Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» ВП «шахта «ім. Г. Димитрова» про відшкодування моральної шкоди, повязаної з травмою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період трудових відносин з відповідачем, а саме 17.12.1992 року о 13.15 годині ним було отримано травму на виробництві. На підставі матеріалів розслідування й вивчення обставин нещасного випадку, що відбувся 17.12.1992 р. комісією на підприємстві був складений акт № 202 про нещасний випадок на виробництві від 19.12.1992 р., згідно з яким установлений факт одержання ним травми пов'язаної з виробництвом, відкритий перелом правої гомілки й правої стегнової кістки. 28.05.2004 р. по даній травмі МСЭК установила йому 60% втрати професійної працездатності. У зв'язку із цим відділ ФССНВВ призначив і виплачує йому щомісячний регрес, але моральний збиток при цьому не виплачувався ні фондом ні відповідачем, незважаючи на те, що він продовжую випробовувати значні моральні й фізичні страждання, пов'язані з отриманою виробничою травмою. Заподіяна моральна шкода випливає із трудових відносин і повинен відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов. Нормами Конституції України, зокрема статтями 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя й здоров'я в процесі трудової діяльності, на належні, безпечні й здоровіші умови праці. У відповідності зі ст. 237-1 КЗПП України відшкодування власником або вповноваженим органом моральної шкоди проводиться, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 1167 ГК України й ст. 237-1 КЗпП України травмованим на виробництві надає право на відшкодування морального збитку за рахунок власника або уповноваженого їм органа. Установлене законодавством розподіл обов'язків по відшкодуванню збитку потерпілим від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов як наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника, у випадку виникнення в працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків. Відповідно до вимог частин 2, 3, 5 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладає на власника або уповноважений їм орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів і інших засобів виробництва, стан засобів колективного захисту, використовується працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Вищенаведені підстави дають позивачеві підстави затверджувати, що діями відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, заподіяний мені моральна шкода. Прослідковуються, що мали місце протиправні дії відповідача, пов'язані з порушенням ЗУ " Про охорону праці", "Правил безпеки у вугільних шахтах", що стало причиною нещасного випадку. Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦПК України моральна шкода полягає у фізичному болі й стражданнях, які потерпілий одержав у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Моральна шкода, заподіяний мені полягає у фізичному болі й стражданнях, які він перетерпів безпосередньо під час травмування так і ті, які я переношу й по теперішній час. Моє щиросердечне занепокоєння викликане погіршенням стану здоров'я, що позначається на порушення щиросердечної рівноваги, занепокоєнні, почутті розпачу від розуміння того, що моє здоров'я назавжди загублене оскільки наслідку від погіршення здоров'я будуть відчуватися ще досить тривалий час. Згідно норм чинного законодавства України моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню й не пов'язана з розміром цього відшкодування. До одержання травми він був здоровішою й працездатною людиною. Перебуваючи на лікування протягом тривалого часу він не міг вести повноцінний спосіб життя, випробовував фізичні страждання, фізичний біль. Усе це деякою мірою негативно позначилося на моєму щиросердечному стані й життєвої активності. Систематичне нездужання й ослабленню організму, переживання із приводу погіршення відносин з навколишніми все це наслідку травми. Спостерігалося критичне відношення до себе, як до неповноцінного в трудовому відношенні громадянина. У зв'язку з Постановою Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" уважаю, що є всі необхідні підстави для стягнення з відповідача суми достатньої для відшкодування моральної шкоди. До судового засідання позивач не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягав на задоволені позовних вимог. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» до судового засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнав. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у період трудових відносин з відповідачем, а саме 17.12.1992 року о 13.15 годині [PERSON] було отримано травму на виробництві. На підставі матеріалів розслідування й вивчення обставин нещасного випадку, що відбувся 17.12.1992 р. комісією на підприємстві був складений акт № 202 про нещасний випадок на виробництві від 19.12.1992 р., згідно з яким установлений факт одержання ним травми пов'язаної з виробництвом, відкритий перелом правої гомілки й правої стегнової кістки. (а. с. 6-9) 28.05.2004 р. по даній травмі МСЭК установила йому 60% втрати професійної працездатності. У зв'язку із цим відділ ФССНВВ призначив і виплачує йому щомісячний регрес, але моральний збиток при цьому не виплачувався ні фондом ні відповідачем, незважаючи на те, що він продовжую випробовувати значні моральні й фізичні страждання, пов'язані з отриманою виробничою травмою. (а. с. 32-42). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв ` язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23 лютого 2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Позивач [PERSON] отримав травму внаслідок нещасного випадку на виробництві і при цьому мала місце протиправність дій відповідача [PERSON] підрозділі «шахта ім. Г. Димитрова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля», повязаних з порушенням Закону України «Про охорону праці», «Правил безпеки у вугільних шахтах», що стало причиною нещасного випадку. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року із змінами від 25 травня 2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрєс, а із наявністю втрат фізичного і психичного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 60 %. Виходячи із викладенного, суд вважає можливим стягнути з відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 (шістдесят тисяч) грн . Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Оскільки моральна шкода у позивача виникла внаслідок ушкодження здоров»я, повязаного з травмою на виробництві, то заперечення відповідача являються необґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного ,

Outcome: approved