Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-10 00:00:00

19.09.2006р. між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №002-22009-1909061 відповідно до умов якого він отримав кредит в сумі 1 878 грн. 00 коп., та кінцевим терміном повернення по 18.09.2007р. В підтвердження позовних вимог пояснює позивач, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, не сплачує кредит та проценти у визначений договором строк. Представник позивача просить слухати справу за його відсутності, та стягнути з відповідача 1 886,11 грн. заборгованості за кредитним договором, та 229 грн. 40 коп. судового збору. Представник відповідача в судове засідання подав заяву, в якій просить застосувати позовну даність, та в позові відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1049 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір. Вище викладене підтверджується: копією кредитного договору, який наявний в матеріалах справи. Відповідач взяті на себе зобов»язання за кредитним договором у визначені строки не виконав, що підтверджується поясненнями відповідача та наданим розрахунком заборгованості по кредитному договору. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дна коли особа довідалась або повинна була довідатись про порушення свого права або особу що його порушила. Статтею 261 ч. 5 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 31 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснюється, враховуючи положення пункту 7 частини 13 статті 11 ЗУ «Про прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Згідно зі статтею 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки, останній платіж за користування кредитом відповідач сплатив 24.10.2007р. в сумі 680,00 грн., що підтверджується квитанцією №39/74, то суд вважає що право позивача вважається порушеним з 25.10.2007р., з дати останнього платежу, а тому позивач пропустив позовну давність у даному спорі, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями представника відповідача.

Outcome: dismissed