Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-20 00:00:00

Позивач 29.01.2008 року звернувся до суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» (філія «Першотравенський ремонтно - механічний завод») про встановлення розміру середньомісячної заробітної плати для призначення страхових виплат у з'язку із стійкою втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що працював на Першотравенському ремонтно - механічному заводі (підприємство ВАТ «Павлоградвугілля») близько 20 років за різним фахом та отримав професійне захворювання. 24.05.2001 року Українським науково-дослідницьким інститутом промислової медицини встановлено, що позивач отримав хронічне професійне захворювання. Підтвердженням даного захворювання є Акт П-4 від 22.06.2001 року. Первинний огляд позивача проведено медичною соціальною експертною комісією 11.07.2001 року, де йому встановлено 55% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи (на підставі акту огляду № 1622). Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі постановою № 135 від 01.08.2001 року призначило йому одноразову допомогу та щомісячну грошову суму, що компенсує частину втраченого заробітку, прийнявши для розрахунку середньомісячний заробіток в розмірі 362 грн. 39 коп., з яким позивач не погоджується та вважає, що середньомісячний заробіток - занижений. Позивач вказує на те, що актом перевірки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі погодилося з розміром та розрахунком середньомісячного заробітку і тому він вважає, що вся відповідальність за неправильне призначення відшкодування шкоди покладається на відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі. Позивач вказує на те, що середньомісячний заробіток для визначення розміру місячної страхової суми мав обчислюватися відповідно до вимог п. 22 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472 у редакції від 03.10.1997 року, і були чинні до 28.07.2001 року (далі - Правила) за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а його середній заробіток для розрахунку страхових виплат береться за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці до часу переходу (звільнення) з цієї роботи, підлягає коригуванню з урахуванням підвищення тарифних ставок або посадових окладів працівників підприємства і для позивача згідно з наведеним у позові розрахунком за 12 повних місяців з серпня 1998 року по квітень 2001 року з урахуванням підвищення тарифних ставок з 01.09. - 1,3 та з 01.07.2000 року - 1,367 повинен дорівнювати 537 грн. 81 коп.. Посилаючись на ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закону №1105-XIV), п.22 Правил, позивач просив встановити для розрахунку середньомісячний заробіток до настання страхового випадку в розмірі 537 гривень 81 копійка і судові витрати покласти на відповідача. 15.07.2013 року позивачем подано змінену позовну заяву до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» філія «Першотравенський ремонтно - механічний завод» та відділення фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі, про встановлення середньомісячної заробітної плати та зобов'язання вчинити певні дії, у якій на тих же підставах позивач просив встановити позивачу середньомісячний заробіток для призначення страхової виплати в зв'язку зі стійкою втратою професійної працездатності в розмірі 537 гривень 81 копійок; визнати дії Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області провести призначення страхової виплати з 12.06.2001 року, прийнявши середньомісячну заробітну плату в розмірі 537 гривень 81 копійок та виплатити недоплату, з урахуванням виплачених раніше сум у відповідності до чинного законодавства; винести окрему ухвалу та направити матеріали справи до прокурора в Петропавлівському районі Дніпропетровської області для прийняття рішення про притягнення відповідача до відповідальності за грубе порушення законодавчих та нормативно-правових актів по страхуванню від нещасних випадків та нанесення матеріальних збитків (а.с.187). Представник позивача в судове засідання не з'явився,подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача 1 публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (філія «Першотравенський ремонтно - механічний завод») в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, раніше подав письмові заперечення, у яких позов не визнав, зазначив, що ДВАТ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» - дочірне підприємство ВАТ ДКХ «Павлоградвугілля» реорганізовано в філію ВАТ ДКХ «Павлоградвугілля» «Першотравенський ремонтно-механічний завод» на підставі наказу Фонду Державного майна України від 28.11.2003 р. № 2145, тому відповідачем по справі слід вважати «ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Крім того, якщо позивач вважає, що середньомісячний заробіток для визначення розміру місячної страхової суми обчислюється відповідно до вимог п.22 Правил, то це посилання позивача є помилковим, оскільки в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Постановою Кабінету міністрів № 807 від 11.07.2001 року було визначено перелік актів Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, серед них і постанова Кабінету міністрів № 472 від 23.06.1993 року, якою були затверджені Правила. Отже, на момент звернення позивача до відділення Фонду, тобто після 11.07.2001 року Правила вже не діяли, і середній заробіток мав рахуватися за останні два місяці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (а.с.195-198). Представник відповідача 2 в судове засідання тричі не з'явився без поважних причин, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, доказів наявності поважних причин неявки суду не надав (а.с.207-210). Клопотання відповідача 2 про відкладення судового розгляду у зв'язку з відрядженням, які він заявляв неодноразово, не підкріплені доказами і суд визнав їх необґрунтованими. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши наявні в них докази, подані сторонами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач (а.с.3) працював на Першотравенському ремонтно - механічному заводі, підприємстві, яке входило до ВАТ «Павлоградвугілля», близько 20 років за різним фахом, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-6). Відповідач 1 - ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» визнав у своїх запереченнях на позов, що він є належним відповідачем по справі, оскільки ВАТ "Першотравенський ремонтно - механічний завод" є його філією, тобто структурним підрозділом (а.с.196, 186). 24.05.2001 року Українським науково-дослідницьким інститутом промислової медицини встановлено, що позивач отримав хронічне професійне захворювання, що підтверджується копією акту П-4 від 22.06.2001 року про розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.7). Первинний огляд позивача проведено медичною соціальною експертною комісією 11.07.2001 року і йому встановлено 55% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи з 12.06.2001 року, що підтверджується копією витягу з акту огляду Павлоградською МСЕК про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у процентах, потреби в додаткових видах допомоги до довідки ДНА01 № 257075 (а.с.8). Постановою № 135 від 01.08.2001 року відповідача 2 - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі позивачу призначено одноразову допомогу та щомісячну грошову суму, що компенсує частину втраченого заробітку, прийнявши для розрахунку середньомісячний заробіток в розмірі 362 грн. 39 коп. (а.с.8а-9) на підставі довідки, виданої відповідачем 1, з якою відповідач 2 погодився, підписавши акт перевірки. Позивач вважає, що середньомісячний заробіток - занижений, тому що нарахований не на підставі нормативного акту, який має бути застосованим, а саме Правил, а на підставі нормативного акту, який не підлягає застосуванню до правовідносин сторін. Згідно з п.4) ч.1 ст.214 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України під час ухвалення рішення суд вирішує, крім інших, також питання, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин сторін, що випливають із встановлених судом обставин. Правовідносини сторін регулюються Законом №1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105-XIV) та постановами Кабінету Міністрів України, які визначають порядок обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Відповідно до п.10 ст. 34 Закону України №1105-XIV, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Суд дійшов висновку, що на час встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності 11.07.2001 року діяв порядок обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, встановлений Правилами, виходячи з наступного. Постановою Кабінет Міністрів України від 11.07.2001 № 807 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» серед інших було визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», на яку посилається в обґрунтування своїх вимог позивач. Відповідно до п.5 Указу Президента України від 10.06.1997 №503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» у редакції, що діяла станом на 11.07.2001 року, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах. Акти Кабінету Міністрів України, які визначають права і обов'язки громадян, набирають чинності не раніше дня їх опублікування в офіційних друкованих виданнях. Пунктом 1 цього Указу було встановлено, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п'ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Офіційними друкованими виданнями є: "Офіційний вісник України"; "Відомості Верховної Ради України"; газета "Урядовий кур'єр". Акти Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України можуть бути в окремих випадках офіційно оприлюднені через телебачення і радіо. Офіційне оприлюднення нормативно-правових актів здійснюється після включення їх до Єдиного державного реєстру нормативних актів і з зазначенням присвоєного їм реєстраційного коду. Постанова Кабінет Міністрів України від 11.07.2001 № 807 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» оприлюднена у офіційному друкованому виданні - газеті «Урядовий кур'єр» 18.07.2001 року № 126. Листом Міністерства юстиції України від 19.12.2001 № 24-42-52 роз'яснено, що постанова Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» набрала чинності після опублікування в газеті «Урядовий кур'єр» в порядку, встановленому статтею 5 вищезазначеного Указу, тобто 10.10.2001 року. З аналізу зазначених актів законодавства України можна зробити висновок, що постанова Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків", на яку посилається в обґрунтування своїх вимог позивач, втратила чинність 18.07.2001 року. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» затверджено доданий до постанови Порядок обчислення середньої заробітної плати і зазначено, що обчислення середньої заробітної плати для визначення розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, провадиться відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 , а для призначення пенсій - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Отже, посилання відповідача 1 у його запереченнях на позов, що після 11.07.2001 року обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням мало проводитися на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» суперечить положенням п.1 цієї постанови, згідно з яким зазначене питання має регулюватися окремою постановою, що і було зроблено шляхом прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням». Таким чином, на час встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності 11.07.2001 року Правила ще діяли, крім того, слід врахувати, що рішенням МСЕК стійка втрата позивачем працездатності була встановлена з 12.06.2001 року (а.с.8) і середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) мав визначатися згідно з п.22 зазначених Правил, згідно з якими середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Якщо працівнику встановлено професійне захворювання після переходу (звільнення) його з роботи, з якою пов'язане це ушкодження здоров'я, то середній заробіток береться за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці до часу переходу (звільнення) з цієї роботи. У тому разі, коли потерпілий працював менше 12 календарних місяців, середньомісячний заробіток визначається шляхом ділення загальної суми за календарні місяці роботи на число цих місяців. Якщо працівник пропрацював менше одного календарного місяця, то заробіток за весь відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на число робочих днів за місяць, обчислене в середньому за рік (25,4 - при шестиденному робочому тижні та 21,2 - при п'ятиденному робочому тижні). Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства. Як вбачається з уточненого позову, позивач обрав для розрахунку 12 останніх повних календарних місяців роботи (а.с.187), що передували стійкій втраті професійної працездатності, яка була встановлена висновком МСЕК від 11.07.2001 року з 12.06.2001 року (а.с.8). Розрахунок позивач зробив на підставі довідки, виданої йому відповідачем 1 (а.с.10-11) та коефіцієнтів підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я . Суд погоджується із розрахунком позивача, наведеним в уточненому позові і рахує, що середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) має визначатися так: серпень 1998 року - 445,83х1,3х1,367=792,28 гривні; вересень 1998 року - 357,61х83х1,3х1,367=635,51 гривні; лютий 1999 року - 371,74х83х1,3х1,367=660,62 гривні; березень 1999 року - 389,30х1,3х1,367=691,83 гривні; травень 1999 року - 347,44х1,3х1,367=617,44 гривні; з 01.09.1999 року на підприємстві відбулося підвищення тарифних ставок - 1,3; листопад 1999 року - 336,29х 1,367=459,71 гривні; грудень 1999 року - 386,13х1,367=527,84 гривні; лютий 2000 року - 317,89х1,367=434,56 гривні; березень 2000 року - 399,27х1,367=545,80 гривні; квітень - 265,76х1,367=363,29 гривні; з 01.07.2000 року на підприємстві відбулося підвищення тарифних ставок - 1,367; жовтень 2000 року - 362,40 гривні; квітень 2000 року - 362,40 гривні. За 12 місяців всього 6453,68 гривні. Середньомісячна заробітна плата за 12 місяців складає 6453,68 гривні:12 місяців=537,81 гривні. Отже, позовна вимога про встановлення позивачу середньомісячної заробітної плати для призначення страхових виплат у зв'язку із стійкою втратою працездатності в розмірі 537 гривень 81 копійка підлягає задоволенню. Задоволенню також підлягає позовна вимога про зобов'язання відповідача 2 провести призначення страхової виплати позивачу з 12.06.2001 року із середньомісячної заробітної плати для призначення страхових виплат у зв'язку із стійкою втратою працездатності в розмірі 537 гривень 81 копійка, та виплатити недоплачені суми з урахуванням виплачених раніше сум у відповідності до чинного законодавства. Оскільки позивач не вказав у позові, які саме дії відповідача 2 відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі слід визнати незаконними, позовна вимога про визнання дій відповідача 2 незаконними задоволенню не підлягає. Суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали, що не позбавляє права позивача звернутися самому безпосередньо до прокурора Петропавлівського району в порядку, визначеному Законом України «Про прокуратуру». Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, то його відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України та п.2) ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" слід стягнути з відповідача 2 в розмірі, передбаченому для немайнових позовів. На підставі викладеного, п.10 ст.34 Закону України №1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» , п. 22 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, п.п.1,5 Указу Президента України від 10.06.1997 №503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності»,

Outcome: partial