Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

09.07.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПРОВІТА», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди у сумі 19 764,80 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає те, що між [PERSON], який є власником автомобіля КАМАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], та страховою компанією «Провіта» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АА/7103347). 18.03.2012 року [PERSON], який керував вищевказаним автомобілем, скоїв наїзд на автомобіль Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER], що був під керуванням позивача, чим завдав йому майнової шкоди на суму 9 264,80 грн., таким чином настав страховий випадок. У встановлений договором страхування термін, позивач звернувся в страхову компанію, для одержання страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль, так як він діє на підставі генеральної довіреності від 19 липня 2008 року виданої третьою особою у справі - [PERSON] з питань розпорядження автомобілем. Проте в порушення зобов'язання за договором страхова компанія «Провіта», своїх обов'язків не виконує, порушуючи права споживача та завдаючи йому матеріальної шкоди у сумі 9764,80 грн. та моральної шкоди у сумі 10 000, 00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву про заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, заперечень до суду не надав, причини неявки суду не повідомили, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю. Треті особи в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається 18.03.2012 року [PERSON], який керував вищевказаним автомобілем скоїв наїзд на автомобіль Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER], що був під керуванням позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою апеляціного суду Дніпропетровської області від 06.08.2012 у справі № 33/490/66312 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, оскільки встановлено , що [PERSON], водій вантажівки, не переконався, що своїми діями він нікому з учасників дорожнього руху не створює небезпеку, що дотримано не було і перебуває у причинному зв'язку із настанням ДТП. Відповідальність [PERSON] як володільця транспортного засобу автомобіля КАМАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], застрахована згідно полісу обов'язкового страхування правової відповідальності власників транспортних засобів перед третіми особами, поліс №АА/7103347 від 26.12.2011 р. із товариством з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПРОВІТА». Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. До правовідносин у справі необхідно застосовувати Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» станом на час виникнення цих правовідносин (в редакції від 18.09.2011), відповідно до якого обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статями 32, 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено випадки, коли шкода не відшкодовується, а також дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. Згідно із ст. 37 цього ж Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Отже, в даному випадку відповідачем не надано доказів наявності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу. Відповідач не надав доказів виконання своїх обов'язків відповідно до умов полісу обов'язкового страхування правової відповідальності власників транспортних засобів перед третіми особами №АА/7103347 від 26.12.2011 р., відтак суд вважає, що права позивача як споживача порушена, завдані йому матеріальна шкода у сумі 9 764,80 грн. відповідачем не відшкодована. Статтею22 Цивільного кодексу України регламентовано способи відшкодування особі майнової шкоди в наслідок порушення її цивільного права, до яких відноситься і відшкодування збитків. При цьому під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Виходячи зі змісту ст. ст. 22, 1166 ЦК України, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у постанові № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, мають місце пр наявності складу цивільного правопорушення, який включає в себе протиправну поведінку заподіювача, наявність негативних наслідків (шкоди), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та наслідками, а також вину заподіювача. Сума матеріальної шкоди з урахуванням фізичного зносу автомобіля Хюндай Н-200 підтверджується висновком експерта - авто товарознавчого дослідження №063, складеного приватним підприємцем [PERSON] 20.03.2012 року та квитанцією про сплату послуг. Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані останньому внаслідок невиплати коштів. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про сплату боргу, але заборгованість за договором так і несплачено. Крім того позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка полягає у спричиненні незручностей, порушенні звиклого способу життя, погіршення самопочуття, порушенні сну, яких він зазнав у зв'язку з невиплатою коштів відповідачем. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у сумі 10 000 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку та не вбачає підстав про необхідність визначати розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON]. Таким чином, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та стягнення на користь позивача з відповідача у сумі 9 764,80 грн. страхового відшкодування. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial