Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду зі вказаним позовом до [PERSON] та просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що на праві сільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить ? квартири [ADDRESS]. На підставі договору купівлі – продажу від 23.12.2011 року [PERSON] та [PERSON] продали належну їм ? частку квартири – по ? частці кожний –[PERSON] та [PERSON] На теперішній час відповідач [PERSON] у квартирі не проживає, що підтверджується актом від 27.09.2013 року. У добровільному порядку знятися з реєстрацій відповідач не бажає. З урахуванням наведеного та з посиланням на статтю 41 Конституції України, статті 316, 317, 319, 383, 391 ЦК України, статтю 150 ЖК України позивач просив суд: визнати [PERSON] таким, що втратив користування житлом за адресою [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача з’явився, наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. З урахуванням положень статей 224-225 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за договором купівлі - продажу від 23.12.2011 року, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] купили ? частку квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. Зі вказаного договору вбачається, що раніше це майно належало [PERSON] та [PERSON] Згідно відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в АР Крим [PERSON] зареєстрований за адресою : [INFO] з 18.11.2003 р. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача і проживає [INFO] з 2007 року. Він знав, що відповідач [PERSON] проживав у вказаному домоволодінні до 2011 року. З 2011 року він не бачив відповідача за адресою [ADDRESS]. Згідно акту від 27.09.2013 року, складеному [PERSON], проживаючою за адресою [INFO] та [PERSON], проживаючим за адресою [INFO], [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2008 року. Відповідно до Закону України від 11.12.2003 р. № 1382 –IV “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У пункті 3 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України “Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності на інших речових прав” зазначено, що власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Статтею 3 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” встановлено, що реєстрація – це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 7 цього ж Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Позивач зазначає, що реєстрація у його квартирі відповідача тягне за собою додаткові безпідставні витрати по сплаті комунальних платежів. Також позивач не може продати свою частку у квартирі у звязку із тим, що в неї залишається зареєстрований відповідач. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив користування житлом. Суд не вирішує питання про судові витрати, оскільки позивачем не заявлялись такі позовні вимоги. На підставі Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”, статей 319, 383 Цивільного кодексу України, статті 150 Житлового кодексу України,

Outcome: approved