Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

23 травня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до територіальної громади міста Макіївки в особі Макіївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за ним права власності на спадщину у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що залишилась після смерті його батька, мотивуючи свої вимоги неможливістю оформлення ним права на спадщину в нотаріальному порядку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримала заявлені вимоги, пославшись на факти і обставини, викладені в позовній заяві, та зазначила, що за рішенням виконкому Кіровської районної ради депутатів трудящих Макіївки № 67/15 від 13 березня 1968 року батькові позивача - [PERSON] для забудови індивідуального житлового будинку була надана у безстрокове користування земельна ділянка у розмірі 495 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. 17 травня 1968 року органом виконавчої влади з [PERSON] був укладений договір про надання у безстрокове користування даної земельної ділянки. На ній протягом 1968-1969 років батьками позивача був побудований житловий будинок та господарчі будівлі і споруди, після чого їх родина стала проживати у будинку та прописалася у ньому. Позивач [PERSON] проживав у спірному будинку з 1969 року, після досягнення повноліття був зареєстрований в ньому у встановленому порядку. 07 липня 1986 року на підставі зазначеного договору право власності на домоволодіння було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки за [PERSON] Після смерті батька, який помер [INFO] та не залишив після себе заповіту, [PERSON] разом з матір'ю фактично прийняли спадщину шляхом вступу в управління та користування нерухомим майном, продовжуючи проживати в спірному будинку, однак юридично належним чином своє право власності не оформили. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO], також не залишивши після себе заповіту. Єдиним спадкоємцем вказаного нерухомого майна є син спадкодавців - [PERSON], який зареєстрований та постійно проживає у спадковому будинку. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно було відмовлено та запропоновано звернутися для вирішення цього питання до суду. Посилаючись на положення статей 549, 553 ЦК УРСР, статей 16, 376, 1261, 1268 ЦК України позивач просить суд: встановити факт прийняття [PERSON] після смерті його батька [PERSON] спадщини та визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно у вигляді житлового будинку літера А-1, загальною площею 76,80 кв.м, у тому числі житловою - 50,90 кв.м., літньої кухні літера Б, сараїв літера В, К, Е, гаражу літера З, вбиральні літера Г, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Відповідач - територіальна громада м. Макіївки в особі Макіївської міської ради, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду цивільної справи, не скористалася наданим законом правом на участь свого представника, який в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про невизнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. У письмових запереченнях представником відповідача Гнезділовою В.О. вказано, що відповідно до норм ЦК УРСР та ЦК України спадкоємець не може розпоряджатися нерухомим майном, поки не оформлені належним чином правовстановлюючі документи на державну реєстрацію права власності. Відсутність можливості права розпорядження тягне за собою відсутність змісту права власності на нерухоме майно. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відносини спадкування, як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до частин 1 і 2 статті 524 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом наведеної норми закону спадкуванням є перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб в порядку, передбаченому положеннями цього Кодексу. У статті 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За правилами статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради депутатів трудящих від 13 березня 1968 року № 67/15 [PERSON] виділена земельна ділянка у розмірі 495 квадратних метрів на право забудови індивідуального житлового будинку з безстроковим користуванням земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. 17 травня 1968 року між відділом комунального господарства виконавчого комітету Кіровської районної ради депутатів трудящих м. Макіївки та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, з числом кімнат від одної до п'яти. За умовами договору забудовник [PERSON] зобов'язався на відведеній земельній ділянці побудувати наступні будівлі: житловий одноповерховий будинок з 3 кімнат, жилою площею 36,08 кв.м. та служби. Повністю закінчити будівництво до 13 березня 1969 року. На домоволодіння [ADDRESS] видана домова книга для прописки громадян, які проживають у будинку. Згідно інформації комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки» від 22 липня 2013 року № 1/35-07-1462 право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], було зареєстровано 07 липня 1986 року за [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Третьою макіївською державної нотаріальною конторою від 21.05.1968 за № 1217, номер запису 36929 в книзі 153. Наявними в матеріалах справи документами встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], були [PERSON], [INFO], який помер [INFO], та [PERSON], [INFO], яка померла [INFO]. За даними домової книги [PERSON] постійно прописаний у спірному домоволодінні з 08 липня 1986 року. Відомості щодо залишення померлими [PERSON] та [PERSON] заповітів відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що після смерті батька - [PERSON] позивач фактично вступив в управління і володіння спадковим майном - житловим будинком з господарчими спорудами та прийняв спадщину на підставі пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР. 13 серпня 2012 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття їм спадщини у вигляді житлового будинку [ADDRESS], що залишилася після смерті [INFO] його батька [PERSON] У тексті заяви [PERSON] повідомив нотаріальну контору про відсутність на теперішній час інших спадкоємців за законом. 12 вересня 2012 року реєстратором КП «БТІ м. Макіївки» Рубан О.В. позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на вищенаведене нерухоме майно у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, установленим Тимчасовим положенням «Про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5. Державним реєстратором рекомендовано [PERSON] звернутися до суду за місцем знаходження зазначеного нерухомого майна для оформлення права власності належним чином. 31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР затверджено погоджену із заступником голови Верховного Суду Української РСР чинну на час виникнення спірних правовідносин Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995), згідно якої реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих (пункт 4). Реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1, за яким до правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється реєстрація жилих будинків, віднесено: 4) договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови експлуатації будівель, передбачені постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 р. «Про впорядкування користування державними будівлями жмихового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх». Наведений нормативно-правовий акт був чинним на час закінчення [PERSON] будівництва житлового будинку. Право власності на спірне домоволодіння зареєстроване за [PERSON] у встановленому на той час порядку в Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки, що підтверджене архівними даними - ксерокопією запису з реєстраційної книги № 153 під № 36929, згідно якому право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. За даними технічного плану спірного домоволодіння, складеного Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки 07 липня 1986 року, за даними інвентаризації на 25 травня 1978 року житлова площа будинку становить 50, 90 кв.м. Технічним паспортом та схематичним планом будинку, виготовленим комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки» 31 серпня 2012 року, зафіксовано, що на земельній ділянці адресою: [ADDRESS] збудовано житловий будинок літера А-1, загальна площа складає 76,80 кв.м., жила площа - 50,90 кв.м., а також службові будівлі: літня кухня літера Б, сараї літера В, К, Е, вбиральня літера Г, гараж літера З, вбиральня літера Г, огорожа. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірний будинок було зареєстровано на праві власності за [PERSON] за нормами чинного на той час законодавства, тому він визнається об'єктом спадкування. Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», чинної на час наявності спірних правовідносин, роз'яснив, що передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] Позивач не вимагає компенсацію за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved