Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить стягнути із відповідача суму понесених витрат на лікування [PERSON], [INFO], якому злочинними діями відповідачки заподіяно тяжких тілесних ушкоджень та який, в зв'язку із вказаним, в період з 13.06.2012 до 22.06.2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Васильківській центральній районній лікарні Київської області. Представника позивача подала до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності. Проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач, будучи належно повідомленою, до суду не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. У зв'язку із зазначеним, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. За п. п. 2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання від 16 липня 1993 р. N 545, із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2012 року N 868, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Судом встановлено, що 3 жовтня 2010 року відповідачку вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області, справа № 1008/5099/12, провадження № 1/1008/359/12, засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до п'яти років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено з випробуванням та визначено іспитовий строк тривалістю три роки. За вказаним вироком, у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 349 від 3.08.2012 року, відповідачка своїми злочинними діями 13 червня 2012 року спричинила [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження. За довідкою Васильківської ЦРЛ № 38 від 2012 року, [PERSON] з 13 до 22 червня 2012 року перебував на лікуванні в реанімаційному відділенні Васильківської ЦРЛ та його лікування було витрачено 2538,45 грн. Таким чином, суд має обґрунтовані підстави для задоволення позову та стягнення із відповідачки розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочинного діяння [PERSON] та зарахування стягнених з винних осіб коштів на розрахунковий рахунок позивача. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України та з урахуванням положень Закону України "Про судовий збір", судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 229,40 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved