Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

27 вересня 2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира № 44 в буд. 12 по в’їзду Фесенківському в м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом від 13 січня 2003 року р.№ 3-03-234272 Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради. 24 листопада 2010 року слідчим відділу Слідчого управління ГУМВС України в Харківській області, в межах розслідування кримінальної справи № 61070004 порушеної відносно [PERSON], накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі на квартиру № 44 в буд. 12 по в’їзду Фесенківському в м. Харкові, власниками якої є вони, позивачі. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Харківської області та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року та 18 квітня 2013 року відповідно, визнано недійсним договір купівлі – продажу квартири № 44 в буд. 12 по в’їзду Фесенківському в м. Харкові, який був укладений між ними та [PERSON] Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що вони не мали жодного відношення до розслідуваної кримінальної справи, не були визнані потерпілими по вказаній справі, позивачі просили в уточнених позовних вимогах: звільнити з-під арешту квартиру № 44 в буд. 12 по в’їзду Фесенківському в м. Харкові, накладеного слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області, виключивши її з акту опису; визнати за ними право власності на вищезазначену квартиру та усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні їх власністю зі сторони [PERSON] В судове засідання позивачі не з’явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. [PERSON], який на час розгляду справи перебуває в Харківському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області, про час та місце розгляду справи повідомлений судом в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 76 ЦПК України. В своїх письмових запереченнях [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність, оскільки арешт на квартиру накладений слідчим в кримінальній справі. Крім того, зазначав, що позивачами не надано жодних доказів того, що він чинить їм перешкоди в користуванні і володінні спірною квартирою. Представники [PERSON] – [PERSON] та [PERSON] до суду не з’явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися неодноразово та належним чином. Представник Головного Управління МВС України в Харківській області до суду не з’явився, письмових заперечень проти позову не подав. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира № 44 в буд. 12 по в’їзду Фесенківському в м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом від 13 січня 2003 року р.№ 3-03-234272 Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради (а.с. 27). 22 травня 2009 року між позивачами та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі – продажу спірної квартири. 24 листопада 2010 року слідчим відділу Слідчого управління ГУМВС України в Харківській області, в межах розслідування кримінальної справи № 61070004 порушеної відносно [PERSON], накладено арешт на все майно та грошові кошти, які належать [PERSON], в тому числі на квартиру № 44 в буд. 12 по в’їзду Фесенківському в м. Харкові (а.с. 28). Зі змісту ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2013 року про відмову в задоволенні клопотання позивачів про скасування арешту майна, вбачається, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2012 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, йому призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить [PERSON] Позивачі не брали участі у розгляді зазначеної кримінальної справи та не були визнані потерпілими по справі. На час розгляду справи квартира № 44 в буд. 12 по в’їзду Фесенківському в м. Харкові зареєстрована за [PERSON] Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Харківської області та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року та 18 квітня 2013 року відповідно, визнано недійсним договір купівлі – продажу квартири № 44 в буд. 12 по в’їзду Фесенківському в м. Харкові, який був укладений між позивачами та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ст. 355 ЦПК України є обов’язковими. Відповідно до постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 року вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт накладено під час провадження в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз’яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключання майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5. З матеріалів справи вбачається, що спір виник через порушення прав власника майна, арешт на яке було накладено слідчим СВ ГУМВС України в Харківській області під час розслідування кримінальної справи порушеної відносно [PERSON] Метою накладення слідчим арешту на майно було забезпечення виконання вироку в частині конфіскації майна, що належить [PERSON] За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині звільнення майна з-під арешту та визнання права власності за позивачами на квартиру № 44 в буд. 12 по в’їзду Фесенківському в м. Харкові. Інші вимоги позивачів про усунення перешкод зі сторони [PERSON] в праві користування та розпорядження власністю не підлягають задоволенню, враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України, оскільки позивачами не визначено спосіб захисту відповідно до ст. 16 ЦК України.

Outcome: partial