Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нежитлову будівлю №10Д по вул. Щербини в м. Дніпропетровську. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній, уточненій позовній заяві посилався на те, що до початку будівельних робіт нею було прийнято рішення про укладання Інвестиційного договору будівництва обєкта нерухомості №124/1 від 25 січня 2012 року, відповідно до якого відповідач повинна була внести інвестиції у вигляді грошових коштів в розмірі 100000 грн., та отримати право на 1/10 частку в загальній власності обєкта будівництва, але свої зобовязання, передбачені умовами договору, відповідач виконала частково. Так, нею було внесено інвестиційні внески частково на загальну суму 10000 грн., в звязку з чим були порушені строки будівництва. Не зважаючи на порушення відповідачем умов інвестиційного договору з 2009 по 2013 рік, на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:04:150:0050, за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Щербини в районі буд № 10, її силами була зведена нежитлова будівля загальною площею 737,8 кв. м. Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 06.08.2-13 №363-р вказаній нежитловій будівлі по вул. Щербини присвоєно адресу - вул. Щербини, 10 Д. Для узаконення самочинного будівництва через компетентні державні органи потрібне волевиявлення всіх потенційних співвласників, які приймали участь в зведені самочинного будівництва. Зловживаючи своїми правами, які передбачені інвестиційним договором, відповідач, як потенційний співвласник, перешкоджає узаконенню побудованого об'єкта через відповідні державні органи в установленому законом порядку, претендуючи на частку, яка була визначена інвестиційним договором. Відповідач не визнавала і не визнає право власності на збудоване нею нерухоме майно в повному обсязі і заперечує проти звернення до компетентних органів для узаконення права власності, в зв'язку з чим виник спір і що змусило позивачку звернутися з позовом до суду. В порушення п.8.1 Інвестиційного договору, інвестиційний договір не був нотаріально посвідчений. Просила суд: визнати Інвестиційний договір будівництва об'єкта нерухомості № 124/1 від 25 січня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним; визнати за [PERSON], право власності на нежитлову будівлю № 10 Д по вул. Щербини в м. Дніпропетровську, яка розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0372 га. та складається: Літера Б 1 поверх: основне приміщення № 101 площею 174,2 кв.м.; сходова клітка № 102 площею 14,4 кв.м.; санвузол № 103 площею 3,4 кв.м.; основне приміщення № 104 площею 78,6 кв.м. 2 поверх: основне приміщення № 201 площею 307,6 кв.м. підвал: підсобне приміщення № 001 площею 159,6 кв.м. загальна площа будівлі: 737,8 кв.м. та стягнути судові витрати по справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач позовні вимоги не визнав та подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності, в якій просив суд визнати за ним право власності на 1/100 частку (чотири відсотки загального обєму будівництва) нежитлового приміщення, розташованого на земельній ділянці, площею 0,0372 (кадастровий номер 121010000004:150:0050 га), за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 10, загальною площею 737,8 кв. м. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом вказав, що з початку до закінчення будівельних робіт вона приймала участь в організації та фінансуванні будівництва. Так, для організації проведення будівельних робіт [PERSON] була видана на її імя нотаріально посвідчена довіреність, на підставі якої вона мала правка представляти її права та інтереси у всіх установах та організаціях, перед юридичними та фізичними особами. Також, між ними було укладено Інвестиційний договір будівництва обєкта нерухомості №124/1 від 25 січня 2012 року, відповідно до умов якого вона повинна була внести для участі в проведені будівництва грошові кошти в розмірі 100000 грн., та отримати право на 1/10 частку у загальній пайовій власності обєкта будівництва. Але через своє матеріальне становище вона внесла на підставі договору інвестиційні внески на загальну суму 10000 грн. До початку будівництва між ними була домовленість, що право власності на новозбудовану будівлю буде визначатися в частках: [PERSON] - 9/10; [PERSON] -1/10, відповідно до обєму участі кожного. Але після завершення будівництва та після виготовлення технічної документації, від реєстрації права власності частково на її імя, [PERSON] відмовилася. Така поведінка відповідача порушує її права та інтереси, а тому вона вимушена була звернутися до суду. В судове засідання, яке відбувалося 29 листопада 2013 року сторони зявилися. В подальшому від [PERSON] надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка за основним позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Суд вважає за можливим розглядати справу за наявними доказами. Суд, заслухавши сторони в судовому засіданні 29 листопада 2013 року, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за основним позовом підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні 17.12.2009 року, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради, між [PERSON] та Дніпропетровською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 10Д, кадастровий номер 1210100000:04:150:0050, загальною площею 0,0372 га. Після укладання вказаного договору оренди в установленому порядку розроблено та погоджено проектну документацію для будівництва двоповерхової нежитлової будівлі. 18.10.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт за № ДП08211058933. Відповідно до рішення міської ради від 30.01.2013 року № 83/31 [PERSON] поновлено право користування земельною ділянкою, площею 0,0372 га (кадастровий номер 1210100000:04:150:0050) для проектування та будівництва нежитлового приміщення по вул. Щербини в районі буд №10, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки строком на 2 роки (зі змінами, внесеними відповідно до рішення міської ради від 27.03.2013 № 119/33). На підставі означеного рішення між Дніпропетровською міською радою та [PERSON], 21.08.2013 року було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 2 роки. Договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису 2194005 від 21.08.2013 року). Відповідно до Інвестиційного договору будівництва обєкта нерухомості №124/1 від 25 січня 2012 року, укладеного між [PERSON] ( забудовник) та [PERSON] (інвестор) щодо інвестування нежитлової будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Щербини район буд.10, [PERSON] повинна внести для участі в проведені будівництва грошові кошти в розмірі 100000 грн., та отримати право на 1/10 частку у загальній пайовій власності обєкта будівництва. Згідно до п.п.2.4 Договору інвестор здійснює часткове фінансування будівництва об'єкту шляхом внесення інвестиції, а забудовник забезпечує реалізацію інвестиції інвестора для будівництва об'єкту згідно п. 1.1 Договору. Відповідно до п.п 2.4.1. за умови виконання інвестором узятих за цим Договором зобовязань сторони отримують у загальну пайову власність частки в об'єкті (виходячи з вартості 1 кв. м = 10 000 (десять тис.) гривень 00 коп. у таких співвідношеннях: інвестор - частку в розмірі 10 % (десять відсотків) у загальній пайовій власності (п.п.2.4.1.1), а забудовник - частку в розмірі 90 % ( дев'яносто відсотків) у загальні пайовій власності на об'єкт (п.п.2.4.1.2). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.8.1 Договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Як вбачається із долучених доказів, та не заперечується сторонами по справі, [PERSON] внесла на підставі вищевказаного договору інвестиційні внески на загальну суму 10 000 грн. З 2009 року по 2013 рік, на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:04:150:0050, за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Щербини в районі буд № 10, зведена нежитлова будівля загальною площею 737,8 кв.м. Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 06.08.2-13 №363-р вказаній нежитловій будівлі по вул. Щербини присвоєно адресу - вул. Щербини, 10 Д. Згідно технічного паспорту об'єкт складається з: нежитлової будівлі № 10 Д по вул. Щербини в м. Дніпропетровську, яка розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0372 га. та складається: Літера Б 1 поверх: основне приміщення № 101 площею 174,2 кв.м.; сходова клітка № 102 площею 14,4 кв.м.; санвузол № 103 площею 3,4 кв.м.; основне приміщення № 104 площею 78,6 кв.м. 2 поверх: основне приміщення № 201 площею 307,6 кв.м. підвал: підсобне приміщення № 001 площею 159,6 кв.м. загальна площа будівлі: 737,8 кв.м. ( а.с. 92-98). Відповідно до технічного висновку експерта [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №000793 виданий Атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, видана 19.09.2012 року) основні несучі конструкції будівлі (фундаменти, колони, перекриття) знаходяться в нормальному стані та придатні до подальшої експлуатації. Будівля знаходиться в нормальному технічному стані та відповідає діючим санітарним, протипожежним, будівельним нормам та може бути прийнята до експлуатації. Подальша експлуатація нежитлової будівлі можлива. При будівництві вищезазначеного об'єкта були дотримані державні норми, стандарти та правила. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Вказаний об'єкт було зведено без належного дозволу. Згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. Нормою ч.5 цієї ж статті визначено, що на вимогу власника ( користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, якою самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Для узаконення самочинного будівництва через компетентні державні органи потрібне волевиявлення всіх потенційних співвласників, які приймали участь в зведені самочинного будівництва. Як вказала в своїй позовній заяві позивачка, зловживаючи своїми правами, які передбачені інвестиційним договором, відповідач [PERSON], як потенційний співвласник, перешкоджає узаконенню побудованого об'єкта через відповідні державні органи в установленому законом порядку, претендуючи на частку, яка була визначена інвестиційним договором. Відповідно до п.9 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-ХП спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України). Позивачем за основним позовом заявлено позовні вимоги щодо визнання Інвестиційного договору будівництва об'єкта нерухомості № 124/1 від 25 січня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Відповідно до ч. 1 та ч.4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Виходячи зі змісту ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Згідно п.п. 8.1. Інвестиційного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, вказаний договір підлягав нотаріальному посвідченню. Але ця вимога виконана не була. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Хоча сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами по справі, і відбулося часткове виконання договору, однак беручи до уваги відсоток внесення [PERSON] коштів на інвестування будівництва те, що інвестиційний договір не був посвідчений нотаріально, суд оцінюючи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] за основним позовом про визнання інвестиційного договору недійсним та визнання права власності на житлову будівлю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є єдиним правомірним власником нежитлового приміщення нежитлову будівлю № 10 Д по вул. Щербини в м. Дніпропетровську, яка розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0372 га. та складається: Літера Б 1 поверх: основне приміщення № 101 площею 174,2 кв.м.; сходова клітка № 102 площею 14,4 кв.м.; санвузол № 103 площею 3,4 кв.м.; основне приміщення № 104 площею 78,6 кв.м. 2 поверх: основне приміщення № 201 площею 307,6 кв.м. підвал: підсобне приміщення № 001 площею 159,6 кв.м. загальна площа будівлі: 737,8 кв.м. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки інвестиційний договір визнано судом недійсним, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом щодо визнання за нею права власності на частку нежитлового приміщення . У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України із [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 3441 грн.

Outcome: approved