Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Будьоннівського районного суду м. Донецька з позовом до [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вироком Будьоннівського районного суду м. Донецька від 06 листопада 2012 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. [PERSON], будучи зареєстрованим, як приватний підприємець, маючи намір заволодіти чужим майном шляхом зловживання довірою, прийняв на роботу з усної домовленості [PERSON] в якості продавця-консультанта з установки металопластикової продукції. 10.05.2012 року [PERSON] прийшов до позивачки [PERSON] додому за адресою: [ADDRESS] та запропонував ій укласти договір з ПП «[PERSON]» на установку метало-пластикового балкону. Згідно з договором загальна вартість продукції та монтажних робіт 5 200,00 грн., передплата 2 600,00 грн., строк встановлення - 12.06.2012 р. У той же день позивачка [PERSON] нічого не підозрюючи, підписала даний договір на встановлення метало-пластикового балкону та передала [PERSON] гроші у сумі 2 600, 00 грн. Більш позивачка [PERSON] [PERSON] не бачила, ніяких робіт по установці балкону виконано не було. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідачка [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 3000,00 грн. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] за викликом до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд встановив наступне. Вироком Будьоннівського районного суду м. Донецька від 06 листопада 2012 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Згідно з копією вироку судом встановлено, що підсудний [PERSON], діючи умисно, повторно, із корисних спонукань, шляхом зловживання довірою потерпілої [PERSON], без наміру виконання покладених на нього договірних обов'язків, заволодів грошовими коштами, чим спричинив потерпілій, матеріальну шкоду на суму 3 000 грн. Частинами 2, 4 статті 61 ЦПК України встановлено, що підставами звільнення від доказування є обставини, які визнанні судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, враховуючи те, що відповідач [PERSON] вироком суду визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 000,00 гривень обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 229,40 грн. належить до стягнення з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved