Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивачка зазначала, що малолітній [PERSON], [INFO], є її рідним племінником, батьками якого є відповідачі. Між тим, з листопада 2003 року відповідачі переїхали за іншою адресою, залишивши сина проживати з нею та бабусею, кілька разів повертались, однак остаточно залишили сина на їх піклування в 2007 році. З того часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавляться його життям та здоров'ям, не відвідують, не спілкуються з дитиною, не надають ніякої допомоги на утримання сина. Утриманням та вихованням дитини займається вона. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з них на її користь аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні позивача та її представник адвокат Габун А.Л. підтримали позовні вимоги, підтвердили викладені в позовній заяві обставини, просять задовольнити позов. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що дитина залишилась проживати з позивачкою та бабусею через відвідування школи в с. Мигія Первомайського району, щоб продовжувати там навчання, вони проживають в м. Первомайську, ніде офіційно не працюють, намагаються по можливості бачитися з дитиною та надавати синові посильну допомогу. Ніяких бесід з приводу виховання дитини з ними не проводилось, обстеження умов їх проживання також не проводилось. Місце проживання дитини було узгоджено між ними та позивачкою, яка останнім часом чинить перешкоди їм у спілкуванні з дитиною. Тому рахують, що відсутні підстави вважати, що вони свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків і просять в задоволенні позову відмовити. Представник органу опіки та піклування Первомайської райдержадміністрації Мухільченко Т.С. в судовому засіданні вважала, що є підстави для задоволення позову, підтримала відповідний висновок. При цьому пояснила, що при вирішенні питання про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, ними не викликались на бесіду відповідачі, оскільки вони є жителями м. Первомайська, їх не попереджали про наслідки нехтування своїми батьківськми обов'язками, а висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав був наданий тому, що дитина проживає на території Первомайського району. Не проводилось бесід з відповідачами й службою у справах дітей Первомайської міської ради та її виконавчого комітету, їх не попереджали про наслідки нехтування своїми батьківськми обов'язками, оскільки дитина проживає за межами м. Первомайська. Представник Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Носик Л.В. в судовому засіданні також вважала, що є підстави для задоволення позову, оскільки відповідачі тривалий час проживають окремо від дитини у м. Первомайську, ведуть сумнівний спосіб життя, сина залишили на виховання родичкам у с. Мигія, подальшою долею дитини не переймаються, про благополуччя сина не піклуються. Прокурор в судовому засіданні вважав, що за обставинами справи та наявними в ній доказами є підстави для задоволення позову. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачів, представників органу опіки та піклування Первомайської райдержадміністрації та Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вислухавши висновок прокурора, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно з висновком органу опіки та піклування Первомайської райдержадміністрації позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], є доцільним. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Із роз'яснень, викладених у п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 19 грудня 2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В порушення зазначених вимог норм матеріального права та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивачкою не надані достеменні дані про особу відповідачів, які б свідчили про винну поведінку відповідачів, свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов'язками. Також, є незрозумілим, на підставі яких об'єктивних даних орган опіки та піклування Первомайської райдержадміністрації надав висновок про доцільність застосування такого крайнього заходу впливу на батьків дитини, як позбавлення батьківських прав, так як у вказаному висновку наведені тільки обставини, що відомі з пояснень позивачки та не наводяться заперечення відповідачів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою та її представником на підтвердження позовних вимог надані письмові докази, що свідчать тільки про невідвідування відповідачами школи та проживання дитини у родині позивачки і знаходження дитини на утриманні позивачки, в той час як позивачка за своїми особистими якостями може стати її опікуном. Вимагаючи застосування до відповідачів крайнього заходу впливу, як на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, позивачкою не вказано про матеріальний стан відповідачів, а також не зазначено про відносин, які склалися між сторонами, з урахуванням віку дитини. Показання свідків свідчать лише про те, що вказані свідки не бачили спілкування батьків з дитиною, а можуть стверджувати, що вихованням і навчанням дитини займається позивачка, яка є родичем дитини. Притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності 24 травня 2013 року за ч. 1 ст. 173-2 КупАП з накладенням на неї адміністративного стягнення за прояв психологічного насильства по відношенню до бабусі [PERSON], яка проживає в м. Первомайську, не може свідчити про вчинення нею протиправної поведінки щодо дитини. Знаходження [PERSON] з 16 травня 2012 року та [PERSON] з 18 січня 2013 року на диспансерному обліку з приводу синдрому залежності від алкоголю, на думку суду, не може беззастережно свідчити про те, що відповідачі є хронічними алкоголіками, оскільки такого діагнозу їм не встановлювалось. За таких обставин, суд вважає, що відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками [PERSON] та [PERSON], які б свідчили про ухилення від виховання сина, і, як наслідок, необхідність застосування до них крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Тому в задоволенні пред'явленого позову слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачкою, слід віднести за її рахунок.

Outcome: dismissed