Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] відділу ДВС Луцького міського управління юстиції, Приватного підприємства Нива В.Ш., [PERSON] про визнання недійсним правочину -- протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна. Вимоги позову мотивувала тим, що 15.03.2012 року ПП Нива В.Ш. за дорученням [PERSON] відділу ДВС були проведені прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки квартири [ADDRESS], за результатами яких був складений протокол про прилюдні торги №0311155/1 від 15.03.2012 року. На момент проведення торгів квартира належала на праві спільної сумісної власності їй та її чоловікові [PERSON] Крім того, в квартирі проживав їхній неповнолітній син [PERSON], [INFO] Вважає, що квартира була реалізована на торгах з порушенням чинного законодавства, яке регулює порядок примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого були порушені її права, а також права неповнолітнього сина. А саме, договір іпотеки був укладений її чоловіком без її згоди. З 27.05.2008 року до серпня 2012 року в квартирі був зареєстрований і постійно проживав їхній неповнолітній син, однак служба у справах дітей не була повідомлена про реалізацію предмета іпотеки. Крім того, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не було, мешканців квартири не виселено. Крім того, початкова ціна продажу була значно нижчою ніж заставна вартість предмета іпотеки. Про реалізацію квартири її не повідомляли. А тому, просила визнати недійсним правочин -- протокол про прилюдні торги №0311155/1 від 15.03.2012 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що позивач оскаржувала договір іпотеки, однак їй було відмовлено в задоволенні позову. Звіт про оцінку іпотечного майна не оскаржувався. Представник відповідача [PERSON] відділу ДВС Луцького міського управління юстиції [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що на виконання у [PERSON] ВДВС перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] в користь ВАТ [PERSON] [PERSON] суми боргу. Банком було подано заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оцінку та переоцінку предмета іпотеки ніхто не оскаржував. Вважає дії ДВС законними. А тому, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач ПП Нива В.Ш. подав клопотання про розгляд справи у відсутності його представника. Вимоги позову заперечували. Просили в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що позивачем в позовній заяві не зазначено жодних підстав для визнання торгів недійсними. Квартира була придбана відповідачкою [PERSON] для потреб сімї, в квартирі зареєстрована її неповнолітня дитина. Інструкцією про порядок вчинення виконавчих дій на момент проведення торгів не було передбачено отримання дозволу органу опіки та піклування на вчинення дій щодо реалізації іпотечного майна. Крім того, вказувала на те, що позивач та її чоловік з дитиною добровільно виселилися з квартири і знялися з реєстрації в ній. Представник третьої особи служби у справах дітей Луцької міської ради [PERSON] суду пояснив, що на момент проведення торгів право користування квартирою мав неповнолітній [PERSON], а тому відповідно до Закону України Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей треба було згоду органу опіки. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі письмові докази, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч.1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України позивачем зазначено недодержання ВДВС Луцького районного управління юстиції та ПП Спеціалізоване підприємство Юстиція при проведенні прилюдних торгів норм Закону України Про виконавче провадження та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій визначались Законом України Про виконавче провадження (далі Закон) та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року №74/5, яка була чинною в повному обсязі на момент проведення торгів (далі -- Інструкція). Законом України Про виконавче провадження визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їх права та обовязки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 11, 12, 82 Закону). Разом із цим, аналіз положень цього Закону та Інструкції свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст.62 Закону та пп. 5.11, 5.12 Інструкції). Відповідно до положень зазначених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п.5.11 Інструкції). Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5 (далі Положення). Пунктами 2.2., 3.2 Положення передбачено, що прилюдні торги це продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Прилюдні торги проводить спеціалізована організація за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій. Положенням передбачені також правила проведення торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6). Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця -- учасника прилюдних торгів з врахуванням особливостей, передбачених законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів, то це є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст.ст. 650, 655 та ч.4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, п.п. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1944 року №18/5). Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч.1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст. 215 ЦК України). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Судом встановлено, що 11.05.2011 року головним державним виконавцем Першого ВДВС Луцького РМЮ [PERSON] відкрите виконавче провадження з примусового виконанню виконавчого листа Луцького міськрайонного суду №2-2320 від 14.07.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ [PERSON] [PERSON] 53\~ 950,70 доларів США, що по курсу НБУ станом на 19.06.2009 року становить 411\~ 104,33 грн. заборгованості за кредитним договором, 822,21 грн. витрат на конвертацію валюти, 1700 грн. судового збору та 250 грн. витрат на ІТЗ (а.с.38). Постанова направлялася до відома боржнику [PERSON], що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 33/14, де на той част проживала і позивач. У встановлений боржником строк для добровільного виконання, рішення не виконане. Відповідно до ч.5 ст.52 Закону України Про виконавче провадження у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Частиною 1 ст.54 цього Закону установлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до договору іпотеки від 17.07.2007 року (а.с.21-26) ПАТ [PERSON] [PERSON] є іпотеко держателем предмета іпотеки -- квартири [ADDRESS]. А тому, покликання сторони позивача на невідповідність дій державного виконавця щодо звернення стягнення на іпотечне майно в межах виконавчого провадження про стягнення грошової суми вимогам закону, є безпідставними. 27.05.2011 року державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с.39-40). 10.06.2011 року постановою головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ було призначено [PERSON] експертом, субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого документа (а.с.97). Дана постанова також направлялась боржнику. Висновком про вартість квартири було встановлено ринкову обєкта оцінки 238 877 грн.. Копію висновку боржник отримав особисто 19.08.2001 року, встановленої вартості квартири не оспорював (а.с.91). Проведена оцінка ніким не оскаржувалась. 04.10.2011 року було подано заявку на реалізацію арештованого майна ПП Нива В.Ш. (а.с.94). В звязку з тим, що іпотечне майно не було продано на перших торгах 12.12.2011 року було проведено переоцінку майна (а.с.97), вартість після переоцінки 214\~ 989,30 грн., 25.01.2012 року було проведено другу переоцінку майна (а.с.99), вартість після переоцінки 207\~ 822,99 грн. Повідомлення про проведення повторних торгів 15.03.2012 року з зазначенням стартової вартості 207\~ 822,99 грн. направлялося ПП Нива В.Ш. боржнику [PERSON] за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 33/14, де на той час проживала і позивач. Прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна відбулися 15.03.2012 року за участю покупця [PERSON], стартова ціна лоту 207\~ 822,99 грн., що підтверджується протоколом №0311155/1. Ціна продажу склала 207\~ 822,99 грн. (а.с.101). Проведені торги позивач оспорює, в тому числі, і з тих підстав, що при передачі на реалізацію квартири, право користування якою мав неповнолітній син позивачки [PERSON], державним виконавцем не було отримано дозволу органу опіки та піклування, чим було порушено вимоги закону. Однак, такі покликання позивача є безпідставними. Оскільки, на момент проведення виконавчих дій з реалізації квартири та торгів, станом на 15.03.2012 року була чинною Інструкція про проведення виконавчих ді, затверджено наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 N 74/5, яка не передбачала такого обовязку державного виконавця. Обовязок, державного виконавця у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону передбачений Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка була затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 лише 02.04.2012 року. Таким чином, з вищенаведених і встановлених судом обставин вбачається, що прилюдні торги 15.03.2012 року з реалізації іпотечного майна відбулися з дотриманням процедури проведення торгів і порушень, які б свідчили про недійсність укладеної на торгах угоди судом не встановлено. З пояснень учасників процесу в судовому засіданні встановлено, що до призначення прилюдних торгів жодної скарги при виконанні виконавчого провадження на дії або бездіяльність державного виконавця від боржника та інших осіб не надходило. Крім того, дії державних виконавців у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відсутність порушень вимог Тимчасового положення та інших норм Закону при проведенні прилюдних торгів, а також відсутність порушень прав і законних інтересів позивача, яка оспорює результати торгів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, доводи сторони позивача обєктивно спростовуються зібраними та дослідженими у справі доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed