Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-30 00:00:00

17 вересня 2013 року представник позивача за дорученням [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинк [ADDRESS] Первомайського району Миколаївської області. В обґрунтування позову зазначив, що 20.06.2013 року за договором купівлі-продажу позивач [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] Первомайського району Миколаївської області у відповідача, який належить йому на праві приватної власності зареєстрованого в Первомайському МБТІ за реєстраційним номером 60. На виконання умов договору вона сплатила відповідачу 50 тис.грн. за житловий будинок, про що свідчить розписка написана власноручно в присутності свідків, а відповідач передав їй ключі від будинку та технічний паспорт для проведення державної реєстрації. Однак провести державну реєстрацію вона не може, оскільки при укладені договору не дотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а в силу ст..220 ч.1 ЦК України договір є нікчемним. Звернувшись до відповідача з прохання укласти договір нотаріально, вона отримала відмову з посиланням на те, що відповідач зайнятий на не бажає відлучатись із дому. Посилаючись на викладене просив позов задовольнити та визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 20.06.2013 року та визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач надав суду заяву посвідчену секретарем Мигіївської сільської ради, де просить справу слухати у його відсутність позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд, заслухавши представника відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Так, вимогами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та державні реєстрації. Недотримання цієї вимоги призводить до недійсності договору (ч.1 ст. 220 ЦК України). На підставі ч.2 ст. 220 ЦК України суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивачка 20.06.2013 року в довільній письмовій формі домовилася із відповідачем про придбання спірного житлового будинку, власником якого в технічному паспорті записаний відповідач. 20.06.2013 року позивачка передала відповідачу 50 тис. грн.. в рахунок оплати за житловий будинок, про що останній написав розписку (копія якої знаходиться в матеріалах справи) та дозволив проживати у будинку передавши їй ключі та сам будинок (а.с.7,8). Позивач зазначила, що відповідач відмовляється зявитись до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу, посилаючись на постійну зайнятість та небажання відлучатись із дому. Однак доказів на підтвердження своїх вимог не надала, хоча відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею ст61 цього кодексу. Оскільки договір купівлі-продажу в належній формі не укладений, тому не створює прав та обовязків для сторін. В звязку з чим позивачу необхідно відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed