Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. [PERSON] є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 27.12.2001 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку, однак в ньому не проживає, майна та особистих речей в будинку не має. Реєстрація відповідача у цьому будинку перешкоджає позивачу у повній мірі здійснювати право щодо користування та розпорядження житловим будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує, на фіксації судового процесу не наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. (у тому числі і через друкований орган - газету «Запорізька правда»), заперечень до позовної заяви не надавав. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення відповідно ст. 224 ЦПК України. Третя особа Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень щодо позову не має. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], від 27.12.2001 року зареєстровано у реєстрі за № 2-2229, та згідно реєстраційного посвідчення виданого орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації № 091998 від 28.12.2001 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в спірній квартирі не проживає, квартирну плату і комунальні послуги не сплачує. З копії технічного паспорту, ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у будинку за адресою: [ADDRESS] без поважної причини з моменту реєстрації - 2001 року, отже за ним не збереглося право на житлове приміщення, що в свою чергу, свідчить про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved