Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-24 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому, посилаючись на недійсність укладеного з відповідачем правочину, просив розірвати цей договір та стягнути з останнього грошові кошти в сумі 6773 грн. 35 коп. В обґрунтування позову зазначив, що 01 серпня 2012 року він уклав з ПП «Грандфінресурс» договір №213343, як він вважав на момент укладення - про надання кредиту в сумі 80000 гривень на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що базується на створенні груп учасників, метою яких є придбання бажаних товарів з розстрочення платежу на досить тривалий час, в порядку та на умовах, передбачених договором. На виконання умов договору в день його підписання він сплатив одноразовий комісійний внесок в розмірі 5600 грн. та 56 грн. комісія за здійснення платежу. Після цього йому пообіцяли надати кредитні кошти спочатку протягом 10 днів, а потім ще через 10 днів. У наступні 10 днів Представник повідомила, що необхідно сплатити перший щомісячний платіж в сумі 833 грн. та адміністративні витрати в сумі 264 грн. 19 вересня 2012 року ним були сплачені дані платежі та витрачена комісія у розмірі 20 грн. [PERSON] на отримання відповідної суми він не отримав. Він зрозумів, що його ошукали і має місце порушення його прав як споживача. Вважає укладений з відповідачем договір нікчемним в силу закону, оскільки він вводить його в оману. Відповідач жодним чином не приймає матеріальної участю у формуванні грошового фонду програми «Альянс Україна», тобто право на отримання товару надається споживачу за рахунок інших споживачів, а не за рахунок відповідача. Таким чином, має місце використання відповідачем пірамідальної схеми, що прямо заборонена законом. Просить суд визнати укладений з ПП «Грандфінресурс» договір №213343 недійсним і стягнути з ПП "Грандфінресурс" на користь нього 5600 грн сплачених згідно договору № 213343 від 01.08.2012 року та комісію в сумі 56 грн., місячний внесок в розмірі 833 грн. 35 коп., адміністратвині витрати в розмірі 264 грн. та комісію в розмірі 20 грн., а всього на суму 6773 грн. 35 коп. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі обгрунтувавши їх доводами викладеними у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд на підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України вважає за можливе постановити рішення у справі за відсутності належним чином повідомленого відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 серпня 2013 року між сторонами у справі був укладений договір № 213343, спрямований на придбання грошової суми в розмірі 80000 грн. у позику, зазначеної у додатку №1 до даного Договору на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатку № 2, який є невід'ємною частиною цього Договору. Згідно умов договору (ст.1) адміністратор за згодою учасника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, а саме: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму в позику. Учасник, в свою чергу, зобов'язується (ст.2) сплатити одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату товару чи надає відповідні суми в позику, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Статтею 2 договору та додатком № 1 до нього передбачені обов'язки учасника, а саме: сплатити одноразовий комісійний внесок, що становить 5600 грн., та адміністративний платіж в сумі 5600 грн., що сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання Дозволу, тобто права на отримання обраного товару; щомісячно сплачувати загальний платіж в сумі 1253,30 грн., який включає чистий внесок в сумі 833,35 грн., за рахунок якого здійснюється оплата вартості товару чи надаються відповідні суми в позику, та адміністративні витрати в сумі 264 грн. - плата за послуги з організації діяльності програми; дотримуватись умов договору та інше. Відповідно до термінів, викладених в додатку № 2 договору, програма «Альянс Україна» базується на створенні груп учасників, метою яких є придбання бажаних товарів з розстроченням платежу на досить тривалий час, у порядку та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. За рахунок чистих внесків учасників програми формується грошовий фонд реєстру учасників програми (ст.1 Договору). Відповідач організує та проводить заходи по розподілу грошового фонду реєстру, який проводиться не менше одного разу на два місяці. У випадку, коли у визначений строк проведення заходу не вистачило коштів, які утворюють фонд реєстру, тоді ця сума включається до фонду реєстру на наступний захід. При цьому право участі у розподілі грошового фонду реєстру надається не всім учасникам програми, а тільки тим, які матимуть найбільшу кількість платежів (ст. 4 додатку №2 до Договору). Умовами програми "Альянс Україна»", що є додатком № 2 до Договору, а саме статтею 4, передбачений порядок проведення заходу по розподілу грошового фонду та порядок проведення заходу згідно заяви. За їх змістом вбачається, що рішення про передачу учаснику товару залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про передачу товару є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар, є конфіденційною і не може бути перевірена позивачем (ст. 2 Договору та п. 4.14 додатку №2 до Договору). В день укладання договору 01 серпня 2013 року позивач перерахував на користь відповідача одноразовий комісійний внесок в сумі 5600 гривень, що підтверджується квитанцією № 4992.10.1 ( а.с. 13) Суд погоджується з доводами позивача і вважає, що укладений між сторонами договір є нікчемним, оскільки вводить споживача послуг в оману. Програма "Альянс Україна» формується виключно на коштах учасників програми, без залучення коштів Приватного підприємства «Грандфінресурс». Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми. В подальшому учасник, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача, оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому позивач сплачує відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на отримання позики, яке надається не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками програми. Договір не містить строків та (або) термінів отримання позивачем товару, не передбачає будь-яких гарантій його отримання навіть у разі повної оплати вартості. Натомість договором передбачено, що у випадку розірвання учасником договору одноразовий комісійний внесок та адміністративні витрати йому не повертаються (п. 8.2 додатку №2), повернення чистих внесків відбувається після закриття реєстру, що має місце після виконання платіжних зобов'язань останнього учасника у даному реєстрі (ст.12 додатку №2), при цьому у випадку відмови від участі, розірвання договору або виключення учасника з програми адміністратор докладе зусиль по заповненню вільного місця, щоб не допустити зменшення фонду реєстру (ст. 10 додатку №2), тобто повернення чистих внесків залежить від адміністратора та дій інших учасників. Таким чином, відповідач здійснює свою діяльність з використанням нечесної підприємницької практики, що прямо заборонено статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 23 травня 2012 року по справі N 6-35цс12 та від 27 березня 2013 року по справі № 6-22цс13, які відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Згідно із п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів"забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Як роз'яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Сторони такого правочину не зобов'язані виконувати його умови. Будучи неправомірною дією, нікчемний правочин породжує лише ті наслідки, які передбачені законом для такого випадку, як реакція на правопорушення. Функція суду в таких випадках зводиться до застосування передбачених законом наслідків, пов'язаних з недійсністю такого правочину. Положення ч.2 ст. 215 ЦК України про те, що визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається, означає, що недійсність - це об'єктивна властивість нікчемного правочину, а тому він є недійсним з моменту його вчинення. Нікчемний правочин і без рішення суду не має юридичної сили. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Доданими до позову документами підтверджується, що позивач перерахував на користь відповідача за нікчемним правочином грошові кошти на суму 5600 грн. комісійний внесок, місячний внесок в розмірі 833 грн. 35 коп. та адміністративні витрати в розмірі 264 грн., а всього на суму 6697 грн. 35 коп. З урахуванням наведених законодавчих приписів та практики ВСУ, що є обов'язковою для застосування судами України, суд вважає, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку двосторонньої реституції. Окрім того, ч. 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Під реальними збитками Цивільний кодекс України розуміє втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з частиною 1 статті 22 особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Витрати які були понесені позивачем при перерахунку сум на користь відповідача в розмірі 56 грн. та 20 грн. стягненню не підлягають оскільки вони є комісійною винагородою банку за надання клієнту послуг. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial