Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 09.07.2007 року між сторонами було укладено договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконував належним чином і станом на 31.08.2013 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 22884,91 грн. А тому, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача Спірідонова Н. І. не з'явилася, у поданій до суду письмовій заяві просила справу слухати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, якщо розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 09 липня 2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 10800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір між сторонами був укладений у виді заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою (а.с. 11-18). Проте, [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором не виконував. А тому станом на 31.08.2013 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 22884,91 грн., з яких 14680,33 грн. - заборгованість за кредитом; 6638,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи - 1565,95 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6-9). Таким чином, судом встановлено, що в порушення вимог кредитного договору позичальник не виконує взяті на себе договірні зобов'язання щодо сплати кредиту. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 09 липня 2007 року у розмірі 22884,91 грн. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 525, 526, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved