Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до СТОВ «Агрофірма Маяк» про визнання договору оренди землі недійсним та зобов’язання вчинити дії. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,27 га., що розташована в адміністративних межах Піщанської сільської ради Золотоніського району, Черкаської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 440403, виданим 20.04.2005 року Золотоніською райдержадміністрацією. 22.07.2005 року між ним та с/г товариством «Агрофірма Маяк» було підписано Договір оренди землі. Умовами договору було передбачено, що він передає в оренду СТОВ «Агрофірмі Маяк» свою земельну ділянку. Договір укладено на 10 років. Як вбачається із договору, він зареєстрований у Золотоніському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про, що у Державному реєстрі землі вчинено запис від 22.11.2005 року за № 040578400143. На даний час вважає, що даний договір оренди землі має бути визнаний недійсним, а земельна ділянка підлягає поверненню йому, як власнику. Представник позивача в судовому засіданні, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі мотивуючи його тим, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є зокрема «орендна плата» із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Даним законом передбачено індексацію нормативної грошової оцінки землі, виходячи із якої здійснюється розрахунок та виплата орендної плати за землю. До 01.01.2011 року індексація грошової оцінки землі проводилася у відповідності до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого Постановою КМУ України від 12.05.2000 року за №783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель». Обов’язкова істотна умова про індексацію орендної плати в оспорюваному договорі оренди землі відсутня. Також відсутні невід’ємні частини договору: план або схема земельної ділянки, кадастровий план та акт визначення меж на місцевості земельної ділянки, акт приймання – передачі об’єкту оренди. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи його тим, що як свідчить укладений сторонами договір оренди землі він містить всі істотні умови договору, які передбачені чинним законодавством, що регулює орендні правовідносини та є необхідними для договорів цього виду. Що стосується такої істотної умови договору оренди земля як індексація орендної плати, то індексація орендної плати передбачена п. 9 договору оренди землі, укладеного з позивачем, згідно якого обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції. СТОВ «Агрофірма Маяк» нарахування орендної плати за договором оренди землі, укладеного 22.07.2005 року з [PERSON], проводило і проводить щорічно відповідно до умов укладеного з орендодавцем договору з урахуванням індексів інфляції, у порядку передбаченому договором оренди землі та постановою Кабміну від 12.05.2000 року за № 783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель», а також ст. 289 Податкового кодексу України. Договір оренди, як свідчать матеріали справи, був належним чином укладений сторонами та зареєстрований у Золотоніському районному відділ Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі землі вчинено запис за № 040578400143 від 22.11.2005 року, що є офіційним визнанням і підтвердженням державного факту виникнення права на оренду вищевказаної земельної ділянки. З 2005 року позивачу нараховується та виплачується орендна плата за користування її земельною ділянкою. Наявні матеріали свідчать про те, що між позивачем та відповідачем при укладенні договору оренди землі були погоджені всі істотні умови, у тому числі об’єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), що підтверджується п.п. 1, 2 договору оренди землі від 22.07.2005 року. Сам по собі факт відсутності прикладених до договору акта визначення меж земельної ділянки у натурі та кадастрового плану земельної ділянки за вищезазначених обставин не може бути підставою для визнання договору оренди недійсним. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що: "Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону". В ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що істотними умовами договору є, зокрема: об’єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України правовою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якшо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору є умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких з заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється у такій самій формі, що й договір. Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України від 15.05.2012 року за № 6480/4-12 вбачається, якщо в договорі оренди землі не вказано умови збереження стану об'єкта оренди, що є істотною умовою договору оренди згідно з абзацом 6 ч. 1 ст. і 5 Закону України «Про оренду землі», то з урахуванням наведеного, а також положень ст. 203, 215 ЦК України такий договір оренди землі підлягає визнанню недійсним. Відповідно до п.11 Постанови ПВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до п.28 Постанови ПВСУ № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину. а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК України встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК України). Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якої виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що оскільки позивачкою та її представником не заперечується факт відсутності у договорі оренди землі умов, які були їй відомі ще з моменту укладення договору, судом застосовується позовна давність у три роки, що є підставою у відмові у позові. Як роз'яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року розглянув справу № 6-94 цс 13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обов’язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв’язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 215 ЦК України та виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України та ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі», позивачем не доведено, що оспорюваний договір оренди землі є недійсним, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed