Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» /надалі - НАСК «Оранта»/ про стягнення страхового відшкодування. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 08 грудня 2012 року на 10км-700м автодороги Київ-Фастів Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] який керував автомобілем [NUMBER] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який належить йому на праві приватної власності. Внаслідок пригоди його автомобіль отримав механічні ушкодження та на відновлення якого він поніс витрати, в сумі 18 189 гривень 50 коп. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами на момент ДТП була застрахована в НАСК «Оранта», а тому просив стягнути з страхової компанії страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 18 189 гривень 50 коп., витрати пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката - 4500 гривень, пені 1 544 гривні 86 коп.; 3% річних - 334 гривні 89 коп. та судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 14-11/2013-2 ( а.с.30-32) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 04.02. 2013 року ( а.с. 43) в судове засідання не з"явився, через загальну канцелярію надіслав свої письмові заперечення за вх. № 56146 від 09.12. 2013 року ( а.с. 33- 42) у задоволенні позовних вимог просив відмовити, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв про відкладення чи перенесення розгляду справи до суду не надав. Відповідно до вимог ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 Про судові рішення по цивільній справі від 18 грудня 2009 року, що містяться у пункті 2, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 Цивільного процесуального кодексу України, а також правильно витлумачив ці норми. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст.22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Обов'язковий страховий ліміт - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов страхування. Згідно вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, 08 грудня 2012 року на 10км-700м автодороги Київ-Фастів Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] який керував автомобілем [NUMBER] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який належить йому на праві приватної власності. Постановою Києво- Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2012 [PERSON] визнано винним у скоєні зазначеної дорожньої пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП /а.с. 17/. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення правопорушник [PERSON] свою вину визнав, постанову суду не оскаржував, вона набрала законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», вартість матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля «Volkswagen Transporter" становить 18 189 грн. 50 коп. /а.с. 16/. Положеннями ч.2 ст.1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Матеріалами справи доведено, що вартість виконаних робіт, пов'язаних з відновленням пошкодженого внаслідок неправомірних дій [PERSON] належного позивачу транспортного засобу, були оцінені та погоджені на суму 18 189 грн. 50 коп. Відповідно до копії полісу № АВ / 5704596 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності , укладеного між [PERSON] та НАСК «Оранта», відповідно до якого застрахована відповідальність відповідача під час керування автомобілем [NUMBER] в період дії з 13.06.2012р. по 12.06.2013 р. /а.с.18/. Відповідно до змісту полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 50 000грн. та без урахування франшизи. Отже, враховуючи обставини справи та наявні у справі докази, страхова компанія повинна нести відповідальність у межах ліміту відповідальності, визначеного умовами договору. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована ВАТ НАСК «Оранта», позивач [PERSON] 09.01.2013. звернувся до страховика про здійснення страхового відшкодування. Разом з тим , ВАТ НАСК «Оранта», заперечуючи проти позовних вимог, фактично відмовила позивачу [PERSON] у виплаті страхового відшкодування ( а.с. 33-35). Таким чином, з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню страхове відшкодування в межах вставленого ліміту в сумі 18 189 гривень 50 коп., оскільки ВАТ HACK "ОРАНТА" повністю покриває вартість матеріального збитку. Разом з тим не можна погодитися з вимогами позивача в частині відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4500 гривень.. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Дані про те, що представник позивача [PERSON] був допущений до участі в розгляді справи як особа, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду, відсутні. [PERSON], як суб'єкт підприємницької діяльності, який діє від адвокатського об"єднання [PERSON] та Партнери , якому позивачем оплачені кошти в розмірі 4500 грн. за надання правової допомоги, суду не надав оригіналу квітанції в підтвердження сплати коштів позивачем, а отже не відноситься до цього переліку осіб, а тому підстав для стягнення цих коштів як витрат на правову допомогу у суду не має . Разом з тим, представником позивача [PERSON] наданий погодинний звіт, який непогоджений з позивачем у справі, оскільки докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат, а тому в цій частині в задоволенні вимог необхідно відмовити. Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 1 544 гривні 86 коп., оскільки відповідно до пункту 37.2 статті 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961 , яким встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня, так як вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб"єктом цього договору. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, а отже підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 334 гривні 89 коп. На підставі вищевикладеного, суд, аналізуючи надані докази, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, а тому приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення основного боргу та 3% річних, оскільки вимоги в частині стягнення пені надумані та такі, що суперечать чинному цивільному законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial