Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-23 00:00:00

Позивач ТОВ«Колекторське Агентство Фактор» звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до умов договору про відступлення прав вимог № 1 від 25 грудня 2008 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» первісний кредитор передав, а новий кредитор набув право вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за кредитним договором № 5-3217-067ФД від 18 червня 2007 року . 18 червня 2007 року між Публічним акціонерним товариством "Банк «Фінанси та Кредит" та [PERSON] укладено кредитний договір № 5-3217-067ФД. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» надав [PERSON] кредит у сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за коригування кредитом в розмірі 0,0001 % та терміном користування до 18 червня 2010 року. Відповідно до умов зазначеного договору, [PERSON] зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Первісний кредитор свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит. Згідно п. 3.3. кредитного договору [PERSON] зобов'язався щомісячно, в термін з 1 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 416,67 грн. та нарахованими процентами, відповідно до графіку зниження розміру заборгованості. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. У порушення умов договору, [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 39 503 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот три) грн. 94 коп., із яких 14 583,33 грн. - тіло кредиту, 6 208,22 грн. - відсотки та комісійні доходи, 18 712,39 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків (за останні 90 днів). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], було укладено договір поруки № 5-3217-067П від 18 червня 2007 р., згідно до умов якого [PERSON] зобов'язався відповідати перед первісним кредитором за порушення обов'язків за кредитним договором, як солідарний боржник. [PERSON] відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і [PERSON] Відповідно до Договору поруки [PERSON] як поручитель, поручається за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі договору. Відповідачі відповідають перед позивачем за порушення обов'язків за договором, як солідарні боржники. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заявою просить суд розглянути справу за його відсутністю, та позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на надав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, що 18.06.2007 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір № 5-3217-067ФД, копія якого є у справі, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 15000 грн. зі сплатою відсотків за коригування кредитом в розмірі 0,0001 % та терміном користування до 18 червня 2010 року. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, та тарифами між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказаний кредитний договір, який є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.562, 530 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач станом на 30.04.2013 року має заборгованість - 39 503 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот три) грн. 94 коп., яка складається із: 14 583,33 грн. - тіло кредиту, 6 208,22 грн. - відсотки та комісійні доходи, 18 712,39 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків (за останні 90 днів). Таким чином, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідач просить суд застосувати до даних позовних вимог позовну давність. Дана заява відповідача є обґрунтованою, оскільки відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи з норм ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. При цьому, згідно до ст. 263 перебіг позовної давності зупиняється: якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія(непереборна сила),у разі відстрочення виконання зобов'язання(мораторій) на підставах, встановлених законом, у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини, якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. Крім того статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з викладеного. Позивач повинен був пред'явити вимогу про стягнення боргу за Кредитним договором в період з 18.06.2010 року до 19.06.2013 року, однак позивач пропустив строк для звернення до суду, оскільки позовна заява надійшла до суду після 19.06.2013 року. Крім того, відповідно до п.1 ч,2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, строк позовної давності про стягнення пені сплинув ще 19.06.2011 р. Враховуючі те, що строк позовної давності до вимоги про стягнення боргу за Кредитним договором та строк позовної давності до вимоги про стягнення пені, сплинув. Таким чином, судом встановлено, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду, клопотання про поновлення цього строку він не заявляв, відповідач заявив клопотання про застосування до правовідносин, які є предметом даного позову, позовної давності. Отже, позовні вимоги заявлені позивачем після спливу строку, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з таким позовом, а тому в задоволенні позову суд вважає необхідним відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed