Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства Єнакієвської міської ради "Житлово-ремонтне управління № 3", [PERSON] про поновлення на роботі, стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Обгрунтовуючи свої вимоги, посянила, що з відповідачем перебувала в трудових відносинах з 1 вересня 2004 року, займала посаду майстра. Наказом № 175 від 17.06.2013 року її звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки вона має значні переваги серед інших мастерів, бо має вищу освіту, значний стаж роботи. Її було звільнено за відсутністю попередньої згоди профспілкової організації. До того ж скорочення штату працівників фактично не відбулося, на інші посади у підприємстві прийнято інших працівників. Зазначає, що діями відповідача [PERSON] (директора КП "ЖРУ №3") їй спричинена моральна шкода, так як внаслідок незаконного звільнення вона перенесла душевні страждання, тому просить стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити повністю. Представник відповідача - Комунального підприємства "Житлово-ремонтне управління № 3" в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі і пояснив, що 8 квітня 2013 року на підприємстві було видано наказ № 67а, відповідно до якого в зв'язку з реорганізацією підприємства була скорочена одиниця майстра, по попереднє звільненя було повідомлено майстра [PERSON], яку в подальшому було звільнено 17.06.2013 року. Доводи позивача про те, що скорочення штатів проведено з порушенням вимог діючого законодавства є нічим не підтвердженими, оскільки відповідно до ст. 40 п.1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений термін, може бути розірваний власником або уповноваженим на те органом у разі змін в організації виробництва і праці, а саме: ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання, а також скорочення чисельності або штату працівників. Представник відповідача [PERSON] також зазначила, що що при звільненні [PERSON] було дотримано всіх вимог чинного законодавства, тому підстав про поновлення на роботі позивачки немає. Просить суд в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази в їх сукупності, встановивши, що між сторонами виникли правовідносини у сфері трудових відносин, суд встановив наступне. Позивача [PERSON] 01.09.2004 року прийнято на роботу до відповідача на посаду майстра. Відповідно до рішення Єнакієвської міської ради № 6/35-1115 від 27.03.2013 року "Про припинення діяльності комунальних підприємств Єнакієвської міської ради шляхом приєднання, з метою економії коштів на оплату праці та збільшення витратної частини на придбання матеріалів для обслуглвування житлового фонду, до КП "ЖРУ №3" було вирішено приєднати частину житлового фонду, що знаходиться на балансі КП "ЖРУ №6" (а.с.68-70) Статтею 64 Господарського кодексу України підприємству надане право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. Тобто, за певних обставин власник або уповноважений ним орган має право змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. Скористатись таким правом він може будь-коли. Судом встановлено, що КП "ЖРУ №3" є юридичною особою. Директор КП "ЖРУ №3" наділений правом приймати і звільняти працівників з роботи, визначати структуру підприємства, чисельність працівників та штатний розпис. 8 квітня 2013 року на підприємстві було видано наказ № 67а, відповідно до якого в зв'язку з реорганізацією підприємства на підставі Рішення Єнакієвської міської ради № 6/35-1115 від 27.03.2013 року була скорочена одна штатна одиниця майстра. На підтвердження скорочення посади майстра відповідачами суду надані штатні розписи - станом на 01.04.2013 року по КП "ЖРУ №3" та станом на 09.06.2013 р. В штатному розписі станом на 01.04.2013 року було передбачено 5 одиниць майстрів з окладом 2000 грн. на місяць (а.с.42-43). Як вбачається з штатного розпису підприємства станом на 09.06.2013 р. в ньому вже 4 одиниці майстрів, відсутня ще одна одиниця бухгалтера 1 категорії. Виходячи з штатного розпису, що вводиться в дію з 09.06.2013 р. та наданим відповідачем наказу № 67а від 08.04.2013 р. відповідачем була скорочена одиниця майстра. Згідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Позивачем суду було надано наказ № 51 від -1.04.2013 про попередження про звільнення, завірений печаткою КП "ЖРУ №3". Відповідачами було надано наказ № 67а про попередження о звільненні [PERSON], від ознайомлення з яким вона відмовилася. Було складено акт про відмову від підпису. В судовому засіданні було досліджено журнал реєстрації наказів КП "ЖРУ №3" і встанолено відсутність наказу, на який посилається позивач. За даним фактом відповідачі звернулися до правоохоронювальних органів. Таким чином, відповідач ці вимоги закону відносно позивача виконав. Адміністрація КП "ЖРУ №3" попередила [PERSON] про майбутнє звільнення за скороченням штату, видавши наказ № 83 від 01.11.2012 р. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що позивачці не пропонувалася робота робочих спеціальностей, бо на той час таких вакансій на підприємстві не було. Відповідно до наказу № 175 від 17.06.2013 року [PERSON] було звільнено згідно п.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. При вирішенні трудового спору про поновлення на роботі суд зобов'язаний встановити чи дотримано вимог закону при звільненні працівника з ініціативи власника з певної посади і з певної підстави. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили проведення засідання профсоюзного комітету КП "ЖРУ №3" щодо розгляду клопотання про звільнення [PERSON] Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 р. „Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсне у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався. Суду було надано характеристику майстрів КП "ЖРУ №3" - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до якої [PERSON] має вищу освіту, тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, [PERSON] має на утриманні неповнолітню дитину, [PERSON] має на утриманні двох ннеповнолітніх дітей, [PERSON] не заміжня, не має інших доходів. У судовому засіданні відповідач [PERSON] посянила, что перевага в залишенні майстра [PERSON] була надана за її ставлення до трудової дисципліни та навчання без відриву від виробництва. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст. 59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні позивачем не було не доведено, що при її звільненні за скороченням штату була порушена процедура звільнення. Вимогами ч.1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦП України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки судом встановлено, що відповідачем не порушено право позивача, а позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог у трудовому спорі, то суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позову про поновлення позивача на посаді майстра, стягнення з КП "ЖРУ №3" на її користь 2261,57 грн. за місяць за час вимушеного прогулу, а також стягнення моральної шкоди, а тому в позові необхідно відмовити. В силу ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. 17.06.2013 року позивач [PERSON] звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. До суду з позовною заявою звернулася 25.07.2013 року, тобто з порушенням встановлених законом строків, які происть поновити, тому як не могла отримати необхідні довідки від відповідача для звернення до суду. Таким чином, суд вважає що строк був пропущений з поважних причин.

Outcome: dismissed