Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

17 вересня 2013 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та розірвання договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Кредит-Дніпро» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] був укладений договір про надання використання кредитних карт. Позивач надав відповідачу кредитну карту VISA Electron № [NUMBER] з кредитним лімітом 3610 гривень. Відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов'язки виконує неналежно, що явилося причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості в сумі 8390,27 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 2850,66 гривень, заборгованість по сплаті нарахованих відсотків - 4753,78 гривень, заборгованість по інфляції за користування кредиту - 156,69 гривень, три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту - 131,45 гривень, заборгованість за інфляцію за несвоєчасну сплату відсотків - 230,09 гривень, три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків - 267,60 гривень, а також судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився надавши на адресу суду заяву з проханням слухати справи без його участі зазначивши що позов підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід частково задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Кредит-Дніпро» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] був укладений договір (анкета-заява) про надання використання кредитних карт. Відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитну карту VISA Electron № [NUMBER] з кредитним лімітом 3610,00 гривень (а.с.22-24). Відповідач отримав кретину картку VISA Electron № [NUMBER], про що свідчить виписка про отримання кредитної картки (а.с.32). Таким чином, датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто 16.10.2007 року. Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Відповідно до п.5.1, п. 5.2, п.5.3, 5.4, 5.5. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У встановлені договором строки, позивач зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 12 вересня 2013 року, згідно розрахунку позивача, утворилася заборгованість в сумі 8390,27 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 2850,66 гривень, заборгованість по сплаті нарахованих відсотків - 4753,78 гривень, заборгованість по інфляції за користування кредиту - 156,69 гривень, три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту - 131,45 гривень, заборгованість за інфляцію за несвоєчасну сплату відсотків - 230,09 гривень, три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків - 267,60 гривень (а.с.11-19). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення отриманого ним ліміту кредитування, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов'язань у розумінні наведеної норми, а тому позовні вимоги підлягають безумовному задоволенню, у заявлений позивачем спосіб. Підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо розірвання укладеного між сторонами 16 жовтня 2007 року договору про надання та використання кредитних карт, оскільки відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, в той же час договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача заборгованість по інфляції за користування кредиту - 156,69 гривень, три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту - 131,45 гривень, заборгованість за інфляцію за несвоєчасну сплату відсотків - 230,09 гривень, три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків - 267,60 гривень за неналежне виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договором було передбачено відсотки за користування кредитними коштами, а в розумінні ст. 1054 ЦК України три відсотки річних та інфляція не відноситься до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованість по інфляції за користування кредиту - 156,69 гривень, три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту - 131,45 гривень, заборгованість за інфляцію за несвоєчасну сплату відсотків - 230,09 гривень, три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків - 267,60 гривень

Outcome: partial