Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], треті особи: Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, Перша Чернівецька державна нотаріальна контора, про визнання часток у спільному майні подружжя та в спадковому майні. В обґрунтування позову зазначав, що з 15 вересня 1988 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 18 жовтня 2011 року помер, що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить також і частка житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами та будівлями, загальною площею 84,80 кв.м., в тому числі житловою площею - 35,10 кв.м, розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці. При житті спадкодавцем заповіт не було складено, у зв’язку з чим після його смерті відкрилась спадщина за законом. З метою прийняття спадщини вона та відповідачі у встановлений ст.1270 ЦК України строк звернулись до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини за законом. Разом з тим, відповідачі не визнають за нею права спільної сумісної власності разом із її померлим чоловіком [PERSON] на спірне будинковолодіння, тому вона з метою захисту свої прав була змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області від 03 липня 2013 року її позов про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено та спірний житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований у м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41 визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Дане судове рішення набрало законної сили та у визначеному законом порядку не скасовано. 11 липня 2013 року з метою реєстрації визнаного на підставі судового рішення права спільної сумісної власності на спірний будинок вона звернулась до реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] № 3977964 від 15 липня 2013 року в задоволені її заяви відмовлено на підставі того, що правовстановлюючий документ (рішення суду) не дає змогу зареєструвати право сумісної власності, оскільки один із співвласників помер, а згідно ст.25 п.4 Цивільного кодексу - цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Оскільки рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 03 липня 2013 року житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами визнано спільною сумісною власністю подружжя її та [PERSON], а частки майна дружини та чоловіка є рівними й відповідно частки кожного з них, а саме: [PERSON] і [PERSON], є рівними та становлять по ? за кожним, посилаючись на вказане просила визнати за нею права власності на ? частину в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований у м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41, загальною площею 84,80 кв.м, у тому числі житловою – 35,10 кв.м . Крім того, визначення розміру часток для кожного із співвласників у спірному будинку та визнання за нею права спільної сумісної власності на ? частину спірного будинку їй також необхідне для звернення до нотаріуса з метою вирішення питання стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Зокрема, вказувала на те, що після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому частку в спірному майні, а саме на ? частку в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Згідно із положеннями ст. 1267 Цивільного кодексу України розмір часток у спадщині кожного із спадкоємців по закону є рівним, а тому ураховуючи те, що спадкоємців [PERSON] троє, то кожному з них належить по 1/6 частки у спадковому майні, яке належало померлому [PERSON], тобто від 1/2 будинковолодіння. Оскільки спадкове будинковолодіння на підставі судового рішення визнано спільним майном подружжя, а саме померлого [PERSON] та [PERSON], то після смерті чоловіка їй в порядку спадкування належить 2/3 спірного домоволодіння, а спадщина відповідачів [PERSON] та [PERSON] дорівнює по 1/6 частини будинковолодіння по вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці за кожним. Тому, посилаючись на вказане та уточнивши заявлені позовні вимоги, просила визнати за нею та за відповідачами [PERSON], [PERSON] право в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/6 частку за кожним в спадковому майні, а саме: у спірному житловому будинку літ. А з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які складаються з літньої кухні літ. Б, убиральні літ. В., гаража літ. Г., сараю літ. Д., навісу літ. Ж, огороді літ. Ж, що розташований у м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41, загальною площею 84,40 кв.м. у тому числі житловою – 35, 10 кв.м. за кожним. В судове засідання позивач та її представник не з’явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Також у поданій заяві вказано, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі та представник відповідача [PERSON], будучи неодноразово повідомлені про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку, не з’явились. Причини своєї неявки суду не повідомили. Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому суд, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Так, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, з 15 вересня 1988 року позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 18 жовтня 2011 року помер, що підтверджується відповідними свідоцтва про вчинення актових записів (а.с.5, 6). Згідно із реєстром права власності на нерухоме майно, будинковолодння, розташоване по вул. Молодіївській у м. Чернівці, загальною площею 84,80 кв.м., у тому числі житловою – 35, 10 кв.м. складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б., вбиральні літ. В., гаража літ. Г, сараю літ. Д,сараю літ. Е., гаража літ. Ж та огорожі №1-2 та належить на праві власності [PERSON] (а.с. 11). При цьому, [PERSON] вважаючи спірний будинок її спільною сумісною з [PERSON] власністю на підставі того, що вона разом із чоловіком за рахунок спільних коштів, які були отримані від продажу квартири по вул. Стасюка, 15/40 провели реконструкцію будинку, в результаті якої нерухоме майно покращилось та істотно збільшилось у площі й відповідно є спільною сумісною власністю, однак її право спільної сумісної власності не визнавалось відповідачами, з метою захисту свого права на спірний будинок звернулась з відповідним позовом до суду. За наслідками розгляду справи за позовом [PERSON] до відповідачів про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області від 03 липня 2013 року позов [PERSON] задоволено та житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований на вулиці Молодіївській, 41 в м. Чернівці визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7-8). 11 липня 2013 року з метою реєстрації на підставі судового рішення права спільної сумісної власності на спірний будинок [PERSON] звернулась до реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] № 3977964 від 15 липня 2013 року в задоволені її заяви відмовлено на підставі того, що правовстановлюючий документ (рішення суду) не дає змогу зареєструвати право сумісної власності, оскільки один із співвласників помер, а згідно ст.25 п.4 Цивільного кодексу - цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (а.с. 9). Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. У статті 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, згідно із положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Крім того, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Крім того, згідно із роз’ясненнями п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Крім того, ч. 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, оскільки спірне будинковолодіння на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та у визначеному законом порядку не скасоване, визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], й відповідно, дана обставина на підставі ст. 61 ЦПК України є такою, що не підлягає доказуванню, суд ураховуючи положення ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України, а також те, що домовленості між позивачкою та її чоловіком щодо визначення розміру часки у спільному майні не було досягнуто, суд вважає, що [PERSON] та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало по ? частині спірного будинковоолодіння й відповідно за позивачкою підлягає визнанню право власності на ? частину в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований у м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41, загальною площею 84,80 кв.м, у тому числі житловою – 35,10 кв.м Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею та за відповідачами [PERSON], [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/6 частку за кожним в спадковому майні, а саме у спірному житловому будинку літ. А з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які складаються з літньої кухні літ. Б, убиральні літ. В., гаража літ. Г., сараю літ. Д., навісу літ. Ж, огороді літ. Ж, що розташований у м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41, загальною площею 84,40 кв.м. у тому числі житловою – 35, 10 кв.м., то суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою. Таким чином, згідно із положеннями спадкового законодавства право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України). Зважаючи на вимоги ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві сумісної спільної власності успадковується на загальних підставах. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, згідно із положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування, за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив та батьки. Як вже встановлено судом, 18 жовтня 2011 року [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві власності нерухоме майно, зокрема й на ? частину спірного житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами та будівлями по вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці, загальною площею 84,80 кв.м., в тому числі житлова площа - 35,10 кв.м., співвласником якого він був. За життя [PERSON] заповіт не складався. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та двоє дітей – відповідачі [PERSON] та [PERSON], які у визначеному законом порядку на підставі ст. 1270 ЦК України звернулись до нотаріальної контори із відповідними заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копіями із спадкової справи ( а.с. 84-86). Частиною 1 ст. 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, ураховуючи вищевказане [PERSON] на день його смерті та [PERSON] належало по ? частині спірного будинковолодіння й відповідно після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому ? частину спірного будинковолодіння, яка й підлягає успадкуванню спадкоємцями померлого в рівних частках. Оскільки крім [PERSON], [PERSON] та [PERSON], інших осіб, які претендують на спадщину після смерті [PERSON] як за законом, так і за заповітом не має, даним спадкоємцям в рівних частках в порядку спадкування за законом належить по 1/6 частці кожному у спірному будинковолодінні як у спадковому майні. Таким чином, ураховуючи наявність права кожного із спадкоємців на спадкування після смерті спадкодавця належної йому на праві власності 1/2 частини будинку, за сторонами в справі слід визнати право на спадкування після смерті [PERSON] по 1/6 частці будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Молодіївській, 41 у м. Чернівці за кожним. На підставі викладеного,

Outcome: approved