Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

В грудні 2013 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернулась [PERSON] із вищевказаним позовом. Вказує, що 27.02.2013 р. помер мій батько [PERSON]. 07.03.2013 року, у встановлений шестимісячний строк, визначений законодавством України, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Шосткинської міської державної нотаріальної контори [PERSON] від 16.04.2013 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв’язку з тим, що надані позивачем правовстановлюючі документи на 7/20 частин житлового будинку за № 14 по провул. Артема в м.Шостка, Сумської області – свідоцтво про право власності на 7/20 частин житлового будинку, видане Шосткинським міськвиконкомом 14.03.1980 року, не зареєстроване у відповідному реєстраційному органі, оскільки відсутня реєстрація в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, чим підтверджується державна реєстрація права власності на частину житлового будинку за №14 по провул.Артема в м.Шостка Сумської області на ім’я [PERSON], померлої 12.06.2000 року, що суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вимогам п.п.4.14, 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Позивач вказує, що є спадкоємицею, яка прийняла спадщину, але оформити прийняття спадщини не має можливості у зв’язку з вищенаведеними причинами, а тому просить суд визнати за нею право власності на 7/20 частини житлового будинку № 14 по провул. Артема в місті Шостка Сумської області, позначеного на схематичному плані земельної ділянки літерою «А-1», загальною площею 52,5 кв.м і житловою 31,0 кв.м., а саме: веранди, позначеної на плані будинку «II», кухні, позначеної на плані будинку « 2-1», житлової кімнати, позначеної на плані будинку « 2-2», житлової кімнати, позначеної на плані будинку « 2-3», з господарськими будівлями та спорудами: сараєм, позначеним на схематичному плані земельної ділянки літерою «Б», сараєм, позначеним на схематичному плані земельної ділянки літерою «Г», погрібом, позначеним на схематичному плані земельної ділянки літерами «Пг» в порядку успадкування за законом після смерті батька [PERSON], що помер 27 лютого 2013 року в м.Шостка Сумської області. Позивач в судове засідання не з’явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з’явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції” від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття “охоронюваний законом інтерес”, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. З урахуванням вищевикладених нормативних приписів суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Outcome: approved