Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася з позовом до ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] про визнання договору поруки недійсним, в позовній заяві вказавши, що 16.09.2011р. вона отримала вимогу ПАТ КБ «Надра» від 12.09.2011р. №10/2-5738, відповідно до якої банк вимагав від неї погасити заборгованість позичальника [PERSON] в сумі 23 456,52 доларів США (станом на 12.09.2011р. - 187 002,44 грн.) за кредитним договором № 1016/05-Ф, який був укладений 16.11.2005р. між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] При цьому, свою вимогу банк обгрунтовував тим, що нібито між позивачкою та ПАТ КБ «Надра» ще 16.11.2005р. було укладено договір поруки, відповідно до якого вона зобов'язувалась відповідати перед банком за неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що випливають з цього кредитного договору. Зважаючи на те, що про такий договір їй нічого не було відомо та те, що жодних договорів з цим банком вона не укладала, відразу ж після отримання вищевказаної вимоги позивачка звернулася до голови правління ПАТ КБ «Надра» із листом від 04.10.2011р. в якому просила провести службове розслідування по даному факту. 05.01.2012р. за фактом підробки договору поруки слідчим Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області було порушено кримінальну справу, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.358 КК України. При розслідуванні кримінальної справи встановлено, що названий договір поруки підробила позичальник [PERSON], яка власноручно підписала цей договір від імені [PERSON], навіть не ставлячи останню до відома про такий факт. За даним фактом [PERSON] пред'явлено обвинувачення за ч.ч.1,3 ст.358 КК України, тобто в підробці та використанні підробленого договору поруки. В жовтні 2012р. дана кримінальна справа направлена в суд. Однак, ще до цього, рішенням Сокальського районного суду від 30.03.2012р. за позовом ПАТ КБ «Надра» з [PERSON] стягнено всю заборгованість за кредитним договором. У таких же вимогах до [PERSON], як поручителя, суд відмовив, оскільки в судовому засіданні встановив, що 16.11.2006р. у приміщенні філії банку вона присутня не була, про укладення такого договору не знала і волі на його укладення не виражала, а договір поруки на підставі якого банк просив стягнути кошти - підроблений від її імені [PERSON], яка це визнала. Проте, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13.09.2012р. зазначене рішення Сокальського районного суду було змінено. Даним рішенням апеляційний суд стягнув з [PERSON] суму боргу в користь банку не тільки з [PERSON], але й з неї, як поручителя. За цим рішенням вони повинні відповідати перед банком солідарно. Таке рішення суд мотивував тим, що на час судового розгляду справи вказаний договір поруки ніким недійсним не визнавався, а відтак є дійсним. Просить суд визнати недійсним договір поруки від 16.11.2005 р. укладеного від імені [PERSON] з ПАТ КБ «Надра» щодо забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 16.11.2005р. №1016/05-Ф. В судове засідання позивач не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить такий задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ПАТ КБ «Надра» в судове засідання повторно не прибув, в суд повернувся судовий виклик із поштовим повідомленням, в якому вказано, що він належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, в суд повернувся судовий виклик із поштовим повідомленням, в якому вказано, що вона належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до договору поруки від 16.11.2005р. укладеного між ВАТ КБ «Надра» в особі директора філії ВАТ КБ «Надра» Львівське РУ Петровською Т.П. та [PERSON] встановлено, що вона зобов'язується відповідати перед банком за неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що випливають з кредитного договору №1016/05-Ф від 16.11.2005р. З дослідженого в судовому засіданні вироку Сокальського районного суду Львівської області від 18.12.2012р. (залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.07.2013р.) [PERSON] визнано винною за ч.1 ст.358 та ч.3 ст.358 КК України та призначено остаточне покарання на підставі ст.70 КК України 2 роки обмеження волі з іспитовим строком 1 рік. На підставі ст.49 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного судом покарання у зв'язку з закінченням строків давності. Крім цього, згідно висновку експерта №6/394 від 20.08.2012 р. встановлено, що підписи від імені [PERSON] в графі «Поручитель» в заяві на отримання кредиту з метою придбання автомобіля від 31.10.2005р., в графі «Поручитель» в договору поруки від 16.11.2005р. виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини підроблення [PERSON] договору поруки від 16.11.2005 р. укладеного від імені [PERSON] з ПАТ КБ «Надра» щодо забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 16.11.2005р. №1016/05-Ф визначені у вироку Сокальського районного суду від 18.12.2012 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Також, відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтею 547 ЦК України, тощо. Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Судом встановлено, що договір поруки від 16.11.2005р. [PERSON] не підписувала. Зазначений договір підробила позичальник [PERSON], яка власноручно підписала цей договір від імені позивачки, навіть не ставлячи останню про це до відома. За даним фактом [PERSON] засуджена вироком Сокальського районного суду Львівської області від 18.12.2012р. За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід визнати недійсним договір поруки від 16.11.2005 р. укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» щодо забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 16.11.2005р. №1016/05-Ф.

Outcome: approved