Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

У липні 2013 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради (надалі також - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої [PERSON], [INFO]. Вимоги за позовом обґрунтовувались тим, що 08 червня 2012 року [PERSON] залишила свою малолітню доньку [PERSON] без батьківського піклування, після чого дитина була влаштована до Житомирського обласного спеціалізованого будинку дитини. Посилаючись на те, що [PERSON] жодного разу малолітню доньку не відвідала, життям та здоров"ям дочки не цікавилась, будь-якого виду допомоги на утримання дитини не надавала, просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] Представник органу опіки та піклування позов підтримав, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню, догляду та утриманню своєї доньки так як доньку не відвідує в дитячому закладі, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому позбавлення її батьківських прав буде доцільним та відповідає інтересам дитини. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті "Житомирщина" №116-117 (20197) від 22 жовтня 2013 року. Представник служби у справах дітей Житомирської міської ради та прокурор в судовому засіданні висловили думку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її малолітньої доньки. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявну у справі згоду позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір"ю малолітньої [PERSON], [INFO], реєстрація народження якої проведена на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.06.2012 № 236 (а.с. 4). Відомості про батька малолітньої [PERSON] внесені до акту запису про народження дитини відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. З наявного в матеріалах справи Акту про дитину, покинуту у пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину від 08 червня 2012 року вбачається, що мати [PERSON] відмовилась від догляду за дитиною [PERSON], залишивши її вдома (а.с. 7). Судом встановлено, що на виконання рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18.07.2012 №288 малолітню [PERSON] було направлено до державного дитячого закладу - Житомирського обласного спеціалізованого будинку дитини (а.с. 5). Відповідно до Акту комісії по зв'язкам із батьками, діти яких знаходяться в Житомирському обласному спеціалізованому будинку дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків, Житомирської міської ради від 07 лютого 2013 року, в цьому закладі з 06.08.2012 на повному державному утриманні та вихованні перебуває малолітня [PERSON] та з цього ж часу мати жодного разу дитину не провідувала, її життям не цікавилась (а.с. 14). Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням міськвиконкому від 05 грудня 2012 року №496, вбачається за доцільне позбавити позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] (а.с 16). Відповідно до принципу п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Конвенції про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, які надаються державою. Згідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, кожна дитини має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З огляду викладене, враховуючи, що в судовому засіданні судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] через місяць після народження залишила новонароджену доньку [PERSON], тривалий час з 06.08.2012 жодного разу дитину не провідувала, її життям та здоров"ям не цікавилась, будь-якого виду допомоги на утримання дитини не надавала, що свідчить про свідоме нехтування та самоусунення відповідачем від виконання своїх батьківських обов"язків, своєю поведінкою та діями відповідач довела, що насправді не зацікавлена долею дитини, суд дійшов висновку, що виходячи з інтересів дитини доцільним є позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved