Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

23 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 17.03.2002 року померла його мати – [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 7,21 га, розташовану в межах території [PERSON] сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 028743, виданого 15.07.2002 року Березнегуватською райдержадміністрацією. Державним нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну ділянку, у зв’язку з відсутністю оригіналу державного акту. Оскільки оригінал державного акту втрачений, а отримати його дублікат у нього немає можливості просив визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] Позивач в судове засідання з’явився, суду пояснив, що отримав державний акт на право приватної власності на землю після смерті матері [PERSON], оригінал якого знаходиться у нього, оскільки він не може оформити спадкові права на земельну ділянку, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання з’явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить висновку що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 17 березня 2002 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ФП № 130874, виданого 19 березня 2002 року [PERSON] сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис № 1 ( а.с.6). Після її смерті, а саме 15 липня 2002 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 26 березня 2002 року № 128 на її ім’я було видано державний акт на право приватної власності на землю ІІІ –МК № 028743 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,21 га в межах території [PERSON] сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області , який зареєстровано у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6-2/155 (а.с.10). Згідно довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 05.07.2012 року № 268/21-24 позивач є сином померлої [PERSON], який на час її смерті проживав та був зареєстрований разом з нею за адресою вул. Трасківська,12 с.Веселий кут Березнегуватського району Миколаївської області ( а.с.11). Позивач звертався для оформлення спадкових прав на земельну ділянку після смерті [PERSON] до Березнегуватської державної нотаріальної контори, 29 травня 2013 року , державним нотаріусом йому було надано роз’яснення про неможливість оформлення спадкових прав на земельну ділянку, оскільки державний акт на ім’я [PERSON] Березнегуватською райдержадміністрацією було видано після її смерті( а.с.5). Згідно зі ст.525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач вважав, що набув право на земельну ділянку у порядку спадкування, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном – земельною ділянкою, сплачував земельний податок до бюджету сільської ради, але суд не приймає ці доводи до уваги, оскільки вони суперечать вимогам чинного законодавства. Так, право приватної власності на землю набувається і реалізується громадянами та юридичними особами виключно відповідно до закону. Підстави та умови набуття цих прав передбачені у главі 19 ЗК України. Статтею 125 Земельного кодексу України ( у редакції 2001року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі стаття 126 Земельного Кодексу України ( у редакції 2001 року) документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку був Державний акт. З довідки наданої відповідачем вбачається, що на території [PERSON] сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області знаходиться земельна ділянка [PERSON] площею 7,05 га згідно сертифіката МК 0047676 виданого 28.03.2000 року (а.с.19), але зазначене свідчить що померла [PERSON] мала право на земельну частку (пай) площею 7,05 га, згідно сертифіката МК 0047676. Право власності на земельну ділянку площею 7,21 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва померла [PERSON] за життя не набула, оскільки з матеріалів справи вбачається, що прийняття розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації про передачу у власність земельної ділянки та видача державного акту, який посвідчував право власності [PERSON] на земельну ділянку і його державна реєстрація відбулися після її смерті. Згідно ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР ( 1963 року) цивільна правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, тому навіть наявність у позивача оригіналу державного акту на земельну ділянку виданого на ім’я померлої [PERSON] не є підтвердженням набуття нею права власності на спірну земельну ділянку у порядку встановленому законодавством. За такого, спірна земельна ділянка не увійшла до складу спадкового майна, а відтак вона не може бути предметом спадкування після смерті [PERSON] Тому, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed