Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

02.07.2013 року [PERSON] звернувся із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 07.06.2012 року. Позовні вимоги, які були уточнені заявами від 08.08.2013 року та від 16.08.2013 року мотивовані тим, що 07.06.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, згідно до змісту якого, позичальник отримав від позикодавця грошові кошти у розмірі 36000,00 грн.. Грошові кошти були передані позичальникові у повному обсязі, що підтверджується розпискою, написаною на звороті договору позики. Взяті на себе обов'язки по поверненню грошових коштів [PERSON] виконували неналежним чином, через що на момент звернення позивача до суду із цим позовом, відповідач допустила порушення умов договору, а саме прострочення по сплаті процентів з 07.06.2012 року по 07.08.2013 року за користування грошовими коштами у розмірі 25200,00 грн. Сукупна заборгованість відповідача станом на 07.08.2013 року складає 61200,00 грн., яку позивач просить стягнути зі [PERSON] у судовому порядку. В судове засідання від представника позивача - [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги він підтримав у повному обсязі, за підставами викладеними у заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Також представником позивача був наданий оригінал договору позики від 07.06.2012 року (а.с.52-53). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила (а.с.19-20; 22-23; 31; 47-51). За згодою представника позивача, суд, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. ст. 169, 224 ЦПК України. Справа розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Враховуючи докази на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, які були приєднані до матеріалів справи в оригіналах, з'ясувавши фактичні підстави та предмет позову, визначивши закон, якій підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судовим розглядом встановлено, що 07.06.2012 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України (а.с.3; 53) Пунктом першим договору позики передбачено, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошову позику у розмірі 36000,00 гривень (а.с.3; 53). Грошові кошти були передані відповідачці у повному обсязі, що підтверджується розпискою від 07.06.2012 року, написаній на зворотній стороні договору позики (а.с.3, 53 на звороті). Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі змісту частини першою ст.536 ЦК України вбачається. що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Пунктом третім договору позики встановлено, що за користування грошовими коштами, отриманими від позикодавця, позичальник зобов'язується сплачувати 5,0% на місяць від фактичного використовуваної суми позики, не пізніше сьомого числа кожного наступного місця з дати підписання договору позики, що складає 1800,00 грн., до повному повернення позики (а.с.3, 53). Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На момент звернення позивача до суду, [PERSON] порушила умови договору - допустила прострочення по сплаті процентів з 07.06.2012 року по 07.08.2013 року за використання грошовими коштами у розмірі 25 200,00 грн. На підтвердження даної суми боргу, позивачем наданий такий розрахунок: з 07.06.2012 року по 07.08.2013 року - 14 місяців користування грошовими коштами (1 800,00 * 14 місяців = 25 200,00 грн). Не пізніше 07.06.2014 року позичальник зобов'язався повністю повернути грошову позику у розмірі 36000,00 грн. (п.4 договору позики) (а.с.3; 53). Пунктом п'ятим договору та ст.1052 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати від позичальника дострокового повернення суми позики у розмірі 36 000,00 грн. та сплати процентів, встановлених пунктом третім цього договору (а.с.3; 53). За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача станом на 07.08.2013 року складає 61 200,00 грн. (з них - 25 200,00 грн. (сума несплачених процентів) + 36 000,00 грн. (сума неповернутої позики) = 61 200,00 грн.). Зі змісту статті 599 ЦК України вбачається, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положенням статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на яких ґрунтується позов, з урахуванням приписів ст.1 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики засновані на законі, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача. Тому, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню при зверненні до суду з даною позовною заявою судовий збір, в розмірі 611,80 грн.(а.с.1,25). Виходячи з положень ст.ст. 525, 526, 530, 599, 625, 629, 1047-1048 ЦК України, та

Outcome: approved