Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що 06.12.2010 вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя та подружні відносини склались невдало по таких причинах: різності характерів та поглядів на життя, відповідач не відчуває обов'язку перед сім'єю, матеріально не допомагає, кошти витрачає не на користь сім'ї, а лише на власні потреби, систематично зловживає алкогольними напоями, внаслідок чого влаштовує скандали, ображає її, принижує жіночу гідність різними образливими словами. На її прохання змінити таку свою поведінку відповідач не реагує. Далі миритись з таким життям вона не бажає так, як між ними втрачено почуття взаєморозуміння та взаємоповаги. Відповідач добровільно розірвати шлюб в органах РАГС категорично відмовляється. Встановлення строку для примирення між ними виключається так, як відповідач не бажає змінити свою протиправну поведінку, а, навпаки, продовжує негідно поводитися. Спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. На початку вересня 2013 роки вони остаточно припинили подружні відносини. Шлюб існує формально. Просить шлюб з відповідачем розірвати. У судове засідання позивач надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи чи повідомлення про причини неявки. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів - у порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2000 року. Від шлюбу дітей немає. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved