Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-09 00:00:00

10 квітня 2013 року [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - фермерського господарства «Гарант» Біловодського району Луганської області про розірвання договору оренди належної позивачу земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати та пені. За поданою заявою позовні вимоги були змінені та прийняті до провадження. В позовній заяві позивачка вказала на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,1844 га за державним актом Р2 № 507863 від 03.04.2002 року. Як повідомив представник третьої особи, договір оренди земельної ділянки не зареєстрований у відділі Держземагенства в Біловодському районі, але до справи надано копії договору оренди, де за даними позовних вимог договір оренди повинен бути зареєстрованим 08.09.2012 року за реєстраційним номером 041039900065 та призначалися для оренди з ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За первісними доводами позивача орендна плата повинна була виплачуватися відповідачем у розмірі 3% від нормативної вартості земельної ділянки та з врахуванням індексу інфляції, яку орендатор повинен був сплачувати в строк до 31.12. кожного року. Коли відповідач не повністю виплатив позивачеві орендну плату, чим порушив п.9, 13 вказаного договору, позивач звернулася з позовом про стягнення заборгованості з не отриманої у повному обсязі орендної плати, та під час судового провадження у справі позивачка дізналася, що договір оренди земельної ділянки, належної позивачу, не зареєстрований у Книзі реєстрації договорів оренди землі, як в сільській раді, так і у відділі Держземагенства в Біловодському районі або в інший спосіб. За розрахунками позивачки, відповідач міг бути винен по недоплаченій орендній платі в сумі 1200 гривень орендної плати за 2012 рік, та пені в сумі 540 гривень. Але у зв'язку зі зміною позовних вимог позивачка просить суд стягнути на її користь безпідставно отриманий дохід в сумі, не менше, ніж заборгованість по орендній платі та витребувати безпідставно набуту у користування земельну ділянку позивачки у справі. Позивачка надала до суду заяву, розгляд справи закінчити без її участі, уточнені позовні вимоги просить повністю задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про слухання справи був неодноразово повідомлений, судом винесена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши надані документи в копіях, та оглянувши лист начальника управління Держземагенства в Біловодському районі від 24.04.2013 року (а.с.21), судом встановлено, що договір оренди, на який посилається позивачка, не зареєстрований в державному реєстрі. Також за даними реєстру заборгованості, позивачка [PERSON] не отримала навіть орендну плату в натурі на суму 1200 гривень, тобто весь дохід (за мінусом його витрат на обробіток та вирощування врожаю) відповідач присвоїв собі, навіть не видав коштів хоча б у розмірі як мінімальної орендної плати за безпідставне користування земельною ділянкою позивачки у справі протягом останніх п'яти місяців 2013 року, що суд вважає порушенням своїх письмових зобов'язань, яка складає місяці та дні з часу настання строку розрахунку за безпідставне користування земельною ділянкою позивачки. Дослідивши всі подані докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову в межах змінених позовних вимог за правилами ст.ст.10, 11 ЦПК України з наступних підстав: згідно до ст.125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, спірні договори оренди землі не були зареєстрованими у відділі Держкомзему в Біловодському районі. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" (161-14) передбачено, що договір оренди землі, це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Також, виходячи з наведеного, приступати до використання земельної ділянки можна після встановлення її меж в натурі, укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації, тому що без державної реєстрації договору оренди землі, виходячи з положень ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (9963-15) її використання орендарем є самовільним зайняттям земельної ділянки. Таким чином, суд приходить до висновку, що орендна плата в даному випадку не повинна бути нарахована, відповідач повинен повернути (або сплатити) позивачеві весь безпідставно отриманий чистий дохід (за мінусом понесених ним витрат на земельну ділянку) та повернути земельну ділянку, яку фактично самовільно і безпідставно використовує. За позовними вимогами представника позивача , вона просить стягнути тільки дохід в розмірі не більше заборгованої орендної плати, що відповідає принципу змагальності та диспозитивності в цивільному процесі. Оскільки відповідач не зареєстрував договори оренди землі з позивачем у відділі Держкомзему у Біловодському районі або в сільській Раді чи в іншому дозволеному законом порядку, він безпідставно набув землю в користування за рахунок позивача у справі, тобто без законної правової підстави. За викладених обставин відповідач повинен повернути майно позивачеві у справі у вигляді належної йому на праві особистої власності земельної ділянки за позовом про витребування в нього цього майна та стягнути суму безпідставного збагачення як суми, заявленої в позові для відновлення майнового стану позивача у справі та зі стягненням доходів за користування її майном за час незаконного володіння земельною ділянкою, в тому числі зі стягненням суми в порядку ст.624 ЦК України як неустойки за порушення строку повернення коштів за письмовим зобов'язанням між громадянкою та юридичною особою, як безпідставно привласненої відповідачем за рахунок позивача - в сумі, обчисленої позивачем на час розгляду позовної заяви, адже відповідно до статей 90, 95, 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат за час незаконного користування ними, (або ж у вартісному його виразі в межах позовних вимог) , і повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. При винесенні рішення про задоволення позову суд приходить до висновку про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат та стягнення тих сум витрат, сплата яких була відстрочена до закінчення розгляду справи по суті. На основі викладеного,

Outcome: approved