Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у користуванні та знос самовільної будівлі, вказуючи, що він є власником домоволодіння [ADDRESS]. Відповідачі є сусідами позивача, які самовільно збудували туалет та господарські споруди, які знаходяться під по межі сусідніх земельних ділянок, а також порушують санітарно-епідеміологічні та пожежні норми. У зв'язку з цим просив позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позов є недоведеним та необґрунтованим. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність. Представник третьої особи - виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачкою не доведено, чим саме порушені її права самовільним будівництвом відповідачів, тобто вважає, що позов є недоведеним та необґрунтованим. Вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали цивільної справи № 2-2863/10 за позовом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до [PERSON] про приведення об'єкта у первинний стан, та за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заслухавши представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи - виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування будинку серії ВЕС № 225506 від 12.09.2006 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Також у судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.01.1999 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою, та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Білгород-Дністровською міської державною нотаріальною конторою 01.08.1996 року, власниками у рівних частках житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] З технічного паспорту на будинок [ADDRESS] вбачається, що цей житловий будинок в цілому складається з житлового будинку літ. «А», надвірних споруд - літ. «Б» - літньої кухні, літ. «В», «Е» - сараїв, №1-5 споруд, та самовільно збудованих сараїв літ. «Н», «Г». Згідно відповіді КП «Білгород-Дністровське БТІ» № 1863 від 15.10.2010 року, за адресою : [ADDRESS], значиться житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», «Г», «Н», вбиральня літ. «Е», споруди №1-5, у тому числі самочинно збудовані сараї літ. «Г», «Н». З технічного паспорту на вищевказаний будинок та плану забудови земельної ділянки вбачається, що вищевказані самочинно збудовані сараї літ. «Н», «Г» розташовані не по межі земельних ділянок. В якості обґрунтування своїх правових вимог позивачка посилається та надає копії приписів Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю № 354 від 28.12.2005 року, яка містить вимогу до [PERSON] про перенесення туалету та припис Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю № 153 від 02.08.2006 року з вимогою про перенесення туалету та господарських будівель. Однак, жодний з цих приписів не містить вказівку про те, який саме туалет, під якою літерою, та які саме господарські будівлі предписано перенести. Приписи, надані позивачкою, датовані 2005 та 2006 роками, тобто з дня їх винесення сплило більше 7 років, тобто ці приписи містять відомості про обставини, які існували станом на 2005 та 2006 роки, і суперечать довідці КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 15.10.2010 року. В якості правової підстави звернення позивачки до суду нею вказана частини 1 та 4 статті 376 ЦК України. Згідно ч.1 статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. Згідно ч. 4 статті 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, оскільки правовою підставою для звернення позивачки до суду нею обрана саме вищевказана стаття 376 ЦК України, то доказуванню позивачкою підлягає саме факт суперечності самочинного будівництва правам та інтересам інших осіб, та наявність істотного порушення будівельних норм та правил. Наявні у матеріалах справи письмові докази про наявність таких обставин не свідчать, тобто позивачкою не доведено порушення її прав та інтересів, або інтересів суспільства самочинним будівництвом а також не доведено матеріалами справи істотного порушення самочинним будівництвом будівельних норм та правил. У позовній заяві позивачки не вказано, які саме споруди позивачка просить знести, під якими літерами ці споруди зазначені, у процесі розгляду справи позивачкою також не було вказано які саме споруди вона просить знести. Згідно статті 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися, та розпоряджатися своєю власністю. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий , неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Захист права власності від порушення, не пов'язаних із позбавленням володіння, передбачений статтю 391 ЦК України. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у користуванні та знос самовільної будівлі відмовити.

Outcome: dismissed