Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивачка 07.06.2013 року звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання заповіту недійсним в якому вказала, що вона-позивачка проживає в [INFO], а по вул.Козицького 10 в м.Жмеринка проживала її баба [PERSON]. По вул.Козицького 10 в м.Жмеринка знаходиться будинковолодіння, яке належало матері батька позивачки баби позивачки [PERSON], яка свого часу подарувала вказане будинковолодіння своєму синові [PERSON] - батько позивачки. 21.11.2004 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] його мати [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, але свідоцтва про право на спадщину за законом не оформлена. У вересні 2010 року [PERSON] одержала травму ноги перелом шийки стегна і за станом свого здоровя потребувала сторонньої допомоги. Позивачка познайомилась з відповідачкою [PERSON] і запропонувала щоб вона здійснювала догляд за [PERSON]. Відповідачка погодилась доглядати [PERSON]. У літку 2011 року відповідачка залишити догляд за [PERSON]. Через деякий час позивачка знайшла іншу жінку, яка продовжувала доглядати [PERSON]. 07.06.2012 року [PERSON] померла і позивачка похоронила її на кладовищі м.Жмеринка. У вересні 2012 року позивачка звернулася до Жмеринської міської державної нотаріальної контори з заявою при прийняття спадщини після померлої [PERSON] і позивачці стало відомо, що відповідачка має заповіт, який оформила на нею [PERSON]. Позивачка вважає, що на час складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, оскільки бабі виповнилося 79 років, у неї розвився віковий склероз, почастішали випадки несприйняття дійсних подій. Просила визнати заповіт на користь відповідачки, як здобутий не правомірним, аморальним шляхом (а.с.2-4). 26.06.2013 року позивачка надала уточнену позовну заяву в якій вказала, що покійна [PERSON] біля 25 років страждала на застійну серцеву недостатність, ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Після смерті сина [PERSON], який помер у 2004 році, у [PERSON] почалися часті головні болі, затьмарення свідомості, в подальшому вона перестала впізнавати своїх родичів, знайомих і сусідів. Позивачка вважає, що відповідачка скориставшись безпорадним станом [PERSON], як через фізичний стан її здоровя так і через її безпорадність, змусила [PERSON] без вільного її волевиявлення підписати складений заповіт на належне їй майно на користь відповідачки. Позивачка просить суд визнати недійсним заповіт складений [PERSON] на користь відповідачки, з часу його складання, посвідчений державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори (а.с.15-16). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала заявлені вимоги викладені у уточненій позовній заяві від 26.06.2013 року і просила позов задовольнити, визнавши недійсним заповіт складений 11.11.2010 року [PERSON] на користь відповідачки, так як [PERSON] при підписані вказаного заповіту не розуміла значення своїх дій в силу свого хворобливого стану здоровя. При цьому не заперечує проти того, що заповіт був складений і підписаний відповідно до закону. Відповідачка [PERSON] позов не визнала в повному обсязі і просила суд відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що [PERSON] в добровільному порядку склала заповіт у листопаді 2010 року; розуміла значення своїх дій, надавши суду письмові заперечення (а.с. 92-104). Відповідачка також пояснила, що восени 2010 року [PERSON] одержала травму ноги, в звязку з чим не могла самостійно рухатись, і вона-відповідачка стала надавати допомогу [PERSON] в добровільному порядку. Також повідомила суд проте, що позивачці рішенням Жмеринського міскрайонного суду від 02.03.2011 року було відмовлено у задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.115), і дане рішення вступило в законну силу, після апеляційного оскарження, про що не заперечує і представник позивачки [PERSON]. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача завідуюча Жмеринською міською державною нотаріальною конторою [PERSON] позов не визнала повністю, пояснивши що [PERSON] виявила бажання заповісти своє майно [PERSON], але не могла зявитися до нотаріальної контори в звязку з хворобою; приїздила до нею додому, їй було прочитано в слух заповіт, в звязку з тим, що [PERSON] не могла власноручно підписати заповіт, заповіт 11.11.2010 року підписав інша особа [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. Третя особа також додала, що вона переконався у дієздатності та волевиявленні заповідача [PERSON], яка розуміла значення підписання заповіту і не заперечувала проти його підписання. При укладанні заповіту вона-третя особа керувалась діючим законодавством. Просить відмовити позивачці у задоволенні позову. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і оглянувши заповіт, наданий завідуючою Жмеринською міською державною нотаріальною конторою [PERSON], суд вважає що позов задоволенню не підлягає. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За змістом ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Статтею 1253 ЦК України передбачено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім ч.2 ст.1248 і ст.1252 ЦК України, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Підстави визнання заповіту недійсним визначені в статті 1257 ЦК України за змістом якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідченню, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування неи може ґрунтуватися на припущеннях. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду повідомили, що 11.11.2010 року були присутні під час укладання заповіту [PERSON] у неї дома по вул.Козицького 10 в м.Жмеринка, у звязку з хворобою [PERSON], яка в добровільному порядку виявила бажання заповісти своє майно [PERSON], вона розуміла значення своїх дій і не заперечувала проти підписання заповіту у її присутності [PERSON] в присутності свідків [PERSON] і [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони не були присутні при укладанні [PERSON] заповіту, але пояснили, що з [PERSON] спілкувалися як до одержання нею травми після падіння восени 2010 року так і після, була адекватною, розуміла при спілкуванні у неї дома по вул.Козицького 10 в м.Жмеринка вона впізнавала їх, спілкувалася з ними; орієнтувалася в часі і по місцю під час спілкування з ними. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони не були присутні при підписанні [PERSON] заповіту. Свідок [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] двічі у 2010 році лікувалась у неврологічному відділенні відділковій лікарні ст.Жмеринка в звязку з падінням і травмуванням ноги і вона-свідок, як сусідка епізодично заходила до [PERSON]. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] будучи хворою і знаходячись дома дзвонила їй по телефону. З ксерокопії заповіту (а.с.36) та оглянутого в судовому засіданні заповіту, наданого представником Жмеринської міської державної нотаріальної контори видно, що заповідачка [PERSON] 11.11.2010 року, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], робить розпорядження: все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповідає [PERSON]. У звязку з вадою рук заповідача, на її особисте прохання та за її дорученням, після прочитання заповіту нотаріусом, а також свідками вголос, даний правочин у присутності заповідача підписано [PERSON]. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що заповіт за формою і змістом відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України, про що не заперечує представник позивачки. З акту №10 посмертної судово-психіатричної експертизи від 24.10.2013 року видно, що [PERSON] скаржилась на «загальну неміч» повязану з переломом лівої променевої та ліктьової кісток без зміщення, переломом правого стегна із зміщенням; але експертами надати відповідь чи страждала [PERSON] на час укладання нею заповіту від 11.11.2010 року на хронічне психіатричне захворювання, чи перебувала у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності і відтак, чи могла на той час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не є можливим, оскільки надана медична документація на експертну є малоінформативною, консультація лікаря-психіатра їй не призначалась, а лікарями, які спостерігали за нею, не був описаний її психічний стан (а.с.63-65), що стверджується медичними картами стаціонарного хворого [PERSON] №№3217, 4329 за серпень, жовтень 2010 року та амбулаторної картки №2044 на імя [PERSON]. Ці докази суд приймає до уваги так як вони зібрані з дотриманням вимог закону і при складанні заповіту 11.11.2010 року було дотримано вимог чинного законодавства, а волевиявлення заповідача [PERSON] було вільним і відповідало її волі. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування. А достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Суд не приймає до уваги твердження позивачки у позовах та її представника в судовому засіданні проте, що [PERSON] при підписанні заповіту 11.11.2010 року не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, оскільки ні позивачкою та її представником не надано доказів, що [PERSON] при підписанні заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, так як вони спростовуються вищенаведеним.

Outcome: dismissed