Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-22 00:00:00

У листопаді 2013 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] «Про визнання права власності на спадщину за законом», на обґрунтування якої зазначено, що 09 квітня 1977 року нею був укладений шлюб з [PERSON]. У квітні 1991 року вони з чоловіком придбали у приватну власність 7/8 частин житлового будинку за [ADDRESS]. Решта 1/8 частина зазначеного будинку належала їх сусідові [PERSON] Враховуючи, що [PERSON] був самотньою людиною, то між ними була досягнута домовленість, відповідно до якої вони його доглядали, а він склав заповіт на випадок своєї смерті на ім'я її чоловіка - [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер. Згідно до умов зазначеного заповіту [PERSON] заповідав її чоловікові [PERSON] належну йому 1/8 частину у житловому будинку за [ADDRESS]. У свою чергу, її чоловік [PERSON] фактично прийняв спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], бо вступив у володіння зазначеною часткою житлового будинку. Після прийняття спадщини [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,0653 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], - для подальшого будівництва та обслуговування цього будинку та господарських споруд, про що був виданий відповідний державний акт від 11 листопада 1996 року. [INFO] року її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку /під літерою «А - 1»/ за [ADDRESS], загальною площею 53,80 м2 та житловою площею 24,30 м2, господарських споруд до нього, а саме прибудови /під літерою а2/, гаражу /під літерою «Д»/, сараю /під літерою «Е»/, вбиральні /під літерою «Ж»/ та земельної ділянки до нього. Ніяких розпоряджень /заповітів/ на випадок своєї смерті [PERSON] не залишав, тому за законом спадкоємцем є позивач, тому що проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та заяв про відмову від неї не робила. Протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини вона заяв про відмову від неї не робила та продовжувала проживати у цьому будинку. Крім того, у зазначеному будинку нею зроблений ремонт, а також вона за власні кошти здійснює його утримання. Крім неї, протягом встановленого законом шестимісячного строку, будь - які інші особи не здійснювали законодавчо передбачених дій, спрямованих на прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] У свою чергу, відповідач у цей час не визнає її прав на спадщину та вважає, що він також успадкував спірний будинок і земельну ділянку, бо є їх донькою з померлим [PERSON], а тому їй не потрібно здійснювати будь - які дії для прийняття спадкового майна. Виходячи з того, що між нею та відповідачем існує спадковий спір з приводу прийняти спадщини після смерті [PERSON] отримати у встановленому чинним законодавством України свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості, у зв'язку з чим вимушена захищати свої права у судовому порядку. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок /під літерою «А - 1»/ за [ADDRESS], загальною площею 53,80 м2 та житловою площею 24,30 м2, господарські споруди до нього у вигляді прибудови /під літерою а2/, гаражу /під літерою «Д»/, сараю /під літерою «Е»/, вбиральні /під літерою «Ж»/ та земельну ділянку до житлового будинку за номером 2 по вулиці Прилужській міста Макіївки, площею 0,0653 га - в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце судового розгляду справи сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, зареєстровану за вхідним № 28509/13-вх від 23.12.2013 року, в якій просила справу розглянути у її відсутність, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі й проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилась, про місце та час розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідно до приписів частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить її відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання позивачем особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Згідно частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував позивач. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до виписки з актового запису про шлюб від 22.02.2000 року, виданої завідуючим відділом ЗАГСу міста Баку Наріманівського району Азербайджанської Республіки, 09.04.1977 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєні прізвища «[PERSON]» /а. с. 7/. Згідно свідоцтва про народження /серії [NUMBER]/, виданого 08.05.1986 року Октябрським райЗАГС міста Баку, [PERSON] народилась [INFO] року, про що в книзі реєстрації актів про народження 10.01.1969 року зроблено запис за № 174. Її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] /а. с. 45/. Зі свідоцтва про шлюб /серії [NUMBER]/, виданого 21.02.1989 року відділом ЗАГСу Насілінського РНКА міста Баку, убачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 21.02.1989 року, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану зроблено запис за № 169. Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєні прізвища «[PERSON]» /а. с. 46/. Відповідно до свідоцтва про смерть /серії [NUMBER]/, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського району міста Макіївки Донецької області 16 квітня 1996 року, [PERSON] помер [INFO] року у віці 59 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 16 квітня 1996 року зроблено запис за № 892 /а. с. 8/. Згідно до свідоцтва про смерть /серії [NUMBER]/, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області 22 січня 2008 року, [PERSON] помер [INFO] року у віці 68 років, про що в книзі реєстрації смертей 22 січня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 255 /а. с. 9/. З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 28038874 від 12.09.2011 року убачається, що 12.09.2011 року зареєстрована спадкова справа у спадковому реєстрі під № 51689918 (номер у нотаріуса 688), спадкодавець [PERSON] /а. с. 10/. З державного акту на право приватної власності на землю (серії ДН) убачається, що [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], - на підставі рішення виконкому Макіївської міської Ради народних депутатів від 18.09.1996 року № 419 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0653 га. Землю передано для подальшого будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4963 /а. с. 11 - 12/. Із змісту витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1400323992013 від 04.06.2013 року, наданого Управлінням Держземагентства у місті Макіївці, убачається, що відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], - та відомості про обмеження у використанні зазначеної земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, не зареєстровані /а. с. 37 - 41/. Відповідно до витягу № 2802-02 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.06.2013 року, складеного управлінням Держземагентством у місті Макіївці Донецької області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], - складає 163047,83 гривень /а. с. 13/. Згідно довідки - характеристики, наданої КП «БТІ міста Маківки», [PERSON] належить 7/8 частини, а [PERSON] належить 1/8 частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] /а. с. 14 - 15/. Як убачається з технічного паспорту на садибний /індивідуальний/ житловий будинок [ADDRESS], виготовленого у 2011 році КП "БТІ міста Макіївки", власником 7/8 частини зазначеного домоволодіння вважається [PERSON] /а. с. 16 - 20/. З висновку про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкту, розташованих за адресою: [ADDRESS], - виготовленого ПП «Домінанта» 05.08.2013 року, убачається відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації. Гараж збудований з дотриманням норм і правил з виконанням металевих воріт індивідуального виготовлення, відповідає санітарним та протипожежним нормам діючого ДБН В.В. 2.2-9-99р. та вимогам діючої нормативно - технічної документації в області архітектурного проектування. Прибудова та господарські будівлі на цей час згідно з метою призначення, відповідають санітарним та протипожежним нормам діючого ДБН В. В. 2.2-15-2005р і вимогам діючої нормативно-технічної документації в області архітектурного проектування і можуть бути прийняті в експлуатацію. В зв'язку з реконструкцією та забудовою прибудови, загальна площа будинку складає: S=53,8 м2, житлова S=24,3 м2 /а. с. 22 - 30/. Відповідно до звіту № 15/02/13ю від 04.02.2013 року, складеного ТОВ «Оцінка Нерухомість Фінанси», ринкова вартість 7/8 частини житлового будинку [ADDRESS], - складає 80843,46 гривень /а. с. 31 - 32/. Згідно домової книги, у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а. с. 33 - 34/. Як убачається з акту від 30.07.2013 року, складеного головою КСОН «Бажановський» Дрокіною В. М. за участю [PERSON], за адресою: [ADDRESS], - з листопада 1991 року по [INFO] року проживав [PERSON], який помер [INFO] року. Зазначені факти підтверджують [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], - та [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] /а. с. 35 - 36/. Довідкою голови комітету самоорганізації населення «Бажановський» від 25.10.2013 року підтверджується, що за адресою: [ADDRESS], - проживав та був зареєстрований [PERSON] з 24.03.1993 року по день смерті [INFO] року, з яким разом проживала та вела сумісне господарство [PERSON] /а. с. 42/. З копії паспорту громадянина України /серії ВЕ № 905446/, виданого 14.06.2003 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України Донецької області на ім'я [PERSON], вбачається, що остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS], - з 28 березня 1992 року /а. с. 5 - 6/. З копії паспорту громадянина України /серії [NUMBER]/, виданого 27.07.2002 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України Донецької області на ім'я [PERSON], вбачається, що остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS], - з 13 грудня 1991 року /а. с. 43 - 44/. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року та Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року. При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Положення пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачають, що правила книги шостої цього кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Як убачається з роз'яснень, наданих у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Виходячи з наведених роз'яснень, а також приймаючи до уваги, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась у 1996 році, а після смерті [PERSON] у 2008 році, суд приходить до висновку, що під час вирішення спірних правовідносин слід застосовувати відповідно норми Цивільного кодексу УРСР та Цивільного кодексу України. Так, згідно до положень частини першої статті 524 Цивільного кодексу УРСР - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом /частина друга статті 524 Цивільного кодексу УРСР/. З огляду на положення статті 534 Цивільного кодексу УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його /не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку/ одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті залишив розпорядження, а саме склав заповіт, за яким належну йому 1/8 частину житлового будинку [ADDRESS] заповів [PERSON] Як убачається з положень частини першої статті 548 Цивільного кодексу УРСР - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. У свою чергу, положеннями статті 549 Цивільного кодексу УРСР передбачений відповідний правовий порядок прийняття спадщини. Так, згідно до наведеної вище норми права визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У ході судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] з 1991 року був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], - тобто він станом на дату відкриття спадщини після смерті [PERSON] фактично вступив у володіння спадковим майном у вигляді належної останньому 1/8 частини цього будинку. Що стосується спадкування [PERSON] майна, яке залишилось після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, то суд виходить з наступного. Так, згідно до положень частини першої статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Частиною першою статті 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З огляду на положення частини першої статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу /частина друга статті 1223 Цивільного кодексу України/. Відповідно до положень частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки /частина перша статті 1261 Цивільного кодексу України/. При цьому, суд приймає до уваги положення частини першої статті 1218 Цивільного кодексу України, якими визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ході судового розгляду справи було встановлено, що спадковим майном з приводу, якого виник спір, є житловий будинок за [ADDRESS] та земельна ділянка до нього. Як убачається з положень частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Нормами права, які містяться у частині першій статті 1269 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Вирішуючи спірні правовідносини судом встановлено, що [PERSON] ніяких розпоряджень /заповітів/ на випадок своєї смерті не залишав; на час своєї смерті проживав із дружиною - позивачем по справі - [PERSON], яка у свою чергу, заяв про відмову від спадщини не робила та продовжувала проживати у спірному будинку. Крім того, суд враховує, що інші особи, окрім позивача [PERSON], протягом встановленого законом шестимісячного строку, не здійснили законодавчо передбачених дій, спрямованих на прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] З огляду на положення частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду /частина п'ята статті 11 Цивільного кодексу України/. У свою чергу, норми права, які містяться у частині першій статті 328 Цивільного кодексу України визначають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Виходячи з досліджених обставини справи та наведених норм права суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] «Про визнання права власності на спадщину за законом» є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених нею і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved