Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 10 червня 2011 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 237. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 10.06.2011р. сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач зазначає, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, непорозуміння, відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, майнового спору, а також спору щодо визначення місця мешкання дитини в них немає. Спільного господарства сторони не ведуть. Примирення між ними не можливе, оскільки шлюбні відносини між сторони не підтримують більше року, шлюб носить формальний характер. Зберігати сім'ю разом з відповідачкою позивач не бажає. Позивач також зазначає, що збереження шлюбу є недоречним і неможливим, а призначення будь-яких строків для примирення - недоцільним, у зв'язку з чим просить задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності,повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 10 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON],Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, був зареєстрований шлюб, актовий запис № 237, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні матері - [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що більше року сторони не проживають однією родиною, спільного господарства вони не ведуть, будь-які стосунки не підтримують, втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюб став носити формальний характер, майнового спору між позивачем та відповідачкою немає, а також спору щодо визначення місця мешкання доньки та порядку її виховання сторони не мають. Примирення між сторонами неможливе і наміру зберігати сім'ю в них немає. Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються вимоги, й посилання на засоби їх доказування. За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінка та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст 105 СК україни, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду,відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved