Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила виділити їй у користування /4 частину, а відповідачці ? частин земельної ділянки площею 818 кв.м. по [ADDRESS] у м. Києві, посилаючись на те, що вона є власником ? частини жилого будинку [ADDRESS] в м. Києві на підставі договору дарування від 05 березня 1974 року, власником ? частини жилого будинку є відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В даний час будинок розподілений на дві відокремленні частини, що мають самостійні виходи та перебувають у відокремленому користуванні. До березня 1974 року весь будинок на підставі договору на право забудови, посвідченого 22 серпня 1946 року за реєстром №21955 та зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 31 січня 1966 року під №949, належав [PERSON], який 05 березня 1974 року подарував ? частину спірного будинку позивачці [PERSON] Також зазначила, що 18 березня 1974 року між нею та [PERSON] був укладений договір про порядок користування спірним жилим будинком, згідно якого у користування позивачки перейшла жила кімната площею 11,0 кв.м. Зазначила, що в майбутньому, за згодою [PERSON], а в послідуючому і відповідачки по справі, у її користуванні перебували дві жилі кімнати площею 11,0 кв.м. (після перебудови ця площа зменшилась до 8,5 кв.м. і 17,8 кв.м., цими кімнатами користувалась позивачка і її члени сім'ї). Крім того, після смерті [PERSON] належну йому ? частину жилого будинку успадкувала його донька, відповідачка по справі, про що їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Посилаючись на те, що між сторонами у справі виник спір з приводу користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок, позивачка просила задовольнити позов. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 16 червня 2008 року по справі було призначено судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз, та провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 03.06.2009 року позивачка збільшила свої позовні вимоги та просила забов'язати відповідачку знести за свій рахунок житлову прибудову, яка на плані фактичного користування земельною ділянкою, кадастровий номер [NUMBER], на [ADDRESS] у м. Києві, позначена буквами "КЖ", посилаючись на те, що відповідно до висновку №7834, під час експертного дослідження експертами при проведенні візуального - інструментального обстеження було встановлено, що на земельній ділянці розташовані самовільно збудовані будівлі і споруди, які не зазначені в технічному паспорті БТІ від 20 лютого 2004 року, а саме: гараж, житлова прибудова та мансарда. Крім того, позивачка уточнила свої позовні вимоги та остаточно просила визначити порядок користування спірною земельною ділянкою згідно варіанту №1 висновку №7834 судової будівельно - технічної експертизи від 17 грудня 2008 року, підтримала позовні вимоги та просила про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась, про причини не явки суд не повідомляла. Заяв про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Представник Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації та представник Київської міської ради у судове засідання не з'явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник Органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак надав заяву через канцелярію суду про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного Кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Встановлено, що [PERSON] був власником жилого будинку [ADDRESS] у м. Києві на підставі договору на право забудови, посвідченого третьою Київською державною нотаріальною конторою 22 серпня 1946 року за р. №21955 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 31 січня 1966 року під №949. Також встановлено, що на підставі договору дарування, укладено 05 березня 1974 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] є власником ? частини будинку [ADDRESS] у м. Києві. Крім того, спірний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 805 кв.м., яка зареєстрована за [PERSON] на підставі рішення виконкому Київської міської ради. Договір про порядок користування жилим будинком був укладений за взаємною згодою сторін та виходячи з даних, які містилися в технічному паспорті, виготовленим Київським міським бюро технічної інвентаризації у 1974 році. Після укладеного вищевказаного договору, позивачка провела переобладнання в частині будинку, яку вона займала разом із своєю сімє'ю, внаслідок чого жила кімната 1-7 має площу 8,5 кв.м., та переобладнання були проведенні у кухні 1-8. Також, 02 липня 1985 року [PERSON] складено заповіт, за яким заповів належну йому ? частину жилого будинку [ADDRESS] у м. Києві [PERSON] та поклав на неї обов'язок надати право довічного користування в цьому будинку кімнатою 3-3 та користування всіма службовими будівлями і місцями загального користування своїй дружині [PERSON] Після смерті [PERSON], відповідачка [PERSON] прийняла спадщину у встановленому законом порядку, про що їй державною нотаріальною конторою за місцем відкриття спадщини було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.30 Земельного кодексу України / в редакції 1990 року/ при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Згідно з ч.ч.2, 4 ст.120 Земельного кодексу України / в редакції 2001 року/якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Способи захисту визначені в ч.3 даної статті одним з яких є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року " Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Згідно ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ч.4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує поти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач повністю довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved