Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених "Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Kабінету Mіністрів України від 21.07.2005 р. за № 630. Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року за №1875, Закону України "Про теплопостачання". Помешкання відповідачів забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго". Відповідачі регулярно порушують умови п. 18 Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та п. 3 ст.20 Закону України "Про житлово - комунальні послуги". ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці у справі №21/5420/2012 від 04.04.2012 року відмовлено Комунальному підприємству Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON] за спожиті послуги централізованого теплопостачання з урахуванням 3% річних та інфляційних. Відповідно до рішення суду від 19.03.2008 р. сума стягнутої заборгованості складає 3 814 грн. 26 коп., відповідно до рішення суду від 06.08.2010 р. сума стягнутої заборгованості складає 5 602 грн. 82 коп., на даний час заборгованість відповідачами не сплачена. Таким чином, заборгованість відповідачів за спожиті послуги за період з 10.2007 року по 08.2013 року становить 21 447 грн. 01 коп., з яких борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання - 12 029 грн. 93 коп., інфляційні - 1 550 грн. 65 коп. та 3% річних - 1 436 грн. 65 коп., які позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, а також просить стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" - Клімішина О.М. в судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що кошти за отриманні послуги не сплачували, оскільки сім'я перебувала в скрутному матеріальному становищі. Згоден сплачувати борг, не заперечує проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що кошти за отриманні послуги не сплачували, оскільки сім'я перебувала в скрутному матеріальному становищі. Згодна сплачувати борг, не заперечує проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених "Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Kабінету Mіністрів України від 21.07.2005 р. за № 630. Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року за №1875, Закону України "Про теплопостачання". Помешкання відповідачів забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго". Відповідачі регулярно порушують умови п. 18 Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та п. 3 ст.20 Закону України "Про житлово - комунальні послуги". Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №21/5420/2012 від 04.04.2012 року відмовлено Комунальному підприємству Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON] за спожиті послуги централізованого теплопостачання з урахуванням 3% річних та інфляційних процесів. Загальна сума задоволених позовних вимог відповідно до судових рішень про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання становить 9 417 грн. 08 коп., на даний час заборгованність відповідачами не сплачена. Заборгованість відповідачів за спожиті послуги за період з 10.2007 року по 08.2013 року становить 21 447 грн. 01 коп., з яких борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання - 12 029 грн. 93 коп., інфляційні - 1 550 грн. 65 коп. та 3% річних - 1 436 грн. 65 коп. Законом України "Про житлово-комунальні послуги" регулюються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Відповідно до п. 18 та п.1 ст. 30 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630 споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а отже відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Враховуючи вищезазначене, аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви та заяви про видачу судового наказу, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved