Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-09 00:00:00

05 липня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №SUS1RX10980017 від 28.09.2006 року (далі - Договір) в сумі 33259 гривень 72 копійки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Договору відповідач 28 вересня 2006 року отримав у позивача кредит у розмірі 1698 гривень 40 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та позивачем Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник, яким є відповідач, повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Договором, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Але відповідач умови Договору належним чином не виконує, тому станом на 17.06.2013 року має заборгованість у розмірі 33259 гривень 72 копійки, яка складається із: заборгованості за кредитом - 1698 гривень 40 копійок; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8475 гривень 55 копійок; заборгованость по комісії за користуванням кредитом - 252 гривні 23 копійки, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за Договором - 20773 гривні 55 копійок; а також штрафів - штрафу (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок та штрафу (процентна складова) - 1559 гривень 99 копійок. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с.41). Відповідачу [PERSON] судова повістка надсилалася за адресою його місцем проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, але була повернута до суду по закінченню терміну зберігання. Тому, відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року за №1618-ІV (далі - ЦПК України) суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином. (а.с.37-40). В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. В судовому засіданні 05 вересня 2013 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, у відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, із розрахунку заборгованості за Договором вбачається, що [PERSON] станом на 17.06.2013 року має заборгованість у розмірі 33259 гривень 72 копійки, яка складається із: - заборгованості за кредитом - 1698 гривень 40 копійок; - заборгованості за відсотками - 8475 гривень 55 копійок; - заборгованості з комісії - 252 гривні 23 копійок; - заборгованості з пені - 20773 гривні 55 копійок; - штрафу (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок; - штрафу (процентна складова) - 1559 гривень 99 копійок. (а.с.4, 5). Із заяви Позичальника №SUS1RX10980017 вбачається, що Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надає [PERSON] строковий кредит у сумі 1698,4 грн. на строк 12 місяців з 28.09.2006 року по 28.09.2007 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,0 на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 22,93 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 154,4 грн. в обмін на зобов'язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) строки. Дану заяву підписано 28.09.2006 року [PERSON] та спеціалістом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». (а.с.6, 7). Із Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) вбачається, що вони складені Банком, що діє на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, а також в них зазначено про права та обов'язки клієнта, про права та обов'язки банка, запевнення, відповідальність сторін, зміни Умов і Правил надання банківських послуг та інші умови. (а.с.8-26). Із копії паспорту громадянина України [NUMBER] виданого Шосткинським МВ УМВС України в Сумській області 17 жовтня 1995 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у місті Шостка Сумської області. (а.с.27, 28). Із Інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи наданої Шосткинським МРВ УДМС України в Сумській області від 11.07.2013 року вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. (а.с.32). Як вбачається з вищезазначених документів [PERSON] було надано споживчий кредит. Відповідно до положень пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ (далі - Закон №1023-ХІІ), споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно п.7 ч.13 ст.11 Закону №1023-ХІІ, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. До вимоги, заявленої позивачем, застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV (далі - ЦК України), тривалістю у три роки. Договором кредиту, укладеним між сторонами, не передбачено збільшення позовної давності відповідно до положень ст.259 ЦК України. Умови, де у п.1.7.31 зазначено строк позовної давності у 50 (п'ятдесят) років (а.с.26), складені після 29.07.2009 року, що вбачається із самих Умов. Крім того, із матеріалів доданих позивачем до справи не вбачається, що про ці Умови повідомлено належним чином відповідача. Виходячи з приписів ч.1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Незважаючи на те, що відповідач почав порушувати умови Договору ще з листопада 2006 року, взагалі припинивши вносити платежі по Договору, суд вважає, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати 29 вересня 2007 року, тобто наступний день після строку, до якого повинен був бути повністю погашений кредит. В зв'язку з викладеним строк позовної давності за вимогою про стягнення боргу за Договором сплив 29 вересня 2010 року. В той час як позивач звернувся до суду лише 05 липня 2013 року. Згідно із ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності суду не надано, а тому суд відмовляє в задоволені позовних вимог. Крім того судом враховується, що позивач з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності з наведенням поважності причин його пропуску до суду не звертався. Відповідно до ст.88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою у позові не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.

Outcome: dismissed