Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернулась з позовом до територіальної громади в особі [PERSON] міської ради про визнання права власності. В своєму позові позивач (з урахуванням уточнень) посилались на те, що на початку 1980-х років на території городу її матері та сестри вона побудувала на земельній ділянці за адресою: вул. Слов’янська, 48-а житловий будинок та господарські споруди, що підтверджується технічним паспортом від 21.10.2013 р. Згідно п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіонбуду № 91 від 24.06.2011 р. в технічному паспорті зафіксований рік побудови до 05.08.1992 р., а тому її будинок не підлягає введенню в експлуатацію. Після закінчення будівництва за браком коштів вона не змогла вчасно оформити правовстановлюючі документи на будинку, однак продовжувала мешкати в цьому будинку разом з дочкою. Тому, посилаючись на законодавство України, просила визнати за нею право власності на самовільно збудовані споруди. Позивач [PERSON] у судове засідання не з’явилась, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. У судове засідання представник позивача не з’явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, через канцелярію суду надала заяву, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та в заяві про уточнення позовних вимог. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] міська рада свого представника в судове засідання не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила, через канцелярію суду представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника та ухвалити у справі рішення згідно чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що на початку 1980-х років на території городу моєї матері та сестри я побудувала на земельній ділянці за адресою: вул.Слов’янська, 48-а житловий будинок та господарські споруди, що підтверджується технічним паспортом від 21.10.2013 р. Згідно п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіонбуду № 91 від 24.06.2011 р. в технічному паспорті зафіксований рік побудови до 05.08.1992 р. Таким чином, житловий будинок побудований в 1982 році, що підтверджується технічним паспортом від 21.10.2013 р. і не підлягає введенню в експлуатацію. На підставі ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежної йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Судом встановлено, що [PERSON] самостійно та власними силами, за власний кошт самовільно побудувала домоволодіння, розташоване за адресою: будинок № 48-а по вул. Слов’янська в м. Дніпропетровську. Відповідно до технічного паспорту від 21.10.2013 року вищевказане домоволодіння має наступні технічні характеристики, а саме - житловий будинок № 48-а по вул. Слов’янській в м. Дніпропетровську, який складається з житлового будинку літ.А-1, загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 32,1 кв.м, який складається з: 1 – кухня, площею 6,2 кв.м, 2 – коридор, площею 9,1 кв.м, 3 – житлова, площею 9,7 кв.м, 4 – житлова, площею 22,4 кв.м, 5 – санвузол, площею 2,5 кв.м; вбиральні літ. Б, сараю (тимч.), літнього душу літ. Г, інших споруд № 1-5, І. Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок , будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво. Судом встановлено, що самовільна побудова [PERSON] домоволодіння № 48-а по вул.Слов’янській у м. Дніпропетровську, жодним чином не порушувало та не порушує права третіх осіб та не завдає шкоди чужим інтересам. Статтею 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень "№ 1952-IV (далі-Закон) визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі і в тому числі рішень судів, що набрали законної сили. Подання жодних інших, в тому числі правовстановлюючих документів, разом з рішенням суду не передбачено. В порядку розподілу судових витрат суд вважає за можливе понесені позивачем судові витрати у розмірі 229,40 грн. судового збору залишити за позивачем, оскільки його права відповідачем фактично не порушено. На підставі викладеного,

Outcome: approved