Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-24 00:00:00

18.07.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на земельні частки (паї) в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовано тим, що 03.03.2013 року померла мати позивачки, яка заповіла належні їй 2 земельні частки (паї), що знаходяться на території Смотриківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області своїй донці [PERSON] У встановлений законом термін позивачка звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] однак в оформленні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку із тим, що ідентифікувати земельні частки (паї), які належали померлій не можливо, оскільки померла мала у власності земельні ділянки, тобто чітко визначене нерухоме майно, а не частки (паї), як це зазначено у заповіті, тому позивачка звернулась до суду і просить визнати за нею право власності на земельні ділянки. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надійшов лист сільського голови про розгляд справи за відсутності їх представника. Позовні вимоги відповідач визнає. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). За життя (18.03.2008 року) померла склала заповіт, яким заповіла 2 земельні частки (паї), що знаходяться на території Смотриківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області своїй дочці [PERSON] (а.с. 9). Судом встановлено, що позивачка дійсно є рідною донькою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки (а.с. 6). Прізвище позивачки «Марченко» змінена на «Запорізька» у звязку з укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 7). Таким чином, позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна померлої [PERSON], яке вказано у заповіті. За змістом наданої в розпорядження суду копії спадкової справи вбачається, що позивачка прийняла спадщину після померлої [PERSON] за заповітом шляхом подання відповідної заяви до державної нотаріальної контори. Будь-які інші особи з заявами про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не звертались. Як вбачається з матеріалів справи, державним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні частки (паї) які належала померлій [PERSON], оскільки померла мала у власності земельні ділянки, тобто чітко визначене нерухоме майно, а не частки (паї), як це зазначено у заповіті (а.с. 11). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] на підставі розпорядження голови Пирятинської райдержадміністрації №420 від 23.11.2004 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 3,5688 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Смотриківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с. 20). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] на підставі розпорядження голови Пирятинської райдержадміністрації №420 від 23.11.2004 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 3,3395 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Смотриківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с. 22). За даними відділу Держземагенства у Пирятинському районі Полтавської області, згідно книг реєстрації державних актів на право приватної власності, за гр. [PERSON] на території Пирятинського району зареєстровані дві земельні ділянки (а.с. 29). Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України). Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки померла [PERSON] на підставі державних актів про право власності на земельну ділянку мала у власності земельні ділянки, які згідно заповіту мають перейти у власність позивачки, суд вважає вимоги позовної заяви обґрунтованими, оскільки неточність формулювання викладеного у змісті заповіту не може бути підставою для позбавлення позивачки права отримати спадок. За обставин, коли земельні ділянки належали померлій, позивачка є спадкоємцем за заповітом, однак свідоцтво про право на спадщину на вказані земельні ділянки нотаріусом позивачці не видані, учасники процесу не заперечують проти задоволення позову, визнання права власності на земельні ділянки за позивачем в порядку спадкування за заповітом відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved