Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом та заявленими в ньому вимогами про зміну дати звільнення з ВАТ «Дніпроважпапірмаш імені Артема», про зобов'язання відповідача внести різницю в нарахування у заробітній платі у зв'язку з невірним злочинним розрахунком окладів відповідно до змін розміру мінімальної заробітної плати, про зобов'язання відповідача здійснити відрахування у податкову інспекцію, про встановлення відсоткового відрахування у податкову інспекцію, про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 50 848,92 грн., про зобов'язання відповідача оформити документи та видати їх на руки позивачу, та відповідно до доповнень до позовної заяви від 07.11.2013 р. (а.с. 100) про зобов'язання відповідача внести різницю в нарахуванні заробітної плати у зв'язку із заниженням окладів, про зобов'язання відповідача зробити відрахування у податкову інспекцію, про встановлення відсоткового відрахування податків у податкову інспекцію, про зобов'язання відповідача сплатити моральну шкоду в розмірі 41 175,21 грн. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній частині, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні та врахувати пропущення з боку позивача строків позовної давності звернення до суду із даним позовом. Разом з тим, відповідно до заперечень відповідача ПАТ не має заборгованості перед позивачем по заробітній платі, та вимоги позивача не ж доведеними. Заслухав пояснення осіб які беруть участь у справі, та досліди докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення. Що стосується вимоги позову про зміну дати звільнення, то, розв'язуючи її, суд виходить з того, що позивач не виконала обов'язок доказування, який в даному випадку покладається на неї (ст.ст. 10, 60 ЦПК України) та не надала доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження виникнення між не та відповідачем спору з приводу дати її звільнення (позивач наказом від 30.06.2009 р. була звільнена з ПАТ «Дніпроважпапірмаш» у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників); звільнення позивач не вважає незаконним, доказів про звернення з цього питання до суду за вирішенням трудового спору позивач не надала. Таким чином, оскільки (ст. 4 ЦПК України) здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, а звільнення позивача останнім не оспорено, відсутні підстави для зміни дати звільнення позивача. Водночас, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що за ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж правоовю номою передбачені способи захисту прав, якими можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним , припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Утім, обрані позивачем способи захисту прав (окрім вимоги про відшкодування моральної шкоди) не можна вважати такими, що передбачений ч. 1 ст. 16, та він не встановлений ані договором, ані законом, тому підстави для задоволенні даних вимог позову відсутні, що не позбавляє позивача права за умови дотримання приписів ст. 16 ЦК України здійснювати нею цивільні права (ст. 13 ЦК України). Для суду відсутні підстави для задоволення вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, адже судом в цій справі не встановлено факту порушення з боку відповідача трудових прав позивача; оскільки задоволення вимоги позову про відшкодування моральної шкоди є похідної від задоволення інших вимог даного позову, в задоволенні яких відмовлено, для суду відсутні підстави для застосування ст. 237 № КЗпП України. Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed