Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

Перший заступник прокурора м. Севастополя в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в м. Севастополі звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації ( далі СМДА ) № 1003-р від 02.04.2010 р. « Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва з елементами берегоукріплення, згідно з проектом комплексу «Нибиру» та визнати державний акт серія ЯИ № 069350 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0841 га., розташовану в [ADDRESS], кадастровий номер 8536900000:03:008:0210, виданий [PERSON] Головним управлінням Держкомзему у м. Севастополі, зареєстрований за № 011088600602 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Вимоги прокурор мотивує тим, що відповідачем безпідставно, в супереч вимог ст. 59, 118, 186-1 ЗК України, ст. 88 ВК України, у порушення інтересів держави, отримано у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, площею 0,0841 га., розташовану в м. Севастополі по [ADDRESS]. Підставою видачі державного акту вказано розпорядження СМДА № 1003-р від 02.04.2010 р. «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва з елементами берегоукріплення, згідно з проектом комплексу «Нибиру», яким [PERSON] надано у власність земельну ділянку. Прокурор позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову. В подальшому в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Представник СМДА в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Суд вирішував справу за правилами ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України на підставі наявних у ній даних і доказів про права і взаємовідносини сторін. З матеріалів справи вбачається, що правовідносини сторін регулюються главою 19 ЗК України, главою 17 ВК України, глави 16, 29 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження СМДА № 1003-р від 02.04.2010 р. виданий державний акт серія ЯИ № 069350 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0841 га., розташовану в [ADDRESS], кадастровий номер 8536900000:03:008:0210. Згідно ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибної ділянки ) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Уповноважена установа розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи ( ліцензії ) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надає її у власність. 2 Згідно ст. 88 ВК України, у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води ( редакція від 03.06.2008 р.) Відповідно до ч. 4 ст. 59 та ч. 3 ст. 60 ЗК України ( редакція від 01.04.2010 р.) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Статтею 1 Закону України «Про планування і забудову територій» визначено термін містобудівна документація, де генеральна схема планування території України це є містобудівна документація, яка визначає концептуальні вирішення планування та використання території України. Як встановив суд, 02.04.2010 р. за номером 1003-р СМДА було видано розпорядження «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва з елементами берегоукріплення згідно з проектом комплексу «Нибиру». Відповідно до вказаного розпорядження [PERSON] передано у власність земельну ділянку, площею 0,0841 га., що розташована за адресою [ADDRESS]. Пунктом 4 вказаного розпорядження ГУ Держкомзему України в м. Севастополі зобов'язано забезпечити державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0841 га. за адресою: [ADDRESS] та внесення відповідних змін до обліково-реєстраційної документації державного земельного кадастру. Генеральним планом м. Севастополя, затвердженого рішенням Севастопольської міської ради № 4114 від 13.12.2005 р., встановлено розмір прибережної смуги уздовж Чорного моря із спеціальним режимом, який в умовах реконструкції на забудованих територіях становить 50 метрів від урізу води. Статею 58 ЗК України, визначено, що до земель водного фону належать землі, зайняті прибережними захисними смугами, а для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. Згідно до генерального плану м. Севастополя земельна ділянка, площею 0,0841 га., що знаходиться за адресою [ADDRESS], розташована у межах 100 - метровій прибережній захисній смизі. Таким чином, СМДА, в супереч діючого земельного законодавства, самостійно розпорядилася земельною ділянкою площею 0,0841 га., що відноситься до земель водного фонду. Суд приходе до висновку, що набуття права власності [PERSON] на підставі державного акту серія ЯИ № 069350 на земельну ділянку, площею 0,0841 га., розташовану в [ADDRESS], не відповідає приписам ст. 116, 118 ЗК України. Правова підстава для набуття відповідачем права власності на земельну ділянку відсутня, у зв'язку з чим є недійсним і державний акт, виданий на її ім'я. Вказані обставини свідчать про те, що земельна ділянка по [ADDRESS] та державний акт на право власності на вказану земельну ділянку видані без рішення уповноваженої установи, з порушенням вимог земельного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставами недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. У відповідності до ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, способами визначення правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. При таких обставинах, позов прокурора являється обґрунтованим і підлягає задоволенню. Оскільки позов прокурора задоволений, а він був звільнений від сплати судових витрат в сумі 229 гривень 40 копійок, то вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст. 116, 118, 125, 126, 152 ЗК України, ст. 88 ВК України, ст. 16, 203 ч. 1, 3, 5, 6 ст. 215, 387 ЦК України,

Outcome: approved