Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням – квартирою № 23 на вул. Петлюри, 17 в м. Львові та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS], крім неї у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який являється їй племінником. Відповідач зареєстрований у спірній квартирі 22.04.2003 року, проте проживав у ній лише кілька місяців, крім того ніколи не оплачував комунальних послуг та з липня 2008 року не проживає у вказаній квартирі без поважних причин. Факт непроживання відповідача підтверджується актами, письмовими доказами. Знятись з реєстраційного обліку добровільно відповідач не бажає. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі породжує для неї численні незручності, зокрема створює перешкоди у реалізації права приватної власності на квартиру в частині володіння, користування та розпорядження належним майном, призводить до додаткових матеріальних витрат, вона не може оформити субсидії, тому просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, пояснення дала аналогічні наведеним у фабулі позовної заяви доповнила, що відповідач її племінник, після його реєстрації у квартирі він неодноразово приходив у стані алкогольного сп’яніння, не цікавився її утриманням, а в липні 2008 році він добровільно залишив спірну квартиру, перешкод у проживанні йому не чинила. Просить позов задовольнити. Відповідач викликався в суд через оголошення в пресу (газета "Високий Замок" за 22-24 листопада 2013 року), проте в судове засідання не з'явився, з опублікуванням оголошення про виклик вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому зі згоди позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, районне паспортне відділення Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи, не скерував свого представника і суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності такого. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON] - безпосередніх сусідів, які підтвердили факт непроживання відповідача у спірній квартирі з 2008 року без поважних причин, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав. Чинним законодавством права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власності можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що квартира № 23 на вул. Петлюри, 17 в м. Львові належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 07.03.1995 року та копією свідоцтва про право на спадщину за законом. З довідки ЛКП «Скнилівок» від 16.09.2013 року вбачається, що в квартирі № 23 на вул. Петлюри, 17 в м. Львові зареєстровані три особи: власник – [PERSON], [PERSON] – наймач та [PERSON] – син наймача. Актами складеними комісією в складі сусідів та затвердженими директором ЛКП «Скнилівок» від 20.06.2013 р., 16.09.2013 р. підтверджується, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], проте за вказаною не проживає з липня 2008 року. Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі будинку понад встановлені законом строки, поважних причин його відсутності, а також вчинення дій, які б свідчили про намір зберегти право на користування жилим приміщенням – квартирою № 23 на вул. Петлюри, 17 в м. Львові судом не встановлено та не здобуто жодних доказів того, що позивач чинила перешкоди відповідачу в користуванні вказаною квартирою, а тому наявні правові підстави для визнання його таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Згідно ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи те, що згідно вимог ст. 7 вищезазначеного Закону наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення є підставою для зняття такої особи з реєстрації, відтак додаткового правового вирішення дана позовна вимога не потребує.

Outcome: partial