Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, мотивуючи позовні вимоги тим, що 27 грудня 2010 року відповідач отримав від неї у якості позики, грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 15 квітня 2011 року, що підтверджується розпискою від 27.12.2010 року, написаною відповідачем власноручно. Отримані кошти, у визначений розпискою термін, до 15 квітня 2011 року, та до теперішнього часу відповідач не повернув. На її неодноразові вимоги повернути позичені кошти, відповідач повідомляв її, що у нього складне фінансове становище та він поверне позику як тільки у нього з’явиться така можливість. Позичені відповідачу кошти вона збирала кілька років, щоб сплатити за навчання сина у Херсонському обласному ліцеї. Дізнавшись про те, що відповідач збирається виїжджати за межі України, вона змушена звернутися із вказаним позовом до суду. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України,- позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ч. 2 цієї ж ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що всі розрахунки в Україні здійснюються в національній валюті нею було розраховано суму боргу згідно курсу НБУ на момент подачі позову. Вважає, що сума боргу відповідача в гривні складає 5000 ? 7,993 (курс гривні до долара США станом на 24 березня 2013 року) = 39965 гривень. Вважає, що відповідач на виконання обов’язків за договором позики повинен сплатити їй кошти у вигляді суми коштів, що складається із розміру боргу, 3% річних від розміру боргу та суми інфляції у наступних розмірах: сума боргу – 39965,00 грн.; 3% річних від суми простроченої заборгованості за період з 16.04.2011року по 24.10.2013 року, що складає ((39965грн. ? 3?100)/365) ? 923 (днів прострочення) = 3032,00 грн. (три тисячі тридцять дві гривні); сума інфляції виходячи з встановлених індексів інфляції: за квітень-березень 2011 року - 101,3; 100,8; 100.4; 98,7; 99,6; 100,1; 100,0; 100,1; 100,2 - загалом 101,3 за 2012 рік - 99,8; за січень та вересень 2013 року - 100,2; 99,9; 100,0; 100,0; 100,1; 100,0; 99,9; 99,3; 100,0 – загалом 99,4, що дорівнює ((39965?1,013?0,998?99,4) – 39965,00), та складає – 196,00 грн. Загалом, 39965,00 + 3032,00 + 196,00 = 43193,00 гривні. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь суму заборгованості за розпискою від 27.12.2010 року – 39965,00 грн., 3% річних від суми простроченої заборгованості, що становить 3032,00 грн., суму інфляції, що складає 196,00 грн. та суму сплаченого нею судового збору у розмірі 431,93 грн. У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила суд його задовольнити. Проти винесення заочного рішення заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився. Згідно до довідки «Укрпошта» ф.20,- судову повістку, що надіслана відповідачу рекомендованим поштовим відправленням, повернено за закінченням терміну зберігання, оскільки відповідач за зазначеною адресою не проживає. Згідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, відповідач [PERSON] є належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до розписки від 27.12.2010 року, написаною відповідачем власноручно, 27 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики за яким позивач надала, а відповідач отримав грошові кошти, у розмірі 5000,00 доларів США, за умови їх повернення до 15 квітня 2011 року. До теперішнього часу, отримані від позивача кошти відповідач не повернув. Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України,- зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України,- якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач свої зобов'язання за усним договором позики виконав належним чином, надавши відповідачеві грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США. Відповідач зобов’язання за договором позики не виконав та продовжує ухилятись від виконання зобов'язання, що є порушенням законних прав позивача. Згідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України,- за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України,- договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст. 218 Цивільного кодексу України,- недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Враховуючи наявність у позивача розписки від 27.12.2010 року, що написана відповідачем власноручно, суд вважає, що при укладені договору позики дотримана його письмова форма. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України,- позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно до інформації офіційного сайту Національного Банку України,- офіційний курс української гривні відносно долару США, станом на 23.10.2013 року становив 799,3000 (за 100,000 доларів США). Згідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача отриману ним суму боргу за договором позики з урахуванням процентів від суми позики та інфляції. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір у розмірі 431,93 грн. На підставі ст.ст. 218, 526, 630, 1046-1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved