Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначила, що в травні 2012 року вона надала в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти, на розвиток його підприємницької діяльності, в розмірі 2000 (дві тисячі: 500 + 500 + 1000) Євро, що відповідно до курсу НБУ станом на день надання позики (укладення договору позики) становила 21 420 грн. На підтвердження отримання коштів [PERSON] власноручно склав (написав) розписку. На початку грудня 2012 року вона звернулася до відповідача з проханням про повернення визначеної розпискою грошової суми на її користь у повному розмірі, але відповідач пояснив, що грошової суми для повернення у нього немає, тому попрохав почекати ще деякий час. Після чого позивачка неодноразово зверталася до відповідача з питанням про повернення повної грошової суми, але кожного разу відповідач відмовляв, пояснюючи відмову відсутністю коштів, а останнім часом взагалі відмовлявся з нею розмовляти. На цей час відповідач не повернув позивачці визначену розписками суму, тобто заборгованість відповідача складає 2 000 Євро. В порушення укладеної угоди відповідач не виконав узятих на себе зобов'язань, своєчасно борг не повернув, пояснивши що у нього відсутні кошти для повернення боргу. В судовому засіданні сторона позивача позов підтримала в повному обсязі . Представник відповідача, відповідач позов не визнали в повному обсязі. Стороною відповідача зазначено, що кошти були повернуті, розписки позивачкою було знищено, надали заяву про продовження розгляду справи у їх відсутність. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно п.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві така ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики складено між сторонами розписки. Відповідно до розписки (а.с.18) [PERSON] взяв у борг у позивачки 500 Євро до 01.06.2012 року. Відповідно до розписки (а.с.19) [PERSON] взяв у борг у позивачки 500 Євро до 01.06.2012 року. Відповідно до розписки (а.с.29) [PERSON] взяв у борг у позивачки 1000 Євро. Суд при задоволенні позову бере до уваги, що розписка (а.с.29) [PERSON] була в якості доказу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу по справі 188/819/13-ц провадження №2/188/394/2013 і згідно рішення, що набрало чинності, борг відповідача на суму 1000 Євро не був предметом судового розгляду. Свідоцтвом про шлюбу [NUMBER] від 15.06.2013 року підтверджується, що позивачка на час отримання розписок від відповідача мала прізвище Царюк. Згідно п.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що позивач надала у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 500 Євро до 01.06.2012 року, 01.05.2012 року 500 Євро до 04.10.2012 року та 19.05.2012 року ще 1000 Євро. Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно п.1 ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не виконав свої зобов'язання. Згідно п.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачка обумовивши в мотивувальній частині позову положення ст. 625 ЦК України, в позовних вимогах не ставить питання про стягнення з відповідача процентів від суми позики, тому стягненню підлягає заборгованість, в зв'язку з невиконанням зобов'язань в сумі 2000 євро. Відповідно до ст. 533 грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на день винесення рішення офіційний курс НБУ гривні до Євро складає 1086.4086, заборгованість відповідача складає 2000 Євро, тож стягненню на користь позивачки підлягає 21728 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 229.40 грн., що сплачені позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved