Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач 09.07.2013 року звернувся до суду із позовною заявою та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], померлої 02.09.1996 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 02.09.1996 року померла його мати – [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на земельну ділянку (пай), яка призначена для сільськогосподарського виробництва, відповідно до додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю № 12 від 30.06.1996 року, виданого КСП «Україна». Однак до компетентних органів для отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку [PERSON] за життя не зверталась. При зверненні позивача до нотаріальної контори з метою одержання Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 02.09.1996 року, йому було відмовлено у видачі свідоцтва на вказану земельну ділянку через відсутність будь-яких документів на спірну земельну ділянку на ім’я померлої [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно після смерті матері [PERSON], яка померла 02.09.1996 року перешкоджає позивачу реалізувати його спадкові права, у зв’язку з чим, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка призначена для сільськогосподарського виробництва, відповідно до додатку № 1 до державного акту на право колективної власності на землю № 12 від 30.06.1996 року, виданого КСП «Україна», в порядку спадкування за законом після померлої матері. Представник позивача – [PERSON] в судове засідання не з’явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала, просила задовольнити у повному обсязі (а.с. 23, 45). Представник відповідача по справі – Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з’явився, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с. 39). В зв’язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 02.09.1996 року померла мати позивача –[PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої серії 1-КИ № 072238, виданим 04.09.1996 року виконкомом Кіровської сільської Ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області та свідоцтвом про народження позивача серії ЯИ № 008222, виданим 15.01.1953 року Кіровським Бюро РАЦС Криворізького району (а.с. 5, 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі й на право на земельну частку (пай), розміром 5, 34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території колишнього КСП „Україна" на території Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка призначена для сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю № 12 від 30.06.1996 року серії ІІ-ДП № 000090 виданого КСП «Україна» та додатку № 1 до нього - Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, в якому [PERSON] зазначена як член колективного сільськогосподарського підприємства за № 546 (а.с.9-11,46). Вказана обставина підтверджується і довідкою управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області № 4578/7 від 19.08.2013 року (а.с.27). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку позивачу після смерті матері [PERSON], померлої 02.09.1996 року, постановою державного нотаріуса [PERSON] Криворізької районної державної нотаріальної контори № 676/02-31 від 23.04.2013 року було відмовлено, у зв’язку з тим, що у нього відсутні будь-які документи на спірну земельну ділянку (а.с.25). Відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку пояснюється тим, що [PERSON] за життя до компетентних органів для отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) та Державного акту на право приватної власності на землю не зверталася, що підтверджується і довідкою управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області № 4578/7 від 19.08.2013 року (а.с.27). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на момент розпаювання земель КСП «Україна» являлася його членом, та за життя мала право на земельну частку (пай) відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», яке ніким не може бути обмеженим. Відповідно до п. 2 вказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю № 12 серії ІІ-ДП № 000090 від 30.06.1996 року КСП «Україна», [PERSON] значиться за № 546 (а.с. 9-11). Розмір земельної ділянки (паю) по КСП «Україна» складав 5,34 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується довідкою Кіровської сільської ради (а.с.46). Відповідно до ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, суб’єктами права колективної власності на землю є КСП, розпорядження земельними ділянками, переданими у колективну власність здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Згідно зі ст.ст. 22, 23 цього ж Кодексу право власності або право користування землею виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право користування посвідчується державними актами. Аналогічним чином вказані правовідносини врегульовані ст.ст. 81, 125, 126 ЗК України в редакції 2002 року, згідно яких право власності та постійного користування на землю виникає після його державної реєстрації.. Право власності та право користування посвідчується державними актами. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Таким чином, для набуття права власності на земельну ділянку особа повинна зареєструвати своє право та отримати Державний акт на право приватної власності на землю. В силу п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України при ухваленні рішення суд, зокрема, вирішує питання, яка саме правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Одночасно суд звертає увагу, що відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як вбачається з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. [PERSON] померла 02.09.1996 року (а.с.6) та спадщина, у виді спірної земельної ділянки після її смерті на даний час ніким не прийнята (а.с.25), тому застосуванню підлягають норми ЦК України. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач по справі є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON], на підставі ст. 1261 ЦК України (а.с.6). Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON], померла 02.09.1996 року, за життя заповітів не складала, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16.09.2013 року (а.с. 36-37). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.09.2013 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлої 02.09.1996 року заведено спадкову справу № 324156, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 38). Аналогічні відомості містяться і в листі завідувача Криворізької районної державної нотаріальної контори [PERSON] № 1860/02-14 від 25.09.2013 року (а.с.35). Як слідує, з вище вказаного листа, після смерті [PERSON], померлої 02.09.1996 року з заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріальної контри син померлої [PERSON], окрім нього до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини більше ніхто зі спадкоємців не звертався (а.с.35). Отже, судом встановлено, що [PERSON], яка померла 02.09.1996 року, за життя мала право на земельну частку (пай) розміром 5,34 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, цільове призначення якої – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю № 12 серії ІІ-ДП № 000090 від 30.06.1996 року КСП «Україна», але сертифікат на право на зазначену земельну частку (пай) не отримала, а його відсутність перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі на загальних підставах, тому успадкування вказаної земельної ділянки має здійснюватися в судовому порядку. З огляду на викладені обставини та виходячи з положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, суд вважає за можливе, визнати за позивачем як за спадкоємцем першої черги за законом, після смерті матері [PERSON], померлої 02.09.1996 року, право на земельну частку (пай) розміром 5,34 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, цільове призначення якої – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, грошова оцінка якої станом на 12.08.2013 року становить 110462,23 грн. (а.с.27). На підставі викладеного,

Outcome: partial