Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-30 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому, посилаючись на те, що перебувала з підприємством - відповідачем у трудових відносинах та з травня 2013 року звільнилася, після чого з нею не було проведено повний розрахунок як того вимагає діюче законодавство, просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за період затримки розрахунку, та суму завданої їй моральної шкоди. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 8680,00 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 11250,00, а позовні вимоги в частині стягнення суми компенсації за завдану моральну шкоду - залишити без розгляду. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернулась з заявою, у якій просить суд розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності такого представника до суду не надходило. За таких обставин суд, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ухвалив заочне рішення. З'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач працювала на ТДВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ» за трудовим договором, що випливає з копії трудової книжки позивача, що наявна в матеріалах справи. 15 травня 2013 року позивача було звільнено з підприємства на підставі п.6 ст.38 КЗпП України. При звільненні позивач повного розрахунку в частині виплати їй нарахованої заробітної плати не отримала та до теперішнього часу відповідача існує перед позивачем заборгованість, що випливає з наданих суду пояснень позивача, на які від належним чином повідомленого про час, місце та суть справи відповідача заперечень не надійшло, та підтверджується довідкою ТДВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ» № 268/02 від 06.08.2013 року. Відповідно до положень ст.ст.116,117 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, проводиться у день звільнення; в разі невиплати в ці строки з вини підприємства належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України (п.20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. №13) при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановлені факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених нами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За викладеного суд зазначає про те, що виходячи з вище викладеного, обов'язок з доведення відсутності вини роботодавця в затримці розрахунку з працівником покладено на такого роботодавця, та враховуючи що відповідач не надав до суду жодних заперечень, суд доходить висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь суми нарахованої але не виплаченої заробітної плати в розмірі 8680,00 грн., середнього заробітку за час затримки повного розрахунку в розмірі 11250,00 грн., що ґрунтується на відомостях про середньо заробітну плату позивача (довідка про доходи міститься у матеріалах справи) та обмежена вимогою позивача про стягнення такої суми, обчисленої станом на 24.09.2013 року, що відповідає засадам диспозитивності цивільного судочинства. За викладених обставин, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229,70 грн.

Outcome: approved