Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що він разом з відповідачкою проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2012 року до березня 2013 року. Під час спільного проживання у жовтні 2012 року вони придбали садибу [ADDRESS], вартістю 50000 грн. Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально, а власником майна зазначено відповідачку. У березні 2013 року вони припинили шлюбні стосунки та стали проживати окремо, і відповідачка категорично заперечує його право власності на це майно. Крім того, вона відмовилась повернути йому його особисті речі, а саме: телевізор вартістю 2400 грн. та ДВД програвач, вартістю 530 грн. В зв'язку з тим, що дійти згоди з відповідачкою щодо добровільного розподілу спільного майна не змогли, він звернувся до суду і просить визнати право власності на ? частину садиби [ADDRESS] та витребувати у неї його особисте майно, телевізор та ДВД програвач. В попередньому судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, збільшивши їх в частині встановлення факту проживання із відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 20.10.2012 року по 24.03.2013 рік, визнання житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] спільною сумісною власністю його та [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Позивач пояснив, що він працював постійно в с. Підліснівці Сумського району Сумської області трактористом і за характером своєї роботи в робочі дні проживав у гуртожитку в цьому селі, а на вихідні їздив додому у с. Жовтневе Лебединського району, де проживав з батьком та двома дітьми: сином 16 років та донькою - 18 років. В червні 2012 року він познайомився з відповідачкою та через декілька зустрічей вирішили жити разом, однією сім'єю. Для цього вирішили придбати будинок в м. Лебедині, який разом підшукували через оголошення в газеті «Шанс». Для придбання будинку їм з відповідачкою потрібні були гроші, тому він розпродав належне йому майно: коня за 8000 грн., підводу - за 500 грн. та сіно на суму 2500 грн., використав кошти за свій та батьків земельні паї. Крім того, 02.10.2012 року він у борг у батька взяв 16000 (шістнадцять тисяч) грн. з метою сплати завдатку за будинок. Ці гроші він брав у батька разом з відповідачкою, при ній писав розписку і остання обіцяла забрати батька в м Лебедин для проживання з ними. 03.10.2012 року при зустрічі з власником господарства, він передав останньому 14000 (чотирнадцять тисяч) грн., про що той написав розписку і передав їм ключі від будинку. Решту грошей зобов'язався передати власнику протягом трьох місяців. На момент вселення в будинок, там було відсутнє опалення, вода, відімкнуте газопостачання. Для проведення опалення в будинку, він перевіз котел та радіатори із свого господарства, що розташоване в с. Жовтневому Лебединського району. Для ремонту будинку: поклейка шпалер, штукатурка, фарбування, встановлення колонки у дворі, вони витратили 7500 грн., які були за спільним рішенням взяті у борг у його сестри, яка проживає в [ADDRESS], в присутності вілповідачки. Крім того, він віддав свою зарплатну пластикову картку відповідачці для проведення розрахунків та необхідних покупок. Ремонт проводили спільними зусиллями та шляхом найму спеціалістів по водо- та теплопостачанню. 27.11.2012 року, перед підписанням договору купівлі-продажу, він передав власнику - [PERSON], решту грошей за будинок, в сумі 26000 грн. (двадцять шість тисяч) грн., розписки не брав, так як це відбувалося біля нотаріальної контори, за декілька хвилин до оформлення договору. Про наявність в договорі пункту про те, що кошти, які [PERSON] сплачує за будинок, є її особистими, йому не було відомо, бо сам договір він не читав. Після проведення ремонту він разом зі своїм племінником перевезли речі відповідачки з с. Підліснівки в м. Лебедин. З нею був її малолітній син, якого він оформив у дитсадок по вул.. Кобижчі. Потім до них переїхав його син - [PERSON], який на той час навчався в Лебединському ВПУ лісового господарства. Батько жив у них в період лікування в Лебединській ЦРЛ. Сестра декілька разів до них приїжджала в гості. За час спільного проживання вони вели спільний бюджет, разом відвідували його батька в с. Жовтневому Лебединського району та їздили до її матері в с. Покровку Краснопільського району, а також до його родичів. Коли він оформив розлучення зі своєю першою дружиною ( в жовтні 2012 року), запропонував відповідачці прописати його в будинку, але вона йому відмовила та виставила його речі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідачка зазначила, що дійсно співмешкала з позивачем, але не з жовтня 2012 року, як указано в позові, а з січня 2013 року. В серпні 2012 року вона познайомилася з відповідачем по справі, спочатку вони підтримували дружні стосунки, почали зустрічатися. Під час чергової зустрічі вона повідомила останньому про намір переїхати жити в м. Лебедин і що для цього вона знайшла відповідний будинок, щоб його придбати. 03.10.2012 року вона домовилася з власником домогосподарства, яке розташоване по [ADDRESS] про зустріч для передачі йому завдатку за будинок, з собою вона запросила позивача по справі, так як боялася йти на зустріч з великою сумою грошей, а саме 14000 (чотирнадцять тисяч) грн. Після передачі грошей за будинок власнику, останній дозволив їй заселитися в нього та наводити там лад. Позивач при передачі нею завдатку власнику не був присутній. Розписку власник не писав. На момент внесення завдатку та на момент укладення договору купівлі-продажу (27.11.2012 року) вона з позивачем однією сім'єю не проживала, спільного господарства не вела, будинок купила за гроші, які позичила у своєї сестри, а решту дали їй батьки. Крім того, до 20.10.2012 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, тому він не міг проживати з нею однією сім'єю. Посилання відповідача на наявність в нього розписки, копію якої він надав до суду, вважає неналежним доказом, так як в ній не міститься інформація про те, навіщо ці кошти передавалися та в якості чого, тому вона не може підтвердити факт передання [PERSON] завдатку на купівлю ним спірної садиби. Ремонт в будинку робила вона, її мати та сестра, [PERSON] домовлявся зі спеціалістами по проведенню опалення, привозив свої три батереї з с. Жовтневого. В будинку вона проживала з 14.10.2012 року, позивач приїздив до неї в гості, по вихідних, раз на місяць, а з Нового року, 2013, повністю до неї переїхав для спільного проживання. Спільно вони проживали протягом січня, в лютому він був у Підліснівці, а в березні вони посварились і він забрав свої речі та виїхав. Що стосується вимог про витребування в неї телевізора та ДВД програвача, то з цими вимогами вона згодна частково, а саме: згодна повернути [PERSON] кольоровий телевізор Saturn ST-TV 21SF2, який був дійсно придбаний ним за особисті кошти, що стосується ДВД програвача, то його вона придбала за свої особисті кошти за 360 грн., тому не має наміру його повертати. Син позивача проживав у неї в грудні 2012 року, навчався в Лебединському ВПУ. Після Нового року він покинув навчання та від неї поїхав. Після приїзду в м. Лебедин вона протягом жовтня та листопада 2012 року не працювала, потім кілька днів працювала в приватному підприємстві «Контакт» , а з 10.12.2012 року працює на фабриці «Бегленд». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на прохання своїх знайомих - [PERSON] - вона наглядала за їхнім господарством, розташованим в [ADDRESS], яке вони намагались продати, та показувала його бажаючим купити. Приблизно в жовтні або листопаді 2012 року [PERSON] попросили показати його двом молодим людям. Дивитись його вони приходили вдвох. Коли вона їм повідомила, що батареї опалення розморожені, [PERSON] ( позивач) сказав, що це не проблема, так як в нього все є. Вони домовились з власниками про купівлю будинку і вдруге вона була присутня, коли жінка ( відповідачка) віддавала [PERSON] 14 тис. гривень, а останній написав розписку в її присутності. Всі питання ці люди, яких вона вважала сім'єю, обговорювали разом, з ними була і дитина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач та відповідачка разом купували будинок у [PERSON] по [ADDRESS], куди їх водила показувати його дружина. В його присутності [PERSON] привозив батареї опалення, при цьому вони також були вдвох. Свідок [PERSON] ствердив, що він, як депутат міської ради, давав довідку, що позивач та відповідачка проживали по [ADDRESS] разом. Він це знав особисто, неодноразово бачив його червону машину біля цього будинку. Свідок [PERSON] пояснив, що він є двоюрідним братом позивача. Восени 2012 року [PERSON] приїздив до нього з [PERSON], з якою жив разом, вони говорили йому, що хочуть купити будинок в [ADDRESS] і вже домовились про його купівлю. Він порадив Іванові віддавати гроші під розписку. Йому було відомо, що гроші на покупку будинку давав батько [PERSON], який для цих цілей продав свою худобу, та 7 тис. гривень позичила сестра [PERSON]. В будинку, де проживали сторони, він був разів 5 в процесі проведення ремонту, а вони до нього приходили двічі. [PERSON] постійно працював у Підліснівці, додому приїздив рідко, але просив його знайти людей для проведення опалення, встановлення газового лічильника. За його рекомендацією опалення робив Геращенко. Він також допомагав братові влаштувати дитину [PERSON] до дитсадка. З ними в цьому будинку деякий час проживав син [PERSON] - [PERSON], який навчався в Лебединському ВПУ. Свідок [PERSON] пояснила, що минулого літа до неї в м. Суми приїздив її рідний брат - [PERSON] - з [PERSON], яку представив, як другу дружину. Восени знову заїхали та сказали, що купують будинок в м. Лебедині, в якому немає опалення. Вона особисто позичила їм 7,5 тис. гривень на ремонт, про що брат написав розписку в присутності [PERSON]. Остання говорила, що можуть зареєструвати свій шлюб хоч і сьогодні. Їхній батько позичив їм 16 тис. гривень, продавши коня, сіно,воза та сільськогосподарський інвентар. [PERSON] обіцяла батька забрати до себе в м. Лебедин. Всього вони з братом були у неї 4 рази, крім того, [PERSON] постійно дзвонила їй, підтримуючи родинні зв'язки. Вона віддала їм в новий будинок крісло, ковдру та консервацію. Син [PERSON] - [PERSON] проживав з ними, коли навчався в Лебединському ВПУ, а іноді проїздила і донька, а потім [PERSON] її вигнала та виставила братові речі. Свідок [PERSON] пояснив, що він на прохання [PERSON] пробивав артезіанську свердловину в господарстві по [ADDRESS], викопував приямок та викладав його цеглою. По всіх питаннях сторони радились між собою, розраховувалась з ним жінка, оскільки чоловік був на роботі. Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає в с. Жовтневе Лебединського району, де залишилось кілька дворів. Його дружина померла і він залишився з сином, [PERSON] та його двома дітьми, яких залишила невістка та пішла жити до своєї матері. [PERSON] їздив на роботу до с. Підліснівки, де познайомився з [PERSON] і вирішили проживати разом, для чого знайшли будинок в м. Лебедині. Його вони обіцяли забрати до себе, бо він хворів. З цією метою він розпродав своїх: коня, баранів, сіно, сани, зарізав порося та позичив їм на виплату завдатку гроші в сумі 16 тис. грн. Мати [PERSON] обіцяла продати корову, але не продала. Частину грошей вони позичили у сестри [PERSON]. Син [PERSON] після ремонту будинку проживав у них в м. Лебедині, поки навчався в Лебединському ВПУ, а він бував у них, коли треба було проходити курс лікування в Лебединській ЦРЛ. [PERSON] оформив будинок на [PERSON], а вона в березні 2013 року його вигнала, не бажаючи прописувати. Свідок [PERSON] пояснив, що він разом з [PERSON] працює трактористом в с. Підліснівка Сумського району, проживають в робочі дні в гуртожитку. Восени 2012 року він перевозив з с. Жовтневого Лебединського району до м. Лебедина на [ADDRESS] батареї опалення і котел. Свідок [PERSON] пояснила, що являється сестрою [PERSON]. В серпні 2012 року [PERSON] розрахувалась з роботи в с. Підліснівці та поїхала до матері в с. Покровку Краснопільського району. У вересні 2012 року за пропозицією своєї знайомої вона вирішила купити будинок в м. Лебедині і для цього позичила у неї 21 тис. грн. Частину грошей їй давали батьки. В ремонті будинку вона з матір'ю допомагала сестрі клеїти шпалери та красити. [PERSON] з нею не жив. 22.06.2013 року сестра повернула їй частину боргу в сумі 6.5 тис. грн. Свідок [PERSON] пояснила, що її донька, [PERSON], в жовтні 2012 року купила собі будинок в м. Лебедині Сумської області за 40 тис. грн.. На оплату завдатку вона позичила їй 10 тис. грн. Після внесення завдатку господарі віддали їй ключі від будинку і вона почала проводити ремонт. В клеєнні шпалер та побілці стін допомагали їй сестра та вона, за пробивання артезіанської скважини вона давала доньці 2200 грн. Перед Новим роком ( 2013) донька їй подзвонила та повідомила, що має намір жити з [PERSON], а 6.01.2013 року вони разом приїжджали до них в с. Покровку Краснопільського району та заночували. В лютому 2013 році вони разом святкували день народження доньки. Після Нового року [PERSON] привіз крісло в будинок по [ADDRESS], а більше його речей в будинку не було. В купівлі будинку вони доньці не допомагали, його вона вибирала та купувала сама зі своєю подругою - [PERSON], яка і запропонувала їй переїхати до м. Лебедина та працевлаштуватись на швейній фабриці. Свідок [PERSON] пояснила, що два роки тому вона почала спілкуватись з [PERSON] і знаючи, що вона розійшлася з чоловіком та розрахувалась з роботи, а також шукає житло, запропонувала їй купити будинок в м. Лебедині та працевлаштуватись швачкою на фабриці «Бегленд». Восени 2012 року вона допомагала [PERSON] шукати будинок, а потім дізналась, що вона вирішила купити будинок по [ADDRESS]. Їй відомо, що будинок вона купила за 40 тис. грн.., гроші їй позичала мати та сестра. З грудня 2012 року вона часто приходила до [PERSON], яка жила сама, з малолітнім сином, ніяких чоловічих речей вона не бачила в її будинку. Після Нового року до неї сватався [PERSON] і вони вирішили разом жити. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає з чоловіком по [ADDRESS] 6, а поряд з ними з осені 2012 року купила будинок молода сім'я. Після знайомства з сусідкою, восени, перед початком зими, вона дізналась, що вони живуть з [PERSON], який працює в селі, а на вихідні дні приїжджає додому. Вони разом пробивали у дворі колонку, робили ремонт. [PERSON] говорила, що на покупку будинку вона позичала гроші у матері та сестри, а [PERSON] дав лиш 5 тис. грн.. З ними жив його син, який навчався в Лебединському ВПУ, та її маленький син, який постійно грався з їхнім сином. Свідок [PERSON] пояснив, що восени 2012 року молоде подружжя купило будинок по сусідству з ними, по [ADDRESS]. Оскільки він працює приватним підприємцем по реалізації будівельних матеріалів, неодноразово, по вихідних вони приходили до нього в магазин та закуповували будівельні матеріали для ремонту, який проводили теж у вихідні дні. До Нового року вони приходили до нього разів 4-5, останній раз [PERSON] скуповувався у нього в кінці січня 2013 року. Вони разом пиляли дерево на межі, [PERSON] особисто розбирав непотрібні будівлі на території господарства. Зимою відкидав сніг син [PERSON] - [PERSON], який привітався до нього, назвавшись сусідом, їхній маленький син дружив з його сином. З цих причин він вважав їх подружжям. З оголошеного в судовому засіданні журналу судового засідання Ковпаківського райсуду м. Суми про допит свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в листопаді 2012 року вони продали своє господарство, розташоване в м. Лебедині Сумської області по [ADDRESS] молодій сім'ї: [PERSON] та [PERSON] Перемовити з приводу продажу спочатку вів по телефону [PERSON], а при огляді господарства вони були присутні обоє. Коли вони вперше побачили покупців, [PERSON] вирішила, що [PERSON] приїхав з дочкою, бо вона була значно молодшою за нього, але на її запитання [PERSON] відповів, що це його дружина. Гроші в якості завдатку передавала [PERSON], вона сказала, щоб розписку [PERSON] писав на ім'я [PERSON], бо це не має значення. При оформленні продажу будинку біля нотаріальної контори були присутні обоє, але до нотаріуса заходила сама [PERSON] і гроші передавала вона, [PERSON] залишався в автомобілі. Тільки у нотаріуса їм стало відомо, що [PERSON] не заміжня, що здивувало і нотаріуса, яка сказала: «Хлопець влетів». На запитання: чому переговори про покупку будинку вів [PERSON], а будинок оформляється на ім'я [PERSON], [PERSON] пояснив, що він ще не розлучився з першою дружиною. З копії розписки (а.с.5) вбачається, що 03.10.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON], гроші в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) грн. З довідки депутата міської ради № 254 від 25.03.2013 року (а.с.6) вбачається, що [PERSON], за свідченням сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], проживає по [ADDRESS] без реєстрації. З копії трудової книжки серії [NUMBER], заповненої 01.10.1989 року (а.с.7) вбачається, що [PERSON] з 02.03.2009 року працює в ЗАТ «Райз-Максимко» на посаді тракториста-машиніста, що також стверджується довідкою № 193 від 22.03.2013 року. З довідок про доходи № 192 від 22.03.2013 року (а.с.9) та № 35 від 17.05.2013 року (а.с.27) вбачається, що [PERSON] працює в фірмі «Підліснівська філія ПрАТ «Райз-Максимко» на посаді тракториста-машиніста с/г виробництва, за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 рік його заробітна плата складала 34636 грн. 19 коп., з 01.09.2012 року по 28.02.2013 року - 15706 грн. 01 коп. З копії договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами в м. Лебедині Сумської області від 27.11.2012 року (а.с.20-22) вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила належний йому на праві приватної власності жилий будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS], за 30000 (тридцять тисяч) грн. З витягу про державну реєстрацію прав № 36773739 від 17.12.2012 року (а.с.23) вбачається, що [PERSON] на підставі приватної власності належить житловий будинок під [ADDRESS]. З копії розписки від 02.10.2012 року (а.с.28) вбачається, що [PERSON] отримав в борг від свого батька, [PERSON] гроші в сумі 16000 (шістнадцять тисяч) грн., для придбання будинку в місті Лебедині, зі строком повернення до серпня 2013 року. З копії розписки від 25.10.2012 року (а.с.29) вбачається, що [PERSON] отримав в борг від своєї сестри [PERSON] гроші в сумі 7500 (сім тисяч п'ятсот) грн., зі строком повернення до 1 вересня 2013 року. З довідки, виданої ПАТ «Сумигаз» Лебединський цех газового господарства № 3 від 03.06.2013 року (а.с.38) вбачається, що з 01.09.2012 року по 01.06.2013 рік абонент [PERSON], яка проживає по [ADDRESS] Сумської області користується природним газом, станом на 01.05.2013 рік заборгованості не має. З копії розписки від 30.09.2012 року (.а.с.39) вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 21000 (двадцять одна тисяча) грн. для придбання будинку в [ADDRESS]. Гроші зобов'язується повернути до 01.12.2014 року. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що з осені 2012 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] вирішили проживати спільно і з цією метою придбати будинок у м. Лебедині Сумської області. Обравши через оголошення в газеті «Шанс» для покупки будинок, розташований по [ADDRESS], вони домовились з власником [PERSON] про вартість продажу і 02.10.2013 року сплатили завдаток в розмірі 1400 грн., за що отримали розписку від [PERSON] на ім'я [PERSON] З моменту передачі завдатку сторони отримали ключі від будинку та право на користування ним і проведення в ньому ремонту. Для оплати завдатку на покупку домогосподарства та вартості самого господарства сторони використовували грошові кошти, які позичали у своїх рідних. Про те, що при обговоренні питань купівлі-продажу домогосподарства вони діяли як подружжя, ствердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] Остання впевнилась в цьому, отримавши пояснення від [PERSON] про те, що [PERSON] являється його дружиною, а [PERSON] навіть не намагалась цей факт спростувати. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ствердили, що сторони радились при проведенні водопостачання, разом пиляли дерево на межі, по вихідних, починаючи з осені 2012 року, разом куповували в господарському магазині будівельні матеріали та інструмент для ремонту, [PERSON] самостійно розбирав на подвір'ї придбаного домогосподарства не потрібні господарські споруди. Сама відповідачка восени 2012 року, перед зимою, пояснювала своїй сусідці - [PERSON], що вони живуть з [PERSON], який працює десь у селі, а приїжджає додому по вихідних. Ці пояснення відповідачки стверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: [PERSON] з 02.09.2009 року працює трактористом-машиністом Підліснівської філії ЗАТ «Райз - Максимко», яка знаходиться в с. Підліснівка Сумського району Сумської області, що видно з ксерокопії його трудової книжки та довідок ПрАТ «Райз-Максимко» № 192 та №193 від 22.03.2013 року та №35 від17.05.2013 року ( а.с. 7-9, 27), тому в робочі дні він проживав в гуртожитку в с. Підліснівці, що підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON], а також допитаний в якості свідка батько позивача - [PERSON] Саме з цих причин він організовував роботу по ремонту будинку та домовлявся з майстрами по водопостачанню та водовідведенню, а також встановленню системи опалення, а присутня при виконанні цих робіт була відповідачка [PERSON], яка на той час ніде не працювала. Для встановлення системи теплозабезпечення, [PERSON] з с. Жовтневого, де раніше проживав з батьком, привіз котел та батареї, що підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] та не спростувала відповідачка. Про те, що сторони з осені 2012 року проживали однією сім'єю, ствердив в судовому засіданні свідок [PERSON], який пояснив, що восени 2012 року його двоюрідний брат - [PERSON] - двічі приїжджав до нього в гості разом з [PERSON], з якою жили разом і обговорювали питання придбання будинку по [ADDRESS] в м. Лебедині. Після покупки будинку він неодноразово, не менше п'яти разів, був у них в новому господарстві, допомагав їм у заміні та встановленні електролічильника, порекомендував майстра по встановленню водяного опалення, допомагав [PERSON] влаштувати її сина в дитячий садок по [ADDRESS]. Йому також було відомо, що гроші на покупку будинку позивач брав у батька, який продав свою живність, коня, яких утримував в господарстві, продав заготовлене на зиму сіно та віддав свої грошові збереження, також вони позичали гроші у сестри - [PERSON] - [PERSON], яка проживає в м. Суми, та сестри [PERSON]. Свідок також пояснив, що позивач рідко бував вдома, бо працював в селі трактористом. Показами свідка [PERSON] доведено, що влітку 2012 року її брат - [PERSON]- повідомив їй, що знайшов собі другу дружину, а восени вони разом з [PERSON] приїздили до неї в гості, сказали, що купують будинок в м. Лебедині без опалення, вона дала їм в новий будинок крісло, ковдру та консервацію. Разом вони приїжджали до неї 4 рази, крім того, [PERSON] постійно спілкувалась з нею по телефону. 25.10.2012 року свідок позичила їм сім з половиною тисяч гривень під розписку, гроші віддавала в присутності [PERSON], вони обіцяли забрати до себе батька з села, де вже лишилось кілька дворів. Ці покази також не спростовані відповідачкою в судовому засіданні, як не спростований і факт проживання з ними по [ADDRESS] з осені 2012 року до початку 2013 року сина позивача - [PERSON] та перебування кілька днів в період лікування в Лебединській ЦРЛ його батька - [PERSON] Факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] підтверджений також матір'ю відповідачки - [PERSON], яка пояснила, що донька їй говорила, що знайшла собі чоловіка, а на різдв'яні свята 2013 року разом з ним приїздили до неї в гості і ночували. Разом з тим, суд критично відноситься до її показів з приводу того, що донька сама вирішила купити собі будинок в м. Лебедині Сумської області і ніхто з них ( батьків чи родичів ) не допомагав їй у цьому, вона обирала будинок разом зі своєю знайомою - [PERSON], хоч остання в своїх показах в судовому засіданні зазначила, що ніякого відношення до купівлі будинку по [ADDRESS] вона не має, про його купівлю вона дізналась від [PERSON] вже після покупки. [PERSON] в своїх поясненнях щодо дій доньки при купівлі та ремонту будинку весь час вживала слово «вони» та на запитання: «Хто перевозив її речі з с. Покровки до Лебедина?» відповіла, що не пам'ятає, тим самим не спростувавши та не підтвердивши, що це робив [PERSON] Такі її пояснення суд розцінює як її особисту зацікавленість у вирішенні спору на користь її доньки - [PERSON] Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні пояснення відповідачки в тій частині, що вона сама купувала спірний будинок, а позивача запрошувала лиш тоді, коли передавала велику суму грошей продавцям, а також те, що [PERSON] не писав ніякої розписки при передачі завдатку. Ці пояснення спростовані показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які говорили, що саме [PERSON] домовлявся з [PERSON] про купівлю будинку, він же був присутній при огляді домогосподарства та обговорював питання подальшого його облаштування. Факт спільного ведення домашнього господарства та наявність спільного сімейного бюджету у сторін до моменту купівлі спірного домогосподарства підтверджується також показами свідків: [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що вони разом приїздили до них в гості, разом позичали гроші у них та сестри [PERSON] для розрахунку з продавцем за домогосподарство по [ADDRESS] в м. Лебедині, говорили про свої наміри зареєструвати їхні фактичні шлюбні відносини та про наміри взяти до себе на проживання батька - [PERSON], а ті в свою чергу давали продукти харчування для їхньої сім'ї. Свідок [PERSON] підтвердив спільне використання грошей на покупку будівельних матеріалів та інструментів. Таким чином, позивачем в судовому засіданні доведено, що сторони мешкали в спірному будинку разом з часу його придбання, спільно робили ремонт будинку, розбирали не потрібні господарчі будови, вели спільний сімейний бюджет, тобто, проживали однією сім'єю. Натомість, належних достовірних даних (доказів) того, що на час придбання будинку по [ADDRESS] в листопаді 2012 року сторони разом не проживали, відповідачкою не надано. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя, житла і таємниці листування. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням і злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно § 150 рішення Європейського суду з прав людини у справі c. Funlande», існування чи відсутність «сімейного життя» за суттю є питанням факту, в основі якого лежать існуючі на практиці тісні особисті стосунки. Також Європейський суд з прав людини в § 44 рішення у справі eagan» зауважив, що поняття «сім'я» не обмежується виключно відносинами, що засновані на шлюбі, а можуть включати інші de facto «сімейні узи», коли сторони живуть сумісно поза шлюбом. Отже, для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу судом враховується наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19.10.2000 року, згідно якого домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов'язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка, особистих немайнових і майнових прав та обов'язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Шлюб між позивачем [PERSON] та його колишньою дружиною був розірваний рішенням суду 20.10.2012 року, тому з цього моменту може бути встановлений факт його перебування в фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним визнати домогосподарство по [ADDRESS] в м. Лебедині Сумської області спільною сумісною власністю сторін. Щодо позову в частині повернення належних позивачу на праві особистої власності теевізора та DVD- програвача, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Частиною 3 ст. 10 та частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст. 61, ч.1 ЦПК України передбачено, що не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами. В судовому засіданні не надано належних та достовірних доказів належності вказаних предметів позивачу, але відповідачка та її представник визнали факт належності позивачу теевізора «Сатурн» і не заперечують проти його повернення власнику, тому на підставі ст.61 ЦПК України позов в цій част ині підлягає задоволенню, а оскільки факт належності позивачу DVD- програвача не доведений останнім та не визнаний відповідачкою, суд не найшов підстав для задоволення позову в цій частині. Проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: partial