Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України курсантом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. 01 вересня 2007 року та 28 жовтня 2010 року з відповідачем було укладено договір про підготовку фахівців у Дніпропетровському Державному університеті внутрішніх справ. Розділ 3 та 4 цього договору передбачають підстави, розмір та порядок відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання договору. Згідно наказу ректора ДДУВС № 256 ос від 29 липня 2006 року відповідач зарахований курсантом на навчання до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Згідно наказу ректора ДДУВС № 233 від 26 червня 2010 року відповідач отримав вищу юридичну освіту освітньо - кваліфікаційного рівня «спеціаліст» та отримав відповідний диплом, після чого був направлений до ОВС для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ. Згідно наказу ГУМВС України в АР Крим № 158о/с від 25 травня 2012 року [PERSON] звільнений з посади слідчого СВ Сімферопольського районного відділу, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил України за ст.64 п. «ж» (за власним бажанням). Стверджує, що звільнення з ОВС після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну є однією з підстав відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі МВС України. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача витрати пов'язані з навчанням в розмірі 24768 грн. 74 коп. та судові витрати. В судове засідання представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 5 ст. 74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою місця проживання або реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею ст. 610 ч. 1 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу ректора ДДУВС № 256 ос від 29 липня 2006 року [PERSON] зарахований курсантом на навчання до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. 01 вересня 2007 року між Дніпропетровським ДУВС, ГУМВС України в Дніпропетровській області та курсантом ДДУВС [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Також 28 січня 2010 року між Дніпропетровським ДУВС, ГУМВС України в АР Крим та курсантом ДДУВС [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Розділи 3 та 4 вказаних договору передбачають підстави, розмір та порядок відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання договору. Відповідно наказу ректора ДДУВС № 233 від 26 червня 2010 року [PERSON] отримав вищу юридичну освіту освітньо - кваліфікаційного рівня «спеціаліст» та отримав відповідний диплом, після чого був направлений до ОВС для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ. Згідно наказу начальника ГУМВС України в АР Крим № 158о/с від 25 травня 2012 року [PERSON] був звільнений з посади слідчого відділення Сімферопольського районного відділу, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил України за ст.64 п. «ж» (за власним бажанням). Розділами 3 вищевказаних Договорів передбачено підстави відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання договорів. Згідно п.3.2. Договорів відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ та звільнення з ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання є підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи ту обставину, що звільнення з ОВС після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну є однією з підстав відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі МВС України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь Державного бюджету на рахунок позивача витрат, пов"язаних з навчанням відповідача в Дніпропетровському ДУВС в розмірі 24768 грн. 74 коп. Також відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати на сплату судового збору в сумі 247 грн. 68 коп. А всього підлягає до стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України в особі Дніпропетровського ДУВС 25016 грн. 42 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved