Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

25 квітня 2013 року Фермерське Господарства "Ждан Анатолій Олександрович" звернулося з позовом до суду про відшкодування [PERSON] збитків. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2013 року, описки в якому усунуто ухвалою від 03 жовтня 2013 року, позовні вимоги Фермерського Господарства "Ждан Анатолій Олександрович" - задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь Фермерського Господарства "Ждан Анатолій Олександрович" - 29 775 грн. 75 коп. , також вирішено питання про судові витрати (а.с. 87-92, 113-114). В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.124-127). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати, ухваливши рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 05 лютого 2006 року Фермерське Господарства "Ждан Анатолій Олександрович" та [PERSON] уклали договір оренди землі , який було зареєстровано у Томаківському відділі ДРФ ЦДЗК за №040613400451. Предметом договору оренди є земельна ділянка площею 5,550 гектарів сільськогосподарського призначення /пай №400/, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю cepiї IV-ДП № 047470, виданого Томаківською райдержадміністрацією № 386-р від 03 вересня 2002 р. На виконання умов даного договору, відповідач у справі, передала позивачу за актом приймання-передачі земельну ділянку (ріллю) вільну від посівів сільськогосподарських культур. Даний договір було укладено строком на 5 (п'ять) років. Термін дії даного договору спливає в 2011 році, без встановленої конкретної календарної дати з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. 26 липня 2011 року було складено та підписано працівниками Фермерського Господарства "Ждан Анатолій Олександрович" про те, що проведено обстеження поля загальною площею 111,57 га, яка знаходиться в оренді у позивача, що було засіяне восени 2010 року озимою пшеницею єдиним масивом , розташованого біля с.Червоний Яр. При цьому було встановлено, що частина пшениці на даному полі була скошена. Тобто, на ділянці загальною площею 5,55 га. озима пшениця, відсутня /скошена/. На ґрунті були виявлені сліди сільгосптехніки. Звірянням координат викошеної ділянки за загальною картою - схемою розпаювання земель виявлено, що викос пшениці проведено на земельній ділянці , належній відповідачу у справі. Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив із того, що відповідно до договору оренди землі, укладеного 05 лютого 2006 року між позивачем та [PERSON], остання передала позивачу за актом приймання-передачі земельну ділянку (ріллю) вільну від посівів сільськогосподарських культур. Даний договір було укладено строком на 5 (п'ять) років. Термін дії даного договору спливає в 2011 році, без встановленої конкретної календарної дати з урахуванням періоду ротації основної сівозміни, тобто, після збирання врожаю озимої пшениці, посів якої здійснено в 2010 р., в період дії договору. У зв»язку із тим, що позивач не отримував в 2010-2011 р. від [PERSON] повідомлення про те, що вона не буде продовжувати строк дії договору оренди, строк дії якого закінчувався в лютому 2011 р, у вересні 2010 року в зв'язку з відсутністю заперечень з боку відповідача, дане господарство провело сільськогосподарські роботи з посіву озимої пшениці на орендованому у власників земельних ділянок (паїв) полі єдиним масивом з загальним розміром 110 га, на якому знаходиться i земельна ділянка відповідача. Не врегулювавши питання щодо земельної ділянки, що перебуває в оренді у позивача і долі майбутнього врожаю, належного даному господарству, відповідач у справі, протизаконно з порушенням взятих нею на себе договірних зобов'язань і майнових прав юридичної особи, передала в оренду ПСП Агрофірма "Коман" земельну ділянку з розташованим на ній майном позивача, що призвело до розкрадання влітку 2011 р. вирощеного врожаю озимої пшениці. В липні 2011 року, коли необхідно було проводити збір врожаю озимої пшениці на вищезазначеній земельній ділянці, працівниками позивача було встановлено, що озима пшениця таємно була скошена. 26 липня 2011 року було складено та підписано працівниками позивача акт про те, що було проведено обстеження поля загальною площею 111,57 га, що було засіяне восени 2010 року озимою пшеницею єдиним масивом, розташованого біля с. Червоний Яр. При цьому було встановлено, що частина пшениці на даному полі була скошена. На ґрунті були виявлені сліди сільгосптехніки. Звірянням координат викошеної ділянки за загальною картою - схемою розпаювання земель виявлено, що викос пшениці проведено на земельній ділянці, належній відповідачу у справі. При цьому збитки позивача складають 29775 грн.75 коп. При цьому суд керувався ч.1 ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур. Статтею 25 Закону України "Про оренду землі" та п.30 договору оренди визначають право орендаря земельної ділянки на отримання продукції і доходів від оренди. Частиною 2 статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками. Статтею 125 Земельного кодексу України право на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 407 ЦК України право користуватися чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Статтею 410 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України, істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди). Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного. Судом встановлено і з цим погоджується колегія суддів, що 05 лютого 2006 року Фермерське Господарства "Ждан Анатолій Олександрович" та [PERSON] уклали договір оренди землі, площею 5,550 гектарів сільськогосподарського призначення, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю cepiї IV-ДП № 047470, виданого Томаківською райдержадміністрацією № 386-р від 03 вересня 2002 р. Зазначений договір було зареєстровано у Томаківському відділі ДРФ ЦДЗК 15 лютого 2006 року за № 040613400451. На виконання умов даного договору, відповідач у справі, передала позивачу за актом приймання-передачі земельну ділянку (ріллю) вільну від посівів сільськогосподарських культур. Даний договір було укладено строком на 5 (п'ять) років. З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2011 року працівниками позивача було складено та підписано акт про те, що під час проведення обстеження поля загальною площею 111,57 га, що було засіяне восени 2010 року озимою пшеницею єдиним масивом, розташованого біля с. Червоний Яр, частина пшениці на даному полі скошена. На ґрунті виявлені сліди сільгосптехніки. Звірянням координат викошеної ділянки за загальною картою - схемою розпаювання земель виявлено, що викос пшениці проведено на земельній ділянці, належній відповідачу у справі. Як зазначає позивач у позовній заяві, що після виявлення відсутності пшениці на частині поля, господарство звернулося до відповідачки з приводу незаконного збору врожаю, проти чого вона заперечувала, в судовому засіданні апеляційної інстанції її представник також заперечував, що відповідачка має якесь відношення до вищезазначеного, посилаючись на недоведеність її вини. Крім того, відповідач та її представник зазначають, що в травні 2011 року на земельній ділянці, яка належить відповідачці, будь які посіви на земельній ділянці, площею 5, 550 га відсутні, що підтверджується договором оренди земельної ділянки, укладеним між відповідачем та ПП ПСП Агрофірма «Коман» від 06.05.2011 року, та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2012 року, яке набрало чинності та позивачем не оскаржувалося. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За правилами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 156 ЗК України передбачені підстави відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 156 ЗК України, ст. 1166 ЦК України така шкода відшкодовується у повному обсязі. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних із збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їх призначення. Отже, заперечення відповідача щодо відсутності її вини в завданні збитків позивачу, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки в позовній заяві не зазначено та в судовому засіданні не встановлено докази вини саме відповідачки у завданні збитків позивачу. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета. Позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував належним чином свої позовні вимоги та не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Таким чином, судом 1 інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а відповідно рішення суду згідно ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed