Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 23 березня 2002року у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Дербент, республіки Дагестан Російської Федерації , актовий запис № 84. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Шлюбні відносини фактично припинені у червні 2013 року, подальше спільне життя неможливе. Позивач до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, шлюб просила розглянути. Наполягала на заочному розгляді справи . Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду неповідомленні, тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України розглядає справу в заочному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі. Цей факт підтверджується наданим суду свідоцтвом про укладення шлюбу зареєстрованим 23 березня 2002року у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Дербент, республіки Дагестан Російської Федерації, актовий запис № 84. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у червні 2013 . Позивач у своїй заяві наполягала на розірванні шлюбу, суперечок про місце проживання дітей та розділ майна немає, примирення вважає неможливим. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, суперечок про місце проживання дитини та розділ немає, примирення вважають неможливим у зв'язку з постійними сварками та відсутністю взаєморозуміння. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved