Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, про стягнення заробітної плати, середнього заробітку, компенсації та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що останній був прийнятий на роботу до ПАТ «НВП «Більшовик» на посаду інженера-конструктора. В подальшому, позивач був звільнений із займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Проте, розрахунок з позивачем за період з вересня 2012 року по час звільнення відповідач не здійснив, а тому [PERSON] змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, де просив розглядати справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, з урахуванням збільшення позовних вимог, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с. 52/. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином /а.с. 15,18, 24, 46-47/, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07.07.2000 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду інженера-конструктора /а.с. 7/. 27.12.2012 року, позивач був звільнений із займаної посади за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, відповідно до ст. 38 КЗпП України /а.с. 7/. Проте розрахунок з позивачем за період з вересня 2012 року по день звільнення, відповідачем проведено не було, що підтверджується довідкою, наданою останнім від 17.09.2013 року /а.с. 31/. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного трудового договору. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вбачається із зазначеного, заборгованість по заробітній платі перед позивачем, виникла до моменту звільнення, що порушує права останнього. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, відповідачем порушені норми чинного законодавства, внаслідок чого, станом на 25.10.2013 року, утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 2457,00 грн. Крім того, в період з грудня 2012 року по квітень 2013 року, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою провести повний розрахунок. Проте, в порушення трудового законодавства, останній не розраховується та ігнорує дані звернення. Лише після звернення позивача до суду, відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості, а саме 10 вересня 2013 року. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці", у разі порушення строків виплати заробітної плати робітникові виплачується компенсація відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Відповідно до ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі порушення строків виплати всіх належних працівнику сум при звільненні, з установи, організації стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати в зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Проте, згідно цієї статті, у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що розрахунки при звільненні не були своєчасно здійсненні, відповідно до вищевказаної статті 117 КЗпП України, а отже, відповідач повинен нарахувати і сплатити позивачу середній заробіток з дати звільнення, а саме 27 грудня 2012 року по 25 жовтня 2013 року, час затримки розрахунку складає 272 дні і суд відповідно до ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог. Згідно довідки від 17.09.13 року середньоденна заробітна плата позивача складає 140, 32 грн. /а.с. 30/, а тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27 грудня 2012 року по 25 жовтня 2013 року складає: 272 дні (кількість днів затримки розрахунку) * 140, 32 грн. (середньоденна заробітна плата) = 38167,04 грн. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з ПАТ «НВП «Більшовик» нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 237-1КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи тривалість порушення прав позивача щодо виплати заробітної плати, а також дії останнього спрямовані на поновлення своїх прав,суд дійшов висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню ПАТ «НВП «Більшовик» у розмірі 3000 грн., що практично дорівнює розміру нарахованої та невиплаченої заробітної плати і на думку суду забезпечить відновлення прав позивача у моральному аспекті. На підставі викладеного та

Outcome: partial