Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 3 березня 2009 року між ним та [PERSON] був укладений договір дарування, предметом якого була безоплатна передача у його власність від [PERSON] належну йому на праві приватної власності 33/100 ідеальної частки квартири [ADDRESS]. Дарувальнику до укладання договору дарування на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON] - 34/100 та [PERSON] - 33/100 належала 33/100 ідеальної частки даного нерухомого майна. Вказував, що 8 листопада 2013 року йому стало відомо, що постановою шевченківського райвідділу ДВС ЧМУЮ від 10 квітня 2009 року накладений арешт на майно боржника - [PERSON] належне йому на праві приватної власності - [ADDRESS], тобто держвиконавцем накладений арешт на нібито належні боржнику на праві спільної сумісної власності 33/100 частки [ADDRESS], при тому, що після укладання договору дарування, і відповідно відчуження [PERSON] своєї частки, дана квартира належить вже [PERSON] - 34/100 частки та [PERSON] - 66/100 частки. Крім цього вказував, що держвиконавець наклав арешт на майно, яке до його накладення було відчужене іншому співвласнику квартири та на час винесення постанови боржнику не належало. Просив визнати протиправними дії держвиконавця Шевченківського ВДВС Гринчука М.П. та звільнити з-під арешту [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім цього пояснив, що в усній бесіді з представником ВДВС той пояснив, що дійсно помилився при винесенні постанови про арешт квартири і на даний час «як вирішить суд, так і буде». Представники Шевченківського ВДВС та третьої особи в судове засідання не з»явилися. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно мали та мають місце обставини, вказані позивачем в позовній заяві, що стверджено копіями свідоцтва про право власності на житло від 9 квітня 1997 року, договору дарування часини квартири від 3 березня 2009 року, довідки ПП «Ремжитлосервіс» від 2 листопада 2013 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяження від 8 листопада 2013 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 квітня 2009 року. Відповідно до вимог ст.41 ч.4 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним, а статтями 317, 321 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків, встановлених Законом. За вказаних обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позову, що розглядається, оскільки частка квартири (33/100) була відчужена боржником до накладення арешту, а також те, що вона не перебуває в іншому обтяженні, зокрема в іпотеці, дії державиконавця є неправомірними, а заарештоване майно підлягає звільненню з-під арешту. На підставі викладеного та

Outcome: approved