Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, [PERSON], [INFO], та її вихованні, визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, стягнення судових витрат. В позовній заяві вказано, що відповідач створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, вихованні, незважаючи на рішення комісії з питань захисту дітей від 17.07.2013р., рішенню виконкому Івано-Франківської міської ради від 07.08.2013р. №416, якими встановлено порядок участі позивача у вихованні сина [PERSON], [INFO], а саме: два дні на тиждень за домовленістю з матір'ю дитини в її присутності. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили позов задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO] : побачення, спілкування та спільний відпочинок два дні (48 год.) на тиждень, за домовленістю з матір'ю дитини в її відсутності; один раз на рік поїздки батька з дитиною з метою оздоровлення в межах України та закордоном за домовленістю з матір'ю дитини; спілкування батька з дитиною в межах України та за домовленістю з матір'ю дитини за межами України; почергове святкування Нового року (один рік в матері, один рік в батька); святкування Різдвяних та Великодніх свят (почергово або в батька або в матері і навпаки); святкування дня народження сина [PERSON] разом з матір'ю [INFO] кожного року; святкування дня народження батька [INFO] кожного року; святкування дня народження брата [PERSON] 1988 року народження [INFO] кожного року; святкування дня народження сестри [PERSON] 1994 року народження [INFO] кожного року; зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною [PERSON] та в її вихованні у час визначений для побачень, спілкування та спільного відпочинку батька і дитини; стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати в сумі 114.7 грн. Представник відповідача та відповідач 01.10.2013 року не з'явився в судове засідання, 13.11.2013 року представник відповідача просив в судовому засіданні відкласти розгляд цивільної справи для ознайомлення з матеріалами справи на інший день, 05.12.2013 року представник відповідача просив відкласти розгляд справи в зв'язку з неможливістю участі в судовому засіданні представника, однак суд враховуючи дану категорію спору, який стосується інтересів дитини, заяву позивача від 27.07.2013 року про прискорення розгляду даної цивільної справи, а також те, що відповідач не скористалась процесуальним правом щодо участі в судових засіданнях та наявне затягування розгляду справи зі сторони представника відповідача, вважає за можливе розглянути дану цивільну справу з-за відсутності відповідача та її представника. Представник третьої особи поклався на розсуд суду та просив врахувати позицію органу опіки та піклування при розгляді питання про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Заслухавши пояснення присутніх, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 03вересня 2013 року розірвано шлюб укладений між позивачем та відповідачем, дитину [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір'ю. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 17.07.2013 року (а.с.6) було встановлено порядок участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO], а саме: два дні на тиждень за домовленістю з матір'ю дитини в її присутності, батькам вказати на недопустимість налаштування дитини проти кожного з них. Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 07.08.2013р. №416, встановлено порядок участі позивача у вихованні сина [PERSON], [INFO], а саме: два дні на тиждень за домовленістю з матір'ю дитини в її присутності (а.с.7). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачка різними способами чинить перешкоди у вихованні і баченні його з сином, вона перебуває спільно з дитиною по місцю її фактичного проживання в с.Студінка Калуського району Івано-Франківської області. Однак, 27.07.2013 р. та 01.08.2013 року (а.с.8-10) позивач з його пояснень та складених актів в присутності свідків намагався зустрітися з сином по місцю фактичного проживання матері з дитиною (с.Студінка Калуського району, саме ця адреса вказана відповідачем в позовних заявах про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та комісії з питань захисту прав дитини), але її мама повідомила, що за даною адресою ні дочка, ні внук не проживають, при цьому на телефонні дзвінки відповідач не відповідає. Отже, батьку дитини створюються перешкоди у спілкуванні з дитиною, не зважаючи на рішення комісії з питань захисту прав дитини від 17.07.2013р., яке в подальшому прийняте і рішенням виконкому. Згідно ст.. 158 Сімейного кодексу України рішення органу опіки і піклування щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, є обов'язковим до виконання. А зі ст.159 СК України слідує, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов повинна довести, що створюються відповідачем [PERSON] такі перешкоди для батька [PERSON] у спілкування зсином [PERSON]. Враховуючи всі докази, суд приходить до висновку, що такі перешкоди створюються відповідачем з якою проживає дитина, оскільки батько не має змоги бачити сина та спілкуватися з ним. Однак позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме: зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] та у його вихованні, визначити дні побачення: два дні на тиждень за домовленістю з матір'ю дитини в її присутності. При цьому вимога позивача бачення дитини та спілкуванні з нею без участі матері, а також дві доби 48 год. не відповідатиме інтересам дитини та матері, з врахуванням саме віку дитини - 2 роки, що також було предметом обговорення органу опіки та піклування при прийнятті рішення щодо участі батька у вихованні і спілкуванні з сином, а тому в цій частині вимог слід відмовити. Що стосується інших вимог, суд приходить до висновку щодо їх частково задоволення, а саме: поїздки батька один раз в рік з дитиною на оздоровлення в межах України за домовленістю з матір'ю; святкування батька з дитиною свят (Нового Року, Різдва, Великодніх свят, дня народження дитини та батьків, брата [PERSON], 1988 року народження, та сестри [PERSON], 1994 року народження, дитини (по місцю святкування, узгодженого між батьками)) за домовленістю з матір'ю та в її присутності; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO], у визначений судом спосіб. Щодо інших частин вимог слід відмовити, при цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Таким чином, за відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за межі України реалізувати право дитини на виїзд за межі України з-за наявності спору між батьками щодо виїзду дитини за межі України за відсутності згоди одного з батьків, повинно здійснюватися у судовому порядку в кожному випадку такого виїзду закордон і відсутності згоди матері. Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», яким врегульовано порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, встановлено порядок вирішення спорів у цій сфері. Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердже ними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; , в т.ч. у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; згідно п.5 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. На виконання статті 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» постановою Кабінету Міністрів України 31 березня 1995 р. за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Згідно п. 4 зазначених вище Правил оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. У п п.18, 19 зазначається, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Слід зазначити, що нормами вищезазначеного законодавства передбачено можливість ухвалення судом рішення на неконкретизований виїзд, а не на постійні виїзди дитини без згоди одного з батьків, не позбавленого батьківських прав. Тобто, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька (матері) на підставі одного рішення суду є порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Тому, не є обґрунтованими вимоги позивача на спілкуванні і виїзд дитини за кордон без зазначення часу виїзду на оздоровлення та відпочинок, країни, час, а також без присутності матері та її згоди на це. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 153-155, 158, 159 СК України,

Outcome: partial