Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-24 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину , що з 29 вересня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] На час звернення до суду 11 травня 2012 року позов про розірвання шлюбу знаходиться в провадженні Комсомольського районного суду м. Херсона. За період шлюбу ними було придбано як нерухоме так і рухоме майно, а саме магазин «[INFO]» який розташовано за адресою [ADDRESS] вартістю 96000 грн., магазин «[INFO]» який розташовано за адресою [ADDRESS], вартістю 16000 грн. , автомобіль марки Volkswagen Caddy , реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 96000 грн. при розділі якого вони не дійшли згоди . Просив суд розділити вказане майно, визнати за ним право власності на магазин «[INFO]» вартістю 16000 грн. який розташовано за адресою [ADDRESS] , та стягнути на його користь з відповідача компенсацію вартості рухомого і нерухомого майна в розмірі 80000 грн. , а саме: магазина «[INFO]» який розташовано за адресою [ADDRESS] вартістю 96000 грн. та автомобіля марки Volkswagen Caddy , реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 96000 грн. , яке залишити у власності відповідача. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину , що вона перебувала з позивачем в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2007 року по 24 травня 2012 року . З 30 вересня 2011 року вони фактично припинили шлюбні відносини і не проживають разом. За період їх спільного проживання ними було придбано рухоме та не рухоме майно яке не повністю було вказано позивачем за первісним позовом , та не всі кошти які було на них витрачено були спільними , а саме автомобіль марки Volkswagen Caddy , реєстраційний номер [NUMBER] було придбано за 70700 грн., при цьому його було придбано за кошти виручені від продажу автомобіля SKODA FABIA реєстраційний номер [NUMBER] який належав їй на праві власності до укладення шлюбу , на суму еквівалентну 5500 доларів США та їх спільних коштів в сумі еквівалентній 8500 доларів США. Тому її частка у вартості вказаного автомобіля складає 69.6% , а [PERSON] відповідно 30.4%. Також ними було придбано за спільні кошти : -торговий павільйон ( мала архітектурна форма) [ADDRESS] , площею 20 м.кв. вартістю 88000 грн. -кондиціонер SAMSUNG AQ09TSBNSER ( придбано в кредит) вартістю 6549 грн. який й змонтовано в [ADDRESS]. -систему автономного опалення яку змонтовано в [ADDRESS] вартістю 16990 грн. Так як магазин «[INFO]» який розташовано за адресою [ADDRESS] та , магазин «[INFO]» який розташовано за цією ж адресою це є фактично торговий павільйон ( мала архітектурна форма) [ADDRESS] який було побудовано на її кошти виручені від її підприємницької діяльності, як приватного підприємця , вважає що це майно відповідно до положень ст. ст. 57,61 СК України та ст.52 ЦК України не можуть бути об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Просила суд виділити у власність [PERSON] торговий павільйон ( мала архітектурна форма) [ADDRESS] вартістю 88000 грн., кондиціонер SAMSUNG AQ09TSBNSER вартістю 6549 грн. та систему автономного опалення вартістю 16990 грн. які змонтовано в [ADDRESS] . Виділити їй у власність автомобіль марки Volkswagen Caddy , реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 96000 грн. та стягнути на її користь з [PERSON] компенсацію вартості рухомого і нерухомого майна в розмірі 26585.5 грн. Позивач за первісним позовом [PERSON]за відповідач за зустрічним позовом, в порядку ст. 31 ЦПК України уточнив заявлені позовні вимоги і просив суд поділити спільне сумісне майно , визнати за ним право власності на магазин «[INFO]» [ADDRESS] вартістю 16000 грн. та стягнути на його користь з відповідача компенсацію вартості рухомого і нерухомого майна в розмірі 80000 грн. , а саме: магазина «[INFO]» який розташовано за адресою [ADDRESS] вартістю 80000 грн. та автомобіля марки Volkswagen Caddy , реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 96000 грн. , яке залишити у власності відповідача. Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON], в судовому засіданні відповідно до заяв від 29 серпня 2012 року, 08 січня 2013 року , 17 червня 2013 року , в порядку вимог ст. 31 ЦПК України ,збільшила позовні вимоги заявлені у зустрічному позові посилаючись на ту обставину , що між нею та КП «Херсонський комунальний ринок» укладено договори оренди торгового місця [ADDRESS] за адресою м. Херсон вул. Димитрова , а саме: від 01 липня 2011 року з пролонгованим терміном дії відповідно до якого нею на 01 травня 2013 року було внесено кошти в сумі 18600 грн. Також , відповідно до договору від 16 червня 2011 року про надання послуг по охороні об'єкта торгівельного павільйону [ADDRESS] нею було внесено кошти за період з 16.06.2011 року по 31 грудня 2012 року включно, в сумі 4320 грн. Так як [PERSON] не сплачував грошові кошти на утримання майна яке перебувало у їх спільні власності , просила суд стягнути з [PERSON] на її користь витрати на утримання спільного майна подружжя в сумі 22920 грн. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] до судового засідання не з*явився про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , через представника . Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні підтримав первісним позов і просив суд його задовольнити посилаючись на обставини викладені в ньому та не заперечував проти виділення у власність [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність магазин «[INFO]» [ADDRESS] та ларьок з металоконструкцій (4х7м.) за адресою [ADDRESS]( назва за позовом - магазин «[INFO]» ) визнавши за ними право власності на ? частину кожного об'єкту оскільки не можливо визначити їх дійсну ринкову вартість , зустрічний позов визнав частково не заперечував проти його задоволення в частині визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки Volkswagen Caddy , реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 96000 грн. , в задоволенні іншої частини зустрічного позову просив суд відмовити за необґрунтованістю. Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] та її представник за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлений зустрічний позов з доповненнями до нього і просили суд задовольнити його посилаючись на обставини викладені в ньому, первісний позов визнали частково і просили суд задовольнити його частково з урахуванням зустрічних позовних вимог та з розрахунку вартості визначеної ними . Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] до судового засідання не з*явився про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином , через представника. Раніше допитана в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення первісного позову, в задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні підтримав первинний позов і не заперечував проти його задоволення , в частині зустрічного позову просив відмовити. Вислухавши сторони , свідків , дослідивши матеріали справи суд встановив, що : З 29 вересня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі який було розірвано відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона 24 травня 2012 року і вказане рішення суду набрало чинності 21 червня 2012 року ( а. с. 22). З 03 листопада 2000 року [PERSON] зареєстрована в Державному реєстрі фізичною особою-підприємцем( а. с. 23). Згідно до біржової угоди від 23 вересня 2007 року [PERSON] придбала транспортний засіб SKODA FABIA 2003 року випуску за 10 грн.( а. с. 25) , а як слідує з довідки № 202 МВ РЕР ДАЇ м. Херсона вказаний транспортний засіб знятий з обліку для реалізації 17 березня 2010 року, а 12 березня 2010 року [PERSON] було придбано згідно договору-купівлі продажу автомобіль Volkswagen Caddy , реєстраційний номер [NUMBER]. ( а.с.26). Договором про надання посередницьких послуг № 12 від 02 лютого 2009 року укладених між ПП [PERSON] та [PERSON] передбачалось що виконавець брав на себе зобов'язання по забезпеченню замовника посередницькими послугами щодо виготовлення та оформлення документації на встановлення альтернативного опалення ( без зазначення адреси об'єкта нерухомості) , а замовник зобов'язується сплати вартість наданих послуг в розмірі 12440 грн. які згідно до помітки на договорі сплачено в повному обсязі ( а. с. 40) ,а також додатково сплачено 4550 грн. за монтаж вказаної системи опалення , загальна вартість робіт становила 16990 грн. За договором купівлі-продажу від 24 грудня 2004 року [PERSON] належала квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом Херсонського ДБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а. с. 59). Довіреністю від 03 лютого 2009 року [PERSON] як власник квартири , уповноважувала осіб зазначених у вищевказаному договорі про посередницькі послуги на вчинення дій щодо виконання умов зазначеного договору з боку виконавця ( а. с. 60), а у відповідності до довідки виданої приватним нотаріусом [PERSON] від 16 вересня 2012 року [PERSON] продала приналежну їй на праві власності квартиру 07 лютого 2012 року . За договором підряду від 09 липня 2009 року укладеного між ЧП [PERSON] ( заказник) та ЧП [PERSON] ( підрядчик) , підрядчик зобов'язувався виконати роботи по виготовленню та монтажу торгового ларька з металоконструкцій (4х7м.) за адресою [ADDRESS], а заказник сплатити вартість послуг яка становила 60000 грн.( а.с.88). Як було встановлено судом сума робіт , за договором , була сплачена в строки визначені договором , також додатково було витрачено 20000 грн. на облаштування вказаного об'єкту , проти чого не заперечував представник позивача за первісним позовом. Павильон ( мала архітектурна форма) [ADDRESS] який знаходиться на території ринка по вул. Димитрова площею 20 м. кв. побудований , згідно до довідки від 13 жовтня 2011 року виданої МКП « Херсонським комунальним ринком» ( а. с. 27) за кошти [PERSON] та відповідно до акту прийняття передачі, його йому було передано 07 червня 2011 року [PERSON] (а. с. 28). А як слідує з довідки виданої [PERSON] від 10 липня 2011 року вона продала бутік [ADDRESS] площею 20 м.кв. [PERSON] за 11000 доларів США ( а. с.69). За змістом довідки від 19 липня 2012 року виданої МКП « Херсонським комунальним ринком» ( а. с. 54) слідує що між вказаним підприємством та [PERSON] з 01 липня 2011 року укладено договір оренді вказаного торгового місця строк якого пролонговано до теперішнього часу і за яким відповідно до довідок ( а. с. 54,107,195) нею сплачено 18600 грн. ( по 01 травня 2013 року ). Також відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 25.07.2012 року ( а. с. 55) між ним та [PERSON] було укладено договірна охорону від 16 червня 2011 року який також було пролонговано до 31 грудня 2012 року , та сплачено за вказаний період на охорону об'єкта ( торгівельного бутіка№148) 4320 грн. ( а. с. 55,109). 19 липня 2011 року згідно фіскального чеку виданого «Датекс Україна» придбано кондиціонер SAMSUNG AQ09TSBNSER за 3699 грн., з яких 1110 грн. сплачено готівкою , а на суму 2589 грн. укладено договір кредиту № 004-21005-190711 від 19 липня 2011 року між [PERSON] та філією ПАТ «Кредитпромбанк» м. Херсона, який , як слідує з квитанцій виданих на її ім'я( а. с.30-39) було погашено до 03 травня 2012 року та всього сплачено 3956 грн. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно , набуте подружжям за час шлюбу , належать дружині та чоловікові на праві сумісної власності . Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя , згідно до вимог ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно за винятком виключеного з цивільного обороту . П.23 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року передбачено що при вирішенні спорів між подружжям про майно , судам необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна , наявного на час припинення спільного ведення господарства та джерело і час його придбання , а відповідно до п. 24 цього ж Пленуму до складу майна , що підлягає поділу , включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те що знаходиться у третіх осіб. На час розгляду справи не все зазначене майно є наявним і таким що підлягає поділу, так судом встановлено що кондиціонер SAMSUNG AQ09TSBNSER та автономне опалення які встановлені в квартирі [ADDRESS] були відчужені разом з квартирою, за договором купівлі-продажу від 07 лютого 2012 року , вимог до [PERSON] щодо стягнення вартості вказаного рухомого майна сторонами не заявлялось, тому суду вважає що позовні вимоги заявлені [PERSON] в цій частині є не обґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню з зазначених нею підстав. Як визначено рішенням Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 1-8/2012 майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності і окремим об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. На підставі чого суд вважає що торговий ларьок з металоконструкцій (4х7м.) за адресою [ADDRESS]( назва за позовом - магазин «[INFO]» ) вартість якового 80000 грн. не оспорювалась сторонами, також є об'єктом сумісної власності оскільки його було побудовано в період шлюбу. Доводи [PERSON] в частині визначення часткової долі [PERSON] щодо власності на транспортний засіб Volkswagen Caddy , реєстраційний номер [NUMBER], загальна вартість якого 96000 грн. також не оспорювалась сторонами, з посиланням на те що її вклад в його придбання з урахуванням проданого раніше приналежного їй на праві особистої приватної власності SKODA FABIA 2003 року , судом визнаються не переконливими , оскільки [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того що , транспортний засіб SKODA FABIA 2003 року було продано саме до часу придбання транспортного засобу Volkswagen Caddy, так як слідує з довідки МВ РЕР ДАЇ м. Херсона вказаний транспортний засіб був знятий з обліку для реалізації 17 березня 2010 року, а 12 березня 2010 року було придбано Volkswagen Caddy згідно договору-купівлі продажу, а покази свідків в цій частині , відповідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України є не допустимими доказами , у зв'язку з чим вказаний транспортний засіб також є об'єктом сумісної власності подружжя і з урахуванням положень ч.1 ст. 70 СК України частки сторін при його поділі є рівними. Сторони в судовому засіданні не заперечували проти поділу об'єкта спільної сумісної власності ( мала архітектурна форма) [ADDRESS] який знаходиться на території ринка по вул. Димитрова площею 20 м. кв. з дотриманням часток визначених ч.1 ст. 70 СК України , але не досягли домовленості з приводу його ринкової вартості на теперішній час. П. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за N 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено що , поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За клопотанням представника [PERSON] судом призначалась будівельно-технічна експертиза на предмет визначення ринкової вартості зазначеного об'єкту , однак оскільки експерту не було надано документи що підтверджують об'єм використаних будівельних матеріалів, використаних для його будівництва , акти виконаних робіт та вартість і якість використаних будівельних матеріалів, а [PERSON] заперечувала проти проведення вказаної експертизи з застосуванням методу часткової розборки об'єкту дослідження , суд з урахуванням положень ч.1 ст. 146 ЦПК України , вважає можливим визнати факт вартості зазначеного об'єкту в розмірі 16000 грн. , на що посилався [PERSON] в обґрунтування заявлених ним позовних вимог. Доводи [PERSON] про вартість вказаного об'єкту в розмірі 88000 грн., з посиланням на довідку видану [PERSON] та її показання данні в судовому засіданні при допиті в якості свідка , судом визнається не переконливим і такими що суперечать нормам діючого законодавства , так як вказана вартість була визначена сторонами на 10липня 2011 року , а не на теперішній час. Сторони , відповідно до позовних вимог викладених в позовних заявах та відповідно до пояснень в судовому засіданні, не заперечували проти визнання права власності, при поділі майна , на малу архітектурну форму [ADDRESS] яка знаходиться на території ринка по вул. Димитрова площею 20 м. кв. вартістю 1600 грн. за [PERSON], та на ларьок з металоконструкцій (4х7м.) за адресою [ADDRESS]( назва за позовом - магазин «[INFO]» ) вартість якового 80000 грн. і транспортний засіб - Volkswagen Caddy , реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 96000 грн. за [PERSON] З урахуванням порядку який склався на теперішній час між сторонами з приводу користування вказаного майна суд вважає можливим , з урахуванням вимог абзацу 2 ч.1 ст. 331 ЦК України , прийняти його за основу рішення . У зв'язку з чим на користь [PERSON] з [PERSON] підлягає стягненню вартість 1/2 частини за перевищення долі в майні в розмірі 72000 грн. Положенням ст. 322 ЦК України встановлено що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки ( мала архітектурна форма) [ADDRESS] яка знаходиться на території ринка по вул. Димитрова площею 20 м. кв. належала сторонам на праві власності , з 21 червня 2012 року , з урахуванням того що сторони з вересня 2011 року припинили фактично шлюбні стосунки , а [PERSON] продовжувала утримати вказане майно що підтверджено довідками виданими МКП « Херсонським комунальним ринком» та ФОП [PERSON] , і за вказаний період нею було сплачено 16500 грн., з урахуванням положень ст. 322 ЦК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1/2 її вартість , що становить 8250 грн. Доводи [PERSON] про тещ о [PERSON] не утримував зазначене майно в період їх шлюбу судом визнаються не переконливими оскільки нею не надано , в порядку ст. 60 ЦПК України , належних та допустимих доказів цих обставин.

Outcome: partial