overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], з тих підстав, що відповідач за вказаною адресою не проживає більше шести місяців без поважних на то причин. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач покинув сім’ю у 2003 р., забрав свої усі речі і з цього часу припинилися їх сімейні відношення як подружжя, в квартирі він більше не з’являвся, оплату комунальних послуг не здійснює. Відповідач в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства. Треті особи [PERSON] та представник ХМР в судове засідання не з’явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухав пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідив докази, долучені до матеріалів справи, і на підставі їх оцінки встановив наступне. В квартирі [ADDRESS], яка не є приватизованою, зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та треті особи – їх повнолітні діти [PERSON], [PERSON], та онука [PERSON] [INFO]. В 2011 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а з 2003 року відповідач не проживає в квартирі за місцем своєї реєстрації без поважних на то причин. На даний час його місце перебування та проживання не відоме. Вказані обставини підтверджуються: довідкою КП «Жилкомсервіс» №1117 від 09.08.2012 р.(а.с.3), копією рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.4), а також показаннями свідків, які підтвердили факт відсутності відповідача без поважних причин за місцем своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 2003 р. Таким чином, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], так як він не проживає в ній більш як шість місяців без поважних причин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа – Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи тим, що шлюбні відносини припинені через те, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, а визначення місця проживання дитини разом з матір’ю в повній мірі відповідатиме інтересам дитини. До судового засідання позивач не з’явилася, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, обставини, викладені в позові, підтвердила, просила позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з’явився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Представник третьої особи до судового засідання не з’явився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27. 11. 2010. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] (26. 11. 2012 р.н.). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені через те, що втрачено взаємне почуття любові та поваги один до одного, у сім’ї немає психологічного комфорту. Примирення та спільне життя неможливе. Сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо. За такого, суд вважає, що їх сім’я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. Також , на підставі ст. 161 СК України, з урахуванням тих обставин, що батько дитини визнавши позовні вимоги, визнав той факт, що позивач має змогу забезпечити дитину більш сприятливим для дитини місцем проживання, та не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір’ю, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з матір’ю [PERSON]. Водночас, слід зазначити, що у суду немає правових підстав для задоволення вимог про негайне виконання рішення в частині визначення місця проживання дитини, оскільки статтею 367 ЦПК України, якою визначений виключний перелік застосування такого спрощеного порядку виконання судового рішення як його негайне виконання, його не передбачено. Поряд з тим, зважаючи на таке, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вказане не впливає на обсяг задоволених позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений останньою судовий збір у розмірі 559, 80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовм про визнання батьківства, посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], є його донькою. На підставі наведеного, вважаючи, що його право на батьківство порушено, позивач просить постановити рішення, яким визнати його батьком [PERSON], [INFO] та внести зміни до актового запису про народження дитини, виключивши відомості про батька [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] №3439 від 27.10.2010 року, здійсненого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, змінити прізвище дитини з «Литвиненко»на «Шейко», по-батькові «Павлівна» змінити на «В’ячеславівна», у графі батько вказати «Шейко В’ячеслав Юрійович». В судове засідання позивач не з*явився, просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з*явився, надав письмову заяву, посвідчену приватним нотаріусом миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], в якій вказав про відмову від виховання та утримання дитини [PERSON], [INFO], оскільки не є батьком дитини. Прокурор не заперечувала проти задоволення позову, просила розглянути справу у її відсутності. Третя особа [PERSON] просила про розгляд справи у її відсутності, просила про задоволення позову. Представник третьої особи до судового засідання не з’явився, не заперечувала проти задоволення позову. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності учасників процесу. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 18.07.2008 року по 30.08.2010 року. 03.10.2010 року [PERSON] народила доньку [PERSON]. Згідно актового запису про народження [PERSON] №3439 від 27.10.2010 року, матір*ю дитини зазначена [PERSON], а батьком - [PERSON]. [PERSON] визнала той факт, що саме позивач є батьком дитини. Відповідно до вимог ст. 128 ч. ч. 2, 3 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений і особою, яка вважає себе батьком дитини. Особа, яка вважає себе батьком дитини відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі із іншим чоловіком, має право пред’явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного відповідно до вимог ст. 128 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання недієздатної повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в сумі по 500 гривень щомісячно, посилаючись на те, що – донька [PERSON], яка являється інвалідом І –Б групи, та потребує постійної матеріальної допомоги, але відповідач, який являється батьком, її добровільно не надає, тому вона вимушена звернутися в суд з даним позовом, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав пояснюючи, що він в змозі надавати допомогу в розмірі 200,00 грн. щомісячно, мотивуючи тим що недавно звільнився з місць позбавлення волі, не працює, та знаходиться у скрутному матеріальному стані. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи судом встановлено що, відповідно до свідоцтва про народження серії V-ЖД № 412298 [PERSON] [INFO], являється донькою відповідача. Відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОД №098062 від 07.09.2011 року [PERSON] [INFO], являється інвалідом дитинства І-Б групи безстроково, та потребує постійного стороннього нагляду і допомоги. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати свою повнолітню непрацездатну дочку, яка потребує матеріальної допомоги якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до п.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу а саме: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із стягненням щомісячно по 200,00 грн., оскільки відповідач не працює та знаходиться у скрутному матеріальному стані, що не оспорюється позивачем, що відповідно до ст. 60 ЦПК України не підлягає оспорюванню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивачка звернулась 01.11.2013 року до суду з заявою, якою просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, починаючи з дня пред»явлення позову, посилаючись на те, що з часом виникають непорозуміння щодо добровільної сплати відповідачем аліментів. В судове засідання сторони не з»явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, просять розглянути справу у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим прийняти рішення у відсутності сторін, оскільки сторони про це просять, яким заявлені вимоги задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області, який рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 26.04.2012 року розірвано (а.с. 2). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], яка народилась [INFO], батьками якої є сторни у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на те, що, відповідач зобов'язаний утримувати доньку до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON], на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку(доходу щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2013 року до її повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 гривні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просить визнати за ним право власності на земельні ділянки загальною площею 2,86га., які розташовані на території Гає-Розтоцької сільської Ради Зборівського району, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР № 077694, посилаючись на те, що він після смерті матері є спадкоємцем його майна. Однак свідоцтво про право на спадщину не видано. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та послалася на обставини, викладені у позові. Відповідачка в судове засідання не з’явилась, однак подала до суду заяву, якою просить суд справу слухати без її участі, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Частина 1 статті 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України, cпадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що 14 листопада 2012 року померла мати позивача [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок загальною площею 2,86га., які розташовані на території Гає-Розтоцької сільської Ради Зборівського району, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР № 077694. Спадкоємцями майна померлого є позивач по справі та [PERSON], яка відмовилась від спадкування своєї частки в спадковому майні в користь позивача. Чоловік спадкодавця помер 01.12.2003 року, тобто до відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги, а також спадкоємців обов’язкової частки, немає. Звернувшись у Зборівську державну нотаріальну контору з приводу оформлення спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відповідачка не своєчасно подала заяви про відмову від прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведене, за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, оскільки він прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 3,67 га., яка розташована на території Цебрівської сільської Ради Зборівського району, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №660841, земельну ділянку розміром 0,1200 га., яка розташована в с. Цебрів Зборівського району, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №731357, майновий пай в СС “Зоря”, с. Цебрів, Зборівського району Тернопільської області, посилаючись на те, що після смерті батька вона є спадкоємницею його майна. Однак свідоцтво про право на спадщину не видано. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю та послався на обставини, викладені у позові. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про те, щоб справу слухати без її участі, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Частина 1 статті 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що 12 жовтня 2012 року помер батько позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельну ділянку розміром 3,67 га., яка розташована на території Цебрівської сільської Ради Зборівського району, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №660841, земельну ділянку розміром 0,1200 га., яка розташована в с. Цебрів Зборівського району, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №731357, майновий пай в СС “Зоря”, с. Цебрів, Зборівського району Тернопільської області. 06 серпня 2008 року в Цебрівській сільській Раді розпорядився своїм майном склавши заповіт в користь позивачки. Спадкоємців обов’язкової частки не має. Звернувшись до приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу для оформлення спадщини, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній оригінали правовстановлюючих документ на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, за позивачкою слід визнати право власності на спадкове майно, оскільки вона прийняла спадщину вступила в управління спадковим майном і згідно заповіту є спадкоємницею даного майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]В і прохає стягувати з нього аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 50 грн., щомісячно і до її повноліття. Вона вказує, що з [PERSON] має спільну дочку [PERSON], [INFO]. На утримання дочки відповідач матеріальної допомоги не надає, дочка знаходиться на її утриманні. [PERSON] платить аліменти на сина, [INFO]. В судове засідання сторони не з»явились, позивачка надала суду заяву в якій прохає справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з»явився без поважної причини, про час і місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі слідуючого. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тому суд вважає можливим визначити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 50 грн. щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 25 липня 2008 року вона і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 913. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх трьох років сімейні відносини між нею і [PERSON] суттєво погіршилися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Велика різниця у віці, діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім'ю стали причиною виникнення між ними конфліктів. Більше року вони проживають окремо, вона з дочкою проживає у своїй квартирі у Києві, відповідач [PERSON] - у Броварах. На даний час спільного господарства вони не ведуть. Вважає, що за таких обставин підтримувати сімейні відносини немає сенсу. Майновий спір відсутній. Просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], укладений 25 липня 2008 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує, просить суд задовольнити його. Відповідач [PERSON] у суд теж не з'явився, подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позов визнає, проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 25 липня 2008 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 913. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Протягом року сторони подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Згідно із ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що шлюб з відповідачем вони зареєстрували 23.05.1981 р. у Шпилівській сільській раді Іванківського району Київської області. На даний час неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння. Позивач прийшла до висновку, що сім'я розпалася, шлюб існує лише формально, тому його збереження неможливе. Шлюбні стосунки припиненні в 2010 році. Позивач просить суд розірвати їх шлюб з відповідачем, прізвище після розірвання шлюбу змінювати не бажає. Судові витрати згодна нести сама. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач звернулася до суду із заявою, в якій позов підтримує та просить слухати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій позов визнає та просить слухати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, зокрема свідоцтво про шлюб позивача та відповідача, приймаючи до уваги взаємне бажання сторін на розірвання шлюбу, суд вважає, що причини, які спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved