Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

[PERSON] О С. звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням, виселення та зняття реєстрації з місця проживання та визначення місця перебування дітей . В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 05 липня 1999 року між ним та [PERSON], був зареєстрований шлюб. На той час вона вже мала доньку від першого шлюбу, [PERSON], [INFO]. Від цього шлюбу вони мають, ще двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З 05.04.2006 року відповідачі проживали разом з ним та були зареєстровані в квартирі, яка належала на той час його батьку [PERSON], йому [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності та знаходилась за адресою, м. Новгород-Сіверський, вул. Самоквасова, б. 20 «а», кв. 2. У 2008 році рішенням виконавчого комітету цю квартиру було поділено, і квартирі, в якій стали проживати він та Відповідачі, було присвоєно № 3. Власниками цієї квартири стали: він та його батько - [PERSON] Оскільки, спільне життя з дружиною [PERSON] не склалося то рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 27 травня 2013 року шлюб між ними було розірвано. На даний час нас він разом зі своїм батьком, [PERSON], який є співвласником цієї квартири не можуть вільно розпорядитись своєю власністю, квартирою в якій проживає його бувша дружина відповідач [PERSON] та [PERSON] разом з їхніми двома спільними дітьми, оскільки, колишня дружина захопила його з батьком співвласність та самовільно вирішила питання щодо місця проживання дітей. Він не може бачитися з дітьми, так як відповідач [PERSON] вчиняє сварки, залякує дітей, та налаштовує їх проти нього. Окрім цього, відповідачі, вчасно не сплачують комунальні послуги, та приховують від нього розмір заборгованості, внаслідок чого , газопостачання до його квартири було*відєднане. Вважає, що після розірвання шлюбу його колишня дружина втратила статус члена сім'ї, наміру у нього, як у власника квартири проживати із колишньою дружиною та її донькою від першого шлюбу не має, і тому вони втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: м. Н-Сіверський, вул. Самоквасова, б. 20 «а», кв. 3. в звязку з чим вони повинні бути зняті з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою та виселені з квартири , що належить йому з батьком на праві власності. Окрім цього, вважає, що в звязку з прийняттям відповідного рішення на його користь відповідач [PERSON], в подальшому не матиме власного житла та не бажає його винаймати, тому їхні спільні неповнолітні діти: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], повинні проживати разом з ним, в звичному для них місці, а саме за адресою: м. Новгород-Сіверський, вул. Самоквасова, б. 20 «а», кв. 3. а він в свою чергу не буде чинити перешкод у спілкуванні дітей з їх матірю і просив суд визнати відповідачів - [PERSON], та її доньку від першого шлюбу [PERSON], особами, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Н- Сіверський, вул. Самоквасова, б. 20 «а», кв. 3.; - зняти їх з реєстрації місця проживання виселити їх з квартири 3 буд. 20 «а» по вул.. Самоквасова м.Новгород-Сіверський, як осіб, що втратили право користування даним житлом; - визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] разом з ним за адресою квартира № 3 буд. 20 «а» по вул.. Самоквасова м.Новгород-Сіверський; та припинити щомісячне стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей. Під час розгляду даної справи до суду звернувся з позовною заявою [PERSON] як третя особа, що заявляє самостійні вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення в обгрунтування своїх вимог зазначив, що у 1993 році він та його син позивач [PERSON] набули у часткову (50 х 50 часток) власність квартиру, що знаходиться за адресою: м. Новгород-Сіверський, вул. Самоквасова, б. 20 «а»[ADDRESS]. У цій квартирі з квітня 2006 року були зареєстровані та почали разом з сином проживати відповідачі [PERSON], яка з липня 1999 року по травень 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з його сином позивачем [PERSON] та її дочка від першого шлюбу [PERSON], і їхні спільні з його сином діти, його онуки - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Брак між його сином та відповідачкою [PERSON] розірвано рішенням Новгород-Сіверського райсуду від 27 травня 2013 р. З 1999 року він не проживав у належній йому на праві часткової власності квартирі за вказаною вище адресою, оскільки був запрошений на роботу до міста Київ, і за домовленістю з сином, залишив йому свою частку квартири на тимчасове користування. Вважає, що починаючи з 25 березня 2013 року, внаслідок протиправних дій його колишньої дружини відповідачки [PERSON], яка на його думку викрала у сина ключі від квартири, він взагалі був позбавлений можливості проживати у своїй квартирі та користуватися нею, а відповідачка [PERSON] при підтримці з боку своєї дитини від першого шлюбу відповідача [PERSON] здійснює перешкоди йому і його синові у користуванні належною їм квартирою, створюючи нестерпні умови для їхнього там знаходження, а саме: вчиняє сварки та скандали при їхній там появі, погрожує його сину, перешкоджає можливості залишити в квартирі належні їм речі, не звільняє на його вимогу його власну шафу від своїх речей, самочинно переоформлює угоди із постачаючими енергоносії організаціями, допускає перебування у квартирі сторонніх для їх осіб, що призвело до знищення їхнього майна, а саме зламано встановлений ними замок і таке інше. Його спроба та його сина [PERSON] визначити місце для проживання його онуків та тимчасового проживання відповідачів призвела до погроз їх сторони, щодо вчинення відносно його особисто фізичної розправи , що мається на увазі (що цю погрозу [PERSON] поширює й по місту), образ на адресу його і його сина в присутності його онуків, та інших дій, що принижують його честь і гідність та зухвалим стверджуванням, що саме вона а не вони як співвласники, буде вирішувати та встановлювати режим використання помешкань їхньої квартири. Зазначає, що він є людиною, яка відома у всьому світі до нього нерідко приїзджають за консультаціями з питань «Слова о полку Ігоревім» не лише українські фахівці а й фахівці інших держав тому атмосфера, яка склалася внаслідок зухвалих і агресивних дій бувшої дружини, його сина є такою , що не на користь державі Україна. Крім цього посилається на те, що режим користування квартирою встановлено єдиними повноважними на це особами - ним та його сином позивачем [PERSON], як співвласниками квартири. Згідно із їхньою усною домовленістю1 в його особистому користуванні має бути половина житлової площі -11,9 кв. метрів, а у користуванні його сина та його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] має бути така ж частка; інші приміщення (кухня, туалет, прихожа) будуть в їхньому з сином та онуками спільному користуванні. При встановленні режиму користування квартирою вони керувалися, крім іншого, міркуваннями щодо необхідності забезпечити йому спокою, в окремій кімнаті, як людині похилого віку , що має певні хвороби та слабкості, характерні для людей такого віку, а також необхідності в окремому приміщенні для наукової роботи та зберігання особо цінних експонатів його особистої колекції, повязаної із перлиною давньоруської писемності - «Словом о полку Ігоревім», яка налічує кілька тисяч експонатів і є найбільшою в світі Зазначає, що в результаті дій відповідачів, а саме , відверте небажання з їх боку найти якесь порозуміння та відверта зухвалість і постійна, протягом багатьох років, зухвала поведінка та агресивна неповага відносно його і його сина, нишпорення по кишенях сина в присутності дітей, свідчать про неможливість спільного перебування їх, як співвласників, під одним дахом з відповідачками і тому їх необхідно позбавити права на користування належної йому на праві власності частини квартири та виселити. Численні спроби вплинути на [PERSON] з його боку та з боку інших осіб (зокрема його сина, дільничого міліціонера) припинити протиправні дії, не порушувати спокій та прийняті правила проживання були безрезультатними, зазначена особа має бути виселена із квартири в порядку ст. 116 ЖК, а також на підставі ст. 391 ЦК України. Своїми діями [PERSON] наносить шкоду його здоровю та морально-психічному стану, і тому спільне проживання з нею неможливе. Він також підтримує позовні вимоги його сина відносно визначення місця проживання його онуків, а саме [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з ним та їхнім батьком позивачем [PERSON] за адресою: м. Новгород-Сіверський, вул. Самоквасова, б. 20 «а», кв. 3. Доходи, які вони разом із сином отримують, та статки що вини мають є, на його погляд, достатніми для утримання його двох онуків і тому просив суд визнати відповідачів - [PERSON] та [PERSON], особами, що втратили право користування приміщеннями квартири №3, що знаходиться за адресою: м. Новгород-Сіверський, вул. Самоквасова, б. 20 «а»; -зобовязати їх не здійснювати йому перешкод в користування належній йому на праві власності 50-відсотковій частці квартири, яка визначена угодою між співвласниками квартири №3, що знаходиться за адресою: м. Новгород-Сіверський, вул. Самоквасова, б. 20 «а»; та виселити їх з вищезазначеної житлової площі як осіб, що втратили право користування даним житлом. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги та вимоги третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судовому засіданні третя особа, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] свої позовні вимоги та вимоги позивача [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що вони є цілком забезпеченими людьми та можуть гідно виховати малолітніх дітей, а відповідачів необхідно виселити з житлового приміщення. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги адвокат [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог її доверителів в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі та просила в їх задоволенні відмовити, зазначивши, що позивач всіляко намагається її позбавити житлового приміщення, створює для цього штучні перешкоди, пише відповідні заяви до комунальних служб, щоб припинили газопостачання і таке інше, створює штучно конфліктну ситуацію, що негативно впливає на дітей. Будь яких перешкод в користуванні житловим приміщенням вона не створює, як позивач та його батько мають ключі від вхідних дверей та можуть вільно там знаходитись. „ В судовому засіданні відповідач [PERSON]О також позовні вимоги позивача [PERSON] та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі та просила в їх задоволенні відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] та третьої особи, що заявляє* самостійні вимоги [PERSON] не визнав в повному обсязі та просив в їх задоволенні відмовити, пославшись на те що вони є необгрунтованими, з тих підстав що позивач звернувся до суду позбавити прав на користування житловим приміщенням є неможливим, оскільки чинне законодавство чітко регулює правові підстави з даного питання, щодо позовних вимог [PERSON] то будь яких перешкод в користуванні ним своєю часткою квартири, зі сторони відповідачів не має. Питання визначення місця проживання малолітніх дітей органом опіки та піклування Новгород- Сіверської міської ради , вирішено необгрунтовано та всупереч Декларації прав дитини. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування [PERSON] зазначив, що ситуація є дуже складною і тому яке рішення було прийнято на засіданні органу опіки та піклування Новгород-Сіверської міської ради таке воно і є, щодо позовних вимог висловився про вирішення позову відповідно до вимог закону. Згідно Висновку виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради від 08.11.2013 року про визначення місця проживання дітей, зазначено за доцільне визначити місцем проживання [PERSON],[INFO] з матірю [PERSON], а [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] ^ Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, за таких підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За змістом статті 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнуюсь або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними. Згідно з вимогами статті 156 Житлового кодексу України, Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Щодо посилань позивача, що до даних відносин необхідно застосовувати положення ст..ст. 405,406 ЦК України то на думку суду , у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами вищезазначених положень ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. В судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами, що між сторонами склалися неприязні відносини із-за розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивачі постійно проживають у спірному* житловому приміщенні, та користуються комунальними послугами, і це житлове приміщення є їх постійним місцем проживання тому з тих підстав, що зазначені позивачем та третьою особою вони є такими, що не грунтуються на вимогах чинного законодавства та будь яких доказів порушення умов проживання суду не надано. Третьою особою, що заявляє самостійні вимоги також в ході судового розгляду було зазначено, що він має доступ до квартири та відповідачі йому перешкод у користуванні житловим приміщенням на даний час не створюють. Таким чином, суд остаточно приходить до висновку в безпідставності заявлених позовних вимог позивача [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням, виселення та зняття реєстрації з місця проживання та позовних вимог третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням та виселення. Щодо вирішення місця проживання малолітніх дітей то суд зазначає,що рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 27 травня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Питання про проживання малолітніх дітей вирішено не було. Ініціатором розлучення був позивач. Після розірвання шлюбу сторони проживали окремо. Позивач не заперечує, що після розірвання шлюбу діти проживали разом з матірю. Згідно з наданим суду Висновку виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради від 08.11.2013 року про визначення місця проживання дітей, зазначено за доцільне визначити місцем проживання [PERSON],[INFO] з матірю [PERSON], а [PERSON], 29.10.2007 року з батьком [PERSON] Таким чином з цього рішення вбачається намір розподілити дітей між батьками, без будь яких обгрунтувань, конкретно не вказано місце проживання дітей тому суд відхиляє даний висновок, оскільки він є не обгрунтований, та таким що суперечить положенням Декларації прав дитини та до уваги його не приймає. Ст. 161 СК України передбачено, що спір про місце проживання дитини може бути вирішено органом опіки та піклування або судом та при вирішенні цього спору береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків,особиста прихільність дитини до кожного з батьків, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач має намір позбавивши свою бувшу дружину житлових прав*, визначити місце проживання дітей у його квартирі, обґрунтовуючи тим, що автоматично відповідач [PERSON] не буде мати свого житла, постійного місця проживання, а він в свою чергу гарантує постійне місце проживання їх спільним дітям у тій квартирі де вони до цього постійно проживали. Щодо посилань позивача, що відповідач створює перешкоди у спілкуванні з дитиною то дана обставина не заслуговує на увагу, оскільки позивач не зміг пояснити , чому на протязі тривалого часу він не зверталась у відповідні органи з заявою про створення йому перешкод у спілкуванні з дітьми та неможливістю прийняття його участі у вихованні своїх малолітніх дітей. Декларація прав дитини від 20.11.1959 року містить принцип за яким дитина може бути розлучена з матірю лише у винятковій ситуації. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено, що відповідач не належним чином виховує та утримує дітей і тому позов підлягає відхиленню, а у звязку з відхиленням в цій частині позову, позовні вимоги, щодо звільнення від сплати позивача аліментів судом не розглядаються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed