Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що у неї з відповідачем були статеві стосунки внаслідок яких вона народила [INFO] доньку [PERSON]. Відповідач спочатку визнавав те, що вона вагітна від нього, але за чотири місяці до пологів, перестав з нею спілкуватися, не бажає визнавати дитину своєю донькою, не утримує її та не надає матеріальної допомоги в зв'язку з чим вона перебуває в скрутному матеріальному становищі а дитина потребує матеріальної допомоги з боку батька. Тому просить задовольнити її позов визнати відповідача батьком дитини та стягнути з нього на утримання дитини аліменти. В судовому засіданні позивачка з представником, кожен окремо, позов підтримали мотивуючи його тими ж підставами. Відповідач та його представник в судовому засіданні, кожен окремо, позов не визнали, та пояснили, що хоч відповідач і мав статеві стосунки з відповідачкою, але дитина не відповідача т.я. відповідач має хронічні захворювання статевих органів і не може мати дітей. Крім цього вважають висновок судово-медичної гінетипоскопічної експертизи невірним, не обґрунтованим, а його зміст такий, що не відповідає вимогам законодавства. Строк, який суд давав відповідачу для оскарження експертизи не використали, і не бажають оскаржувати експертизу, а бажають,щоб суд дав оцінку експертизі та відхилив її як належний доказ. Так як він не є батьком дитини, то сплачувати аліменти на утримання дитини не бажає. Також вважають, що позивачка не довела,що сплатила за проведення експертизи 3158,40 грн., так як в квитанції зазначено «сплата за дослідження» а не за проведення експертизи, а також вважають, що зазначена експертиза проводиться безкоштовно, а сплата за неї коштів є корупцією. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідача. Чи були у її сина статеві стосунки з відповідачкою вона не знає, але ніколи її не бачила і не знайома з нею. Проживає від сина окремо у власній квартирі. Вважає, що її син не може бути батьком дитини, так як з дитинства і до цього часу лікує хронічні захворювання статевих органів, а саме - простатит. Суд заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини: Згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON] народилася [INFO], запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Кодексу.(а.с. 3) . Позивач не перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК) а тому справу слід розглядати в порядку позовного провадження. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Причому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Так у судовому засіданні сторони по справі кожен окремо пояснили, що вони познайомилися в 2009 році і з того часу, зі слів відповідача, що не заперечує позивач, у них були статеві стосунки приблизно 2 рази на місяць. Статеві стосунки припинилися весною 2010 року. Згідно висновку судово-медичної гінетипоскопічної експертизи (а.с. 34-37), вірогідність біологічного батьківства [PERSON] відповідно до [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99% , таким чином, біологічне батьківство відповідача, згідно експертизи, доведено. Суд оцінюючи висновок експертизи, з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, вважає його допустимим доказом по справі, що доводить біологічне батьківство відповідача, а доводи представника щодо невірних висновків зазначеної експертизи, його необґрунтованості та невідповідності змісту висновку вимогам законодавства є не обґрунтованими, ґрунтуються на припущеннях представника відповідача та відповідача, що є недопустимим згідно ст..61 УПК України. Так згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається. Відповідач не надав суду докази щодо неправильності висновку експертизи. При цьому підстави вважати наявний у матеріалах справи висновок експертизи недостовірним - відсутні. Щодо наданого відповідачем результату аналізу ДНК (а.с. 61,62), то даний результат тесту ДНК не може суд прийняти як допустимий доказ, так як він не містить жодних висновків, крім цього в примітках вказаного результату зазначено , що він не може служити доказом в суді для встановлення батьківства. Також суд не бере до уваги пояснення відповідача, його представника, та свідка [PERSON] щодо хронічної хвороби статевих органів відповідача, в зв'язку з чим він не має можливості зачати дитину так як жодних доказів на підтвердження цієї обставини відповідач не надав і на запитання суду чи бажає він надати докази, щодо зазначених посилань, пояснив, що не бажає надати, з цього приводу, будь які докази. Щодо виписки з епікризу хворого за період госпіталізації відповідача з 17.04.2013 року по 29.04.2013 року, то зазначені в документі діагнози не свідчать про відсутність репродуктивної функції відповідача. Крім цього, зазначене обстеження проведено через три роки після народження дитини, а тому нема жодних підстав вважати, що відповідач хворів зазначеними хворобами на час її зачаття. Таким чином в судовому засіданні доведено, що відповідач є біологічним батьком [PERSON] [INFO]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що визнання батьківства необхідно позивачці для захисту прав та інтересів дитини та отримання аліментів на її утримання. Крім того, ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Норма ч.1 ст.183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням цитованих норм, встановивши, що відповідач є біологічним батьком неповнолітньої [PERSON], то він повинен надавати їй матеріальне забезпечення. Відповідач є особою працездатного віку, працює, що пояснили як сторони по справі так і свідок, нікого не утримує, неповнолітніх дітей не має, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина знаходиться на утриманні матері (а.с. 6), яка отримує допомогу на дитину, як одинока мати(а.с.6) За таких обставин суд вважає, що позов, в даній частині, доведено і з відповідача слід стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до повноліття дитини. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір та витрати пов'язані з проведенням експертизи (а.с.63,64) На підставі викладеного, та

Outcome: approved