Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що його звернення до суду обумовлене захистом інтересів держави в особі Фонду державного майна України та ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів». На даний час Фонд державного майна України є органом управління частки 36,7 % акцій статутного капіталу ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», що знаходяться у державній власності. ВАТ «РЗТА» є власником майна, переданого йому засновником, а саме Міністерством машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України. 17.12.2012 року на адресу ВАТ «РЗТА» надійшов лист від КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», зі змісту якого встановлено, що станом на 17.12.2012 р. право власності на базу відпочинку зареєстроване за відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2008 р., укладеного з [PERSON] Вказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2402. В п.2 оскаржуваного договору зазначено, що дані приміщення належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.08.2008 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 575. Прокурор вважає, що вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна - бази відпочинку, укладений між [PERSON] та [PERSON], є таким що укладений з порушенням вимог чинного законодавства. Так, рішенням господарського суду Рівненської області від 14.03.2007 року у справі № 15/65 був задоволений позов Рівненської міської громадської організації -спортивний клуб «Торпедо» до ВАТ «РЗТА», третя особа КП «РОБТІ» про визнання договору купівлі-продажу, укладеного 07.07.2005 р. - дійсним, та визнано за Рівненською міською громадською організацією спортивний клуб «Торпедо» право власності на базу відпочинку по [ADDRESS]. 18.05.2007 року на підставі вказаного судового рішення за Рівненською міською громадською організацією спортивний клуб «Торпедо» було зареєстровано право власності на дане майно. В подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2008 року за результатами розгляду касаційної скарги ВАТ «РЗТА», рішення господарського суду Рівненської області від 14.03.2007 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Рівненської області. За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду Рівненської області від 10.12.2008 року в задоволенні позову Рівненської міської громадської організації спортивний клуб «Торпедо» до ВАТ «РЗТА» відмовлено та був задоволений зустрічний позов, яким визнано договір № 1003-1006 укладений 07.07.2005 р. між ВАТ «РЗТА» та Рівненською міською громадською організацією - спортивний клуб «Торпедо» недійсним. Дане рішення набрало законної сили. Таким чином, КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» у травні 2007 року на підставі рішення суду, яке скасовано 06.08.2008 р., проведено реєстрацію права власності на майно, яке належить ВАТ «РЗТА» за Рівненською міською громадською організацією - спортивний клуб «Торпедо». Проте, Рівненська міська громадська організація спортивний клуб «Торпедо» спірне майно до ВАТ «РЗТА» не повернула, а здійснила його відчуження на користь [PERSON], яка 18.06.2008 року на підставі рішення третейського суду при товарній біржі «Західноукраїнська» від 15.04.2008 року зареєструвала за собою право власності. В подальшому, 04.09.2008 року право власності на базу відпочинку за вказаною адресою зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2008 року, а 05.12.2008 року - за [PERSON] З огляду на викладене та враховуючи те, що рішення господарського суду Рівненської області від 18.05.2007 р. про визнання за Рівненською міською громадською організацією - спортивний клуб «Торпедо» права власності на базу відпочинку по [ADDRESS] скасовано, ВАТ «РЗТА» є власником зазначеного спірного майна, оскільки за власною ініціативою чи погодженням майно не відчужувало. Покликаючись на положення ст. 16, ч. 1 ст. 316, ст.ст. 319, 328, 391, 392, п. 3 ч. 1 ст. 388, ч. 1 ст. 1212 ЦК України, ст.85 ГК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позивач просить суд постановити рішення, яким визнати за ВАТ «РЗТА» право власності на майно - базу відпочинку згідно до наведеного переліку в позовній заяві; та витребувати це майно з чужого незаконного володіння - від відповідачки. Згідно з ст. 73 ЦПК України, за клопотанням сторони або іншої особи, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом у разі його пропущення з поважних причин. Про порушення прав Фонду державного майна України, прокуратурі області стало відомо під час розгляду листа РВ ФДМУ по Рівненській області від 26.12.2012 за № 10-07-03572, який надійшов до прокуратури 27.12.2012. Прокурор вважає причини пропущення строку на звернення до суду поважними, а тому такі строки просить поновити. В судовому засіданні прокурор прокуратури Рівненської області позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Від Фонду державного майна України надійшов лист, згідно до якого вони підтримують позов прокурора. Представник ВАТ «РЗТА» позов підтримала та просить його задовольнити, враховуючи правову позицію прокурора. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачка є належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без її участі. Представник відповідачки позов не визнав та пояснив суду, що ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11.05.2010 року у справі № 2-423 провадження у справі за позовом ВАТ РЗТА до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння закрито з підстав відмови позивача від позову. Прокуратура Рівненської області в інтересах держави в особі ФДМУ та ВАТ «РЗТА» звернулася з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Отже, повторний позов пред'явлено з аналогічних підстав та щодо аналогічного предмету. Крім того, Фонд ДМУ не був і не являється стороною спірних правовідносин, а тому йому не належить право вимоги за цим позовом. Окрім цього, захист права особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст.388 ЦК України (правова позиція - постанова Верховного Суду України від 30.01.12 в справі №6-61цс11). [PERSON] є добросовісним набувачем майна в розумінні ст. 388 ЦК України, адже не знала, не могла і не повинна була знати про недобросовісність відчужувачів майна за відплатним договором. З матеріалів справи також видно, що майно було відчужено до СК «Торпедо» за волею ВАТ «РЗТА». За таких умов позов не може бути задоволений (правова позиція - постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі №6-95цс13). Зважаючи на це просить суд відмовити в задоволенні заявленого позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» створено наказом Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України №714 від 16.05.1994, шляхом корпоратизації державного підприємства «Рівненський завод тракторних агрегатів». У державній власності знаходиться 36,71% акцій ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів». Окрім цього, ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» є правонаступником майна корпоратизованого державного підприємства «Рівненський завод тракторних агрегатів», яке передано до статутного фонду, в тому числі будівель, споруд та іншого рухомого та нерухомого майна. На даний час Фонд державного майна України є органом управління частки 36,7 % акцій статутного капіталу ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», що знаходяться у державній власності. В свою чергу, до статутного капіталу ВАТ «РЗТА» також включено і базу відпочину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 17.12.2012 року на адресу ВАТ «РЗТА» надійшов лист від КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», зі змісту якого встановлено, що станом на 17.12.2012 року право власності на базу відпочинку, що знаходиться за вказаною адресою, до складу якої включено: - теремок літера «А» загальною площею 135,2 кв.м.; - будинок на базі відпочинку літера «Б» загальною площею 18,6 кв.м.; - будинок спальний літера «Г» загальною площею 17,8 кв.м.; - будинок господарський літера «Г» загальною площею 22,2 кв.м.; - будинок спальний двохповерховий літера «Д-2» загальною площею 96,4 кв.м.; - будинок спальний літера «Е» загальною площею 19,7 кв.м.; - будинок літера «Є» загальною площею 12,9 кв.м.; - будинок столова літера «Ж» загальною площею 128,5 кв.м.; - будинок літера «З» загальною площею 14,3 кв.м.; - будинок літера «Й» загальною площею 13,1 кв.м.; - будинок літера «І» загальною площею 13,4 кв.м.; - будинок літера «К» загальною площею 14,5 кв.м.; - будинок літера «Л» загальною площею 12,9 кв.м.; - будинок літера «М» загальною площею 16,1 кв.м.; - будинок літера «Н» загальною площею 12,6 кв.м.; зареєстровано за громадянкою, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2008, укладеного з [PERSON] Вказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2402. В п.2 договору зазначено, що дані приміщення належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.08.2008 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 575. Рішенням господарського суду Рівненської області від 14.03.2007 року у справі № 15/65 був задоволений позов Рівненської міської громадської організації - спортивний клуб «Торпедо» до ВАТ «РЗТА», третя особа КП «РОБТІ» про визнання договору купівлі-продажу, укладеного 07.07.2005 року - дійсним, та визнано за Рівненською міською громадською організацією спортивний клуб «Торпедо» право власності на базу відпочинку по [ADDRESS]. 18.05.2007 року на підставі вказаного судового рішення за Рівненською міською громадською організацією спортивний клуб «Торпедо» було зареєстроване право власності на дане майно. В подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2008 року за результатами розгляду касаційної скарги ВАТ «РЗТА» рішення господарського суду Рівненської області від 14.03.2007 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Рівненської області. За результатами нового розгляду рішенням господарського суду Рівненської області від 10.12.2008 року в задоволенні позову Рівненської міської громадської організації спортивний клуб «Торпедо» до ВАТ «РЗТА» відмовлено та задоволено зустрічний позов, яким визнано договір № 1003-1006, укладений 07.07.2005 року між ВАТ «РЗТА» та Рівненською міською громадською організацією - спортивний клуб «Торпедо» недійсним. Дане рішення набрало законної сили. Прокурор покликається на те, що згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно, якщо підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Рівненська міська громадська організація спортивний клуб «Торпедо» здійснила відчуження майна на користь [PERSON], яка 18.06.2008 р. на підставі рішення третейського суду при товарній біржі «Західноукраїнська» від 15.04.2008 р. зареєструвала за собою право власності. В подальшому, 04.09.2008 року право власності на базу відпочинку за вказаною адресою зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2008 р., а 05.12.2008 р. - за відповідачкою [PERSON] Прокурор зазначає, що рішення господарського суду Рівненської області від 18.05.2007 р. про визнання за Рівненською міською громадською організацією - спортивний клуб «Торпедо» права власності на базу відпочинку по [ADDRESS] скасовано, ВАТ «РЗТА» є власником зазначеного спірного майна та за власною ініціативою чи погодженням його не відчужувало. Однак твердження про те, що ВАТ «РЗТА» не відчужувало майно за власною ініціативою чи погодженням - не відповідає обставинам справи. Про це свідчить як сам договір, укладений між ВАТ «РЗТА» та Рівненською міською громадською організацією - спортивний клуб «Торпедо», так і позиція ВАТ «РЗТА» щодо залишення без розгляду позовної заяви про визнання права власності на це майно за ВАТ «РЗТА». Відповідно до статті 34 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 360-7 ЦПК України Верховним Судом України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, сформульовані обов'язкові для усіх судів України правові позиції. Так, 18.09.2013 року судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-95цс13 була висловлена правова позиція, згідно до якої: відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (постанова від 18.09.2013 р., справа 6-95цс13). Суд також приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанова від 30 січня 2012 р. № 6-61цс11, згідно до якої захист права особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В даному випадку відповідачка є добросовісним набувачем майна. І спірне майно не може бути витребуване в неї в силу наведеного вище. За таких умов позов не підлягає до задоволення. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ст. 73 ЦПК України, за клопотанням сторони або іншої особи, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом у разі його пропущення з поважних причин. Про порушення прав Фонду державного майна України, на думку прокурора, прокуратурі області стало відомо під час розгляду листа РВ ФДМУ по Рівненській області від 26.12.2012 за № 10-07-03572, який надійшов до прокуратури 27.12.2012. Тому суд вважає, що причини пропущення строку на звернення до суду слід вважати поважними та їх поновити. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed