Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 613,77 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 139#00017142739 від 10.02.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 19 900,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредиту в розмірі 31% річних. Відповідно до п. 8.1. кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно 10 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 1 126,94 грн. відповідно до графіку. У порушення зазначених норм законодавства та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з чим, за кредитним договором станом на 29.10.2013 року виникла заборгованість в розмірі 29 613,77 грн., яка складається з наступного: 19 900,00 грн. - сума простроченої заборгованості за основним боргом; 342,27 грн. - сума строкової заборгованості за процентами; 9 371,05 грн. - сума простроченої заборгованості за процентами. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, в тому числі: фотокопію кредитного договору № 139#00017142739 від 10.02.2012 року, відповідно до змісту якого відповідач уклав договір та погодився на його умови, розрахунок заборгованості, встановив наступне. Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 10.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 139#00017142739, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 19 900,00 грн. Відповідно до п. 8.1. кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно 10 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 1 126,94 грн. відповідно до графіку. 30.08.2013 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ» був укладений договір факторингу №30/08-13. Згідно даного договору відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 139#00017142739 від 10.02.2012 року, що був укладений між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та [PERSON], та ТОВ «АНСУ» набуло право вимоги кредитора до [PERSON] 30.08.2013 року між ТОВ «АНСУ» та ТОВ «Українська боргова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги №3А, за яким ТОВ «Українська боргова компанія» набула права кредитора за вищевказаним договором. Згідно даного договору відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 139#00017142739 від 10.02.2012 року, що був укладений між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та [PERSON], та ТОВ «Українська боргова компанія» набуло право вимоги кредитора до [PERSON] Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У порушення зазначених норм законодавства та умов кредитного договору № 139#00017142739 від 10.02.2012 року, відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з чим, за кредитним договором станом на 29.10.2013 року виникла заборгованість в розмірі 29 613,77 грн., яка складається з наступного: 19 900,00 грн. - сума простроченої заборгованості за основним боргом; 342,27 грн. - сума строкової заборгованості за процентами; 9 371,05 грн. - сума простроченої заборгованості за процентами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved