Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-26 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові посилається на те, що 10.05.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір без номера. Згідно укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 3 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору відповідач повинен щомісячно в період сплати, надавати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості. Вказують що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін. В позові вказує на те, що відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання і у зв'язку з чим, станом на 30.04.2013 рік за ним утворилась заборгованість в сумі 44549,32 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 8855,32 грн., 33096,41 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг та 2597,59 грн. штрафу. Просять стягнути з відповідача на їхню користь вказану заборгованість. Представник позивача Бабічук А.С. в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач підписавши заяву, про надання кредиту, погодився з умовами та правилами надання банком кредиту. Крім того пояснила, що строк дії картки був до червня 2008 року, однак у 2009 році відповідач звертався до відділення банку із заявою про втрату картки, у зв'язку з чим кредитна картка йому була пере випущена строк до травня 2013 року, картка використовувалась позичальником у 2009-2011 роках, так піднімався кредитний ліміт, знімались гроші позичальником та частково вносились на картковий рахунок кошти в 2009-2011роках. Вважає, що строк позовної давності не пропущено, а тому немає підстав для його поновлення. Просить позов задовольнити повністю Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та подав до суду заперечення на позов. В запереченні вказує, що кредит йому надавався із кінцевим терміном повернення у липні 2008 року, тому вважає, що сплинув строк позовної давності для звернення до суду і тому просить відмовити в позові у зв'язку з пропуском позовної давності. Крім того вказав, що з 2008 по 2013 роки з на його адресу не надходило жодних повідомлень з вимогою повернення заборгованості. Також вважає, що даний договір є частиною договору "Житло в кредит" який був укладений між сторонами 13.10.2003 року, а серпні 2008 року ним було достроково погашено усі кредитні зобов'язання перед позивачем в тому числі у по вказаній кредитній картці. Вважає, що жодного боргу перед банком він не має. Просить відмовити в позові, у зв'язку з пропуском строків давності та винести окрему ухвалу для вжиття заходів стосовно працівників ПАТ КБ "ПриватБанк". Суд, заслухавши пояснення сторін. дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору, оформленого у вигляді заяви, без номеру від 10.05.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 3 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості. Підписавши заяву, про надання кредиту, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком кредиту. Кредитний ліміт на картці згодом було збільшено банком до 8860,00 грн. Згідно Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. З розрахунку видно, що заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором з урахуванням тіла кредиту, відсотків за його користування, комісії, та штрафних санкцій, станом на 30.04.2013 року становить 44549,32 грн., а саме: заборгованість по кредиту в сумі 8855,32 грн., 33096,41 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2097,59 грн. та 500,00 грн. штрафу. Щодо посилання відповідача на пропуск строку позовної давності позивачем, то судом встановлено, що дійсно згідно умов кредитного договору - заяви та Умов та правил надання банківських послуг договір відповідає строку дії картки, який вказаний, а саме липень 2008 року. З матеріалів справи встановлено, що згідно виписки по лицевому рахунку - референт договору SAMDN22000007137946, [PERSON] користувався кредитними картками, які перевипускались в 2008-2009 році та остання отримана відповідачем в 2009 році має кінцевий строк дії - травень 2013 року. Згідно виписки із програмного комплексу ПАТ КБ "ПриватБанк" про наявність відкритих/закритих картрахунків відповідач 18.04.2009 року звернувся до позивача з приводу втрати картки, після чого йому було видано нову картку з строком дії до 2013 року. Так згідно з вказаної виписки [PERSON] користувався карткою № [NUMBER] перевипущеною по договору (референт договору SAMDN22000007137946) та відповідно були зроблені погашення простроченої заборгованості на вказаний картковий рахунок в 2009-2011 роках, а саме: 25.11.2009 року в сумі 31,00 грн., 29.12.2009 року - 30,00 грн., 19.01.2010 року 100,00 грн., а 28.01.2011 року 4,27 грн. Таким чином зважаючи на обставини встановлені по справі та те, що ЦК України передбачено можливість перервати перебіг строку позовної давності вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. На думку суду достатніми фактичними діями, котрі свідчать про переривання перебігу строку позовної давності, є вчинення відповідачем часткового погашення простроченої заборгованості, які відбувались у 2009-2011 роках. Тому суд вважає, що наслідком такого переривання є те, що перебіг строку позовної давності починається заново, а час, що минув до 28.01.2011 року, до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (п. 3 ст. 264 ЦК), а тому заява відповідача про відмову в задоволенні позову та закритті провадження у справі з підстав пропуску такого строку, задоволенню не підлягає. Строк на звернення до суду в даний час не є пропущеним, а тому і не підлягає поновленню. Також судом встановлено, що посилання відповідача на лист Приватбанку від 21.08.2008 року за № 2225 і на квитанції від 19.08.2008 року № 3101046472 на суму 72,79 грн. та № 310104647з на суму 5197,79 доларів США, як такі, що вказують і підтверджують, те що відповідачем було погашено всі боргові зобов'язання відповідача перед Приватбанком, в тому числі і за вказаним кредитним договором без номеру від 10.05.2006 року, не відповідають дійсності, оскільки з вказаних квитанцій встановлено, що призначенням платежу за ними є погашення заборгованості за договором № CVH0G020000033 від 13.03.2003 року та лист підтверджує, що заборгованість за даним договором, як таким по якому застосовувались заходи забезпечення - застава нерухомого майна, у відповідача відсутня. Вказані обставини підтверджуються дослідженими письмовими доказами та поясненнями сторін. Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищенаведене та обставини встановлені по справі суд приходить до висновку, що відповідач на момент розгляду справи в суді у визначений умовами договору строк гроші не повернув і від подальшого виконання грошового зобов'язання ухиляється, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному об'ємі - слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номера від 10.05.2006 року в сумі 44 549,32 грн. Крім того, суд вважає, що у відшкодування судових витрат з сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача 445,49 грн.

Outcome: approved