Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

[PERSON] 25 вересня 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2013 року позов було залишено без руху, а позивачу запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки, з метою усунення яких 11 жовтня 2013 року позивачем було подано виправлений позов. Позивач у своєму позові посилалася на те, що відповідач є її батьком. [INFO] року досягла повноліття, продовжує навчання в Дніпропетровському професійному залізничному ліцеї, терміном навчання з 2 вересня 2013 року по 27 грудня 2013 року, отримує робітничу кваліфікацію провідник пасажирського вагона, касир квитковий другої категорії. Потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який добровільно її не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на її користь та утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 гривень на період навчання щомісячно, стягнути з відповідача на її користь сплачену за навчання грошову сумі у розмірі 2 000 гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 200 гривень. У своїй заяві до суду справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, у своїй заяві до суду справу просив розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з нього аліменти за грудень 2013 року у розмірі 700 гривень, у задоволенні інших позовних вимог позивачу відмовити, посилаючись на те, що його заробітна плата, яку він отримує за своїм місцем роботи, не має чіткого стабільного розміру, коливається залежно від наявних на підприємстві замовлень. Відповідач проживає у гуртожитку, оплачує комунальні платежі, його дружина хворіє і не може працевлаштуватися, він є єдиним годувальником в сім'ї. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). [INFO] року позивач досягла повноліття. На теперішній час позивач навчається в Дніпропетровському професійному залізничному ліцеї, термін навчання з 2 вересня 2013 року по 27 грудня 2013року, отримує робітничу кваліфікацію провідник пасажирського вагона, касир квитковий другої категорії (а.с. 10). [PERSON] не працює, проживає зі своєю матір'ю [PERSON], яка є пенсіонером, отримує пенсію у розмірі 1 325 гривень 20 коп, позивач знаходиться на утриманні своєї матері. Позивач потребує матеріальної допомоги від відповідача на своє утримання, а він добровільно матеріальну допомогу не надає. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На підставі ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. [PERSON] є повнолітньою, навчався у Дніпропетровському професійному залізничному ліцеї, на платній формі навчання, не працює, знаходиться на утриманні своєї матері, потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на своє утримання, який має офіційне місце роботи, отримує заробітну плату, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача та її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для людини відповідного віку, до закінчення позивачем навчання, тобто по 27 грудня 2013 року. За таких обставин суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання з дня подання позову, тобто з 25 вересня 2013 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача сплаченої суми за навчання у розмірі 2 000 гривень, то вони задоволенню не підлягають, оскільки ця сума не входить до складу поняття аліментів, і стягнення вже сплачених повнолітньою донькою (сином) сум за навчання не передбачено Главою 16 СК України. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 229 гривень 40 коп - п.п. « 1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У своєму позові позивач ставить питання про стягнення з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 200 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та підчас ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки позивачем лише надано квитанцію про розмір оплати правової допомоги (а.с. 6), але інформація щодо витраченого часу на надання такої правової допомоги відсутня, тому суд позбавлений можливості визначити обґрунтованість сплачених позивачем коштів на правову допомогу і, як наслідок, вирішити питання про стягнення цих витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial