Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

18.09.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що на початку вересня 2010 року позивач позичив грошову суму у розмірі 90000 гривень [PERSON] Про отримання грошей у вказаному розмірі від позивача, [PERSON] була надана відповідна розписка. Відповідно до домовленості, [PERSON] зобов'язувалась повернути грошову суму у розмірі 90000 гривень до 30.09.2010 року, як це зазначено в розписці. В порушення домовленості відповідачка у встановлений строк не виконала зобов'язання щодо повернення позичених коштів, у зв'язку з чим заборгованість з боку відповідачки перед позивачем становить 90000 гривень, які підлягають поверненню за розпискою, з урахуванням процентів від суми позики у розмірі облікової ставки НБУ, що становить 3% річних - у розмірі 7878,08 гривень, що є предметом позовних вимог. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовну заяву просили задовольнити з підстав, викладених у ній, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] надав [PERSON] грошову позику у розмірі 90000 гривень, зі строком повернення заборгованості до 30.09.2010 року, про що [PERSON] власноручно написано боргову розписку (а.с.6). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошових коштів. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідачка не виконала взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернула. Таким чином, на день звернення позивача до суду загальна сума боргу відповідачки за договором позики складає 90000 гривень, та відповідачкою не надано доказів виконання даного договірного зобов'язання. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1048 ЦК України стосується такої характеристики договору позики, як оплатність. За загальним правилом договір позики є оплатним. Оплата по договору позики встановлюється у вигляді відсотків, які будуть нараховуватись в залежності від строку користування майном або грошовими коштами. Таким чином, ураховуючи суму боргу, строк порушення виконання зобов'язання, розмір облікової ставки НБУ, розраховані станом на 18.09.2013 року, відповідачкою на користь позивача має бути сплачено проценти за користування позикою у розмірі 7878,08 гривень. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, ст.625 ЦК України передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені статтею 625 ЦК України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Таким чином, враховуючи порушення відповідачкою виконання грошового зобов'язання за договором позики, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь 3% річних від простроченої суми заборгованості, що становить 7878,08 гривень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних від простроченої суми заборгованості підлягають задоволенню, та присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивача загальну суму боргу за договором позики - 97 878,08 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON]. понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 978,79 гривень. Крім того, 16.12.2013 року представником позивача надано до суду клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу в розмірі 3000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень, що не суперечить граничним розмірам компенсації витрат, пов'язаних із розглядом цивільних справ, встановлених Постановою Кабінету міністрів України №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних із розглядом цивільних і адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року.

Outcome: approved