Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до ПАТ "Родовід Банк", в якому просить суд визнати Іпотечний договір, укладений 25.12.2009 року між ПАТ "Родовід Банк" та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №2342, недійсним. Крім того, просить стягнути судовий збір в розмірі 114,71 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона на час укладення Іпотечного договору виступила поручителем під час укладення кредитного договору між її братом [PERSON] та ПАТ "Родовід Банк", в неї на утриманні перебуває двоє дітей про яких [PERSON] не повідомив ПАТ "Родовід Банк". Представник позивачки за довіреністю від 23.07.2013 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача за довіреністю № 243 від 23.07.2013 року [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що позивачкою надавалась згода на поручительство за кредитним договором між її братом [PERSON] та ПАТ "Родовід Банк" про що свідчить її підпис в кредитному договорі. Треті особи: [PERSON], Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей , в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Так, відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно із ч. 1 ст. 18 ЗУ "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Нормою ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а норми ч.1, 2 ст. 577 ЦК України встановлює, що, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Так, судом встановлено, що 25.12.2009 року між ПАТ "Родовід Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 102.2/СЖ-001.09.1, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювану кредитну лінію на загальну суму 1 452 600 гривень 00 копійок терміном по 25.12.2010 року включно. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору, процентна ставка за кредитом дорівнює 20% річних (а.с. 14-19). В забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за Кредитним договором №102.2/СЖ-001.09.1 між ПАТ "Родовід Банк" та позивачкою [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 25.12.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №2342 (а.с. 913). Згідно з умовами Договору іпотеки іпотекодавцем було передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру № 484, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Княжий Затон, 2/30. Разом з тим, не погоджуючись з дійсністю даного договору, позивачка вказує на те, що у квартирі, яка є предметом іпотеки, проживають малолітні діти та відсутній дозвіл органу опіки та піклування на укладення спірного договору. Відповідно до ст.1 ЗУ "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.2 ст.18 ЗУ "Про охорону дитинства", діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Укладення договору іпотеки залишає за іпотекодавцем право користування предметом іпотеки, а отже, право користування зберігається також за членами сім'ї іпотекодавця. Відповідно до ч.3 ст.18 ЗУ "Про охорону дитинства", органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх змінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. У відповідності до ч.1 ст.9 ЗУ "Про іпотеку", іпотекодавець має право володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно з ч.3 ст.9 ЗУ "Про іпотеку", іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки. Таким чином, при укладенні спірного договору іпотеки жодних прав неповнолітніх осіб порушено не було, оскільки після укладення договору іпотеки, за малолітніми членами родини збереглось право володіння та користування предметом іпотеки, право розпорядження за малолітніми дітьми не було, оскільки вони не є власниками квартири, що була передана в іпотеку. Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, представником позивачки не було доведено суду наявність обставин, на підставі яких при укладенні Іпотечного договору було порушено вимоги чинного законодавства, які б могли слугувати підставою для визнання його недійним. Крім того, відповідно до змісту норми ст. 13 ЦК України одним із обов'язків, яких має дотримуватись особа при здійсненні цивільних прав, є обов'язок додержуватись моральних засад суспільства, який у сукупності з принципами добросовісності та розумності спрямований на посилення правового захисту морально-етичних засад у цивільному праві. Виходячи з тлумачення вказаної норми, цивільне законодавство закріплює правило про заборону зловживання правом, під яким слід розуміти не тільки дії, вчинені особою під час реалізації свого суб'єктивного права з винятковим наміром завдати шкоди іншій особі, а й під час реалізації свого суб'єктивного права з правомірними намірами. З огляду на вищевикладене та сукупність досліджених судом доказів, які спростовують доводи позивачки, суд приходиться до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому вважає за необхідне залишити їх без задоволення.

Outcome: dismissed