Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

02.12. 2013 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: відповідно до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.09. 2013 року позивач набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Тепер у позивача виник намір розпорядитися зазначеним вище житловим будинком, проте при збиранні необхідних для укладення договору документів позивачем було виявлено, що у будинку [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON]. [PERSON] не перебуває у родинних відносинах із позивачем, не є членом сім'ї позивача. Із зазначеного сліду, що позивач вправі усунути порушення свого права власності, яке не пов'язане із позбавленням володіння житловим будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS], оскільки відповідач у добровільному позасудовому порядку не бажає зняти себе з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, позов просить задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за результатом розгляду заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Так, судом встановлено, що 22.01. 2003 року [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу будинку укладеного з [PERSON], [PERSON], посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1 /а.с. 4/, набула у власність житловий будинок [ADDRESS]. На підставі зазначеного договору їй було видано Реєстраційне посвідчення від 29.01. 2003 року /а.с. 7/. Встановлено, що 15.07. 2004 року [PERSON] уклала договір дарування житлового будинку і земельної ділянки від 15.07. 2004 року, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 4281 /а.с.5/. Відповідно до зазначеного договору дарування [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий № 462368400:01:003:0025, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору дарування житлового будинку і земельної ділянки від 15.07. 2004 року, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 4281 /а.с. 5/ [PERSON] було видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4164654 від 16.07. 2004 року /а.с. 6/. Встановлено, що на підставі рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.09. 2013 року, яке набрало законної сили, у справі № 450/2165/13-ц /а.с. 8 -13/ позивач набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Зазначені обставини встановлені рішення суду, яке набрало законної сили, тому у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказування не потребують. Відтак, судом встановлено, що починаючи з 2003 року [PERSON] не був та не є власником чи співвласником житлового будинку [ADDRESS]. Встановлено, що у житловому будинку [ADDRESS], згідно Довідки № 17710, що видана Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області 12.11. 2013 року /а.с. 3/, зареєстрований відповідач [PERSON]. Сторонами суду не представлено та судом не здобуто доказів, того що [PERSON] перебуває чи перебував у родинних відносинах із позивачем та є чи був членом сім'ї позивача, в розумінні ст. 3 СК України ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відомостей про те, що [PERSON] був зареєстрований у зазначеному житловому приміщенні на підставі укладення договору найму чи оренди сторонами суду не представлено. Правові підстави для задоволення заявлених позивачем позовних вимог слідують із наступного: Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право осіб користуватися житлом існує лише за наявності на це волі власника. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Із зазначеного сліду, що позивач вправі усунути порушення свого права власності, яке не пов'язане із позбавлення володіння житловим будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. Тому суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору оплаченого позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: approved