Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

02 квітня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення побачень із дитиною. В обґрунтування позову зазначав, що з 15.12.2001 по 15.01.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі народилася їх спільна донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишалася проживати спільно із відповідачем. На сьогодення відповідач стала перешкоджати у його спілкуванні із дитиною, настроює дитину проти нього, чим порушує його права. Просив усунути перешкоди у спілкування із дитиною, визначивши побачення із нею два рази на тиждень з урахуванням розпорядку дня (занять) доньки та його графіку роботи. В ході судового розгляду справи позивачем [PERSON] позовні вимоги неодноразово було уточнено, в остаточній редакції яких просить усунути перешкоди у його спілкування із неповнолітньою донькою [PERSON], а також встановити порядок його участі у вихованні доньки наступним чином: встановити систематичні побачення із донькою за місцем його проживання з можливістю прогулянки в громадські місця, культурно-розважальні заклади у будні дні з понеділка по пятницю будь-які два дні на тиждень з 17-00 до 20-00 години, які припадають на вихідний день або вільний від роботи час; закріпити за ним право забирати дитину до суду кожні шкільні канікули в першій половні відповідних канікул, в літній час з можливістю виїзду за межі міста та у день його народження 07 травня; закріпити за ним прав відвідувати доньку в день її народження 16 квітня. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги кінцевої редакції позову підтримали у повному обсязі. Додатково пояснили, що в останній раз позивач бачив дитину 01 вересня 2013 року. Дитина є заляканою, боїться спілкування та не відкривається. На протязі всього часу окремого проживання він неодноразово намагався телефонувати, однак йому не дають спілкуватися із дитиною, відповідач на дзвінки не відповідає. Він має намір постійно спілкуватися із дитиною, приймати участь в усіх аспектах її життя, водити до школи та забирати, однак відповідач всіляко в цьому перешкоджає. У дитини є 4 види канікул: зимові, весняні та осінні займають один тиждень, а літні 3 місяці. У цей час позивач готовий брати відпустки, в тому числі і не оплачувані. Просили задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні предявлені позовні вимоги визнали частково. Відповідач пояснила, що розірвання шлюбу було ініційоване саме нею. Вони прожили спільно 11 років, з яких останні 4 роки вони часто сварилися. Все це відбувалося у присутності дитини. Дитини є дуже чутливою, активною, творчою. Після розірвання шлюбу позивач телефонував доньці, цікавився її життям, проте вона прагнула зберегти дитину від переживань. Останнім часом вона просто не відповідала на дзвінки, оскільки після розмов із батьком донька почала нервувати, погано спати, надмірно втомлюватися. Крім того дитина часто хворіє, неодноразово проходила стаціонарне лікування, перебуває на обліку у лікаря-невролога. Вважає достатнім спілкування позивача із донькою 2 дні на тиждень по дві години за умови прагнення самої дитини до такого спілкування. Представник третьої особи [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги кінцевої редакції позову підтримала. Пояснила, що органом опіки та піклування було вивчено особи позивача та відповідача, досліджено їх умови проживання та інші обставини, а також заслухано думку дитини, на підставі чого 19.06.2013 року було зроблено висновок про можливість спілкування позивача із донькою двічі на тиждень у його вихідні дні, якщо вони припадають на суботу або неділю з 09-00 до 20-00 години, якщо у будні з 17-00 до 20-00 години за місцем проживання батька, а також закріплення за ним права забирати дитину до себе в першій половині кожних шкільних канікул, а в літній час з виїздом за межі міста Маріуполя та у день його народження, відвідувати доньку у день її народження. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що з 15 грудня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 січня 2013 року, яке набрало чинності 15 січня 2013 року, шлюб між ними розірвано (а.с. 8). У даному шлюбі сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. За домовленістю сторін після розірвання шлюбу неповнолітня [PERSON] залишилася проживати спільно із відповідачем [PERSON], де і проживає на сьогодення. Згідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до положень Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, турботи, моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частинами 2, 3 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися є дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини 1 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина 2 статті 159). Так, батько дитини позивач [PERSON], будучи зареєстрованим за місцем проживання відповідача [PERSON] в місті Маріуполі по вулиці Орджонікідзе, 3-121, фактично проживає спільно із своїми батьками [PERSON], [PERSON] та сестрою [PERSON] в місті Маріуполі по бульвару Шевченко, 357-37. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно (а.с. 5-7, 9-11). Відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає спільно із донькою [PERSON] в місті Маріуполі по вулиці Орджонікідзе, 3-121. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно (а.с. 48, 49). Житлово-побутові умови проживання [PERSON] та [PERSON] задовольняють необхідні життєві потреби, що підтверджено актами обстеження від 28.05.2013 року та від 09.09.2013 року (а.с. 52, 53). Згідно із характеристикою на учня [INFO], наданою КЗ «Маріупольський навчально-виховний комплекс «Ліцей-школа № 14», дитина відвідує 2А клас даного освітнього закладу. Дитина фізично розвинена, проте часто хворіє. У період 2012-2013 учбового року через хвороби пропустила 340 учбових годин. Дитина оточена піклування з боку матері та баби. Батько також цікавиться її успіхами у навчанні (а.с. 47). Висновком психолога за наслідками проведеного психологічного дослідження сторін у справі встановлено, що ступінь прихильності дитини на даний час у більшій мірі схиляється у бік матері, що відповідає її віковим потребам. Психоемоційних відхилень та розладів у матері дитини [PERSON] не виявлено. Вона має низький рівень ситуативної та особистої тривожності, що відповідає нормативним показникам, у вихованні дитини дотримується симбіотичних стосунків, прагне бути з донькою єдиним цілим та відгородити дитину від неприємностей життя. Батько дитини [PERSON] наділений сильним характером, толерантно поводиться до своєї колишньої дружини, має середній рівень ситуативної та особистої тривожності, що відповідає нормативним показникам. Зі сторони батька спостерігається зацікавленість дитиною, її планами, ідеями. Високо оцінює інтелектуальні та творчі здібності дитини, відчуває почуття гордості за неї. Проявляє довіру по відношенню до доньки, прагне стати на її точку зору в спірних питаннях. Узгодженість педагогічних дій батьків буде позитивно впливати на психоемоційний стан дитини (а.с. 51). Крім того, встановлено, що [PERSON] від народження відвідує лікувальний заклад КУ «ЦС МСП» № 5. З 3-х років часто хворіє на ОРВІ, обструктивні бронхіти. ларингіти. У 2012 році перенесла лівосторонню бронхопневмонію, у період з 20.03.2012 року по 28.03.2012 року проходила стаціонарне лікування у відділенні дитячої неврології із діагнозом «неврозоподібний стан». Перебуває на «Д» обліку із діагнозом «бронхіальна астма, персистируюче протікання, антено-невротичний синдром, ситуаційний невроз» (а.с. 38, 39, 50). Висновком органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 19.06.2013 року із доповненнями не встановлено наявності обмежень у спілкуванні [PERSON] із донькою [PERSON] та запропоновано наступний порядок спілкування: двічі на тиждень у його вихідні дні, якщо вони припадають на суботу або неділю з 09-00 до 20-00 години, якщо у будні з 17-00 до 20-00 години за місцем проживання батька, а також закріпити за ним право забирати дитину до себе в першій половині кожних шкільних канікул, а в літній час з виїздом за межі міста Маріуполя та у день його народження, відвідувати доньку у день її народження (а.с. 33-35, 62, 63). Підсумовуючи наведене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено наявність перешкод у спілкуванні батька із дитиною, суд, оцінивши у сукупності надані сторонами докази, вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги, усунувши перешкоди у спілкуванні позивача [PERSON] із донькою [PERSON] та її вихованні, встановивши наступний порядок їх спілкування: двічі на тиждень його у вихідні дні, якщо вони припадають на суботу та неділю: з 9:00 години до 20:00 години, якщо припадають на будні дні: з 17:00 години до 20:00 години - за місцем проживання батька, а також щорічно відвідувати за місцем проживання дитину у день її народження - 16 квітня та за місцем проживання батька, щорічно у день його народження - 7 травня, і саме такий порядок буде відповідати інтересам дитини. Між тим, позовні вимоги [PERSON] щодо закріплення за ним права забирати дитину до себе у період шкільних канікул, в тому числі із наданням права виїзду за межі міста Маріуполя, задоволенню не підлягають, при цьому суд враховує, перш за все, інтереси малолітньої дитини, оскільки без визначення конкретного часу та місця спілкування батька з дитиною, без врахування графіку роботи позивача, чи його відпусток та інших численних обставин таке рішення суду не буде відповідати положенням ч.2 ст.159 СК України і призведе до істотного дисбалансу прав сторін та інтересів самої дитини. У відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 114,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial