Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Тернопільська автобаза», третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.07.2009 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок заробітної плати та видачу довідки встановленого зразка, проте дана заява залишена без реагування. 30.04.2010року Тернопільським міськрайонним судом винесено рішення, згідно якого зобов'язано ВАТ «Тернопільська автобаза» провести перерахунок заробітної плати [PERSON] за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 03.12.1987р. по 31.12.1987р. та на основі виконаного перерахунку заповнити та видати довідку відповідного взірця. Дане рішення набрало законної сили та пред'явлено до виконання, однак незважаючи на дії державних виконавців довідка йому фактично не видана. Лише 03.05.2013р. бухгалтером ПАТ «Тернопільська автобаза» направлено в Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі документи, з якими він не ознайомлений. Він являється громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом ІІ групи, потребує лікування та санітарно - курортного оздоровлення, однак пенсія йому не перерахована з вини керівництва ПАТ «Тернопільська автобаза». Вважає, що бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, яка виявляється в постійному фізичному болі та стражданнях, душевних переживаннях, оскільки він не може забезпечити себе належними медичними препаратами та пройти необхідні курси лікування. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечив. Представник відповідача ПАТ «Тернопільська автобаза» в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення серії [NUMBER] - категорія 1) та є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (вкладка №[NUMBER] до посвідчення серії [NUMBER]), а також інвалідом 2 групи. 27.07.2009року позивач [PERSON] звернувся до голови правління ВАТ «Тернопільська автобаза» із заявою про перерахунок заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 03.12.1987р. по 31.12.1987р. та на основі виконаного перерахунку заповнити та видати довідку відповідного взірця. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.04.2010року зобов'язано ВАТ «Тернопільська автобаза» провести перерахунок заробітної плати [PERSON] за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 03.12.1987р. по 31.12.1987р. та на основі виконаного перерахунку заповнити та видати довідку відповідного взірця, встановленого Постановою Ради Міністрів Української РСР №207-7 від 10.06.1986року, для нарахування йому пенсії. 08.06.2010р. ВАТ «Тернопільська автобаза» видало довідку, однак без проведення перерахунку, а тому орган Пенсійного фонду України відмовив у перерахунку пенсії. В квітні 2012р. постановою державного виконавця Першого відділу ДВС ТМУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду про зобов'язання ВАТ «Тернопільська автобаза» провести перерахунок заробітної плати [PERSON] за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 03.12.1987р. по 31.12.1987р. та на основі виконаного перерахунку заповнити та видати довідку відповідного взірця, встановленого Постановою Ради Міністрів Української РСР №207-7 від 10.06.1986року, для нарахування йому пенсії. 10.05.2012р. Перший відділ ДВС ТМУЮ направив до ВАТ «Тернопільська автобаза» вимогу за №19/13050-16 про виконання рішення суду. В травні 2012р. державним виконавцем Першого відділу ДВС ТМУЮ складено акт про невиконання боржником рішення суду. Листом від 14.05.2012року ПАТ «Тернопільська автобаза» повідомила, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.04.2010року виконати не може, оскільки пенсії особам, призваним на військові збори, призначають із заробітку, який вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу в зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня. Підстава для проведення розрахунку зарплати за період роботи в зоні відчуження - первинні документи про нараховану заробітну плату, період та фактичну тривалість робочого дня, місце її виконання. Оплату праці осіб, призваних на військові збори, які виконували роботи в зоні відчуження, обчислюють за фактично відпрацьований час: у III зоні - у 4-кратному розмірі; у II зоні - у 3-кратному розмірі; у І зоні - 2-кратному розмірі; у зоні особливого контролю - 1-кратному розмірі тарифної ставки. Облік робочого часу водіїв здійснювався на основі табеля обліку робочого часу, шляхового листа і інших документів (Постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 16.08.77р. № 255/16 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автомобілів»). У ПАТ «Тернопільська автобаза» відсутні вищевказані документи. Тому, неможливо визначити в якій саме зоні небезпеки знаходився [PERSON] та скільки днів та годин у день він знаходився у певній зоні небезпеки. Тому, неможливо здійснити перерахунок заробітної плати [PERSON] без встановлення вищевказаних фактів. 11.09.2012р. Перший відділ ДВС ТМУЮ повторно направив до ВАТ «Тернопільська автобаза» вимогу за №19/13050-16 про виконання рішення суду. 14.09.2012р. державним виконавцем Першого відділу ДВС ТМУЮ складено акт про те, що зі слів головного бухгалтера ПАТ «Тернопільська автобаза» рішення суду виконано, стягувачу видано довідку відповідного взірця на підставі документів наявних на підприємстві для пред'явлення в Пенсійний фонд м. Тернополя. Листом від 14.09.2012р. за №28, адресованим Першому відділу ДВС ТМУЮ, у відповідь на вимогу державного виконавця ПАТ «Тернопільська автобаза» повідомляє, що на виконання рішення суду товариство заповнило та надіслало [PERSON] довідку відповідного взірця, встановленого Постановою Ради Міністрів УРСР №207 від 10.06.1986р. для нарахування йому пенсії. Як вбачається із довідки від 14.09.2012р. виданої ПАТ «Тернопільська автобаза» [PERSON], усі (за винятком дат початку і закінчення роботи в зоні відчуження) клітинки таблиць не заповнені. Листом від 13.08.2013р. за №294/Д-11УПФУ в м. Тернополі повідомляє, що відповідно до заяви від 03.05.2013р. позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.05.2013р. з урахуванням довідки про заробітну плату від 30.04.2013р. №23, виданої ПАТ «Тернопільська автобаза». Таким чином, встановлено, що відповідач видав відповідну довідку лише 30.04.2013р., на підставі якої орган Пенсійного фонду України здійснив перерахунок пенсії позивача. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до вимог ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що з вини відповідача позивач тривалий час (рішення суду - 30.04.2010р., довідку відповідного взірця видано 30.04.2013р.) не міг подати органу Пенсійного фонду України встановлену законодавством довідку, що відповідно позбавляло його законного права на отримання пенсії у більшому розмірі. Позивач, який являється громадянином, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи І-ої категорії, є інвалідом ІІ-ої групи та потребує лікування, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., посилаючись на те, що бездіяльністю відповідача порушився його нормальний спосіб життя, він зазнав значних моральних страждань, погіршився стан його здоров'я. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що тривалим невиконанням (3 роки) рішення суду відповідач наніс позивачу моральну шкоду, однак позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі необґрунтовані та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. Крім того, в силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь держави 229,40 грн. судового збору.

Outcome: partial