Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 листопада 2013 року звернулась суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її баби [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (адвокат, діє не підставі угоди про надання правової допомоги) позов підтримав та пояснив, що у 1996 році померла баба позивача – [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді житлового будинку в м.Кодима по вул.Пархоменка, 86 Одеської області. Позивач є єдиним спадкоємцем спадщини померлої за законом, однак оформити прийняття спадщини та отримати свідоцтво померлої про право на спадщину за законом не може через давність смерті баби та не звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. У зв’язку з цим просив позов задовольнити. Представник відповідача – Кодимської міської ради Одеської області в судове засідання не з’явився, попередньо надавши до суду клопотання №1091 від 13 листопада 2013 року про розгляд справи без нього. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв’язку з цим, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що 19 грудня 1996 року померла баба позивача – [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть №143 від 20 грудня 1996 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00013117050 від 29 листопада 2013 року. До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшов житловий будинок, розташований в м.Кодима по вул.Пархоменка, 86 Одеської області, який належав їй відповідно до свідоцтв про право власності №95 від 09 червня 1980 року, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №35513139 від 17 вересня 2012 року. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК Української РСР в ред.1963 року чи ЦК України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз’яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що норми у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Таким чином, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 19 червня 1997 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому, з врахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття – останнє постійне місце проживання спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК УРСР). За змістом п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК УРСР). На момент відкриття спадщини позивач [PERSON] проживала разом з померлою в одному помешканні, була у неповнолітньому віці та відповідно до рішення Кодимської міської ради Одеської області №61 від 27 квітня 1995 року перебувала під опікою [PERSON] Відповідно до ст.531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року, (втратила чинність, але роз’яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], суд вважає можливим її позов задовольнити, оскільки за нормами ст.ст.531, 549 ЦК України в ред.1963 року вона є такою, що прийняла спадщину померлої. На підставі викладеного,

Outcome: approved