Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

У листопаді 2011 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 928 226,64 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в кінці 2007 року та на початку 2008 року придбав у [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Києві,за що передав [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 доларів США. Грошові кошти за вказану земельну ділянку були передані [PERSON] через його синів [PERSON] та [PERSON], про що видано розписку від 30.12.2007 року. В подальшому таким же чином [PERSON] було продано ще одну земельну ділянку за 19 600 доларів США, про що [PERSON] написав розписку від 03.04.2008 року. У 2010 році позивачеві стало відомо про те, що земельну ділянку оформити неможливо через те, що кадастровий номер було закріплено за іншою особою - не [PERSON], а сам [PERSON] помер в жовтні 2008 року. З огляду на таке позивач вважає, що у [PERSON] виникло зобов'язання повернути грошові кошти, отримані за земельні ділянки. Відповідачі спадщину прийняли, про що написали заяви нотаріусу, а тому позивач вважає, що за зобов'язанням [PERSON] мають відповідати його спадкоємці - відповідачі солідарно. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, виключивши зі складу відповідачів [PERSON], про що подав відповідну заяву. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Заперечував проти його задоволення з наступних підстав. [PERSON] повідомив, що не мав жодних відносин з позивачем. У власності [PERSON] не перебуває земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Києві. Вважає, що не має жодного відношення до домовленостей свого батька [PERSON] та позивача, чи третіх осіб. На сьогодні земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Києві належить [PERSON]Повідомив, що розписка від 30.12.2007 є чорновиком та він не знає як вона опинилась у позивача. Звертає увагу на те, що у розписці від 30.12.2007 року відсутній предмет правочину, підписи його і [PERSON]; не зазначено від кого отримані гроші; підпис [PERSON] є підробленим, а отже вся розписка є незаконною. Зазначив, що відносини щодо отримання ним у 19 600 доларів - це його відносини з [PERSON], які не мають відношення до [PERSON] Просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. [PERSON] повідомила, що жодних грошових коштів ні від позивача, ні від довірених його осіб не отримувала, а тому зобов'язань перед позивачем не має. Стверджує, що [PERSON] жодних коштів від позивача чи інших осіб не отримувавта жодних зобов'язань перед ними не брав, а отже і вона не має жодних зобов'язань перед позивачем. Грошові кошти, якщо і брали [PERSON] та [PERSON], то вони і мають відповідати за зобов'язаннями. Заява [PERSON] про надання згоди на приватизацію не є підставою для стягнення з [PERSON] заборгованості. [PERSON] є пенсіонеркою, має вади слуху. Просить відмовити у задоволенні позову до неї, в частині вимог до інших позивачів просить вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Подав письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що був довіреною особою [PERSON] та безпосередньо приймав участь при переговорах щодо продажу земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Києві, був присутній при переданні 50 000доларів США через його синів [PERSON] та [PERSON] та особисто передав [PERSON] грошові кошти в сумі 19 600 доларів США від імені [PERSON] Пояснив, що набуття права на земельну ділянку здійснювалось через надання нотаріально посвідченої згоди на приватизацію земельної ділянки, якою користувався [PERSON] Земельну ділянку [PERSON] мав намір перепродати третій особі без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] Всі розходи по оформленню земельної ділянки за домовленістю з [PERSON] мав нести [PERSON].В 2010 році, в органах земельних ресурсів його повідомили, що приватизувати земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Києві на гр. [PERSON] неможливо, через оформлення кадастрового номеру на іншу особу.Про зазначені обставини він повідомив [PERSON] по телефону та письмово. Представник третіх осіб [PERSON] [PERSON] повідомив, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві. Позицію позивача підтримав у повному обсязі. Підтвердив пояснення [PERSON] Просив позов задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідачів, третіх осіб на основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають з встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. З розписки від 30.12.2007 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] взяли за продану ділянку 50 000 доларів США. Згідно Висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 16.09.2013 року № 6667/6668/13-32, рукописні записи « 3012.2007», «[PERSON].» у нижньому рядку розписки від 30.12.2007, складеної від імені [PERSON] та [PERSON], виконані не [PERSON], а іншою особою. В судовому засіданні 04.06.2013 року відповідач [PERSON] визнав розписку від 30.12.2007 року до дати та підпису виконаного від імені [PERSON], проте вважає її чорновиком. Розписка від 30.12.2007 року написана [PERSON] (до дати та підпису виконаного від імені [PERSON].), містить дату та підпис [PERSON], а саме: власноруч написано «[PERSON].», тому посилання відповідача [PERSON] на той, факт, що підписи у розписці від 30.12.2007 року відсутні судом до уваги не беруться та спростовуються, зокрема наступним. Відповідно до Заяви-пояснення [PERSON] від 15.04.2011 року, яка адресована Начальнику Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві, [PERSON] вирішив відмовитись від користування земельною ділянкою на користь [PERSON], за що [PERSON] передав йому грошові кошти в сумі 50 000 доларів США. [PERSON] отримав від [PERSON] особисто грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, які в подальшому передав батькові. Після смерті [PERSON] [PERSON], знаючи що земельна ділянка була віддана за відповідну суму, поновила на неї права. Пояснення написані власноруч [PERSON] Суд не бере до уваги посилання [PERSON] на те, що дані пояснення були написані під тиском правоохоронних органів, оскільки жодних належних та допустимих доказів цього відповідачем надано не було. Також [PERSON] не надав суду жодних належних та допустимих доказівтого, що він звертавсязі скаргами на дії правоохоронних органів, зокрема, примусу написати пояснення від 15.04.2011 року. [PERSON] не надав доказів того, що передав гроші своєму батькові [PERSON] Відповідно до Заяви [PERSON] від 28.12.20107 року, яка посвідчена нотаріально, [PERSON] дав згоду на приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Києві громадянці [PERSON] Відповідно до розписки від 03.04.2008 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 19 600 доларів США. Дану розписку [PERSON] визнав, проте заперечував відношення до неї позивача [PERSON] Суд, врахувавши пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та оцінивши їх в сукупності,приходить до висновку про те, що [PERSON] передав [PERSON] від імені [PERSON] грошові кошти в сумі 19 600 доларів США, а [PERSON] дані грошові кошти отримав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що між [PERSON] та [PERSON] існували правовідносини, в межах яких [PERSON] відмовився від права користування земельною ділянкою по [ADDRESS] в м. Києві, а [PERSON], в свою чергу, передав [PERSON] для передання [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 доларів СШАза розпискою від 30.12.2007 року та 19 600 доларів США за розпискою 03.04.2008 року. Даний факт суд вважає встановленим. Суд відмовляє відповідачу у застосуванні строку позовної давності з наступних підстав. Відповідно до Звіту від 15.04.2010 року [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що подальше оформлення земельної ділянки за наданих документів є неможливим, оскільки кадастровий номер з [PERSON] переоформлено на іншу людину. Звіт містить відмітку про реєстрацію від 15.04.2013 року та напис «прийняла для передачі [PERSON] бухг. Федченко Л.У.». Таким чином, суд приходить до висновку про неможливість переоформлення земельної ділянки та, відповідно, про порушення своїх прав [PERSON] дізнався в квітні 2010 року. Тобто з 15.04.2010 року строк позовної давності починає свій перебіг. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з Заяви-пояснення [PERSON] від15.04.2011 року він визнав, що отримував грошові кошти від [PERSON] саме за відмову [PERSON] від користування земельною ділянкою. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] в 2011 році вчинив дії, які свідчать про визнання ним факту отримання від [PERSON] грошових коштів за земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Києві. Тобто, в 2011 році строк позовної давності перервався та почав свій перебіг заново. Суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог до [PERSON], оскільки [PERSON] не доведено факту отримання грошових коштів [PERSON], а тому відсутня заборгованість [PERSON] перед [PERSON] та пов'язані з цим спадкові правовідносини. Суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у задоволенні позовнихвимог про стягнення витрат,понесених на виготовлення технічної документації на оформлення земельних ділянок в розмірі 1039,51 грн., оскільки дана вимога не обґрунтована належним чином. Суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в таких розмірах, виходячи з наступного розрахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд відмовляє позивачеві у стягнені інфляційних нарахувань з наступних підстав. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В той же час, позивач просить стягнути заборгованість за розписками станом на 05.11.2012 року. Оскільки індекс інфляції - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК Україниборжник у випадкупростроченнявиконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора маєсплатити 3% річнихвідпростроченоїсуми. Факт передання грошових коштів за розписками в іноземнійвалюті (доларах США) встановлений, оскількисторонивизначили в розпискахгрошовийеквівалент в доларах США. Суд вважає, що у позивача виникло право вимагати у відповідача сплати трьох процентів річних з 23.04.2011 року, оскільки [PERSON] у Заяві-поясненні [PERSON] від 15.04.2011 року, яка адресована Начальнику Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві, зазначає, що «на сьогоднішній день до мене звернувся [PERSON] з вимогою віддати йому грошові кошти за вказаною угодою». Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, [PERSON] має сплатити [PERSON] станом на 05.11.2012 року три проценти річних в сумі: За розпискою від 30.12.2007 року три проценти річних становить 18 493,4 грн. (сума основного боргу 50 000 доларів США, період прострочення з 23.04.2011 року по 12.11.2012 року, кількість днів прострочення 563 дні, отже: 50 000 доларів США*563 дні прострочення:365днів : 100*3=2313,70 дол. США * 7,993 грн. (курс НБУ станом на 05.11.2012 року)= 18 493,4 грн.). Всього за розпискою від 30.12.2007 року заборгованість [PERSON] становить: 418 143,4 грн., з яких: сума основного боргу 399 650 грн., три проценти річних 18 493,4 грн. За розпискою від 03.04.2008 року три проценти річних становить 7 249,41 грн. (сума основного боргу 19 600 доларів США, період прострочення з 23.04.2011 року по 12.11.2012 року, кількість днів прострочення 563 дні, отже: 19 600 доларів США*563 дні прострочення:365днів : 100*3=906,97 дол. США * 7,993 грн. (курс НБУ станом на 05.11.2012 року)= 7 249,41). Всього за розпискою від 03.04.2008 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить: 163 912,21 грн., з яких: сума основного боргу 156 662,80 грн., три проценти річних 7 249, 41 грн. Суд бере до уваги обов'язковість для судів застосування практики Верховного Суду України, і зокрема, у Постанові від 18 вересня 2013 року, висловлено наступні правові позиції: за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд України наголошує, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.» Верховний Суд України звертає увагу, що незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial