Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-20 00:00:00

23 липня 2013 року [PERSON] звернулась з зазначеним позовом до Докучаєвської міської ради Донецької області, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог вона посилалась на ті обставини, що [INFO] року померла її матір [PERSON], а належне їй нерухоме майно - будинок і земельну ділянку, що розташовані за вказаною вище адресою, успадкував [PERSON] - чоловік померлої матері та отримав в нотаріальній конторі відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок та на земельну ділянку. Однак, державний акт на земельну ділянку, площею 0,0596 га, що розташована в [ADDRESS] [PERSON] не отримав, а [INFO] року - помер. Все майно, що належало [PERSON], останній заповів їй (позивачці), яка його прийняла шляхом подачи заяви в державну нотаріальну контору. Втім, державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, оскільки [PERSON] за життя не отримав державний акт на земельну ділянку. Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 04 вересня 2013 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Докучаєвської міської ради Донецької області, третя особа: відділ Держземагенства у м. Докучаєвську Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Не погодившись з рішенням суду, позивачка [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав та просив скаргу задовольнити. Відповідач та третя особа про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками (а.с. 92, 93). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаного позову, виходячи з наступного. Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] року померла матір позивачки [PERSON]- [PERSON] Належний їй будинок та земельну ділянку, що розташовані в м. Докучаєвську Донецької області по [ADDRESS], успадкував [PERSON] - чоловік померлої матері і отримав в державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок та на земельну ділянку. Однак, державний акт на земельну ділянку, площею 0,0596 га, що розташована в м. Докучаєвську Донецької області по [ADDRESS], [PERSON] за життя не отримав, а [INFO] року він помер (а.с.5, 6, 7, 9, 37). Все майно, що йому належало, [PERSON] заповів позивачці [PERSON], яка його прийняла шляхом подачи відповідної заяви в державну нотаріальну контору (а.с. 34, 35). Державний нотаріус Докучаєвської державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з тих підстав, що [PERSON] не надала до державної нотаріальної контори Державний акт на земельну ділянку, що розташована в м. Докучаєвську по [ADDRESS]. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON], суд виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову. Однак погодитись з рішенням суду не можна. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримав в державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок та на земельну ділянку. Однак, державний акт на земельну ділянку, площею 0,0596 га, що розташована в м. Докучаєвську Донецької області по [ADDRESS], [PERSON] за життя не отримав, а [INFO] року він помер. Все нерухоме майно [PERSON] заповів позивачці, яка його прийняла шляхом подачи заяви в державну нотаріальну контору. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, не має. Ці обставини сторони не оспорюють. Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав, що правові підстави для цього відсутні, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не оформив державний акт на земельну ділянку, площею 0,0596 га, що розташована в м. Докучаєвську Донецької області по [ADDRESS]. Однак суд першої інстанції дійшов такого висновку помилково, з порушенням норм матеріального права. Як встановлено судом, спадкодавець [PERSON] склав на [PERSON] заповіт на все нерухоме майно (а.с. 4), а позивачка [PERSON] у встановлений законом 6-місячний строк після смерті спадкодавця звернулась з заявою до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після його смерті (а.с.34, 35). Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Сторони не заперечували і це підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, [PERSON] в Докучаєвській державній нотаріальній контори, на підставі ст.ст. 1296 - 1298 ЦК України, 15 червня 2004 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0596 га згідно з планом, розташованої в [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Як передбачено п.3.5 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», обговореного на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 01 березня 2013 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст. 126 ЗК України в редакції Закону від 05 березня 2009 року № 1066 - VI, введеного в дію 02 травня 2009 року). Та встановлено наступні підстави для звернення з позовом до суду про визнання права власності на земельну ділянку: спадкодавець придбав у власність земельну ділянку за договором купівлі-продажу, дарування та іншою угодою, свідоцтвом про право на спадщину, проте не проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку; спадкодавцем складено заповіт на земельну частку(пай), але на день його смерті земельна ділянка йому не належить на підставі державного акту і за таких обставин нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом. А відповідно до п.3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7, відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами судочинства (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Оскільки право власності на спірну земельну ділянку спадкодавця [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке він отримав в Докучаєвській державній нотаріальній конторі 15 червня 2004 року, то до спадкоємиці за заповітом [PERSON] переходить право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, відповідно до вимог ст.ст.1222, 1223 та 1225 ЦК України. За вказаних обставин, рішення суду, як ухвалене з порушенням норм матеріального права не може залишатися без змін та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову [PERSON] Таким чином, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального прав, то відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявленого позову [PERSON], яким слід визнати за неї право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,0596 га в межах згідно з планом, яка розташована на території м. Докучаєвська, [ADDRESS], і передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що придбав у власність [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, задовольнивши апеляційну скаргу позивачки.

Outcome: approved