Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач УМВС України в Полтавській області у березні 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], Редакції газети «Полтавська думка» про захист ділової репутації та спростування поширеної інформації, посилаючись на те, що [INFO] у газеті «Полтавська думка» [NUMBER] на сторінці 1 та 5 було опубліковано статтю під заголовком «[INFO]». Автором цієї статті зазначено [PERSON]. Дана публікація висвітлює діяльність обласної міліції у цілому як негативну та незаконну. Зокрема, публікація містить наступні вирази - « у 1998 році Кобеляцький суддя [PERSON] - той самий, що потім познущався над батьками трьох їхніх доньок, убитих п»яними міліціонерами», - «з практики нам, журналістам, відомо, що багато таких фактів, коли наводчиками для шахраїв є двірники, дільничі міліціонери», « Швидше всього, шахраїв «кришує» міліція…». Просили визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області інформацію, поширену у статті газети та зобов»язати спростувати зазначену інформацію шляхом опублікування резолютивної частини рішення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі до суду не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату та час слухання справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу по суті на підставі наявних по справі доказів та постановляє заочне рішення. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом [INFO] у газеті «Полтавська думка» [NUMBER] на сторінці 1 та 5 було опубліковано статтю під заголовком «[INFO]». Автором цієї статті зазначено [PERSON]. Зокрема, публікація містить наступні вирази - « у 1998 році Кобеляцький суддя [PERSON] - той самий, що потім познущався над батьками трьох їхніх доньок, убитих п»яними міліціонерами», - «з практики нам, журналістам, відомо, що багато таких фактів, коли наводчиками для шахраїв є двірники, дільничі міліціонери», « Швидше всього, шахраїв «кришує» міліція…». Відповідно до ст. 62 Конституції України вина у вчиненні злочину встановлюється обвинувальним вироком суду. Підставою для спростування недостовірної інформації є сукупність умов, тобто юридичний склад правопорушення, який встановлений в діях відповідача, а саме: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в). поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г). поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 28.09.1990р. «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян і організацій»відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред'явлений позов. Проте позивач має право подати покази невідповідності дійсності таких відомостей. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню. З використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, також в нішій формі невизначеному числу осіб, або хоча б одній людині. При цьому, ЦК України вводить презумпцію добропорядності, яка означає, що будь-яку негативну інформацію, яка поширена про особу, слід вважати неправдивою, якщо тільки той, хто її поширив, не доведе протилежного. ст.297 , 299 ЦК України встановлюють право на повагу до честі і гідності особи, а також на повагу до ділової репутації. Ці права в даному випадку порушені відповідачем. Ст. 302 ЦК України встановлює обов»язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто , перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. З огляду на те, що позивачем доведено факт поширення інформації шляхом опублікування в газеті , а відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів у підтвердження дійсності поширених ним відомостей, що стосуються позивача, відтак, суд констатує факт, що поширена інформація є неправдивою та підлягає спростуванню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору поверненню не підлягають , а тому на користь позивача суд стягує судові витрати в сумі 114,70 грн.

Outcome: partial