Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

16 серпня 2013 року заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог, прокурор послався на те, що оскаржуване розпорядження прийняте в порушення вимог закону, оскільки земельна ділянка передана [PERSON] у власність площею 1,72 га. водного фонду не є замкненою природною водоймою, а штучно створеним водним об'єктом. З урахуванням цього, вважає що й земельна ділянка площею 1,9 га. пасовищ передана [PERSON] у користування для цілей облашування та догляду за прибережними захисними смугами даного водного об'єкту суперечить вимогам законодавства. Крім того, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] у власність та в оренду органами водного господарства у встановленому порядку не погоджувався, а висновок державної експертизи землевпорядної документації щодо відведення вказаних земельних ділянок скасовано за виявлення відомостей про статус водного об'єкту. Просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Снігурівської райдержадміністрації № 647-р від 12.12.2011 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду громадянину України [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення) в межах території Червонодолинської сільської ради»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 835882, виданий 27.03.2012 року [PERSON], зареєстрований 27.03.2012 року за № 482578001000628; зобов'язати [PERSON] (ІПН [NUMBER]) повернути земельну ділянку площею 1,72 га., вартістю 6 961,10 грн. (кадастровий номер 4825785000:23:000:0023), що розташована на території Червонодолинської сільської ради, у власність держави в особі Снігурівської райдержадміністрації. Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13.10.2013 року до участі у справі залучено Державну інспекцію сільського господарства у Миколаївської області та Миколаївське обласне управління водних ресурсів в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи, які викладені у позовній заяві, просив про їх задоволення. Представник відповідача Снігурівської райдержадміністрації в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Суду пояснила, що на час прийняття оспорюваного розпорядження не існувало обставин, на які вказує прокурор. Проект землеустрою щодо передачі земельних ділянок [PERSON] був погоджений керівником Снігурівського управління водного господарства Черенковим Ю.В. шляхом внесення ним особистого підпису до висновку про погодження проекту комісією Снігурівської райдержадміністрації в порядку виконання подання прокуратури Снігурівського району про усунення порушень в частині погодження проекту, а Висновок державної експертизи землевпорядної документації не містив відомостей про неможливість передачі земельних ділянок з огляду на їх статус. Просить в позові відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що при оформленні землевпорядної документації покладався на висновки спеціалістів державних органів, які не відносили спірний ставок до штучно створеного на час його передачі у власність. Просить в позові відмовити. Представник державної інспекції сільського господарства у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлялися про розгляд справи, причини неявки суду не повідомили, що не є перешкодою для розгляду справи. Представник Миколаївської обласного управління водних ресурсів вважає, що оспорюване розпорядження є незаконним, оскільки переданий у власність [PERSON] є штучним, що підтверджено актом обстеження комісії Миколаївоблводресурсів від 31.10.2013 року, має гідравлічний зв'язок з р.Верьовчина. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що розпорядженням Снігурівської райдержадміністрації №647-р від 12.12.2011 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр..[PERSON] площею 1,72 га. водного фонду для рибогосподарських потреб у власність та 1,9 га. пасовищ в довгострокову оренду для облашування та догляду за прибережними захисними смугами із земель державної власності в межах території Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області; передано у власність гр..[PERSON] земельну ділянку площею 1,72 га. водного фонду для рибогосподарських потреб та 1,9 га. пасовищ в довгострокову оренду для облашування та догляду за прибережними захисними смугами із земель державної власності в межах території Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с.12). На підставі вказаного розпорядження 27.03.2012 р. [PERSON] був виданий державний акт серії ЯК №835882 на право власності на земельну ділянку площею 1,72 га. (кадастровий номер 4825785000:23:000:0023), розташовану за межами населеного пункту Червонодолинської сільської ради Снігурівського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.45). Статтею 4 Водного кодексу України (станом на 12.2011 року) передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них. Відповідно ст.84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.59 Земельного кодексу Українигромадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватися у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Згідно до ст. 3 Водного кодексу України до природних водойм віднесені тільки озера. Штучні водойми згідно ст. 59 ЗК України підлягають передачі в оренду. Згідно ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережно-захисні смуги. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державні та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначих цим Кодексом. За ст.85 Водного кодексу України у тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть передаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземним юридичним та фізичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт. Відповідно до ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених чстинами другою, третоью статті 134 цього Кодексу. Відповідно до листа Снігурівського управління водного господарства №648 від 20.08.2012 року передана у власність [PERSON] водойма знаходиться в басейні річки Вєрьовчина біля села Широке Червонодолинської сільської ради Снігурівського району та прилегла до колишнього тваринного комплексу радгоспу «Широкий» (зараз промислова база Снігурівської філії Нібулону). Водойма є штучно створеною і раніше використовувалась для напою худоби; Проект землеустрою управлінням не погоджувався, висновки та технічні умови не надавались, а у Висновку № 9-7п від 06.01.2011 року підпис керівника Снігурівського УВГ було внесено як погодження користувача суміжної земельної ділянки (а.с.46). Вище зазначені обставини підтверджені й листом Миколаївського обласного управління водних ресурсів № 07/1179 від 21.08.2012 року (а.с.47). Згідно акту обстеження водойми від 31.10.2013 року комісії у складі фахівців Миколаївоблводресурсів встановлено, що внаслідок перетину балки (водотоку) земляною греблею довжиною 108.8 м. шириною по гребню 4м, висотою по нижньому б'єфу 4,62м., був створений штучний ставок орієнтованим розміром 12.7 тис. куб.м. На момент обстеження водойма порожня. На правому березі гребля перерита траншеєю до дна водотоку, внаслідок чого виконано несанкціонований скид води, отже водойма має гідравлічний зв'язок з річкою Верьовчина і не є природною, а штучно створена. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна водойма є ставком, має гідравлічний зв'язок з річною Верьовчина; не є озером, що ніким не заперечується, а отже могла бути передана фізичний особі [PERSON] лише в оренду. Незважаючи на вказані обмеження у передачі вказаної земельної ділянки у власність [PERSON], за наявності підстав для відмови у погодженні документації із землеустрою через невідповідність її вимогам закону, в порушення ст.186-1 начальник Снігурівського управління водного господарства Черенков Ю.В. 07.04.2011 року погодив вказаний проект землеустрою, що підтверджується його підписом у висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] від 06.01.2011 року (а.с.36), протоколу № 2 засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою від 07.04.2011 року (а.с.73), поясненнями свідка [PERSON]-голови комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою у Снігурівському районі Миколаївської області, який суду підтвердив, що питання про суміжне користування земель під час розгляду питання про погодження вказаного проекту не розглядалося, Черенков Ю.В. підписав проект як член комісії, а не як суміжний користувач. На підставі погодження вказаного проекту начальником Снігурівського управління водного господарства та іншими членами комісії, 08.11.2012року проект пройшов державну експертизу землевпорядної документації у Головному управлінні Держземагенства у Миколаївській області та отримав позитивний висновок № 664 (а.с.43), а 12.12.2011 року був затверджений оспорюваним розпорядженням Снігурівської райдержадміністрації № 647-р (а.с.12) та видано [PERSON] державний акт на право вланості на земельну ділянку площею 1,72 га., яка, як вбачається з вказаного проекту віднесена до земель водного фонду. Після встановлення вище викладених обставин про те, що переданий у власність [PERSON] ставок є штучним й міг бути переданий лише в оренду у порядку, визначеному ст.124 Земельного кодексу України, Наказом Держземагенства України №11-в від 06.12.2012 року скасовано висновок державної експертизи землевпорядної документації від 08.11.2011 року до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] (а.с.48). Суд критично відноситься до свідчень свідка Черенкова Ю.В. щодо погодження ним проекту у якості суміжного користувача, оскільки вони спростовуються зазначеними вище доказами та спрямовані на уникнення відповідальності за незаконне погодження передачі землі водного фонду у власність. Судом також встановлено, що оспорюваним розпорядженням Снігурівської райдержадміністрації від 12.12.2011 року передано в довгострокову оренду земельну ділянку площею 1,9 га.пасовищ [PERSON] для облашування та догляду за прибережними захисними смугами із земель державної вланості в межах території Червонодолинської сільської ради. Станом на час розгляду справи договір оренди вказаної земельної ділянки між Снігурівською райдержадміністрацією та [PERSON] не укладено. В судовому засіданні причиною такого сторонами майбутнього правочину було посилання на наявність спору щодо самого ставка, для обслуговування якого ця земля надавалася. З проекту землеустрою щодо передачі земельних ділянок [PERSON] вбачається, що земельна ділянка площею 1,92 га., визначена як прибережна захисна смуга для обслуговування водного об'єкту - ставка, що бав переданий у власність [PERSON] цим же розпорядженням. Разом з тим, ст.85 Водного кодексу України не передбачала передачі громадянам земельних ділянок прибережних захисних смуг для цілей облашування та догляду за прибережними захисними смугами, а для інших визначних цілей -за результатами проведення земельних торгів. Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Судом встановлено, що спірні земельні ділянки є землями водного фонду, передані у власність та довгострокове користування гр..[PERSON] незаконно, оскільки земельна ділянка площею 1,72 га. водного фонду не могла бути передана йому у власність, а земельна ділянка площею 1,92 га. прибережної захисної смуги не могла бути передана для цілей зазначених у розпорядженні й без проведення земельних торгів. Враховуючи вище зазначене, оскільки оспорюване розпорядження Снігурівською райдержадміністрацією прийняте з порушенням чинного законодавства, воно є незаконним та підлягає скасуванню. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,72 га. гр.[PERSON] (а.с.45) було видано на підставі незаконного розпорядження, всупереч чинному законодавству на момент його прийняття, є підстави для визнання такого акту недійсним на підставі ст.215 ЦК України. На підставі ст.1212 ЦК України гр..[PERSON] зобов'язаний повернути земельну ділянку державної власності площею 1,72 га., вартістю 6 961.10 грн. (а.с.24-27), оскільки підстава, на якій вона була набута, відпала. З урахуванням вище зазначеного, позов прокурора знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду, а тому підлягає до задоволення повністю. Суд розподіляє судові витрати на підставі ст.88 ЦПК України (враховуючи, що заявлено дві вимоги немайного та одну вимогу майнового характеру).

Outcome: approved