Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

У березні 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 4085,16 грн. матеріальної шкоди та 2000,00 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 липня 2012 року близько 13 години 00 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес», державний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Визволителів, 5 в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «ГАЗ» державний номер [NUMBER], заподіяв матеріальної шкоди автомобілям, чим порушив вимоги п. 12.1, 13,1 «Правил дорожнього руху України». Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20.07.2012 року [PERSON] визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП Украни за порушення п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. В судове засідання позивач подала заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2012 року близько 13 години 00 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем «Мерседес», державний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Визволителів, 5 в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «ГАЗ» державний номер [NUMBER], заподіяв матеріальної шкоди автомобілям, чим порушив вимоги п. 12.1, 13,1 «Правил дорожнього руху України». Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20.07.2012 року [PERSON] визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП Украни за порушення п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 25-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. (а.с.8). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно із актом виконаних робіт та рахунком фактурою від 06 грудня 2012 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу-власнику автомобіля «ГАЗ», державний номер [NUMBER], внаслідок ДТП, складає 12550 грн. 00 коп. (а.с. 4,5). Оскільки відповідальність [PERSON] була застрахована у страховій компанії ТОВ «Гарант-Асістанс», позивач отримала в межах ліміту страхового відшкодування компенсацію завданої матеріальної шкоди у розмірі 8464 грн. 84 коп., що підтверджується довідкою з банку від 29 жовтня 2012 року (а.с.6). Так, відповідно до ч.1 ст 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підставі п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно абз. 2 п. 5 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 р. - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до роз'яснення в п. 3 та п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно із ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної або фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Разом з тим, позивач не надала суду достатніх доказів в обґрунтування правомірності своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП підлягають частковому задоволенню. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial