Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DNH4KP94550139 від 13.12.2005 року у розмірі 41305,32 грн., судові витрати у розмірі 413,05 грн. В судовому засіданні представник позивача просить позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача просять позов залишити без задоволення, застосувати строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та відповідача, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13.12.2005 року [PERSON] отримав за заявою позичальника кошти від ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 3666,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.12.2007 року. Даний договір був укладений шляхом отримання позивачем особисто від відповідача письмового підтвердження про приєднання до умов договору, підписаного відповідачем, яким є «Заява позичальника» . Згідно з Заявою позичальника, підписанням заяви відповідач підтверджує ознайомлення та згоду з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («розстрочка»). На підставі заяви банк надав відповідачу строковий кредит у сумі 3666,00 грн. на строк 24 місяці по 13.12.2007 року включно. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. П. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Як вбачається з матеріалів справи, позов подано до суду 30.01.2013 року, тобто за межами строку, встановленого сторонами. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, судом на підставі вищенаведених письмових доказів, а саме, заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту, встановлено, що перебіг строку позовної давності за договором від 13.12.2005 року почався 13.12.2007 року. Позивач звернувся до суду поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Про наявність поважних причин для поновлення позивачу строку для звернення до суду, не зазначено. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Судом встановлені підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: dismissed