Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 08.04.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого він в присутності свідків передав позичальнику [PERSON] грошові кошти готівкою в сумі 2000 доларів США (курс на день подання позову 1 долар США - 7,993 грн.), що в національній валюті складає 15986 грн., а відповідач зобов'язався в строк до 01.05.2013 року повернути йому таку ж суму грошових коштів, що й підтвердили розпискою про позику коштів. Однак до теперішнього часу борг йому не повернуто, відповідач під час розмови з позивачем пояснив що не поверне коштів, у зв'язку з тим, що грошей на даний час не має, чим порушував зобов'язання щодо повернення боргу. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 15986 грн., три проценти річних з простроченої суми у розмірі 159 грн. та сплачений ним судовий збір. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що 11 травня 2012 року він прийшов до домоволодіння позивача [PERSON], щоб отримати в борг гроші в сумі 5 тисяч гривень. Наступного дня позивач приїхав до його домоволодіння та привіз з собою 2000 доларів США, і попросив взяти для нього кредит однак оформити його на [PERSON] 2000 доларів США використати як першочерговий внесок для надання кредиту, а також на вище зазначену позику в сумі 5000 грн. Грошей в день написання розписки він не отримував, і розписка була написана ним під примусом. Його дружина взяла кредит на себе, як і просив позивач. Свідок [PERSON] пояснив, що з позивачем та відповідачем він перебуває в дружніх стосунках, 28 квітня 2013 року його покликав сусід [PERSON] до свого домоволодіння в якості свідка, разом з свідком [PERSON] Тиску з боку позивача на відповідача не було. Відповідач добровільно написав розписку відповідачу про зобов'язання повернути йому кошти. Якою датою писалася розписка не пам'ятає. Крім того відповідач запевняв позивача, що поверне йому гроші. Свідок [PERSON] пояснила, що з відповідачем перебуває в шлюбі 11 років. 11 травня 2012 року позивач [PERSON] приїхав до її домоволодіння і привіз з собою 2000 доларів США та попросив її взяти на себе кредит в сумі 130000 грн., з яких 80000 грн. позивач мав взяти собі на покупку автомобіля КАМАЗ та виплачувати вказану суму банку, а 50000 вона мала взяти собі і також самостійно їх виплачувати банку. Вказані 2000 доларів США позивач надав їй для оформлення кредиту, а саме для сплати в банку першочергового внеску, що вона і зробила. З вказаних 2000 доларів США вона позичила у позивача 5500 грн., а решту суми внесла в банк як першочерговий внесок під час оформлення кредиту. Однак грошей в банку так і не отримала. Через деякий час вже в 2013 році її чоловік прийшов додому і пояснив, що він був у домоволодінні позивача, який на нього накричав та змусив написати йому розписку про зобов'язання повернути йому гроші в сумі 2000 доларів США. Заслухавши позивача, відповідача, свідка та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 08.04.2013 між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США, а відповідач зобов'язався в строк до 01.05.2013 року повернути позивачу таку ж суму грошових коштів, що підтверджується розпискою про позику коштів. Відповідач після спливу строку виконання зобов'язання ухилявся від його виконання, до цього часу борг не повернув, чим порушив умови, визначені договором позики. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України божник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язком для виконання. Судом не приймається до уваги твердження відповідача та його дружини, допитаної в якості свідка по справі, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, таких доказів відповідач суду не надав і не зміг довести факту надання йому позивачем коштів на отримання на останнього кредиту, кредит виходячи з показань відповідача та його дружини оформлявся на останню, будь-яких інших зобов'язань між сторонами з приводу оформлення кредиту не має. Виходячи зі змісту частини першої ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших сторін, які беруть участь у справі. А тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь трьох процентів річних з простроченої суми підлягають задоволенню лише в межах позовних вимог. У відповідності до ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені позивачем, а саме сплачений ним судовий збір в сумі 229,40 грн. А тому суд з урахуванням наведеного вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 16374 грн. 40 коп., з яких заборгованість за кредитом - 15986 грн., заборгованість за відсотками - 159 грн., а також судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі наведеного, та

Outcome: approved