Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2013 року позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні задоволені частково. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про скасування рішення та визначення місця спілкування з дітьми задоволені частково. Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON]. Визначено наступні способи участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]: - один раз на місяць зустрічатися з обома дітьми на території м. Тернівка в присутності матері [PERSON], та за відсутності бабусі дітей [PERSON]; - час та місце зазначених зустрічей визначати за попередньою домовленістю батьків; - спілкуватися з дітьми в телефонному режимі без обмежень в часі із врахуванням вимог розпорядку дня; - після досягнення [PERSON] чотирнадцятирічного віку та [PERSON] восьмирічного віку, за відсутності медичних протипоказань та за обов'язкової наявності згоди кожної дитини, - під час літніх канікул, проводити два тижні з батьком, який зобов'язаний забезпечити повноцінний відпочинок дітей. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов'язані із проведенням судово - медичної експертизи щодо встановлення стану здоров»я дитини [PERSON], в розмірі 3039,54 грн. В решті первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити рішення суду першої інстанції щодо способів його участі у вихованні дітей та в частині судових витрат із тих підстав, що судом не враховані обставини у справі та вимоги законодавства. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині стягнення витрат на проведення експертизи та в частині визначених способів участі [PERSON] у вихованні дітей із наступних підстав. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову та зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач за первісним позовом [PERSON] із 18.08.2001 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], який було розірвано за рішенням Тернівського міського суду від 23.01.2012 року. Від спільного життя сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради № 300 від 14.09.2011 року було розглянуто подані документи та заяву [PERSON], та визначено йому способи участі у вихованні малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 238 від 03.09.2012 року згідно наданої медичної документації (амбулаторна карта), даних обстеження членами експертної комісії, встановлено, що у дитини [PERSON] наявна вегетативна дисфункція з судинним компонентом по гіпотонічному типу з вродженою вестибулопатією, рецидивуюча кропивниця. Виявлені захворювання у [PERSON], які призводять до погіршення стану здоров»я під час переїздів, відносяться до протипоказань. Дитина може пересуватися у особистому легковому автомобілі, під наглядом батьків та родичів, які постійно здійснюють нагляд за дитиною, на відстань не більше 1 години руху, у зв'язку з її індивідуальними особливостями. У суду не виникло сумнівів щодо компетентності членів експертної комісії, якими було проведено зазначену експертизу, а також у повноті проведеної експертизи. У зв'язку із чим судом було відхилено клопотання сторони позивача про проведення повторної експертизи та допиту експертів, які її проводили, оскільки позивач та його представник були присутні в судовому засіданні при постановленні ухвали про призначення експертизи та мали можливість поставити на вирішення зазначеної експертизи й інші питання. Також суд встановив, що між батьком дітей [PERSON] та бабусею дітей [PERSON] тривалий існують неприязні відносини, виникали конфлікти, що підтверджується, зокрема, копією постанови ДІМ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 28.01.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками ст.296 КК України за фактом конфлікту між вказаними особами (т.1 а.с.224), а також поясненнями в судовому засіданні сторін та свідків. Суд врахував пояснення допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо відносин сторін, стану здоров'я дітей та прийняв їх, як беззаперечні докази на підтвердження встановлених обставин. Суд посилаючись на вимоги ст.ст.3, 14, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, а також досліджені в судовому засіданні докази прийшов до висновків, що відповідачка [PERSON] у зв'язку із неприязними стосунками, що склалися, чинить перешкоди позивачеві [PERSON] у спілкуванні з дітьми. Вирішуючи питання про визначення способів спілкування батька [PERSON] із малолітніми дітьми, суд врахував стан здоров»я дитини [PERSON], а також вік дітей, та прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволення, зокрема суд вважав за необхідне, з метою забезпечення прав перш за все малолітніх дітей, а також їх батьків, визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON]: - один раз на місяць зустрічатися з обома дітьми на території м. Тернівка в присутності матері [PERSON], та за відсутності бабусі дітей [PERSON] До цього висновку суд приходить у зв»язку з тим, що в судовому засіданні встановлено факт наявності неприязних стосунків між батьком дітей [PERSON] та [PERSON], яка зокрема сама визнала зазначені обставини, та пояснила в судовому засіданні, що не бажає вирішити питання з батьком дітей мирним шляхом, оскільки не вирішено із [PERSON] питання щодо розподілу нерухомого майна в м. Запоріжжі. Тому з метою запобігання конфліктним ситуаціям у даному випадку, які можуть мати вкрай негативний вплив на моральний та фізичний стан дітей, а також на їх здоров»я, суд прийшов до висновку щодо недопустимості присутності [PERSON] при спілкуванні батька із дітьми, а також не визначає конкретні місця на території м. Тернівка, де будуть проходити ці побачення. З цією метою суд вважав, що батьки в кожному конкретному випадку проведення зустрічей з дітьми визначатимуть ці місця самостійно в залежності від тривалості зустрічей, пори року, погодних умов, а також інших обставин. Також суд визначив можливість батька спілкуватися з дітьми в телефонному режимі без обмежень в часі з врахуванням вимог розпорядку дня. Крім того, з метою забезпечення участі батьків у оздоровленні дітей, після досягнення [PERSON] чотирнадцятирічного віку та [PERSON] восьмирічного віку, за відсутності медичних протипоказань та за обов»язкової наявності згоди кожної дитини, суд вважав за необхідне дозволити дітям під час літніх канікул, проводити два тижні з батьком, який зобов»язаний забезпечити повноцінний відпочинок дітей. При цьому суд врахував думку відповідачки, а також третьої особи, які в судовому засіданні пояснили, що вони не заперечують проти зустрічей батька з обома дітьми на території м. Тернівка. Зважаючи на стан здоров»я дитини [PERSON], відстані від м. Тернівка до м. Запоріжжя, яка складає близько 150 км., а також до м. Дніпропетровськ, яка становить близько 100 км., суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині забезпечення раз на місяць зустрічей батька з дитиною в м. Запоріжжя, шляхом передачі останньої батькові в п'ятницю о 18.00 годині та поверненні її батьком матері об 11.00 годині, задоволенню не підлягають. Суд вказав, що зазначені переїзди можуть вкрай негативно вплинути на стан здоров»я дитини [PERSON], а запропонований представником позивача спосіб транспортування дитини з м. Тернівка в м. Запоріжжя шляхом двох одногодинних переїздів з тривалими зупинками, з врахуванням вищезазначених відстаней між містами, буде ставити життя та здоров»я дитини в безпосередню небезпеку з врахуванням навіть лише швидкості руху автомобіля, в якому буде здійснюватися перевезення дитини. Тому суд дозволив тривалі виїзди [PERSON] із батьком за межі м. Тернівка, з врахуванням вимог ст. 152 СК України, а також стану її зоров»я, лише після досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Щодо дитини [PERSON], у зв»язку з тим, що в судовому засіданні під час розгляду справи не було встановлено медичних протипоказань для тривалих переїздів, аналогічний спосіб участі у спілкуванні батька з дитиною, суд вважав за можливе встановити після досягнення дитиною [PERSON] восьмирічного віку. При цьому суд вважав, що саме зазначені види участі батька у вихованні дітей, будуть відповідати принципам якнайкращого забезпечення інтересів дітей, передбаченим Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства» та Сімейним кодексом України. Думки малолітніх дітей із приводу позовних вимог в судовому засіданні, за погодженням з особами, які беруть участь у справі, не зясовувалися, через їх малолітній вік та із метою запобігання негативного впливу на психічне та фізичне здоров»я [PERSON] При цьому, в судовому засіданні жодна зі сторін не заперечували ту обставину, що діти бажають спілкуватися з батьком, та що батько гарно ставиться до дітей. Зазначені обставини в судовому засіданні одностайно підтвердили також і свідки, які були допитані за клопотаннями позивача та відповідача. Тому при ухваленні рішення суд врахував зазначені обставини та бажання дітей спілкуватися з батьком. Щодо зустрічних позовних вимог суд врахував, що рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради № 300 від 14.09.2011 року ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства України та з метою захисту прав малолітніх дітей. Тому підстави для скасування цього рішення та задоволення зустрічних позовних вимог в цій частині відсутні. Разом з тим, суд вважав за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов»язані з проведенням судово - медичної експертизи щодо встановлення стану здоров»я дитини [PERSON], а саме - витрати понесені на оплату за проведення експертизи, медичні обстеження дитини, а також транспортні витрати, в розмірі 3039 грн. 54 коп., оскільки саме на підставі встановленого за вказаним висновком експертів щодо стану здоров»я дитини, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо забезпечення побачень дитини [PERSON] із батьком на території м. Запоріжжя. Як наслідок, задоволені позовні вимоги в частині визначення місця побачень [PERSON] із малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] на території м. Тернівка. Щодо стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу та судових витрат, суд посилаючись на вимоги ч.1 ст.84, ст.88 ЦПК України витрати вказав про відсутність підстав для стягнення. Але із висновками суду в частині стягнення витрат на проведення експертизи та в частині визначених способів участі [PERSON] у вихованні дітей повністю погодитися не можна, оскільки вони не враховують обставин у справі та вимог законодавства. Визначені способи участі [PERSON] у вихованні дітей щодо: одного разу на місяць зустрічатися з обома дітьми на території м. Тернівка в присутності матері [PERSON], та за відсутності бабусі дітей [PERSON], а також що, після досягнення [PERSON] чотирнадцятирічного віку та [PERSON] восьмирічного віку, за відсутності медичних протипоказань та за обов»язкової наявності згоди кожної дитини, - під час літніх канікул, проводити два тижні з батьком, який зобов»язаний забезпечити повноцінний відпочинок дітей. Визначаючи необхідність присутності матері під час зустрічі батька із дітьми, суд не обґрунтував такої необхідності достовірними доказами та не навів мотивів. Навпаки суд зазначив, що жодна зі сторін не заперечували ту обставину, що діти бажають спілкуватися з батьком, та що батько належно ставиться до дітей, що підтвердили також і свідки, які були допитані за клопотаннями позивача та відповідача. Оскільки відсутні відомості про те, що спілкування дітей із батьком завдасть шкоди інтересам дітей, а тому відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.153 СК України відсутні підстави для обов'язкової присутності матері під час такого спілкування, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити. Також в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачка [PERSON] визнавала, що в літній період вона перевозить дітей на відпочинок у Крим. Пояснення її зводяться до того, що транспортування дитини ще і батьком на значні відстані буде зайвим, а тому і заперечувала проти того, щоб діти у нинішньому віці проводили два тижні з батьком під час літніх канікул, та під час зимових канікул проводили чотири дні із батьком. Оскільки факт транспортування дитини на значні відстані самою матірю не заперечується, при цьому вона не вбачає шкоди для здоровя дочки внаслідок таких дій, а тому не може бути перешкодою і спілкування дітей під час канікул із батьком, оскільки можливе транспортування дітей для цього, не перевищує часу, який витрачає сама мати. Тому необхідно змінити обмеження у спілкуванні з дітьми, які суд пов'язав із досягненням певного віку. В зв'язку із тим, що позовні вимоги сторін задоволені частково, а тому наявні підстави для стягнення судових витрат пропорційно до задоволених вимог, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України. Тому із врахуванням понесених [PERSON] витрат, пов'язаних із проведенням судово - медичної експертизи у розмірі 3039,54 гривень, необхідно стягнути із [PERSON] на її користь половину цих витрат у розмірі 1520 гривень. Із цих підстав не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги про те, що необхідно відмовити у стягненні судових витрат у повному обсязі. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого суду повністю не спростовують, а наявні лише підстави для часткової зміни судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Outcome: partial