Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12 лютого 2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину - Михайла. [INFO]. 13 липня 2012 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу сторони придбали автомобіль SААВ - 9,3 - кабріолет, зареєстрований в МРЕВ УДАІ м. Боярка. Тому просив виділити йому у власність 1/2 частину машину - автомобіля SААВ - 9,3 - кабріолет, зареєстрованого в МРЕВ УДАІ м. Боярка. В ході судових засідань позивач змінив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на ? частину автомобіля SААВ -9,3 кабріолет, 1999 року випуску, зареєстрованого в МРЕВ УДАІ м.Боряка, держ.номер АІ 9138 СЕ, придбаного під час шлюбу. Стягнути з відповідача грошову компенсацію замість ? частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у розмірі 50 773,00 грн. Судові витрати, включаючи вартість проведення оцінки майна (350 грн.) покласти на відповідача. Відповідачка та представник її позов не визнали, посилаючись на те, що спірний автомобіль було придбано за її особисті кошти, та на даний час вона здійснює утримання автомобіля за свої кошти, а тому вважають , що позивач не має права власності на нього. Суд вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 12.02.03 між сторонами був зареєстрований шлюб, про що відділом реєстрації актів громадського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було зроблено відповідний актовий запис за №55 . 15.11.2012 рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області, шлюб сторін розірвано. За час шлюбу сторони придбали автомобіль SААВ - 9,3 - кабріолет, зареєстрований в МРЕВ УДАІ м. Боярка Згідно з ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. ст.70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Копія довідки з МРЕВ від 13.11.2013 року, підтверджує, що спірний автомобіль зареєстрований та є в користуванні відповідачки [PERSON] Згідно звіту про оцінку майна, проведеного оцінювачем [PERSON], ринкова вартість автомобіля SAAB 9, 3 1999 року випуску №АІ 9138 СЕ становить 101 546 грн. Враховуючи вищевикладене, суд визнає за позивачем право власності на ? частину автомобіля SAAB 9, 3 кабріолет 1999 року випуску зареєстрованого в МРЕВ УДАІ м. Боярка, державний номер [NUMBER]. Оскільки в судовому засіданні сторонами не оспорювалось, що автомобілем фактично користується відповідачка, то суд вважає за необхідне залишити спірний автомобіль у користуванні відповідачки, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частку автомобіля у розмірі 50 773 грн. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У відповідності до ст.. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що заперечення відповідачки та її представника не ґрунтуються на законі, та не відповідають обставинам справи. Як на підставу своїх заперечень, відповідачка та представник її посилаються на те, що спірний автомобіль придбаний за її особисті кошти, при цьому не оспорювали, що автомобіль придбаний під час щлюбу, також не оспорювали вартість його . Тобто відповідачка та її представник не довели тих обставин на які посилалася як на підставу своїх заперечень, не надали докази в обґрунтування заперечень, не спростували тих обставин, на які посилався позивач та його представник в обґрунтування своїх позовних вимог, що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював відповідачки та її представнику їх права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved