Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Президент громадської організації КРФ міні-футболу звернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовними вимогами про визнання недійсним рішення загальних зборів Сімферопольського районного осередку Кримської республіканської федерації міні-футболу по створенню Сімферопольського районного осередку Кримської республіканської федерації міні-футболу та по вимаганню проведення позачергової звітно-виборчої конференції, які оформлені випискою з протоколу від 01.10.2013 року. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що дане рішення суперечить статуту Федерації, є незаконним та повинно бути визнано недійсним. Відповідач [PERSON] до Федерації із заявою про бажання створити Сімферопольський районний осередок Федерації не звертався. Президент жодного рішення з цього питання не приймав. Таким чином, позивач вважає, що рішення відповідача є фактично одноособовим. Також відповідач не є членом Федерації, та оскаржуваним рішенням порушив право Федерації на самоврядність, не дотримав вимог статуту та внутрішніх документів Федерації. У судовому засіданні представника позивача підтримав позовні вимоги по мотивах, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засіданні не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Судом встановлені наступні правовідносини. Згідно з витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ № 622077, керівником Громадської організації КРУ міні-футболу є [PERSON], дані про відокремлені підрозділи юридичної особи відсутні. Згідно з положення про осередки, затвердженого президентом ГО «Кримська республіканська федерація міні-футболу» від 10.08.2013 року, осередок вважається створеним з дня підписання Президентом відповідного рішення. Для створення осередку член Федерації або представник команди звертається до Президента з відповідною заявою, в якій повинна бути вказана адреса, за якою буде зареєстрований осередок та за якою може вестися офіційне листування з ним у майбутньому, а також кандидатура секретаря осередку. Згідно з виписки із протоколу загальних зборів Сімферопольського районного відділення Кримської республіканської федерації міні-футболу від 01.10.2013 року, було прийнято рішення створити Сімферопольське районне відділення Кримської республіканської федерації міні-футболу та потребувати від КРФ міні-футболу в особі президента скликати позачергову звітно-виборчу конференцію на 18.10.2013 року. Делегатом призначити [PERSON] Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК Україну, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами, які беруть участь у справі і інших осіб, доказів. Відповідно до статуту громадської організації «Кримська республіканська Федерація міні-футболу», громадська республіканська Федерація міні-футболу (далі - Федерація) є місцевою громадською організацією і створена на добровільних засадах. Діяльність Федерації регулюється чинним законодавством з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про об’єднання громадян», а також Статутом. Статтею 1,2 Закону України «Про об’єднання громадян» визначено, що об'єднанням громадян є добровільне громадське формування, створене на основі єдності інтересів для спільної реалізації громадянами своїх прав і свобод. Об'єднання громадян, незалежно від назви (рух, конгрес, асоціація, фонд, спілка тощо) відповідно до цього Закону визнається політичною партією або громадською організацією. Громадською організацією є об'єднання громадян для задоволення та захисту своїх законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів. У відповідності зі ст. 6 Закону України «Про об’єднання громадян» об'єднання громадян створюються і діють на основі добровільності, рівноправності їх членів (учасників), самоврядування, законності та гласності. Вони вільні у виборі напрямів своєї діяльності. Всі основні питання діяльності об'єднань громадян повинні вирішуватись на зборах всіх членів або представників членів об'єднання. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про об’єднання громадян» об'єднання громадян України утворюються і діють з всеукраїнським, місцевим та міжнародним статусом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про об’єднання громадян» об'єднання громадян діє на основі статуту або положення (далі - статутний документ). Відповідно до п. 2 «Положення про осередки», затвердженого 10.08.2013 року президентом ГО «Кримська республіканська федерація міні-футболу» [PERSON] осередки є відокремленими підрозділами КРФМФ, та не є юридичними особами. За п. 4 вказаного положення осередки створюються згідно з цим положенням з метою надання можливості членам Федерації (командам), брати участь у самоврядуванні Федерації як громадського об’єднання та врегулювання робочих питань, що виникають в діяльності Федерації. Осередок вважається створеним з дня підписання Президентом відповідного рішення. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи що на час звернення до суду з позовом осередок не був створений, судом не вбачається порушень Статуту громадської організації «Кримська республіканська Федерація міні-футболу» та Закону України «Про об'єднання громадян». Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, просить скасувати рішення загальних зборів Сімферопольського районного відділення Кримської республіканської федерації міні-футболу від 01.10.2013 року, оскільки цей правочин суперечить нормам ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсними відповідно до ст. 216 ЦК України. Однією з підстав для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Як визначає ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Оспорюване рішення не є правочином в сенсі ст.202 ЦК України, тому до нього не можуть бути застосовані положення ЦК України про визнання правочинів недійсними. Обираючи такий спосіб захисту як визнання недійсним рішення загальних зборів Сімферопольського районного відділення Кримської республіканської федерації міні-футболу від 01.10.2013 року по створенню Сімферопольського районного осередку Кримської республіканської федерації міні-футболу та по вимаганню проведення позачергової звітно-виборчої конференції цієї федерації позивачем не враховано, що підставами для визнання рішення недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства. Обов'язковою умовою визнання рішення недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного рішення прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення загальних зборів Сімферопольського районного відділу Кримської республіканської федерації міні-футболу від 01.10.2013 року ніяким чином не порушує права позивача. Також дії відповідача не свідчать про те, що він оспорює чи не визнає права позивача. Також суд вважає, що прийняття рішення від 01.10.2013 року не створило для позивача будь-яких зобов’язань. У зв’язку з чим суд приходить до висновку, що будь-які підстави для задоволення позову відсутні. На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed