Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № R53400267491B від 05.06.2012 та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору на загальну суму 266765 грн 55 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05.06.2012 між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53400267491B від 05.06.2012, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у користування в сумі 250000 грн під 22 % річних, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути кредит в строк до 05.06.2017 або достроково, а також сплатити проценти за користуванням кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені кредитним договором. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором позивач звернувся з вимогою про виконання зобов'язань до відповідача. В зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору № R53400267491B від 05.06.2012, станом на 10.04.2013 у відповідача виникла заборгованість у сумі 266765 грн. 55 коп., яка складається з: 13386, 98 грн - сума простроченої заборгованості за кредитом; 224976, 90 грн - сума поточної заборгованості за кредитом; 70, 94 грн - сума 3 процентів річних за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту; 15, 96 грн - сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту; 16881, 21 грн - сума простроченої заборгованості за відсотками; 285, 76 грн - сума заборгованості за відсотками з 31.03.2013 до 08.04.2013; 109, 60 грн - сума 3 процентів річних за порушення зобов'язань щодо повернення процентів (плата за користування кредитом); 25,91 грн - сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо повернення процентів; 11012, 29 грн - сума 0,5 процентів пені нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту та процентів. В судове засідання представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату і час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов, з урахуванням норм чинного законодавства України, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.06.2012 між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R53400267491B, згідно умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 250000 грн (а.с.16-22). Також суд встановив, що для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № R53400267491B 05.06.2012 між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № R53400267491B-П1 (а.с. 32-34). Відповідно до п.п. 1.1., 3.1. - 3.3. вищевказаного договору, банк надав позичальнику грошові кошти у користування в сумі 250000 грн під 22 % річних, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит в строк до 05.06.2017 або достроково, а також сплатити проценти за користуванням кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені кредитним договором. Відповідно до п.3.9. кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, № [NUMBER] у відділенні «Центральне» ПАТ « ВТБ Банк» - картковий рахунок. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 250000 грн, що підтверджується меморіальним ордером №61910 від 05.06.2012 (а.с.6). Листами-вимогами ПАТ «ВТБ Банк» звертався до [PERSON] та [PERSON] з вимогою про погашення заборгованості (а.с.11, 13,14). Однак відповідачі у порушення умов договорів, свої зобов'язання належним чином не виконали, в результаті чого станом на 10.04.2013 згідно з доданими позивачем до справи розрахунками суми заборгованості за кредитним договором № R53400267491B у відповідачів виникла заборгованість у сумі 266765 грн. 55 коп., яка складається з: 13386, 98 грн - сума простроченої заборгованості за кредитом; 224976, 90 грн - сума поточної заборгованості за кредитом; 70, 94 грн - сума 3 процентів річних за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту; 15, 96 грн - сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту; 16881, 21 грн - сума простроченої заборгованості за відсотками; 285, 76 грн - сума заборгованості за відсотками з 31.03.2013 до 08.04.2013; 109, 60 грн - сума 3 процентів річних за порушення зобов'язань щодо повернення процентів (плата за користування кредитом); 25,91 грн - сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо повернення процентів; 11012, 29 грн - сума 0,5 процентів пені нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту та процентів (а.с. 7-10). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з цих обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів 3% річних. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи цільове призначення кредиту, наданого позивачем [PERSON], суд вважає можливим застосування до правовідносин, що виникли на підставі кредитного договору № R53400267491В, положень законодавства України щодо укладення та виконання договорів про надання споживчого кредиту. Згідно ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Пунктом 5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливою, є, зокрема умова договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Враховуючи ту обставину, що загальна сума пені, яка згідно з доданими позивачем до позовної заяви розрахунками становить 11012, 29 грн, є непропорційно великою по відношенню до суми заборгованості за простроченим кредитом, а саме перевищує 50 % останньої,

Outcome: partial