Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

У вересні місяці 2002 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження №1081 від 06 листопада 2001 року та визнання права власності на підсобне приміщення квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що він за власні кошти здійснив будівництво стіни, а вказане розпорядження про знесення даної стіни порушує його право власності. [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом, в якому просили усунути порушення права власності шляхом знесення самовільно зведеної [PERSON] прибудови до квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на їх користь 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Крім того, за зустрічним позовом [PERSON] була законним представником неповнолітньої [PERSON], [INFO]. В процесі розгляду справи [PERSON] набула повноліття, однак заяву про підтримання нею позовних вимог до суду не надала. Зустрічна позовна заява обґрунтовується тим, що внаслідок незаконного встановлення [PERSON] самовільно зведеної прибудови до своєї квартири, кімната площею 10, 0 кв. м. в квартирі [ADDRESS] в цьому ж будинку, що належить [PERSON] та [PERSON], не відповідає санітарним нормам, так як дана забудова знаходиться на відстані 29 см. від єдиного вікна та закриває його на ? висоти. Через це [PERSON] та її донька постійно хворіють, що приносить їм також моральні страждання. Тому вони звернулись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2003 року позов [PERSON], [PERSON] залишено без розгляду. Рішенням суду від 14 грудня 2004 року позов [PERSON] задоволено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2005 року, що залишена в силі ухвалою Верховного Суду України від 09 грудня 2005 року вищевказані рішення та ухвала суду скасовані, а справа направлена на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. В судовому засіданні [PERSON] та його представник подали заяву про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про відміну розпорядження та визнання права власності на підсобне приміщення. Тому відповідною ухвалою суду від 10 грудня 2013 року вказана заява задоволена, позовні вимоги [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про відміну розпорядження та визнання права власності на підсобне приміщення залишені без розгляду, а позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення порушень права власності та відшкодування моральної шкоди - продовжені розглядом по суті. Крім того, [PERSON] та його представник позовні вимоги [PERSON], [PERSON] не визнали, заперечували проти їх задоволення, оскільки законність володіння та користування ним самовільно зведеної прибудови до своєї квартири підтверджується отриманим свідоцтвом про право власності від 23 липня 2012 року серії САЕ №670122. [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, падала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (Т.2, а. с. 55). Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, вислухавши думки сторін, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Статтею 64 Конституції України передбачено, конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується розпорядженням органу приватизації від 02 березня 1995 року № 55279 (Т.2, а. с. 13). Вказана квартира розташована на першому поверсі двоповерхового будинку, і складається з двох жилих кімнат, загальною площею 26, 3 кв. м. згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 08 жовтня 2002 року (Т.2, а. с. 14). [PERSON], що є власником розташованої поряд квартири [ADDRESS], в серпні місяці 2001 року з метою покращення житлових умов своєї сім'ї, здійснив самовільно, без узгодження з відповідними органами місцевої влади та отримання дозволу на добудову, будівництво стіни, що відгороджує частину світлового ліхтаря, де встановив сантехнічні установки. Згодом [PERSON] вернувся до Приморської районної адміністрації м. Одеси з заявою про узаконення виконаної реконструкції. Проте у відповідь на звернення [PERSON], Приморською районною адміністрацією м. Одеси було прийняте розпорядження № 1081 від 06 листопада 2001 року про знесення встановленої [PERSON] стіни [ADDRESS] (Т.1, а. с. 31). Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Так, у вересні місяці 2002 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування вищевказаного розпорядження. [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом, в якому просили усунути порушення права власності шляхом знесення самовільно зведеної [PERSON] прибудови до квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на їх користь 15 000 грн. у відшкодування маральної шкоди. З матеріалів справи вбачається, що світловий ліхтар є допоміжним приміщенням вищевказаного житлового будинку і слугує для природного освітлення жилої кімнати квартири [ADDRESS] в цьому будинку, проте на рівні першого поверху світловий ліхтар забудований власником квартири [ADDRESS] - [PERSON] на відстані 29 см від вікна жилої кімнати квартири [ADDRESS], в результаті чого в жилому приміщенні площею 10, 0 кв. м. відсутнє природне освітлення. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2003 року позов [PERSON], [PERSON] залишено без розгляду (Т.1, а. с. 22). Рішенням суду від 14 грудня 2004 року позов [PERSON] задоволено, скасовано розпорядження ПРА ОМР № 1081 від 06 листопада 2001 року в частині знесення збудованої стіни в квартирі [ADDRESS] (Т.1, а. с. 74, 207). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2005 року (Т.1, а. с. 128), що залишена в силі ухвалою Верховного Суду України від 09 грудня 2005 року (Т.1, а. с. 141) вищевказані рішення та ухвала суду скасовані, а справа направлена на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. Для підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з [PERSON], позивачі подали клопотання про призначення судово-медичної експертизи, яка була призначена ухвалою суду від 18 вересня 2007 року (Т.1, а. с. 211), і на вирішення якої були поставлені, в тому числі, питання про те, чи хронічні захворювання [PERSON] бронхітом пов'язані з погіршенням житлових умов внаслідок розташованої прибудови до квартири [ADDRESS]. Однак вищевказана експертиза не була проведена у зв'язку з ненаданням позивачами до експертної установи необхідної медичної документації згідно клопотання експерта від 19 травня 2009 року (Т. 1, а. с. 225). З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] та [PERSON] жодним чином не сприяли суду у зібранні доказів по даній справі, та не надали інших доказів в підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди з [PERSON] Згодом ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року (Т.2, а. с. 40) за клопотаннями сторін була назначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання, в тому числі, про те, чи відповідає реконструкція, яка складається в облаштуванні коридору, санвузла та комори, збільшення кухні за рахунок приміщення туалету у квартирі [ADDRESS] вимогам будівельних норм і правил (БНіП). Висновком ОНДІСЕ судової будівельно-технічної експертизи №10126 від 28 листопада 2013 року (Т.2, а. с. 61) встановлено, що проведена [PERSON] реконструкція квартири [ADDRESS] виконана з порушенням вимог ДБН В.2.5-28-2006 «Природне та штучне освітлення», ДБН А.2.2-3-97 «Склад, порядок розробки, узгодження та затвердження проектної документації для будівництва». Проте згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експертизи для суду не є обов'язковим і підлягають оцінці судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Крім того, у вищевказаному висновку зазначено, що для проведення експертизи [PERSON], будо надано до експертної установи декларація про готовність реконструйованої квартири до експлуатації, свідоцтво про право власності на квартиру, а також технічний паспорт від 11 червня 2012 року. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2.22. Державних будівельних норм В.2.2-15-2005 «Житлові будинки» у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо. Таким чином, заявляючи до [PERSON] вимоги щодо знесення самовільно зведеної прибудови до квартири [ADDRESS], позивачі порушують не тільки право власності, але й житлові права [PERSON], оскільки згідно з нормами ЖК Української РСР та ДБН жиле приміщення повинне відповідати встановленим санітарним нормам. Згідно технічного висновку про стан будівельних конструкцій реконструйованої квартири [ADDRESS] від 2006 року (Т.2, а. с. 17) виконана реконструкція квартири не погіршила експлуатаційні характеристики житлового будинку [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] було видано свідоцтво про право власності від 23 липня 2012 року серії САЕ №670122, на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 06 червня 2012 року № ОД14212092522, замість договору дарування від 13 жовтня 2010 року, посвідченого Гур’яновою Л.Г., державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори в реєстрі за № 1-5057, зареєстрованого ОМБТІ та РОН від 20 жовтня 2000 року, під №60 доп. стор.122, реєстр. 760. Згідно вищевказаного свідоцтва квартира [ADDRESS] в цілому складається з приміщень, загальною площею 57, 4 кв. м., житловою площею 37, 9 кв. м., відображених у технічному паспорті від 11 червня 2012 року. Тобто свідоцтво було видано [PERSON] з врахуванням самовільно зведеної прибудови до квартири. У суду немає підстав ставити під сумнів законність вищевказаного свідоцтва про право власності. Тому у судовому засіданні доведений факт правомірності володіння та користування [PERSON] вищевказаним приміщенням. Отже, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про знесення самовільно зведеної прибудови до квартири [ADDRESS] є необґрунтованими та недоведеними у судовому засіданні. До того ж, недоведеними є вимоги позивачів про стягнення з .[PERSON] моральної шкоди, виходячи з наступного. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, на думку позивачів, внаслідок незаконного встановлення [PERSON] самовільно зведеної прибудови до своєї квартири, яка загороджує у їх кімнаті світло, [PERSON] та її донька постійно хворіють, що приносить їм моральні страждання. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому, що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд вважає такі вимоги [PERSON] та [PERSON] необґрунтованими, оскільки вони не надали до суду належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їм такої моральної шкоди. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON], [PERSON] необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed