Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

У вересні місяці 2013 року позивач звернувся до суду із заявою в якій вказав, що 31 травня 2007 року між ЗАТ АБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за №HMVPGA00007383, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 100 000,0 доларів США із сплатою відсотків в розмірі 11,04% на рік з кінцевим терміном повернення заборгованості до 30.05.2017 року. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором відповідач передала у іпотеку квартиру за [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Належним чином своїх зобов'язань перед банком позичальник не виконувала за кредитним договором та кредитної заборгованості не повернула. Заборгованість за кредитом в цілому становить 75 342,42 долари США, з них, заборгованості за кредитом 66 835,2 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом 2987,18 доларів США, заборгованість по комісії 799,15 доларів США, пені 1103,36 доларів США за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором та штрафів 31.29 доларів США (фіксована частина) та 3586,24 доларів США (процентна складова). Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру шляхом продажу предмета іпотеки та виселити відповідача з квартири. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. В частині виселення заявлені вимоги уточнив та просить виселити відповідача [PERSON], іпотекодавця. Наполягає на задоволенні вимог в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 75 342,42 долари США зверненути стягнення на квартиру, що належить відповідачеві на праві власності, оскільки вона порушила умови укладеного кредитного договору шляхом її продажу, виселивши її із означеної квартири без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлена про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 31 травня 2007 року між ЗАТ АБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за №HMVPGA00007383, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 100 000,0 доларів США із сплатою відсотків в розмірі 11.04% на рік з кінцевим терміном повернення заборгованості до 30.05.2017 року. В забезпечення виконання позичальником зобов»язань по кредитному договору 31 травня 2007 року сторони уклали договір іпотеки №HMVPGA00007383, згідно з умовами якого у іпотеку передане нерухоме майно - квартира за [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Ціна предмету іпотеки сторонами визначено 631 250,0 грн. Належним чином своїх зобов'язань перед банком позичальник не виконувала, та прострочила повернення кредитної заборгованості. Загальний розмір заборгованості за кредитом становить 75 342,42 долари США, з них, заборгованості за кредитом 66 835,2 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом 2987,18 доларів США, заборгованість по комісії 799,15 доларів США, пені 1103,36 доларів США за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором та штрафів 31.29 доларів США (фіксована частина) та 3586,24 доларів США (процентна складова). Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржники зобов'язані виконати свій обов'язок за договором та погасити заборгованість перед банком. Відповідно до умов договору іпотеки квартири сторони передбачили, що у випадку порушення кредитного договору позичальником іпотекодержатель направляє іпотекодавцеві і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення, і якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Така вимога іпотекодавцеві була направлена 30.06.2013 року рекомендованою поштою про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій нарахованих на день повернення кредиту, однак заборгованість залишилась несплаченою. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.ї На підставі частини 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Разом із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач ставить питання про виселення [PERSON] із квартири, що передана в іпотеку банку. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Разом із тим ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 статті 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або власника, або в інший погоджений сторонами строк. У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що на момент звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду із позовом про виселення [PERSON], його права повинні бути порушені відповідачем шляхом невиконання вимоги про звільнення житлового приміщення. Наявність письмової вимоги про звільнення житлового приміщення є обов'язковою умовою при задоволенні позову про виселення із іпотечного житла. Разом із тим, лист позивача року за №30.1.0.0/2- 030 від 30 червня 2013 не є повідомленням про виселення у розумінні ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», оскільки у цьому листі йдеться про те, що у разі неповернення кредиту протягом 30 днів, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на момент направлення означеного листа банк не звернув стягнення на предмет іпотеки, а, відтак, даний лист не може вважатися повідомленням про виселення із іпотечного житла. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Судом достовірно установлено, що відповідач порушила умови договору, тому слід звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 75342, 42 доларів США Судом не встановлено факту надсилання банком повідомлення про виселення відповідачеві , як того вимагає ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: approved