Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON], в якому просить, згідно уточнень від 01 жовтня 2013 року провести поділ спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу її з [PERSON] В обґрунтування своїх вимог зіслалась на те, що 18 вересня 2004 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб Джурівською сільською радою Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис №8. 06 вересня 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова шлюб між нею та відповідачем був розірваний. За час спільного проживання ними була придбана квартира [ADDRESS], загальною площею 50,6 кв.м., яка знаходиться у [ADDRESS], та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Також за час шлюбу ними було набуте наступне майно: гобой «F.Lore», вартість якого, згідно угоди, укладеної між Львівським національним академічним театром опери та балету ім. С.Крушельницької становить 42 620 грн., а також набуті до шлюбу: срібний браслет, золоті кульчики (дві пари), три золоті ланцюжки, золотий браслет, два золоті хрестики, перстень з камінцем та кулон. Від подружнього життя вони з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з нею, позивачем, та перебуває на повному її утриманні. У відповідності до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Проте, оскільки з нею проживає малолітня донька, вважає за необхідне звернутись до ч.2 ст.70 СК України, відповідно до якої за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Купівля вищевказаної квартири [ADDRESS] відбувалась виключно за кошти, отримані від її батьків, які постійно проживають в Італії, за їхні ж кошти проводились і ремонтні роботи, про що є підтверджуючі документи. В даний час вона, позивач, не має доступу до власного помешкання, оскільки відповідач [PERSON] поміняв в ній замки, та у зв'язку з цим вона змушена винаймати двокімнатну квартиру по вул. С.Петлюри. Крім цього, відповідач не сплачує кошти на утримання доньки, вони з донькою живуть на отримувану нею допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка складає 130 грн. на місяць, та на допомогу, отримувану від батьків. Відповідач також мав би піклуватись про життя та морально-духовне виховання дитини та ін. З огляду на такі факти, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01 жовтня 2013 року, просить постановити рішення, яким провести розподіл спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу її з [PERSON], виділивши та визнавши за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], виділити та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини цієї квартири, зобов'язати [PERSON] передати їй срібний браслет, золоті кульчики (дві пари), три золоті ланцюжки, золотий браслет, два золоті хрестики, перстень з камінцем та кулон, залишити у власності відповідача [PERSON] гобой «F.Lore» та зобов'язати його виплатити їй грошову компенсацію половини вартості гобоя «F.Lore» у розмірі 21 310 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві та уточненні до позовної заяви від 01 жовтня 2013 року. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, покликаючись на долучені до справи письмові заперечення і пояснення. Відповідач [PERSON] погоджується на визнання за ним та позивачем [PERSON] права власності по 1/2 частині на квартиру [ADDRESS], а в задоволенні решти позовних вимог просять відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], його представника [PERSON], показання свідка [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Положеннями ч. 2 ст. 57 цього ж Кодексу передбачено, що особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Згідно з вимогами ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2004 року, який був зареєстрований Джурівською сільською радою Снятинського району Івано-Франківської області. Від подружнього життя вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя між ними не склалося, в грудні 2011 року вони припинили подружні відносини, ведення сумісного господарства, відповідач [PERSON] разом з дочкою [PERSON] стала проживати окремо та рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2012 року шлюб між ними було розірвано. [INFO] відповідач [PERSON] народила сина [PERSON], батьком якого згідно зі свідоцтво про народження є [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, їх представників, долученими до справи копіями свідоцтва про одруження між сторонами, свідоцтва про народження [PERSON], рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2012 року та ці обставини в судовому засіданні ніким з учасників процесу не оспорювались. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON] причиною розпаду сім'ї стало порушення дружиною подружньої вірності та вона з своєї ініціативи залишила квартиру 13 грудня 2011 року, забравши з неї свої речі, в той період, коли він перебував у відрядженні. Судом також встановлено, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто у спільну сумісну власність однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира була набута шляхом укладення 06 січня 2006 року між ТОВ «ЛЕВ» та [PERSON] договору №?73-3 інвестування будівництва житлового будинку та додаткової угоди до цього договору від 08 квітня 2008 року. З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що за вищевказаним договором та додатковою угодою він зобов'язався приймати участь в інвестуванні нерухомості, а саме в інвестуванні будівництва квартири [ADDRESS]. Для інвестування нерухомості 02 квітня 2008 року він уклав з АКБСР «Укрсоцбанк» договір кредиту №601/23-289 та того ж дня також уклав іпотечний договір в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором. В подальшому він здійснював погашення кредиту за рахунок своєї заробітної плати аж до повного його погашення. Жодних коштів на придбання спірної квартири ні [PERSON], ні її батьки не надавали. Зазначені пояснення відповідача [PERSON] підтверджуються долученими до справи копіями договору [ADDRESS]-3 інвестування будівництва житлового будинку від 06 січня 2006 року, додаткової угоди до цього договору від 08 квітня 2008 року, договору кредиту №№601/23-289 від 02 квітня 2008 року, іпотечного договору від 02 квітня 2008 року та іншими зібраними у справі доказами. Позивачем [PERSON] ні при пред'явленні позову, ні під час судового розгляду справи не було подано суду будь-яких об'єктивних доказів того, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана за кошти, отримані від її батьків, які постійно проживають в Італії, та що за кошти її батьків проводились в цій квартирі ремонтні роботи. Судом також встановлено, що між сторонами по справі існував спір з приводу визначення місця проживання їх дочки [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2012 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання та визначено місце проживання дитини з батьком. В подальшому вказане рішення було оскаржено та судом апеляційної інстанції воно було скасовано та в задоволенні позову відмовлено. Відповідач сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] та розмір таких аліментів становить 2200 грн. щомісячно. З огляду на зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] в частині поділу вищевказаної квартири слід задовольнити частково, визнавши за кожним із сторін праві власності на 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS]. Заявляючи вимоги про витребування у відповідача [PERSON] ювелірних виробів (срібного браслета, золотих кульчиків, золотих ланцюжків, золотих хрестиків та ін.), позивач [PERSON] не надала суду будь-яких доказів, що такі ювелірні вироби знаходяться у відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечив наявність в нього будь-яких ювелірних виробів [PERSON] та пояснив, що остання залишила квартиру і забрала свої особисті речі в той період, коли він перебував у відрядженні та в нього немає жодних особистих речей колишньої дружини. В судовому засіданні також не було здобуто доказів на підтвердження доводів позивача [PERSON] про те, що зазначені в позовній заяві ювелірні вироби знаходяться у відповідача [PERSON] З огляду на наведене вище, суд вважає, що в задоволенні таких вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Що стосується вимоги позивача [PERSON] про зобов'язання відповідача [PERSON] виплатити їй грошову компенсацію половини вартості гобоя «F.Lore» у розмірі 21 310 грн., то така, на думку суду, також не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В обґрунтування цієї вимоги позивач [PERSON] зіслалась на те. що гобой «F.Lore» був придбаний ними за спільні сімейні кошти під час перебування в шлюбі. Вказаний гобой був переданий зі США та за нього було заплачено 5000 доларів США. Аналогічні пояснення щодо обставин придбання гобою позивач [PERSON] дала в судовому засіданні та додатково пояснила, що жодних документів на придбання цього музичного інструменту в неї не має та відповідач [PERSON], як артист оркестру Львівського національного академічного театру опери та балету ім. С.Крушельницької, використовує його в своїй роботі. Відповідач [PERSON] в судому засіданні пояснив, що він дійсно використовує в своїй роботі, як артист оркестру, гобой «F.Lore». Однак цей гобой належить його товаришеві [PERSON], який також працює артистом оркестру. За передачу в користування гобою Львівський національний академічний театр опери та балету ім. С.Крушельницької сплачує компенсацію зношування інструменту. Даний гобой не є їх з [PERSON] власністю. Вони його не придбавала, а тому вимоги про стягнення з нього половини вартості цього музичного інструменту вважає безпідставними. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив ту обставину, що спірний гобой «F.Lore» є його приватною власністю, та пояснив, що вказаний гобой він придбав декілька років тому в [PERSON], який в даний час проживає в Канаді. Всі артисти оркестру, які працюють в театрі знають, що гобой «F.Lore» належить йому, свідкові, а не [PERSON], який лише використовує цей гобой в роботі. З долученої до справи відповіді Львівського національного академічного театру опери та балету ім. С.Крушельницької від 23 жовтня 2013 року №214 вбачається, що у керівництва театру не має відомостей про власника гобою «F.Lore», оскільки чинне законодавство не вимагає у користувача музичних інструментів вказувати їх власників. Компенсація за використання гобою «F.Lore» виплачується [PERSON], який фактично використовує цей інструмент. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково. Доводи позивача [PERSON] та її представника [PERSON] в підтримання свого позову є непереконливими та голослівними, вони не підтверджені належними і об'єктивними доказами, а тому такі доводи суд не може взяти в основу свого рішення і задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: partial