Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Лип'ятинської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що [INFO]. померла їхня мати [PERSON], яка постійно проживала в с. Морозівка Хмільницького району Вінницької області, після смерті якої залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, права на пайовий фонд КСП "Морозівське" СТОВ "Морозівське" та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] Будучи єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті матері, вони своєчасно звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Так, спадщину на земельну ділянку та майновий пай вони оформили у передбаченому законом порядку, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на нього за покійною матір'ю [PERSON] Тому, за захистом своїх невизнаних прав позивачі вимушені звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, попередньо надавши суду відповідні письмові заяви, у яких просили справу розглянути у їхню відсутність. Вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача - Лип'ятинської сільської ради Хмільницького району Вінницької області в судове засідання також не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що проти задоволення даного позову не заперечує. Враховуючи вищевикладені обставини суд розглядає справу у відсутність сторін, у зв'язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.02.2013р. (а.с. 5). Ще за життя, 03.08.1992р., [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповіла в рівних частках своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] складовими частинами якого є: житловий будинок "А", веранда "а", ґанок з козирком, сараї "Б", "б", погріб з шиєю "В", навіс "Г", убиральня "Д", ворота № 1 та огорожа № 2. Позивачі своєчасно та у встановленому Законом порядку звернулись із відповідними заявами в нотаріальну контору, про що свідчить повідомлення приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу [PERSON] від 13.12.2013р. за № 500/01-16 та копії фрагментів спадкової справи. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, судом не встановлено. Разом із тим, як свідчать матеріали справи, у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] нотаріусом відмовлено з підстав відсутності документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на нерухоме майно, про що надано письмову довідку № 487/02-17 від 06.12.2013р. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин пов'язаних із набуттям спадкодавцем [PERSON] права на житловий будинок, діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказана інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Тобто записи у погосподарських книга визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з матеріалів справи, спірний житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та господарські будівлі побудовані на протязі 1968-1970 років, що підтверджується інформацією, яка міститься в технічному паспорті на вказаний житловий будинок. Його належність спадкодавцю [PERSON] доведена належними та допустимими доказами, а саме: витягом з погосподарської книги №1 Лип'ятинської сільської ради за 1971, 1972, 1973 роки та довідкою Лип'ятинської сільської ради Хмільницького району № 216 від 23.10.2013р. із яких убачається, що у особистій власності господарства [PERSON] перебував житловий будинок з господарськими будівлями, розташованими в [ADDRESS] номер об'єкта погосподарського обліку 0354; технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] виготовленим КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" станом на 31.10.2013р. у якому зазначено, що до складу будинковолодіння входить: житловий будинок "А" загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м., веранда "а", ґанок з козирком, сараї "Б", "б", погріб з шиєю "В", навіс "Г", убиральня "Д", ворота № 1 та огорожа № 2. При цьому суд враховує, що в матеріалах інвентаризації житловий будинок та господарські будівлі не відображені як самовільно побудовані, а наявний лише запис про відсутність правовстановлюючих документів, які [PERSON] не встигла оформити за життя. У даному випадку суд звертає увагу на те, що за змістом зазначених вище нормативних актів, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, виникнення права власності на житлові будинки, споруди в сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином здобуті докази свідчать про те, що при житті спадкодавець [PERSON] володіла, користувалась та розпоряджалась вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а отже він перебував у її власності, і вказане право власності зареєстроване за нею згідно вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачами [PERSON], [PERSON] доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджують їх право як спадкоємців за заповітом на успадкування майна спадкодавця [PERSON], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачами не ставиться, понесені судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останніми.

Outcome: approved