Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17.09.2009 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в розмірі 32945,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.09.2014 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань відповідач [PERSON] передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки ВАЗ, модель: 210700-20, рік випуску: 2007, тип: ТЗ, легковий-седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором станом на 20.08.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 30806,13 грн., позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу заставленого автомобіля з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх необхідних повноважень для здійснення продажу предмета застави. Представник позивача надав суду заяву, у якій просив провести судовий розгляд без його участі в порядку заочного провадження та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач двічі у судові засідання не з'явився, хоча про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив і з заявою про розгляд справи за його відсутність не звертався, що дозволило суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Так, з матеріалів справи вбачається, що 17.09.2009 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в розмірі 32945,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.09.2014 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань відповідач [PERSON] передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки ВАЗ, модель: 210700-20, рік випуску: 2007, тип: ТЗ, легковий-седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до п. 6.2 вищезазначеного кредитного договору, позичальник - відповідач [PERSON] зобов'язався забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплату нарахованих відсотків. Разом з тим, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого, згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість за кредитно-заставним договором станом на 20.08.2013 року складає 30806,13 грн., яка складається з: 20670,43 грн. - заборгованість за кредитом; 3765,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 868,23 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 3797,24 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1455,05 грн. - штраф. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ч.2 ст. 1054, ч. 2. ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до положень ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, що здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності, згідно ст. 10 ЦПК України. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів на спростування позовних вимог та, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved