Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із відповідним позовом, в якому просила стягнути з Луганської міської ради майнові збитки у вигляді оплати правової допомоги, яку їй довелось понести у зв'язку з протиправною бездіяльністю відповідача на загальну суму 1000 гривень та покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 26.04.2012 року вона звернулась до відповідача з клопотанням від 24.04.2012 року про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. До заяви було додано копію паспорту та ідентифікаційного коду, а також відповідний графічний матеріал з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. Відповідачем у встановлений законом строк клопотання розглянуто не було. Для захисту своїх прав позивачу довелось звернутись до фахівців ВП «Правовий захист підприємств та громадян» ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ «Донбаснафтопродукт» для отримання правової допомоги, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 30.05.2012 року та квитанцією про сплату 1000 гривень. Протиправна бездіяльність відповідача в частині порушення строку розгляду клопотання позивачки від 24 квітня 2012 року була доведена постановою Ленінського районного суду м.Луганська від 13 листопада 2012 року по справі №2а-523/12, якою було визнано протиправною бездіяльність відповідача в частині порушення строку розгляду клопотання. В ході розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги. Просила стягнути з Луганської міської ради майнові збитки у вигляді оплати правової допомоги, яку їй довелось понести у зв'язку з протиправною бездіяльністю відповідача на загальну суму 1000 гривень та стягнути з Луганської міської ради понесені нею витрати по сплаті юридичних послуг у розмірі 1000 гривень, оскільки для складання позовної заяви в рамках даного процесу позивач також змушена була знову звертатись за правовою допомогою до спеціалістів та підписати новий договір про надання правової допомоги від 15 січня 2013 року на суму 1000 гривень, що також підтверджується договором та квитанцією про сплату послуг. У судовому засіданні позивач не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав суду заперечення на позов, в яких зазначив, що оскільки позивачкою не були заявлені вимоги про стягнення з Луганської міської ради витрат на правову допомогу при розгляді її адміністративного позову, то заявити про їх стягнення в порядку цивільного процесуального законодавства вона не має жодних підстав. Крім того, відповідно до вищевказаної постанови Ленінського районного суду м.Луганська від 13 листопада 2012 року по справі №2а-523/12 позовні вимоги [PERSON] були задоволені не в повному обсязі, а лише частково. Вважає, що витрати на правову допомогу повинні відшкодовуватися лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалась у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі наступного. З матеріалів справи вбачається, що постановою Ленінського районного суду м.Луганська від 13 листопада 2012 року позовні вимоги [PERSON] до Луганської міської ради про визнання незаконною бездіяльності у частині порушення порядку та терміну розгляду заяви, зобов'язання вчинити певні дії були задоволені частково: визнано протиправною бездіяльність Луганської міської ради в частині порушення строку розгляду клопотання [PERSON] від 24 квітня 2012 року про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, стягнуто з місцевого бюджету м.Луганська на користь [PERSON] судовий збір у сумі 6,00 гривень, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю (а.с.34). Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006, визначено, що граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справ, якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави, не повинна перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день. На підтвердження понесених витрат позивачем надано до суду копії договорів про надання юридичних послуг від 30 травня 2012 року та від 15 січня 2013 року між відокремленим підрозділом «Правовий захист підприємств та громадян» ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ «Донбаснафтопродукт» та [PERSON] (а.с.35,37) та квитанцій прибуткового касового ордеру серії 02АААР 136418 про оплату послуг за договором б/н від 30.05.2012 року у сумі 1000 грн (а.с.36) та серії 02АААР 136440 про оплату послуг за договором б/н від 15.01.2013 року у сумі 1000 грн (а.с.38). Документів, що підтверджує статус представника як адвоката або фахівця в галузі права, не надано. Окрім того, витрати на правову допомогу є предметом доказування, а стороною позивача не надано розрахунку витрат та вартості послуг за договором про надання юридичних послуг позивачем та його представником. Таким чином, суду не надано доказів фактичних витрат робочого часу адвокату або іншого фахівця у галузі првава на здійснення захисту інтересів позивача у суді, а саме витрати робочого часу є підставою для розрахунку компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006. За таких обставин, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 1000 грн., оскільки, відповідно до вимог ст.90 КАС України та ст.84 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed