. Отже в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України даний факт не потребує доказування. Розмір нарахованої й виплаченої роботодавцем зарплати за грудень 2012 р. позивачем не оспорюється. Тож висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення зарплати за останній місяць роботи у сумі 1200 грн. 00 коп. є законним. За період роботи з 05.11.2011 р. по 11.01.2013 р. - за 1 рік 2 місяці й 6 днів [PERSON] не використала щорічну відпустку. У зв'язку з цим їй належить відповідна компенсація у такій сумі: 24 календарних дні (тривалість щорічної відпустки позивача за один робочий рік): 12 (кількість повних місяців у робочому році) х 14 (кількість фактично відпрацьованих позивачем повних місяців у спірному періоді) = 28 календарних днів. Виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача у сумі 33 грн. 21 коп., який визначено у вищезгаданому розрахунковому листі (і який позивачем не оспорюється), за 28 календарних днів невикористаної щорічної відпустки [PERSON] належить компенсація у такій сумі: 33 грн. 21 коп. х 28 = 929 грн. 88 коп. Проте останній ТОВ «Бімекс льон» нарахувало цю компенсацію в сумі 963 грн. 04 коп. і виплатило цю суму після відрахування обов'язкових платежів, тобто у більшому, ніж належить, розмірі. Таким чином, суд І інстанції законно відмовив у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення компенсації за невикористані відпустки. На порушення ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки», ТОВ «Бімекс льон» протягом всього періоду роботи у ньому [PERSON] не надавало їй щорічної додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері і при звільненні [PERSON] з роботи не виплатило їй компенсацію за ці невикористані відпустки. Отже на користь останньої належить стягти компенсацію за невикористані щорічні додаткові оплачувані відпустки як одинокій матері за період роботи з 05.11.2010 р. по 11.01.2013 р. - за 2 роки 2 місяці й 6 днів у такому розмірі: 10 календарних днів (законодавчо встановлена тривалість щорічної додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за один робочий рік): 12 (кількість повних місяців у робочому році) х 26 (кількість фактично відпрацьованих позивачем повних місяців у спірному періоді) = 22 календарних дні. Виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача, який визначено у вищезгаданому розрахунковому листі (і який позивачем не оспорюється) у сумі 33 грн. 21 коп., за 22 календарних дні невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері [PERSON] належить компенсація у такій сумі: 33 грн. 21 коп. х 22 = 730 грн. 62 коп. (обов'язкові платежі з даної суми не утримано). Отож оскаржуване рішення в частині визначеного судом розміру компенсації за невикористані щорічні додаткові оплачувані відпустки одинокій матері, стягнутої з відповідача на користь позивача, підлягає зміні шляхом зменшення цього розміру до 730 грн. 62 коп. Доводи апеляційної скарги [PERSON] суперечать встановленим по справі обставинам, які підтверджено належними й допустимими доказами, які у ході розгляду справи не спростовано. Доводи апеляційної скарги ТОВ «Бімекс льон» апеляційним судом відкидаються, виходячи з наступного. Наявність у [PERSON] статусу одинокої матері документально підтверджена належними й допустимими доказами. Частина 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» приписує, що право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. Частиною 11 ст. 10 цього ж Закону встановлено, що роботодавець або уповноважений ним орган зобов'язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам. Згідно з наказом Держкомстату України і Міноборони України від 25.12.2009 р. № 495/656, роботодавці незалежно від форм власності зобов'язані вести особову картку працівника за типовою формою № П-2, яка належить до однієї з типових форм первинної облікової документації. Дана картка містить розділ 10 «Родинний стан», до якого мають заноситися всі відомості про склад сім'ї працівника, включаючи ступінь родинного зв'язку, прізвище, ім'я, по-батькові членів сім'ї працівника та рік їх народження. Сукупність цих норм права і ст. 25 КЗпП України доводить суд висновку про те, що при укладенні трудового договору роботодавець зобов'язаний з'ясувати всі відомості про особу, яку він приймає на роботу, у межах, необхідних для належного виконання покладених на нього ст. 21 КЗпП України обов'язків, в т.ч. і для надання позивачеві передбачених чинним законодавством пільг та гарантій. Отже ТОВ «Бімекс льон» при прийомі [PERSON] на роботу зобов'язано було встановити, що остання має статус одинокої матері, витребувати від неї документи на підтвердження цього статусу і надавати їй на виконання ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» додаткові оплачувані відпустки одинокій матері. Проте цей обов'язок відповідач не виконав - він самоусунувся від його виконання, про що свідчить незаповнений відповідачем розділ 10 особової картки ф. 3 П-2 на позивача. Внаслідок цього остання протягом всього періоду роботи у відповідача не використовувала додаткові оплачувані відпустки одинокій матері і при звільненні не отримала за них компенсації. Апеляційний суд вважає за необхідне постановити рішення по справі як на наданих суду І інстанції доказах, так і на наданих апеляційному суду доказах, т.я. всі вони мають виключне значення для справи.

Outcome: partial