Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

10.09.2013 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи наступним. 02.04.2003 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № UGH0AO00020377, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 4402,00 доларів США, строком до 31.03.2007 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,00 % річних. З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань 02.04.2003 року [PERSON] передав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі « 21083», номер шасі «[NUMBER]», 2002 року випуску, реєстраційний номерний знак « [NUMBER]». Однак, взяті на себе зобов'язання з повернення отриманого кредиту та сплати відсотків за його користування [PERSON] належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 05.07.2013 року складає 6645,17 доларів США, що згідно курсу НБУ від 05.07.2013 року складає 53 094,91 грн., у зв'язку з чим позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд в порядку ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2003 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № UGH0AO00020377, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 4402,00 доларів США, строком до 31.03.2007 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,00 % річних. З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором № UGH0AO00020377 від 02.04.2003 року, станом на 05.07.2013 року складає 6645,17 доларів США, що еквівалентно 53 094,91 грн. з яких: 1199,34 доларів США - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 5445,83 доларів США - пеня. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розділу 6 кредитного договору № UGH0AO00020377 від 02.04.2003 року банк здійснював кредитне обслуговування клієнта по картці, що полягає в проведенні платежів зверх залишку коштів на картковому рахунку, у зв'язку з чим клієнту було надано кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 4402,00 доларів США, на термін 48 місяців, тобто, до 31.03.2007 року включно, із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,92 % місячних. З договору застави від 02.04.2003 року вбачається, що з метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань [PERSON] передав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі « 21083», номер шасі «[NUMBER]», 2002 року випуску, реєстраційний номерний знак « [NUMBER]», загальною вартістю 29 160,00 грн. Зокрема, пунктом 20 вказаного договору застави визначено, що термін дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за кредитним договором № UGH0AO00020377 від 02.04.2003 року, та всім додатковим угодам до нього. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною даною або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Статтею 256 ЦК України регламентовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, згідно кредитного договору № UGH0AO00020377 від 02.04.2003 року, строк виконання позичальником своїх зобов'язань настав 31.03.2007 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 10.09.2013 року, тобто, після спливу трьох річного строку позовної давності. Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed