Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, по якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної малолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення за один місяць. Позивач про час, дату та місце судового засідання сповіщалася належним чином, однак до суду не з'явилася, надавши судові письмову заяву, по якій позов підтримує, просить суд його задовольнити, розглянути справу за її відсутності. Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду не з'явився, надавши судові письмову заяву, по якій позов визнає , происть суд справу розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 27.10.2007 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Як зазначає позивач в своєму позові сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб став носити формальний характер, майнового спору між сторонами немає. Відповідач не здійснює матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, є працездатним та має постійний заробіток. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 усіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до повноліття [PERSON], а саме до 29.12. 2026 року. Дитина мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, потребує матеріальної допомоги, що підтверджується копією довідки, виписки з домової книги про склад сімї, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.6). Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч. 1, 2 ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивачки, а шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати. З урахуванням матеріального становища сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття, а саме 29.12.2026 року. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи вищезазначене, суд приймає визнання позову відповідачем та ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved