Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-03 00:00:00

09 вересня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що 29.01.2002 року за договором купівлі – продажу укладеним з відповідачем придбала ? частину магазину «Промислові товари», а 07.07.2003 року магазин «Господарчі товари» у с.Сергіївка Березнегуватського району Миколаївської області. Договори купівлі - продажу було укладено у простій письмовій формі. Відповідно до технічного паспорта на нежитлові будівлі її частка у нежитловій будівлі придбаній у відповідача складає 67/100. Оскільки за договорами купівлі – продажу нежитлових будівель, при зазначені предмета договору не було визначено її частку та не вказано адреси будівель, нотаріусом відмовлено у посвідченні договору купівлі – продажу частки нежитлового приміщення. Оскільки, її право власності на належне їй майно не визнається нотаріусом, вона не має можливості продати нежитлові приміщення, а тому просила суд визнати право власності на них. Позивач у судове засідання з’явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила суд позов задовольнити. Представник позивача, адвокат [PERSON] (діюча на підстав угоди про надання послуг адвокатом) в судове засідання з’явилась,позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вважала що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Представник відповідача, виконуюча обов’язки голови правління Березнегуватського районного споживчого товариства у судове засідання не з’явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 29 січня 2002 року позивач придбала у відповідача за договором купівлі – продажу основних засобів фізичній особі ? частини магазину «Промислові товари» у с.Сергіївка Березнегуватського району Миколаївської області за ціною 12 000 грн.( а.с.9-10), яка за актом приймання – передачі у власність приміщення - 24 жовтня 2002 року була передана позивачу ( а.с.13). 07 липня 2003 року за договором купівлі – продажу основних засобів позивач придбала у відповідача магазин «Господарчі товари» у с.Сергіївка Березнегуватського району Миколаївської області за ціною 11 000 грн. (а. с. 19) який за актом приймання передачі основних засобів від продавця до покупця від 08.12.2003 року було передано позивачу (а.с.19). Позивач сплатила відповідачу ціну придбаних нею нежитлових будівель, обумовлених у договорах купівлі – продажу, що підтверджується копіями платіжних квитанцій на загальну суму 23 000 грн. (а.с.15,20). Після укладення договорів купівлі продажу нежитлових приміщень їх було знято з балансу відповідача, що підтверджується довідками від 05 серпня 2013 року ( а.с.16,23). За поясненнями позивача, після придбання частини будівлі, вона постійно використовувала її для здійснення підприємницької діяльності, а саме для розташування магазину «Мираж». З довідки виданої виконавчим комітетом Сергіївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 22 серпня 2013 року вбачається, що належний їй магазин розташовано по вул. Радянська ,23 у с.Сергіївка ( а.с.23). Відповідно до технічного паспорту на виробничий будинок нежитлову будівлю, розташовану по вул. Радянська, 23 у с. Сергіївка Березнегуватського району Миколаївської області, виготовленого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації позивач є власником 68/100 частини будівлі, яка має загальну площу 183,1м.кв. та складається з Літер А :1 – літньої площадки, 2 – тамбура; 3- торгівельного залу; 4 – підсобного приміщення; 5 - тамбура; 6 - нежитлового приміщення; 7 – підсобного приміщення; 8- нежитлового ( а.с.24-31). За звітом про визначення оціночної вартості магазинів, вартість належної позивачу частини нежитлової будівлі складає 67 909 грн.( а.с.32-104). Відповідно до ст. 44 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору купівлі – продажу нежитлової будівлі між сторонами – угоди державних, кооперативних і громадських організацій між собою та з громадянами укладаються у письмовій формі. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна можуть заявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності. Приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 10 серпня 2013 року позивачу було відмовлено у посвідченні договору купівлі – продажу укладеного з відповідачем, оскільки договором не було визначено частку у нежитловій будівлі придбаній позивачем. Тобто нотаріусом фактично не визнається право власності позивача на належну їй частину житлової будівлі. Враховуючи що позивачем здійснено всю сукупність юридичних дій, пов'язаних з фактичним набуттям права власності на об'єкт нерухомості, який є предметом спору. Крім того, повнота прав позивача, як власника 68/100 частини нежитлової будівлі відповідачем визнана в повному обсязі, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved