Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який у встановленому законом порядку уточнив, та в кінцевому, просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право на обмежене безоплатне користування земельною ділянкою площею 0,0224 га, яка перебуває у постійному користуванні ЛДУФК у складі земельної ділянки площею 1,2199 га, яка знаходиться за адресою м. Львів вул. Черемшини, 17 для забезпечення заїзду транспортних засобів на належну йому земельну ділянку, площею 0,0625 га, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Кобзарська; усунення перешкод у проведенні будівництва та подальшої безпечної експлуатації житлового будинку на дій ділянці; відведення стічних вод з суміжної земельної ділянки, а також для укріплення та обслуговування існуючого крутого схилу від зсуву ґрунту зі сторони суміжної земельної ділянки у наступних межах: від точки А до Б – землі загального користування, м. Львів. вул. Кобзарська: 10,361 м., кут 109о02’ 39’’; від точки Б до В – землі ЛДУФК: 6,28 м., кут 125о51’ 39’’; 24,078 м., кут 203о48’ 10’’; 7,323 м., кут 204о01’ 56’’; 1,133 м., кут 288о13’ 10’’; від точки В до А – землі [PERSON]: 12,335 м., кут 010о24’ 23’’; 12,605 м., кут 358о39’ 15’’; 11,115 м., кут 344о07’ 37’’, та встановити на цю ділянку постійний земельний сервітут. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він, відповідно до державного акту серія ЯМ № 104334 являється власником земельної ділянки площею 0,0625 га по вул. Кобзарській у м. Львові, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. 08.08.2013р. Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівського міськвиконкому йому було видано будівельний паспорт, після чого, в Інспекції держархбудконтролю у Львівській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельний робіт від 04.09.2013р. Згідно цього державного акту, його земельна ділянка від точки Б до В межує із землями ЛДУФК, і місце розташування його земельної ділянки, її конфігурація та рельєф місцевості створюють серйозні перешкоди для проведення будівництва житлового будинку та влаштування заїзду транспортним засобам. Його земельна ділянка розташована внизу крутого схилу, який входить до складу земель відповідача, і по неодноразових спостереженнях було з’ясовано, що дощові води із спортивного майданчика ЛДУФК по схилу стікають на його земельну ділянку, що додатково змушує його влаштувати підпорну стіну по межі сусідніх ділянок з гідроізоляцією та відводом стічних вод, у тому числі, з проведенням інженерної підготовки території для запобігання зсуву існуючого схилу. Крім цього, конфігурація земельної ділянки у точках від А до Б, що є землями загального користування по вул. Кобзарській у м. Львові не дають можливості влаштувати по ній заїзд з вул. Кобзарської на його земельну ділянку, і за пропозиціями будівельників та архітекторів, такий заїзд можливий лише за умови обмеженого користування земельною ділянкою, яка належить відповідачу. На його звернення Львівський державний відділ ЛРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» обстежив та видав кадастровий план земельної ділянки, яким передбачено конфігурацію земельної ділянки загальною площею 0,0224 га з визначеними розмірами по периметру, і враховуючи те, що нормальне використання його земельної ділянки, з огляду на викладені обставини, неможливе без обмеження сервітутом сусідньої земельної ділянки яка належить відповідачу – на земельну ділянку площею 0,0224 га, яка визначена кадастровим планом просить встановити земельний сервітут, з приводу чого звернувся до суду із згаданим позовом. В свою чергу, за умови встановлення такого сервітуту зобов’язується за власні кошти забезпечити зрізання сухих високих тополь, що знаходяться на крутому схилі сусідньої ділянки і можуть загрожувати життю людей на випадок стихійного лиха, а також провести благоустрій території на влаштування заїзду на територію спортивного майданчика ЛДУФК. В судовому засіданні представники позивача згідно належної довіреності від 04.12.2013р. [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні вищенаведеним, а також додатково зазначили, що оскільки власником земельної ділянки являється ЛМР, вирішення цього питання в адміністративному порядку є неможливим, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом, який просять задовольнити. Представник відповідача ЛДУФК згідно належної довіреності від 09.12.2013р. у вирішенні спору покладається на розсуд суду, позаяк не заперечує проти встановлення земельного сервітуту, однак укласти з позивачем відповідний договір ЛДУФК не може через відсутність на те відповідних повноважень. Представники третіх осіб – ЛМР, згідно належної довіреності від 02.01.2013р. [PERSON], та Відділу Держземагенства у м. Львові згідно належної довіреності від 30.10.2013р. [PERSON] у вирішенні спору також покладаються на розсуд суду, не мають заперечень проти встановлення такого сервітуту за умови, якщо це не буде порушувати прав відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту серії ЯМ № 104334 (а.с.4, 4зв.) позивач являється власником земельної ділянки площею 0,0625 га, яка розташована за адресою м. Львів, вул. Кобзарська. Як вбачається з плану цієї земельної ділянки (а.с.4зв.), вона межує з земельною ділянкою, яка належить відповідачу на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 175839 від 28.05.2008р. (а.с.5, 6). Частиною 1 ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені інших способом. Крім цього, визначення змісту та види права земельного сервітуту і порядок його встановлення закріплено в статтях 98, 99, 100 ЗК України. Право земельного сервітуту, відповідно до вимог ст. 98 ЗУ України, – це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Згідно з положеннями актів цивільного законодавства, метою сервітуту є задоволення потреб власника, а умовою для його встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в будь-який інший спосіб. За правилами ч. 1 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередач, зв’язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Варто сказати, що дана правова норма не містить вичерпного переліку видів земельного сервітуту, більш детально, однак не вичерпно узгоджується і доповнюється положеннями ст. 99 ЗК України, п. «б» якої визначено такий земельний сервітут як право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Системний аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку, що сутність права на чужу річ полягає у встановленні спеціального режиму щодо речі та наданні володільцю цього майна особливого статусу щодо користування ним. При цьому, таке користування завжди повинно бути за своїм обсягом меншим, ніж залишкове користування власника обслуговуючої речі. Як роз’яснив ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 5 Інформаційного листа від 28.01.2013р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності ті інших речових прав», при розгляді спорів щодо встановлення земельного сервітуту суд має встановити, чи можливе нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачеві, без обтяження сервітутом. При поданні позовної заяви і в процесі розгляду спору істотне значення має доведеність обставин необхідності встановлення сервітуту, а також того, що єдино можливим способом задоволення потреб позивача на використання власної земельної ділянки є саме встановлення сервітуту. Згідно листа Комунального підприємства Львівської обласної ради «Центр просторового розвитку» від 11.11.2013р. № 50 (а.с.10), під час обстеження земельної ділянки позивача, на якій ведеться будівництво індивідуального житлового будинку було виявлено її незручну конфігурацію та місце розташування, яке не дозволяє забезпечити до неї під’їзду транспорту, прокладання водопроводу та кабельних ліній електропередачі, і для відведення стічних вод та укріплення існуючого крутого схилу від сповзання ґрунтів зі сторони території, що належить ЛДУФК, необхідним є вжиття відповідних заходів, що змушують виконувати будівельні роботи по спорудженні окремих елементів благоустрою поза межами земельної ділянки позивача. З метою поліпшення умов використання цієї земельної ділянки, доцільним є встановлення постійного земельного сервітуту за рахунок сусідньої земельної ділянки, тобто ділянки ЛДУФК, який не спричинить йому шкоди за умови облаштування цієї земельної ділянки лише з інженерно-технічних мотивів без права капітального будівництва. Таким чином, слід вважати встановленим, що нормальне використання позивачем своєї земельної ділянки, без обмеження сервітутом земельної ділянки відповідача є неможливим, в той час як іншого пособу для такого використання немає. Кадастровим планом земельної ділянки (а.с.31), відповідно до якого позивач просить встановити земельний сервітут і проти якого не заперечив представник відповідача, передбачено конфігурацію земельної ділянки з визначеними розмірами по периметру від точки А до Б – 10,36 м., від точки Б до В – 6,28 м., 24,08 м., 7,32 м., 1,13 м., від точки В до А 12,33 м., 12,6 м., 11,11 м. Загальна площа земельної ділянки становить 0,0224 га. З огляду на те, що при встановленні такого земельного сервітуту, права відповідача порушуватись не будуть, що підтвердив його повноважний представник в судовому засіданні, а нормальне господарське використання земельної ділянки позивача без встановлення земельного сервітут є неможливим, суд знаходить позовні вимоги підставними та ухвалює рішення про їх задоволення в повному обсязі. При цьому, враховує, що такий варіант встановлення земельного сервітуту, крім того, що не буде порушувати прав відповідача, є для нього ще й найменш обтяжливим, що також підтвердив повноважний представник в судовому засіданні. Оскільки пропозиції щодо встановлення плати за сервітут від сторони відповідача не надходило, суд встановлює безоплатний сервітут, а з врахуванням мети його встановлення – постійний сервітут. На підставі наведеного та

Outcome: approved