Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування позовних вимог вказавши, що 18.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN80FI00000084, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 50 960,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 9,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.06.2022 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також і інші платежі. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки № № DN80FI00000084 від 18.06.2007 року. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 52,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 252 500 грн. 00 коп. Відповідач порушив умови укладеного договору, у зв'язку з чим, станом на 18.07.2012 року виникла заборгованість на загальну суму 47 370,02 доларів США ( що за курсом НБУ складає 378 486,46 грн.), яка складається з наступного: 44 035,60 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 268,60 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Оскільки відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутись до суду та просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN80FI00000084 від 18.06.2006 року в розмірі 47 370,02 доларів США ( що за курсом НБУ складає 378 486,46 грн.) звернути стягнення на квартиру загальною площею 52.10 кв.м., житловою площею 37.00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані і проживають у квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку. В судове засідання представник позивача за довіреністю, не з'явився, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином. Письмово просив справу розглядати за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином, про що мається повідомлення. Про причини своєї неявки суд не повідомляв. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 18.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN80FI00000084, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 50 960,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 9,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.06.2022 року. Відповідно до нової редакції статуту Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк». В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки № № DN80FI00000084 від 18.06.2007 року. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 52,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 252 500 грн. 00 коп. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконує у зв'язку з чим станом на 18.07.2012 року виникла заборгованість на загальну суму 47 370,02 доларів США ( що за курсом НБУ складає 378 486,46 грн.), яка складається з наступного: 44 035,60 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 268,60 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 вищезазначеного Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. При реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» - рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DN80FI00000084 від 18.06.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 18.06.2007 року, а саме, на квартиру загальною площею 52,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме, квартири [ADDRESS], шляхом її продажу з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Стосовно позовних вимог в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані і проживають у квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку, то вказані вимоги не підлягають задоволенню за нижченаведеним. Як передбачено ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частини 2 і 3 зазначеної статті встановлюють певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказані вимоги є передчасними та їх задоволення є можливим лише після звернення стягнення на предмет іпотеки і невиконання мешканцями письмової вимоги іпотекодержателя про звільнення житлового приміщення у добровільному порядку. В силу статті 88 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 3219,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial