Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], про звернення стягнення на майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.09.2006 року між ним, Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Кредитний договір № DNI0AE00000249 (далі - Кредитний договір). Відповідно до цього договору відповідач отримав кредит у розмірі 23 000 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.09.2011 року. У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, за договором виникла заборгованість станом на 18.11.2011 рік на загальну суму 37 914,92 доларів США: де заборгованість за кредитом - 16 196,79 доларів США.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 10 600,97 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 012,50 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 9 104,66 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 01.09.2006 року уклали договір застави рухомого майна № DN10АЕ00000249 ( далі - Договір застави). Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль: «Мерседес спринтер, р/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. В порушення умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує. У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNI0AE00000249 від 01.09.2006 в сумі 37 914,92 доларів США, що за курсом 7,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 187.11.2011 року складає 302 561 (триста дві тисячі п'ятсот шістдесят одна) грн. 06 коп. витребувати у відповідача [PERSON] та передати в заклад Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» предмет застави - автомобіль «Мерседес спринтер», рік випуску: 1999, тип ТЗ: Автобус - D, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], р/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] ([ADDRESS], і.п.н. [NUMBER]); комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та звернути стягнення на предмет застави: автомобіль: «Мерседес», модель: спринтер, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Автобус - D, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], р/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] ([ADDRESS], і.п.н. [NUMBER]), шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також, стягнути з відповідача судові витрати по справі. 06 грудня 2013 року до суду надійшла заява від представника позивача, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити (а.с. 147). Відповідач також в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с. 57). Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, встановивши, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене. Так, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.09.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNI0AE00000249, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 23 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк з 01.09.2006 року по 01.09.2011 року. (а.с.13-14). Також судом встановлено, що 01.09.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], з метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором, було укладено договір застави рухомого майна № DN10АЕ00000249 (а.с. 15-16) згідно з умовами якого відповідач надав позивачу в заставу автомобіль Мерседес спринтер, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Автобус - D, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], р/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Оглядом вказаного договору застави судом встановлено, що зазначений договір застави рухомого майна є укладеним у письмовій формі, пройшов процедуру нотаріального посвідчення, а відомості про вказану заставу, як приватне обтяження, внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно умов вказаного кредитного договору, позичальник зобов'язався повернути кредит частинами у розмірах та у строки повернення кредиту, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що в порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка дорівнює 37 914,92 доларів США. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. При цьому, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрати, понесені у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надіслано на адресу відповідача повідомлення про намір реалізувати таке право кредитора із зазначенням обраного ним способу звернення стягнення, предмет якого збігається з предметом позовних вимог по справі (а.с. 10), та за заявою позивача до Державного реєстру обтяжень рухомого майна були внесені відомості щодо реєстрації звернення стягнення на таке майно (а.с. 17). Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Частиною другою ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. У відповідності до положень п. 23 договору застави рухомого майна звернення стягнення на предмет застави у випадках, передбачених п.п. 15.7.1, 15.7.2, 15.7.3, 15.8. цього договору, здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору. Пунктом 24 зазначеного договору застави сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може бути проведено шляхом відчуження такого майна в рахунок погашення боргових зобов'язань у відповідності до ст.20 Закону України «Про заставу». З огляду на наведені вимоги матеріального закону та встановлені судом обставини справи, суд доходить висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а самі позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, на підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, присуджує з другої сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним та документально підтверджені судові витрати, тому в даному випадку з [PERSON] підлягають стягненню на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 3025 грн. 61 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved