Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернулася до Заводського районного суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить розірвати між ними шлюб, посилаючись на те, що вони 20 жовтня 2006 року з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя з відповідачкою мають доньку: [PERSON], [INFO], яка в теперішній час та після розлучення буде мешкати разом з відповідачкою. Позивач з відповідачкою припинили шлюбні відносини з грудня 2012 року, сторони разом не мешкають, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, сторони мають різний погляд що до життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя, тому просить розірвати їх шлюб. Позивач в судове засідання з'явився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розглянути справу без його участі, без застосування технічних засобів. Відповідач в судове засідання з'явилася, але надала до суду заяву в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без її участі та без застосування технічних засобів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи сторони з 20 жовтня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яке було видане відділом реєстрації актів громадського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська в Дніпропетровської області та актовим записом № 1010. Від спільного подружнього життя у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке було видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровської області та актовим записом № 306, де в графі мати записано позивача а в графі батько відповідача. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачці не надає, у вихованні дитини участі не приймає. Ухвалою суду від 13 червня 2013 року сторонам було надано строк для примирення терміном на шість місяців, але це не надало позитивних результатів, сторони не примирились. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотні значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved