Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 8 208 грн 27 коп завданого матеріального збитку та 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди (а.с.2-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.08.2012 року у [PERSON], який діяв за довіреністю від [PERSON], придбав автомобіль ВАЗ 21154, 2008 року випуску. 31.08.2013 року даний автомобіль був тимчасово затриманий та доставлений на штраф майданчик у зв’язку з тим, що на нього було накладено арешт у зв’язку зі штрафами, які були накладені на власника автомобіля. З метою повернення автомобіля позивачем було сплачено 3 502 грн та 4 205 грн. Крім того, позивачем було сплачено 420 грн за послуги штраф майданчика. Загальна сума становить 8 208,27 грн. У зв’язку з тим, що він сплатив значні кошти за іншу особу, йому була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в 5 000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю, при цьому посилався на обставини, викладені в позові. Відповідач у судовому засіданні проти заявленого позову заперечував, просить в позові відмовити в повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.28-31). Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. За змістом ст. 238, ч. 1 ст. 241 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття правочину. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] уповноважив [PERSON] продати належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ВАЗ 21154, 2008 року випуску. Дана домовленість зазначена у довіреності від 11.03.2012 року та нотаріально посвідчена (а.с.10). Відповідно довіреності від 02.08.2012 року [PERSON] уповноважив позивача [PERSON] продати за ціну і на умовах, на свій розсуд належний відповідачу транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21154, 2008 року випуску (а.с.11). Відповідно акту від 31.08.2013 року вищевказаний транспортний засіб тимчасово затримано та розміщено на штраф майданчику (а.с.14). З листа – відповіді Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції вбачається, позивач сплатив за відповідача борг згідно зведеного виконавчого провадження в сумі 3 502 грн та 4 205 грн (а.с.5, 13). Згідно ст.1158 ЦК України якщо майновим інтересам особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право на їх вчинення без доручення іншої особи на їх вчинення, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Виходячи з положень ст.ст.1159-1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії і передати їй усе, що при цьому було одержано, і має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. У випадку, якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи, без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат. Матеріали справи свідчать про те, що позивачем не були вчиненні дії, що регулюють дані правовідносини, тому у нього не виникло право на звернення із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, яке можливе лише при наявності договірних відносин. Отже позивач не надав суду доказів того, що він виконав вимоги ст. 1159 ЦК та доказів того, що фактично зроблені ним витрати були виправдані обставинами, як це передбачено ч. 1 ст. 1160 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову, оскільки позивачем всупереч вимогам ч. 2 ст. 1158 та ст. 1159 ЦК України не було повідомлено відповідача при першій же нагоді після вчинення дій в його майнових інтересах, про ці дії, та як було встановлено в судовому засіданні, відповідного схвалення від нього він не отримував. У зв’язку з тим, що відповідачем не вчинено жодних незаконних дій, спрямованих на порушення прав позивача, суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю заявлених вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати стягненню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed