Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Новобериславської сільської ради, [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позову посилається на те, що 20.03.1998 року на Скадовській товарній біржі за договором купівлі-продажу вона придбала у [PERSON] житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS], про що був складений договір купівлі-продажу, та зареєстрований у БТІ. Під час виготовлення документів на присадибну ділянку було з'ясовано, що документи на будинок не належним чином оформлені. Просить поновити строк звернення до суду та визнати за нею право власності на будинок. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав, зазначених у позовній заяві. Просила визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS]. Представник відповідач Новобериславської сільської ради у судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду позов визнали, просили справу розглянути у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Відповідач [PERSON] помер, з наданих суду матеріалів вбачається, що свпадкова справа не заводилася, заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило. Відповідно до ст..169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до ст..9 Житлового кодексу України - громадяни мають право на придбання квартир (будинків) на біржових торгах. Відповідно до ст. 128 ЦК України 1963 р. яка діяла на час придбання будинку, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Судом встановлено, що 20.03.1998 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] досягли угоди щодо продажу [PERSON] належного [PERSON] будинку [ADDRESS], яку оформили на Скадовській товарній біржі (а.с. 4) . До підписання цього договору [PERSON] передала продавцю обумовлену вартість будинку. З того часу позивачка проживає та зареєстрована у спірному будинку, користується ним та сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується довідкою сільської ради (а.с.8). Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року ( з відповідними змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» згідно зі ст.12 Закону України «Про власність», якій був чинним на момент отримання та погашення спадкодавцем ссуди на будинок - громадянин набуває право власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів в кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст..15 Закону України «Про товарну біржу» договори купівлі-продажу квартир (будинків) укладених на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Статтею 227 ЦК України ( ред..1963 р.) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Фактично закон допускає укладення договорів купівлі-продажу будинків на біржових торгах, але при продажі таких будинків, нотаріус не визнає такий договір, як правовстановлюючий документ, підтверджуючий право власності, а тому неможливо в подальшому розпорядитися даним будинком, а саме: продати, подарувати та вчинити будь які дії по розпорядженню цим майном. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. [PERSON] придбала будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, який зареєстрований в державному реєстрі №763 (а.с. 4). Відповідно до ст. 19 ЗУ „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім іншого нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст..153 ЦК України (ред..1963 р.) договір вважається укладеним, якщо між сторонами у вимагаємій в належних випадках формі досягнуто угоди по всім суттєвим умовам. Між [PERSON] та [PERSON] такі умови були досягнуті: оговорена ціна, момент передачі грошей та житлового будинку, час укладення договору купівлі-продажу та всі ці умови ними були виконані, що відображено у біржовому договорі. Оскільки позивачка дізналася про порушення своїх прав і обов'язків в частині того, що не може належним чином розпоряджатися своєю власністю у зв'язку з неналежним оформленням угоди від 1998 року у 2013 році то суд вважає, що нею не порушені встановлені ст. 257 ЦК України строк позовної давності. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Відповідно до ст.174 ЦПК України та п.24 постанови №2 пленуму Верховного суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12.06.2009 року - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на нерухоме майно підлягає задоволенню. На основі ст.128, 153, 227 ЦК України (1963 р), ст. 19 ЗУ „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень",

Outcome: approved