Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2013 року заявила позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно їх сина [PERSON], [INFO]. Крім того, позивач просила змінити дані щодо прізвища та по батькові дитини відповідно до її нинішнього чоловіка [PERSON]. Вимоги мотивовані тим що, відповідач усунувся від виховання та утримання, її долею, здоров'ям, потребами не цікавиться, тобто свідомо усунувся від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні [PERSON] на вимогах позову наполягала і пояснила, що батько хоч і визнав сина, проте фактично з моменту його народження самоусунувся від його виховання та утримання, долею дитини не цікавився, від аліментних зобов'язань встановлених судом в 2010 році ухиляється. Разом з тим, позивач пояснила, що 2012 році вона знов вийшла заміж, разом з чоловіком та синами мешкає в квартирі, в якій створені всі необхідні умови для розвитку дитини, чоловік [PERSON] ставиться до дитини як до своєї. Відповідач в суд не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної ради м.Сімферополя в судове засідання також не пприбув. Оскільки, у справі достатньо даних про права взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення у справі. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. Зі свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що він народився [INFO] року, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку з вступом в шлюб [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], на що вказує свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 09.06.2012 р. Рішенням Київського районного суду від 16.03.2010 р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволені та постановлено стягувати з [PERSON], на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 10.02.2010 р. та до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили та звернуто до виконання через Київський відділ державної виконавчої служби сімферопольського міського управління юстиції АР Крим. З довідки державного виконавця ВДВС Сімферопольського МУЮ від 26.03.2013р. вбачається, що [PERSON] за період з 10.02.2010 р. по 01.03.2013р. аліменти встановлені рішенням суду не сплачував, в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 35 527,41 грн. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного та гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові та зрозумілості. Вона повинна зростати на утриманні й за відповідальністю батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. При цьому найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому полягає відповідальність за його освіту і навчання. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч.1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав», роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно з зазначеною вище постановою, також передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Виходячи з викладеного вище, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних матір та батька та який не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Суду надано висновок Виконавчого комітету Київської районної ради м.Сімферополя про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина, мотивоване тим, що [PERSON] вихованням свого малолітнього сина не займається, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тобто не виконує особистих немайнових обов'язків з піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається забезпеченням здобуття дитиною освіти, не створює належних умов для розвитку її природних здібностей, не готує її до самостійного життя та взагалі не проявляє інтересу до дитини. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, з урахуванням того, що на даний час дитина проживає в повній сім'ї, глава сім'ї, як це поясняє позивач, відноситься до дитини, як до своєї, і має намір усиновити, для дитини в сім'ї створені достатні умови для розвитку, суд вважає, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, а тому визнає в цій частині позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про змін до актового запису про народження дитини, то вони за обставин викладених позивачем, можуть бути розглянуті лише в межах усиновлення дитини чоловіком позивача, а тому в їх задоволенні слід відмовити, як таким, що ззаявленні безпідставно. Отже, позов підлягає задоволенню частково. Оскільки основна вимога позову задоволена, то суд вважає, що витрати понесені позивачем при зверненні до суду відповідно до ст. 88 ЦПК України мають бути їй компенсовані відповідачем.

Outcome: partial