Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-31 00:00:00

[PERSON] у вересні 2013 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги, тим що 02.04.2013 року вона звернулась до Сімферопольської міської Ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, у відповідь отримала рішення Сімферопольської міської Ради № К-2550 від 22.04.2013р., відповідно до якого роз'яснювався порядок розгляду Сімферопольською міською Радою поданих нею документів. Просить визнати вказане рішення Сімферопольської міської Ради недійсним, зобов'язати Сімферопольську міську Раду надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В судовому засіданні позивач на вимогах позову наполягала, надала пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає за можливе постановити заочне рішення. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 12 Земельного Кодексу України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Відповідно до п. «а» та «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України підставами набуття права власності на земельну ділянку є придбання земельної ділянки за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, а також у разі безоплатної передачі земельної ділянки із земель державної та комунальної власності. За змістом ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та права користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності на підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, визначених даним Кодексом. Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Підставами для скасування актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування є їх невідповідність вимогам чинного законодавства України, визначеній законом компетенції органу, який видав це рішення. Обов'язковою умовою визнання акту незаконним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів особи. Позивач 02.04.2013 року звернулась до Сімферопольської міської Ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Дане клопотання на розгляд сесії Сімферопольської міської ради не виносилось та не розглядалось, а так само рішення щодо порушеного позивачем не приймалось. Листом управління з питань регулювання земельних відносин Сімферопольської міської ради від 22.04.2013 року вих. № К-2550 [PERSON] лише повідомлено про реєстрацію її клопотання в міській раді та роз'яснено порядок його розгляду компетентними виконавчими органами відповідача. За змістом ст. 15 ЦК України, судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача в межах заявлених нею позовних вимог, в зв'язку з чим наявні правові підстави для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed