Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] сільської ради , відділу Держкомзему в Роздільнянському районі, в якому просила суд визнати недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0522 га , розташовану в с. Єгорівка Роздільнянського району, ГО Обєднане садівниче товариство Радість, СТ Радість -5 , виданий в 15 вересня 2000 року [PERSON] сільською радою на ім я [PERSON] (а.с.2). В подальшому 29.10.2012 року уточнила та збільшила заявлені позовні вимоги (а.с.37) , подавши позовну заяву в новій редакції і предявила позов до відповідачів [PERSON] сільської ради , [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідачів відділ Держкомзему в Роздільнянському районі , в якому просила поновити їй строк звернення до суду за захистом порушених прав, визнати недійсним Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку для ведення садівництва №45 , розташовану в СТ Радість -5 , виданий 15.09.2000 року [PERSON] сільською радою на ім я [PERSON]І, а також визнати недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу земельної ділянки , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 21.11.20006 року. Відповідач [PERSON] сільська рада позов не визнали . Відповідачі по первісному позову [PERSON], [PERSON] позов не визнали, при цьому [PERSON] надала суду заяву про слухання справи без її участі .(а.с.140) Не визнаючи позов , [PERSON] в листопаді 2011 року подала зустрічну позовну заяву до [PERSON], відділу Держкомзему в Роздільнянському районі, [PERSON] районної державної адміністрації, третя особа [PERSON] сільська рада , в якому просила скасувати як незаконне розпорядження [PERSON] РДА №775/А-2011 від 02.09.2011 року та виданий на підставі цього розпорядження 24.04.2012 року на імя [PERSON] Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку №45 , розташовану в СТ Радість-5 ГО ОСТ Радість [PERSON] сільської рад Роздільнянського району Одеської області , скасувати державну реєстрацію даного державного акту та визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку (а.с.47) Відповідач [PERSON] позов не визнала, відповідачі [PERSON] РДА, відділ Держкомзему в Роздільнянському районі в судове засідання на виклик суду не зявилися , заперечень на позов не надали. Третя особа [PERSON] сільська рада просили позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали , суду пояснили, що позивачка в 2009 році звернулась з заявою до [PERSON] РДА про надання їй у власність земельної ділянки для ведення садівництва №45 в СТ Радість-5. 21.05.2009 року [PERSON] РДА надала їй дозвіл на складання проекту землеустрою земельної ділянки. 28.04.2012 року на підставі розпорядження [PERSON] РДА від 02.09.2011 року отримала Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку №45 в СТ Радість-5. Після отримання державного акту дізналась, що на належну їй земельну ділянку існують правовстановлюючі документи на імя [PERSON], яка на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради ще в 2000 році отримала Державний акт на земельну ділянку і в 2006 році продала земельну ділянку [PERSON] Просили Державний акт про право приватної власності на землю , виданий на імя [PERSON] визнати недійсним, так як він виданий без відповідних правових підстав. Так встановлено, що [PERSON] сільською радою рішення про передачу землі у власність [PERSON] не приймалось , сесія 11 лютого 1999 року не проводилась . Оскільки належить визнати недійсним державний акт [PERSON] , то і недійсним є договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки , укладений незаконним власником землі [PERSON] на користь [PERSON] В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Відповідач позивач [PERSON] позов не визнала , суду пояснила , що [PERSON] Н,І. була членом садового товариства Радість-5 , мала в користуванні земельну ділянку для ведення садівництва №45 в СТ Радість-5. На підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради отримала у власність цю ділянку і їй було видано Державний акт про право приватної власності на землю від 15 вересня 2000 року. Рішення [PERSON] сільської ради щодо передачі їй у власність приймалось , державний акт підписаний та засвідчений печаткою [PERSON] сільської ради, зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів сільської ради . На підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу землі від 21 листопада 2006 року вона придбала вказану земельну ділянку у власність. Рішенням [PERSON] РДА від 27.04. 2010 року за її заявою було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на вказану земельну ділянку . Однак в порушення норм земельного законодавства земельна ділянка , яка знаходилась спочатку у власності [PERSON], а потім у її власності була передана у власність позивачки. Розпорядження [PERSON] РДА щодо передачі у власність землі [PERSON] прийняті з порушенням ст.126, 153 ЗК України, а тому є незаконними , а виданий на підставі незаконних розпоряджень Державний акт про право приватної власності на землю на імя [PERSON] недійсним на підставі ст. 155 ЗК України . [PERSON] сільська рада в особі представника [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову [PERSON], так як державний акт про право власності на спірну земельну ділянку видавався [PERSON] сільською радою на імя [PERSON] , в лютому 1999 року було засідання четвертої сесії [PERSON] сільської ради ХХ111 скликання , однак засідання було 17 лютого, а не 11 лютого 1999 року. на цій сесії було розглянуто земельні питання , а тому вважають , що дата сесії в акті указана помилково замість 17 лютого 1999 року. Суд, заслухавши пояснення сторін , перевіривши законність та обгрунтованість вимог, прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити , а позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ст.6 Земельного кодексу України 1992 року було передбачено передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам, в тому числі і для ведення садівництва. Відповідно до ст.17 Земельного кодексу України 1992 року передача земельних ділянок у колективну власність здійснювалась радами, на території якої знаходились земельні ділянки. Відповідно до ст.22 ЗК України 1992 року право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникало після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання документа , що посвідчує це право . Судом встановлено, що [PERSON] була членом садівничого товариства Радість з 1996 року і їй в користування для ведення садівництва на території товариства було надано земельну ділянку №45, що підтверджується членською книжкою садівничого товариства Радість, виданою на імя [PERSON]І.(а.с.148) Таким чином у встановленому законом порядку [PERSON] набула спочатку право на користування земельною ділянкою №45 в СТ Радість. 15 вересня 2000 року [PERSON] на підставі рішення 4 сесії ХХ111 скликання [PERSON] сільської ради від 11 лютого 1999 року було видано Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку №45 площею 0,054 га , розташовану на території [PERSON] сільської ради, ОСМ Радість для ведення садівництва (а.с.5) Даний державний акт видано на підставі рішення [PERSON] сільської ради , земельна ділянка відведена в натурі , визначено її межі, що підтверджується актом про передачу ділянки у приватну власність (а.с.89), Державний акт завірено печаткою [PERSON] сільської ради та підписано головою ради.(а.с.6) Державний акт [PERSON] зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю [PERSON] сільської ради відповідно до вимог ст.30 ЗУ „Про місцеве самоврядування в Україні за №4100. Згідно архівної довідки №120 від 02.10.2012 року встановлено , що рішення [PERSON] сільської ради, на підставі якого видавався [PERSON] державний акт , дійсно не збереглися в Архівному відділі [PERSON] РДА, однак із архіву надано протокол 4 сесії [PERSON] сільської ради ХХ111 скликання від 17 лютого 1999 року, на якому розглядалися земельні питання по пятому питанню повістки дня. В цьому документі та у вказаному рішенні, на підставі якого видавався Державний акт на імя [PERSON] не співпадає лише дата проведення сесії , а тому представник [PERSON] сільської ради висловила припущення , що мала місце помилка при виготовленні держакту. Рішення по земельним питанням приймались сесією по спискам , списки осіб, по яким винесено рішення в протокол не занесені. (а.с.145) Посилання [PERSON]. в позові на те, що [PERSON] сільською радою рішення про передачу у власність земельної ділянки №45 [PERSON] не приймалось , суд вважає такими , що спростовані матеріалами справи та такими , що не ґрунтуються на законі, суд вважає, що особа не несе відповідальності і не може бути позбавлена права власності в звязку з тим, що відповідальні державні органи не забезпечили належне ведення обліку видачі державних актів та не забезпечили схоронність рішень [PERSON] сільської ради щодо передачі земельних ділянок у приватну власність, або припустились помилки при їх виготовленні. Тому суд вважає, що [PERSON] у встановленому законом порядку відповідно до ст.22 ЗК України 1992 року набула права власності на земельну ділянку №45 площею 0,054 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради, ОСМ Радість для ведення садівництва, про що їй було видано правовстановлюючий документ. 21 листопада 2006 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продала [PERSON] земельну ділянку №45 площею 0,054 га , розташовану на території [PERSON] сільської ради, ОСМ Радість для ведення садівництва, належну їй на праві власності на підставі Державного акту серії ОД№20-2651. Відповідно до ст.131 Земельного кодексу України право власності на земельні ділянки набувається на підставі договорів міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Крім цього відповідно до ч.5 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно та його обмежень від 01.07.2004 року №1952 право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Відповідно до цього закону реєстрація речових прав на нерухомість здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника або володільця. Позивач [PERSON] набула у власність земельну ділянку , відповідно до п.5 Договору з метою отримання Державного акту на землю звернулась до [PERSON] РДА з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації , розпорядженням [PERSON] РДА від 27 квітня 2010 року (а.с.131) їй надано дозвіл на розробку технічної документації на спірну земельну ділянку, частина технічної документації виготовлена (а.с.134-136). Позивач [PERSON] , домагаючись відновлення свого порушеного права на земельну ділянку , просить визнати недійсним даний договір , не будучи при цьому стороною даного договору, що на думку суду є неналежним способом захисту порушених прав, оскільки виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України. Тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог щодо визнання договору недійсним належить відмовити, так як позивач не є стороною договору і підстав для визнання договору недійсним не має. З 1 січня 2002 року в Україні введено в дію Земельний кодекс України 2001 року , ст.140-151 якого встановлено порядок припинення прав на землю , яка знаходяться у користування та у власності громадян. Відповідно до ст.143 ЗК України 2002 року примусове припинення права власності на земельну ділянку здійснюється в судовому порядку. Як виняток ст.144 ЗК України передбачено припинення права користування земельною ділянкою за рішенням органу виконавчої влади або місцевого самоврядування у випадку порушення землекористувачами земельного законодавства. Судом достовірно встановлено, що в установленому законом порядку відповідно до ст.ст.143,144 ЗК України право власності та право користування [PERSON] , [PERSON] на спірну земельну ділянку не припинялось, земельна ділянка у [PERSON] , [PERSON] не вилучалась. Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні , проводиться лише після вилучення (викупу) її в порядку передбаченому цим кодексом. В порушенням даних вимог законодавства, ділянка №45 , розташована на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області ОСТ Радість, СТ Радість-5, належна на праві власності [PERSON] і яка знаходилась в неї в користуванні була передана у приватну власність [PERSON] , а тому розпорядження [PERSON] РДА від 02.09.2011 року №775/А-2011 про передачу даної ділянки у власність [PERSON]. є незаконним , винесеним в порушення ч.5 ст.116 ЗК України і підлягає скасуванню. Оскільки підлягає скасуванню розпорядження [PERSON] РДА від 02.09.2011 року №775/А-2011 року, то належить визнати і недійсним Державний акт про право приватної власності на землю серія ЯЛ №746710 , виданий на імя [PERSON] на земельну ділянку №45 , розташована на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області ОСТ Радість, СТ Радість-5, виданий на підставі незаконного розпорядження [PERSON] РДА. Також скасуванню підлягає і державна реєстрація Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №746710 , виданого [PERSON] 24.04.2012 року . Однак суд вважає, що [PERSON] належить відмовити в позові щодо визнання права власності за нею на спірну земельну ділянку, так як [PERSON] є власником земельної ділянки на теперішній час, однак повинна виготовити Державний акт про право приватної власності на землю, звернувшись для вирішення цього питання в досудовому порядку до компетентних органів. Судові витрати по справі оплачені при зверненні до суду , [PERSON] на їх відшкодуванні не наполягає. На підставі ст.ст. 41, 22 Конституції України, ст.22, 23 Земельного кодексу України 1992 року ст.ст.116, 125, 140-149, 163 Земельного кодексу України 2001 року,

Outcome: partial