Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (а.с.20-22) до відповідачів, уточнивши позовні вимоги (а.с.203,204), просить стягнути збитки та відшкодувати моральну шкоду, що заподіяні йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме: з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріального збитку - 105 650,00 грн., з [PERSON] та КП СМР "Севелектроавтотранс" в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30 000,00 грн. та 100,00 грн. відповідно. Позов мотивований тим , що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15 ліпня 2011 р. о 15-10 год. на пр. Перемоги в м. Севастополі, з вини відповідача [PERSON] був пошкоджений транспортний засіб «HONDA Accord» реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, крім того, позивачу були заподіяні моральні страждання. Вина відповідача [PERSON] у ДТП, на думку позивача, підтверджується вісновком судової автотехнічної експертизи № 960 від 02.02.2012 р. та постановами Нахімовського районного суду м. Севастополя від 17.02.2012 р. та Апеляційного суду м. Севастополя від 21.12.2012 р. Підстави виникнення цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] за завдану майнову шкоду позивач обгрунтовує рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 14.05.2013 р. Оскільки у добровільному порядку відповідачі шкоду не відшкодовують, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі з викладених підстав. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] – адвокат [PERSON] позов не визнав у повному обсязі, пояснивши, витрати на відновлювальний ремонт автомобілю позивач документально не підтвердив, вважає, що суму збитків необхідно визначати, виходячи з вартості автомобілю у пошкодженому стані; щодо відшкодування моральної шкоди з [PERSON], представник зазначив, що вона також недоведена. Представники відповідача КП СГС "Севелектроавтотранс" та третьої особи ПАТ "НФСК" Добробут " в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи сповіщені належно, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача КП СГС "Севелектроавтотранс" надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов не визнав, не зазначивши з яких підстав. Представник третьої особи жодних заяв суду не надавав. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 ліпня 2011 р. о 15-10 год. на пр. Перемоги в м. Севастополі відбулося ДТП - зіткнення автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON], автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та тролейбуса ЗИУ бортовий № 2335 під керуванням водія [PERSON] Водій автомобіля «MERSEDES Vario» [PERSON], здійснюючи маневр повороту ліворуч, не поступився дорогою зустрічному автомобілю «HONDA Accord» під керуванням водія [PERSON], в результаті чого сталося зіткнення правою передньою частиною автомобіля «HONDA Accord» з правою заднею частиною автомобіля «MERSEDES Vario», від удару автомобіль «HONDA Accord» відкинуло на смугу зустрічного руху, де відбулося його зіткнення з тролейбусом, після чого автомобіль «HONDA Accord» знову відкинуло на смугу свого руху, де стався другий удар лівою задньою частиною автомобіля «HONDA Accord» з лівою задньою частиною автомобіля «MERSEDES Vario», що спричинило механічні пошкодження всіх транспортних засобів. На місці дорожньо-транспортної пригоди відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Відносно водія [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався (а.с.73 даної цивільної справи, а.с.37-45 справи про адміністративне правопорушення №3-4217/11). Постановою Нахімовського районного суду м. Севастополя від 17.02.2012 р. (а.с.6), яка по суті залишена в силі постановою Апеляційного суду м. Севастополя від 21.12.2012 р. (а.с.58), провадження у справі про адміністративне правопорушення № 3-4217/11 у відношенні позивача [PERSON] було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, оскільки невідповідності вимогам ПДР України, які перебували б у причинному зв'язку з наслідками, що настали, у його діях відсутні. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновків судової автотехнічної експертизи № 960 від 02.02.2012 р., проведеної у справі про адміністративне правопорушення №3-4217/11 за ст.124 КУпАП відносно [PERSON]С.(а.с.73 даної цивільної справи, а.с.37-45 справи про адміністративне правопорушення №3-4217/11), в діях водія автомобіля «MERSEDES Vario» [PERSON] вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306, згідно якому (п.10.1 ПДР) перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, та п. 10.4 ПДР України, згідно якому водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам; вказані невідповідності, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв'язку з настанням події; за умови дотримання водієм [PERSON] вимог п.п. 10.1 та 10.4 ПДР України у нього була технічна можливість запобігти ДТП. Суд вважає, що висновки судової автотехнічної експертизи № 960 від 02.02.2012 р. є законною підставою доведеності вини водія [PERSON] у скоєнні ДТП. Таким чином, суд доходить висновку, що факт винних протиправних дій [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджений, як і причинний зв'язок зі шкідливими наслідками, а тому вина відповідача [PERSON] повністю доведена та встановлена. Відповідно до ст. 1187 ЦК України особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позики тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Підстави виникнення цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] за шкоду, заподіяну в результаті ДТП, встановлені у рішенні Нахімовського районного суду м. Севастополя від 14.05.2013 р., яке не оскаржене і набрало законної сили 19.06.2013 р.(а.с.128). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тому зазначені обставини мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи. Тому суд вважає, що відповідач [PERSON] як власник автомобіля [NUMBER] (а.с.40, даний факт визнаний представником відповідача) є належним відповідачем по справі. Автомобіль «HONDA Accord» реєстраційний № [NUMBER] належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності САЕ 603741, виданим 01.04.2011 Севастопольським МРЕВ ДАІ УМВС України, отже саме йому завдана матеріальна шкода внаслідок ДТП (а.с.8). Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 15 постанові № 4 від 01.03.2013 р. пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Згідно висновку № 864 судової автотоварознавчої експертизи від 23.10.2013 р. (а.с.171-180) розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженням транспортного засобу «HONDA Accord» реєстраційний номер [NUMBER], приймається рівним ринкової вартості автомобіля на дату ДТП 15 ліпня 2011 р. та становить 157 716,60 грн. Сумнівів у правильності висновку експерта, пов'язаних з його недостатньою обгрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також з наявністю істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, у суду немає. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що не згоден із визнанням його транспортного засобу фізично знищеним, за період з 2011 по 2013 р. здійснював відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу своїми силами із використанням вживаних запасних частин та деталей, в результаті чого витратив на відновлення свого автомобіля 155 650,00 грн., що менше суми матеріального збитку, розрахованого експертним шляхом. Тому судом не приймається до уваги довод представника відповідача [PERSON] щодо розрахунку суми матеріальних збитків, визначених як різниця між ринковою вартістю пошкодженого транспортного засобу на момент ДТП та його вартості у пошкодженому стані. Сторонами визнається, а тому в силу ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] мав чинний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий страховиком ПАТ «НФСК «Добробут», згідно якому встановлений ліміт відповідальності страхувальника за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 50 000,00 грн., франшиза зазначеним договором не передбачена (а.с.73 даної цивільної справи, а.с.7 справи про адміністративне правопорушення №3-4217/11). Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованим у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування збитків в частині сум, що перевищують ліміт страхування, в даному випадку – у сумі 105 650,00 грн., обґрунтовані на законі, у зв’язку з чим підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 3 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 р. зі змінами „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позивачу були заподіяні моральні страждання і психологічні переживання, пов'язані як з самим фактом ДТП, так і заподіянням шкоди його майну. Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу були заподіяні тілесні ушкодження, з 15.07.2011 р. по 29.07.2011 р. він перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листами тимчасової непрацездатності серії АВБ № 589427, АВБ № 59755 (а.с.205 та зворіт). Вирішуючи питання щодо відшкодувння позивачу моральної шкоди з відповідачів [PERSON] та КП СМР "Севелектроавтотранс", суд приходить до висновку, що моральна шкода у сумі 30 000,00 грн. з [PERSON] необгрунтовано завишена, а моральна шкода з КП СМР "Севелектроавтотранс" у сумі 100 грн. взагалі ніяк не обгрунтована. Доводи представника позивача, що моральна шкода, спричинена позивачеві, також плягає у необхідністі нести додаткові фінансові та часові витрати на консультації і укладення договору з фахівцем у галузі права, участі у судових засіданнях по справі про адміністративне правопорушення, необхідності доводити свою невинність у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди і прагненні закриття провадження відносно нього з реабілітуючих підстав, що призвело до порушення звичайного способу життя, вимушеного порушення трудового графіка, та негативно відбилося на його роботі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки звернення за правовою допомогою, до суду, захист своїх прав тощо є правом особи, наявність негативних наслідків на роботі не доведена. А тому суд вважає за можливе позов щодо відшкодування моральної шкоди з [PERSON] задовольнити часково у сумі 5 000,00 грн., щодо КП СМР "Севелектроавтотранс" - відмовити за недоведеністю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витати: з [PERSON] – 1056,20 грн. судового збору (а.с.18, 202), витрати, пов”язані з проведенням судової експертизи – 490 грн. (а.с.170), а всього – 1546,20 грн.; з [PERSON] – 17,92 грн. (а.с.19). На підставі ст.ст.1167,1187,1192,1194 ЦК України, ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial