Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В травні 2013 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач-1), [PERSON] (Відповідач-2), третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві (Третя особа-1) про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 16.04.2013р., зареєстрованого за № 1411, посвідченим приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] недійсним. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2013 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду (а.с.41). Встановлено, що одночасно з позовною заявою Позивачем до суду подану заяву про забезпечення позову, шляхом: - накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру під [ADDRESS], житловою площею 93 кв.м., загальною площею 144 кв.м.; та забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження даного нерухомого майна та державної реєстрації прав на нього (а.с.43-44). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 31.05.2013р. заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на вказану квартиру, заборонено Відповідачам - [PERSON], [PERSON], вчиняти будь-які дії щодо її відчуження, заборонено Реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо реєстрації прав на квартиру [ADDRESS] (а.с.46-47, 54-56). В судовому засіданні 28.08.2013р. представник Позивача заявив клопотання про залучення до справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу [PERSON] (а.с.93). Протокольною ухвалою від 28.08.2013р. приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] залучено до участі у справі у якості третьої особи (а.с.100-101). Також протокольною ухвалою суду від 01.11.2013р. за клопотанням представника Позивача (а.с.155) до участі у справі залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивача - Партію захисників Вітчизни (а.с.193). Свої позовні вимоги з урахуванням уточнень до позовної заяви (а.с.218-219 уточнення прийняті виключно в межах предмета спору) Позивач обґрунтовував тим, що йому стало відомо, що 16.04.2013р. від імені [PERSON] через представника [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 09.04.2013р. в м. Одесі укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в [ADDRESS] з покупцем [PERSON] Зазначений договір купівлі-продажу квартири укладався [PERSON] під психологічним та фізичним тиском, погрозами їй та членам її сімї з боку [PERSON], що є підставою для визнання договору недійсним. Окрім того, [PERSON] не отримувала кошти, передбачені договором купівлі-продажу, що є істотним порушенням. Також, Позивач зазначив, що відповідно до п.1.4. оспорюваного договору купівлі-продажу від 16.04.2013р. представник продавця свідчить, що вказана квартира на момент відчуження боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжена, самочинних перепланувань, прибудов, новозведень не має, раніше нікому другому не продана, не подарова, не заставлена, в оренду та найм не здана тощо. Проте зазначене на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не відповідало дійсності, оскільки між Позивачем та [PERSON] починаючи з 2004 року було укладено ряд договорів оренди нерухомого майна за адресою: [ADDRESS]. Позивач протягом декількох років після укладання договорів оренди з Відповідачем-1 здійснив капітальний ремонт приміщення, чим істотно поліпшив якості нерухомого майна про що Відповідач-1 була своєчасно поінформована та всі поліпшення були узгоджені та зафіксовані відповідно до умов чинного законодавства (загальна сума витрачена на ремонт складала 1 800 000,00 грн.). Представник [PERSON] укладаючи договір купівлі-продажу помилився щодо умов, які мають істотне значення. Позивач в силу ч.2 ст. 822 ЦК України мав переважне право перед іншими особами на придбання орендованого ним нерухомого майна. Таке ж положення було закріплено в Договорі оренди, зокрема, в п.11.4. договорі оренди від 16.10.2011р. Враховуючи викладене, Позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 16.04.2013р. зареєстрованого за № 1411, посвідченим приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] Відповідач-1 подала до суду заяву про визнання позову, в якій, зокрема, зазначила, що 17.03.2004 року вона придбала квартиру [ADDRESS] за 325 000,00 грн. Квартира знаходилась в непридатному стані та потребувала капітального ремонту. Після купівлі квартири, вона уклала договір оренди приміщення з Позивачем, якому залишила на зберігання 2 екземпляри договору купівлі-продажу вказаної квартири. Згідно із домовленістю, Відповідач-1 мала отримати різницю між вартістю квартири та сумами витраченими на її ремонт, після чого мала оформити право власності на квартиру на Позивача, щоб він використовував її для потреб Партії захисників Вітчизни. Зазначила, що вона була помічником-консультантом Позивача, як народного депутата України і сама по приїзду в м.Київ у партійній роботі, використовувала вказане приміщення. Всі витрати, які були понесені Позивачем на ремонт, вона погоджувала всього приблизно на суму 2 000 000,00 грн. В березні 2013 року до Відповідачки-1 звернувся [PERSON] з вимогою переписати належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. Внаслідок психологічного тиску та погроз на її адресу та членів її сім'ї з боку [PERSON], останній 09.04.2013р змусив [PERSON] надати довіреність на [PERSON] Зазначила, що договір купівлі-продажу квартири не укладала та ніяких коштів від її продажу не отримувала, а тому позов [PERSON] повністю визнала та просила визнати договір купівлі-продажу від 16.04.2013р., укладений від її імені [PERSON] з [PERSON], недійсним (а.с.205-208). Відповідач-2 подав до суду заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з тим, що на момент вчинення правочину, а саме підписання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.04.2013р., ніяких порушень вимог закону не було, було дотримано вимог ст. 203 ЦК України щодо чинності правочину, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.125-126). Третя особа-2 - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду пояснення щодо позову, в яких, зокрема, зазначила, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 16.04.2013р. укладався сторонами правочину спираючись на норми цивільного законодавства щодо укладення такого типу договорів, дотриманні всі вимоги щодо чинності правочину встановлені ст. 203 ЦК України, а тому позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.149-150). В судовому засіданні Позивач та представник Позивача - [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач-1 - [PERSON] позов визнала та просила визнати оспорюваний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.04.2013р. недійсним. При цьому наголосила, що оригінал договору-купівлі продажу від 17.03.2004р. весь час знаходився у Позивача, з яким було укладено договір оренди, щодо повернення вказаних оригіналів документів до Позивача не зверталась, дублікат договору-купівлі продажу від 17.03.2004р. вона отримала за вказівкою Відповідача-2 - [PERSON], з яким з цією метою їздила до м. Києва. Оспорюваний договір купівлі-продажу від 16.04.2013р. вона не укладала. Зазначила, що 09.04.2013р. у нотаріуса вона підписувала якісь документи, можливо і довіреність, при цьому [PERSON] там не було. На питання представника Відповідача-2, Відповідач-1 [PERSON] вказала, щодо тиску відносно неї з боку [PERSON], до правоохоронних органів вона не зверталась, оскільки побоюється як за себе, так і за своїх рідних. Також зазначила, що при підписанні між нею та Позивачем, починаючи з 2004 року, договорів оренди квартири, кожного разу підписувались акти прийому-передачі, в яких зазначались виконані ремонтні роботи та їх вартість, що нею перевірялось, в цілому ремонтні роботи, затверджені Позивачем та Відповідачем-1, станом на 2013 рік склали близько 2 000 000,00 грн. Представник Відповідача-2 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у запереченнях. Третя особа-1 - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заперечень або пояснень не надала, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа-2 - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в поясненнях до позову просила розглядати справу без її участі (а.с.149-150). Представник третьої особи-3 - Партія захисників Вітчизни - Лосюк Л.В. позов підтримала та просила його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.03.2004р. між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2538, згідно якого Продавець продав, а Покупець купив квартиру [ADDRESS] (а.с.7). 21 жовтня 2004р. між [PERSON] та Позивачем було укладено договір оренди нерухомого майна (а.с.9-13), згідно якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове, строком до 20.10.2005р., платне користування на умовах цього договору нерухоме майно (житлове приміщення - квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 144,00 кв.м., жилою площею 93,00 кв.м. (далі - Майно). Пунктом 1.5. Договору оренди від 21.10.2004р. встановлено, що підписавши цей Договір, сторони погодили, що Орендар має право надати майно в суборенду на користь третьої особи - Партії захисників Вітчизни. Дане положення є згодою Орендодавця передати майно в суборенду згаданій вище особі. Строк дії договору суборенди не може бути більшим ніж строк цього Договору. 21 жовтня 2004р. між Позивачем та Партією захисників Вітчизни в особі Голови секретаріату Партії Лосюк Л.В. було укладено договір суборенди нерухомого майна (а.с.156-159), згідно якого Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове до 20.10.2005р., платне володіння та користування на умовах суборенди приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 144,00 кв.м., жилою площею 93,00 кв.м. Згідно Акту приймання-передачі майна в суборенду від 21.10.2004р. Позивач передав, а Партія захисників Вітчизни прийняла в тимчасове платне користування вказане нерухоме майно (а.с.160). Згідно Акту приймання-передачі (повернення) майна з суборенди від 20.10.2005р. Позивач прийняв, а Партія захисників Вітчизни повернула з тимчасового платного користування зазначене нерухоме майно. (а.с.161). Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що між Відповідачем-1 - [PERSON] та Позивачем в подальшому щороку укладались аналогічні договори оренди (а.с.14-19, 20-25, 26-30, 31-36). Також між Позивачем та третьою особою - Партією Захисників Вітчизни на підставі згаданих договорів оренди, укладались відповідні договори суборенди (а.с.162-167, 168-173, 174-179, 180-187,188-192). При цьому судом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 16.04.2013р. квартири [ADDRESS], вказане нерухоме майно також перебувало в оренді Позивача та відповідно в суборенді третьої особи - Партії захисників Вітчизни. Так, матеріалами справи підтверджено, що 16 жовтня 2011р. між [PERSON] та Позивачем було укладено договір оренди нерухомого майна (а.с.31-36), згідно якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове, строком до 15.10.2014р., платне користування на умовах цього договору нерухоме майно (житлове приміщення - квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 144,00 кв.м., жилою площею 93,00 кв.м. (далі - Майно). За п.11.2. Договору оренди від 16.10.2011р., Орендар має переважне у порівняні з іншими особами право на придбання майна у разі його продажу Орендодавцем. Пунктом 1.5. Договору оренди від 16.10.2011р. встановлено, що підписавши цей Договір, сторони погодили, що Орендар має право надати майно в суборенду на користь третьої особи - Партії захисників Вітчизни. Дане положення є згодою Орендодавця передати майно в суборенду згаданій вище особі. Строк дії договору суборенди не може бути більшим ніж строк цього Договору. 16 жовтня 2011р. між Позивачем та Партією захисників Вітчизни в особі Голови секретаріату Партії Лосюк Л.В. було укладено договір суборенди нерухомого майна (а.с.188-191), згідно якого Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове до 15.10.2014р., платне володіння та користування на умовах суборенди приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 144,00 кв.м., жилою площею 93,00 кв.м. Згідно Акту приймання-передачі майна в суборенду від 16.11.2011р. Позивач передав, а Партія захисників Вітчизни прийняла в тимчасове платне користування вказане нерухоме майно (а.с.192). Відповідно до п.1.4. договору оренди від 16.10.2011р. зазначено, що стан майна на момент укладення договору: потребує капітального ремонту (без проведення перепланування), що здійснюється Орендарем за згодою Орендодавця за власний (Орендаря) рахунок відповідно та з урахуванням положень цього договору. У зв'язку з відсутністю Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Орендодавець передає Орендарю оригінал Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 17.03.2004р. Пунктами 10.4., 11.2. Договору оренди від 16.10.2011р. встановлено що, у разі переходу права власності на майно до третіх осіб - Орендодавець зобов'язаний зазначити в угоді про перехід права власності на майно про наявність прав орендаря на майно за цим Договором, а також передбачити в угоді про перехід права власності на майно зобов'язання нового власника в триденний строк з моменту укладення такої угоди повідомити про це Орендаря. Орендар має переважне у порівнянні з іншими особами право на придбання майна у разі його продажу орендодавцем. Таким чином, вказаним договором оренди закріплено переважне право Орендаря (наймача) на придбання майна у разі його продажу. Поряд з цим судом встановлено, що 16 квітня 2013 року між [PERSON], що діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], 09.04.2013р, Р№1345, названий в подальшому Продавець, та [PERSON], названий в подальшому Покупець, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1411 (а.с.133). Відповідно до п.п. 1, 2 Договору купівлі-продажу від 16.04.2013р. визначено, що вказана квартира належить продавцю [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 17.03.2004р., Р№ 2538, дублікат договору купівлі-продажу виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 21.03.2013р., Р№2436. Продаж здійснено за 2 292 776 грн., які гроші у вказаній сумі, представник Продавця отримав від покупця повністю до підписання вказаного договору. Згідно п.4 договору купівлі-продажу від 16.04.2013р., представник продавця свідчить, що вказана квартира на момент відчуження боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжена, самочинних перепланувань, прибудов та новозведень не має, раніше нікому другому не продана, не подарована, не заставлена, в оренду та найм не здана, заборона та арешт на неї не накладено, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, а також прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України не має, обов'язки щодо третіх осіб продавець не зв'язаний, а також що вказаний правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх дітей та недієздатних чи обмежено дієздатних осіб. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 16.04.2013р. посвідчений на підставі Дублікату договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2004р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], який був виданий 21.03.2013р. [PERSON] (а.с.134), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2408579 від 15.04.2013р. про реєстрацію права власності на кв. [ADDRESS] за [PERSON] на підставі Дублікату договору купівлі-продажу, серія та номер:2436, виданий 21.03.2013р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.135), Довідки Форми № 3, виданої КП ЖЕК «Контора Михайлівська» № 271 від 15.04.2013р. (а.с.136), Висновку про вартість майна від 04.04.2013р., складеного ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON], згідно якого вартість квартири [ADDRESS] становить 2 292 776,00 грн. (а.с.137), Довіреності, посвідченої 09.04.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за № 1345, за якою [PERSON] уповноважила [PERSON] або [PERSON] розпоряджатися (продавати за ціну та на умовах за його (її) розсудом, обмінювати за його (її) розсудом, здавати в оренду (найм) на умовах за його (ї) розсудом, з правом укладення попередніх договорів, за його (її) розсудом тощо) належною [PERSON] квартирою [ADDRESS] (а.с.138), копії паспорта та ідентифікаційного номера [PERSON] (а.с.139-140), копії паспорта та ідентифікаційного номера [PERSON] (а.с.141-142), Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 40433024 від 16.04.2013р. (а.с.143), Витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.04.2013р. (а.с.144-145). Отже, з досліджених судом документів чітко вбачається, що Відповідач-1 - [PERSON] довіреністю від 09.04.2013р. уповноважила діяти від свого імені двох осіб - [PERSON] та [PERSON] щодо розпорядження належною їй квартирою (а.с.138). При цьому, як встановлено в судовому засіданні право власності відповідача-1 - [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в Реєстраційній службі Головного управління юстиції в м. Києві саме за заявою уповноваженої особи - [PERSON] від 11.04.2013р. (а.с.135). Таким чином, судом достовірно встановлено, що довірена особа [PERSON] - [PERSON] на підставі довіреності від 09.04.2013р. та заяви від 11.04.2013р. здійснив за нею реєстрацію права власності на квартиру, а в подальшому 16.04.2013р. саме ця особа виступила покупцем майна [PERSON] За змістом ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно Листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] № 01-16/1013 від 04.09.2013р. зазначено, що для видачі дубліката Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.03.2013р. за реєстровим № 2436, їй були надані такі документи: паспорт [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків за Даними державного реєстру фізичних осіб-платників податків (ідентифікаційний номер), письмова заява про видачу дубліката документа у зв'язку із втратою оригінала. Таким чином, дублікат Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.03.2013р. за реєстровим № 2436, сторонами якого були [PERSON] та [PERSON] був виданий без порушень чинного законодавства (а.с.107). В судовому засіданні, [PERSON] було зазначено, що після придбання квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2538, вона передала всі оригінали документів, а саме оригінал купівлі-продажу квартири від 17.03.2004р. [PERSON] з яким було укладено ряд договір про оренду вказаної квартири, про що було зазначено в цих договорах оренди. [PERSON] вказала, що договір купівлі-продажу квартири від 17.03.2004р. не пошкоджувався та не втрачався, весь час з моменту купівлі квартири, оригінал договору купівлі-продажу від 17.03.2004р. знаходився у Позивача. Відповідач-1 зазначила, що під впливом погроз та психологічного тиску з боку [PERSON] вона підписала довіреність від 09.04.2013р. на [PERSON] та [PERSON] та надала право розпорядження своєю квартирою [ADDRESS], при цьому при посвідчені довіреності [PERSON] взагалі не був присутній. Про підписання від її імені договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.04.2013р., [PERSON] нічого не знала, у нотаріуса при підписанні договору купівлі-продажу від 16.04.2013р. була відсутня, самостійно своє право власності на зазначену квартиру не реєструвала, оцінку ринкової вартості квартири 01.04.2013р. не замовляла та вважає її недійсною, грошових коштів за продаж квартири не отримувала (а.с.220-223). Також, станом на день розгляду справи, Відповідач-2 - [PERSON] не надав жодних доказів, які б свідчили про передачу грошей [PERSON] чи [PERSON] Окрім того, суд сприймає критично висновок про оцінку вартості майна - квартири [ADDRESS], складений ФОП [PERSON] від 04.04.2013р., згідно якого вартість квартири складає 2 292 776,00 грн., як один з документів на підставі якого був укладений договір купівлі-продажу від 16.04.2013р. з огляду на таке. З зазначеного Висновку від 04.04.2013р. вбачається, що такий висновок складений на виконання Договору про проведення оцінки від 01.04.2013р. між [PERSON], паспорт серії [NUMBER] та ФОП [PERSON], який зареєстрований в [ADDRESS]. Як зазначає Відповідачка-1 - [PERSON] вона зазначеної оцінки не замовляла. Окрім того, в зазначеному висновку встановлено, що 01 квітня 2013 року було проведено оцінку та огляд квартири [ADDRESS]. Проте, Позивач та Третя особа - Партія захисників Вітчизни вказали, що в орендовану квартиру експерт не приходив, про його прихід вони не повідомлялись. На момент оцінки вказана квартира перебувала в суборенді Партії захисників Вітчизни, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В свою чергу, згідно до приписів ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин,або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. П. 21. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК ), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджуються матеріалами справи та показаннями Відповідача-1 (визнанням позову), суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання договору купівлі-продажу від 16 квітня 2013 року квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] , та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1411 - недійсним, підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає, що в даному випадку як самостійна підстава позову для його задоволення, є недотримання Відповідачем-1 п.11.2. Договору оренди від 16.10.2011р., який діяв на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 16.04.2013р. Так як зазначалось вище, відповідно до п.11.2. Договору оренди Орендар має переважне у порівняні з іншими особами право на придбання майна у разі його продажу Орендодавцем. Відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. Зазначена норма міститься в параграфі 1 «Загальні положення про найм (оренду)» Глави 58 Кодексу. Її положення поширюються на всі види орендованого майна. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 грудня 2009, № 31-рп/2009 щодо офіційного тлумачення положень статей 177, 760, частини другої статті 777 Цивільного кодексу України (справа про переважне право наймача на придбання військового майна), суд роз'яснив, що у статті 777 Кодексу визначено два переважних права наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, перед іншими особами, а саме: на укладення договору найму на новий строк та на придбання майна у разі його продажу. В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що Позивач належним чином виконував умови договору найму (оренди). На момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 16.04.2013р., діяли положення договору оренди квартири [ADDRESS] від 16.10.2011р., відповідно до яких Позивач мав переважне право на купівлю квартири. Частина друга ст. 822 ЦК України регулює питання щодо встановлення і реалізації переважного права наймача житла, яке було предметом договору найму, на придбання у разі його продажу. Таким чином, суд приходить до висновку щодо переважного права на купівлю квартири з боку Позивача, оскільки квартира була відчужена шляхом продажу під час дії договору оренди, а тому є підстави для визнання спірного договору купівлі-продажу від 16.04.2013р. недійсним. Між Позивачем та Відповідачем-1 склались правовідносини з приводу переважного права у Позивача купівлі орендованої ним квартири, яке право було порушено Відповідачем-1. Порушене преважне право наймача на укладання договору купівлі-продажу захищається із застосуванням за аналогією положень ст.362 ЦК України, що встановлює такий спосіб захисту переважного права, як переведення на особу, переважне право якої порушене, прав та обов'язків покупця. На ті правовідносини, які склались між вказаними сторонами, поширюється чинність загальних правил ч.1 ст. 203 ЦК України (правочин не повинен суперечити актам цивільного законодавства, отже, і вимогам зазначених вище статей законодавчих актів, що встановлюють переважне право) і ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України, відповідно до яких невідповідність правочину вимогам ч.1 ст.203 ЦК є підставою для визнання правочину недійсним. В даному випадку аналогія закону, відповідно до положення ст.8 ЦК України, підлягає застосуванню, оскільки за її допомогою забезпечується право особи на засіб правового захисту. Разом з тим, Позивачем позовна вимога про переведення на нього прав покупця не заявлялась, грошова сума на депозитний рахунок суду не вносилась, а тому належним в даному випадку способом захисту порушеного права Позивача, є саме визнання оспорюваного договору купівлі-продажу від 16.04.2013р. недійсним. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених вище обставин суд вважає, що Позивачем доведено наявність у нього як орендаря переважного перед іншими особами права на придбання нерухомого майна та необхідність захисту цього права у зв'язку з його порущенням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 114,70 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved