Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу від 14.12.2012 року № 195 К [PERSON] - заступника начальника управління ВД ФСНВ у Сумській області було звільнено з роботи за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні відповідачу, враховуючи вимоги ст. 44 КЗпП України, була виплачена вихідна допомога в розмірі 2999,03 грн. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 14.05.2013 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, рішення І-ї інстанції скасоване та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, а саме, визнано незаконним наказ № 195-К від 14.12.2012 року начальника управління ВД ФСНВ у Сумській області, поновлено відповідача на посаді заступника начальника управління ВД ФСНВ у Сумській області з 14.12.2012 року, стягнуто з управління ВД ФСНВ у Сумській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.12.2012 року по 14.05.2013 року у розмірі 12929,17 грн., стягнуто з управління ВД ФСНВ у Сумській області на користь відповідача 300,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. На виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 14.05.2013 року, наказом управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області від 27.05.2013 року № 43-К [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника управління ВД ФСНВ у Сумській області з 14.12.2012 р. 29.05.2013 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області стягнуто в примусовому порядку 13229,17 грн. з управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду на користь відповідача. З 27.02.2013 року по 26.05.2013 року відповідач був зареєстрований у Сумському міському центрі зайнятості та йому виплачувалася допомога по безробіттю відповідно до ст. 22 п. 1.4 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно листа Сумського міського центу зайнятості від 15.06.2013 року № 07/1175 про повернення виплаченої допомоги по безробіттю, [PERSON] за період з 27.02.2013 року по 26.05.2013 року було виплачено допомогу у розмірі 5350,33 грн., яку Сумський міський центр зайнятості, відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» вимагає повернути роботодавцю. Згідно п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав на цей час. Враховуючи викладене, виплачена допомога по безробіттю в сумі 5350,33 грн., яку управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області зобовязане повернути Сумському міському центру зайнятості, підлягає стягненню з відповідача. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь управління ВД ФСНВ у Сумській області вихідну допомогу в розмірі 2999,03 грн., та виплачену допомогу по безробіттю в сумі 5350,33 грн., яку управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області забов`язане повернути Сумському міському центру зайнятості. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з зазначених підстав. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, але в судові засідання не зявлявся. Згідно з ст.224 ЦПК України суд вважає необхідним заочно розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представник позивача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно з наказом Управління виконавчої дирекції Фонду від 14.12.2012 року №195-К [PERSON] було звільнено з роботи за ч.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні [PERSON] було виплачено вихідну допомогу в розмірі 2999грн.03коп. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.04.2013 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 14.05.2013 року рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.04.2013 року скасоване, визнано незаконним наказ №195-к від 14.12.2012 року, поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника управління ВД ФСНВ у Сумській області з 14.12.2012 року, стягнуто з Управління на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12929грн.17коп., 300грн. в відшкодування моральної шкоди. Середній заробіток за час вимушеного прогулу був виплачений [PERSON] (а.с.5,6). З 27.02.2013 року по 26.05.2013 року [PERSON] був зареєстрований в Сумському міському центрі зайнятості та йому виплачувалася допомога по безробіттю. Згідно з листом Сумського міського центру зайнятості за вказаний період [PERSON] виплачено допомогу в розмірі 5350грн.33коп. (а.с. 4). Відповідно до ст.35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Згідно з ст.35 цього Закону за постановою Сумського окружного адміністративного суду Управління відшкодувало центру зайнятості 5350грн.33коп. виплаченої допомоги по безробіттю (а.с.41). Цим законом не передбачено стягнення виплаченої допомоги по безробіттю з працівника у випадку поновлення його на роботі. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9, а саме при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Але спір між [PERSON] і Управлінням про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом розглянутий, при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не враховувалися суми виплат вихідної допомоги та допомоги по безробіттю [PERSON] Нормами Кодексу законів про працю України, якими позивач обгрунтовує своє вимоги, не передбачено стягнення з працівника виплаченої допомоги по безробіттю та вихідної допомоги. Судом не встановлено вини в діях [PERSON], оскільки при розгляді справи про поновлення на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, було відомо, що [PERSON] отримав вихідну допомогу і як особа, що звільнена за п.1 ст.40 КзпПУкраїни, отримує допомогу по безробіттю. З врахуванням викладеного, в задоволенні позову Управління до [PERSON] про стягнення коштів необхідно відмовити за необгрунтованістю.

Outcome: dismissed