Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-15 00:00:00

Орган опіки і піклування Рівненської районної державної адміністрації звернувся в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] та ПАТ акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання недійсним іпотечного договору №04/08/1-МБ від 26.03.2008 року та додаткового договору №1 від 12.01.2009 року про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №04/08/1-МБ і зобовязання вчинення дій. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.12.2012 року до органу опіки і піклування Рівненської РДА звернулась неповнолітня [PERSON] з заявою про захист порушених відповідачами її майнових та житлових прав. При розгляді заяви, органом опіки і піклування Рівненської РДА встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], яка народилась 18.03.1997 року, є [PERSON] та [PERSON]. З 01.12.2003 року неповнолітня проживає разом із своєю матір'ю в будинку за адрессою: с.Біла Криниця, вул. Рівненська, 61-А, Рівненського району Рівненської області, який належить останній на праві власності. 26.03.2008 року поміж [PERSON] та ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого являється ПАТ АБ "Укргазбанк", було укладено іпотечний договір №04/08/1-МБ із змінами внесеними до нього додатковим договором №1 від 12.01.2009 року, за умовами якого [PERSON] на забезпечення вимог за кредитним договором №04/08/КРБН-МБ від 26.03.2008 року передала в іпотеку ВАТ АБ "Укргазбанк" житловий будинок №61-А по вул.Рівненській в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області. Оскільки, у вищевказаному будинку на момент укладення іпотечного договору, проживала неповнолітня [PERSON], а сторонами правочину не отримано згоду органу опіки та піклування на передачу в іпотеку вказаного будинку, який являється єдиним місцем проживання неповнолітньої, орган опіки і піклування РДА вважає іпотечний договір №04/08/1-МБ від 26.03.2008 року та додатковий договір №1 від 12.01.2009 року про внесення змін до іпотечного договору недійсними в звязку із чим звернулись з позовною заявою до суду для захисту прав неповнолітньої [PERSON]. Представник органу опіки і піклування позовні вимоги підтримала повністю пославшись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилась, подала заяву відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі просить справу розглядати без її участі, за участю представника - адвоката [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позицію довірителя підтримала в повному обсязі, пояснивши, що неповнолітня [PERSON] значиться зареєстрованою та проживає в житловому будинку №61-А по вул.Рівненській в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області з 01.12.2003 року по даний час. Даний будинок являється її єдиним місцем проживання. Укладення іпотечного договору №04/08/1-МБ від 26.03.2008 року та додаткового договору №1 від 12.01.2009 року до іпотечного договору, щодо вищевказаного житлового будинку в якому проживає неповнолітня особа, без згоди на те органу опіки і піклування є грубим порушенням чинного законодавства та являється підставою для визнання вказаних договорів недійсними. Представник відповідача, ПАТ АБ "Укргазбанк" позовні вимоги не визнала в повному обсязі пояснивши, що вважає твердження, викладені в позовній заяві необґрунтованими, а саму заяву такою, що не підлягає до задоволення. Так, 21.07.2011 року ПАТ АБ "Укргазбанк" було подано позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки. З метою зупинення провадження по даній справі та створення перешкод для звернення стягнення на предмет іпотеки, 01.03.2012 року [PERSON] подано позовну заяву про визнання недійсним п.1.1. договору іпотеки з кількох підстав, в тому числі через відсутність згоди органу опіки і піклування на його укладення. Рішенням Рівненського районного суду по справі №1716/869/2012 від 14.09.2012 року та рішенням апеляційного суду Рівненської області по справі №2-1716/1042/2012 від 07.12.2012 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено повністю, оскільки достовірно встановлено, що на час укладання оспорюваного договору [PERSON] не була власником (співвласником) спірного майна та не була зареєстрована в будинку. Поряд з цим, для укладення договору іпотеки, нотаріусу та банку було надано свідоцтво про право власності на предмет іпотеки, будинкову книгу та довідку про склад сім'ї - із наданих документів встановлено, що одноосібним власником майна є [PERSON], неповнолітніх дітей в будинку не зареєстровано. Відповідно підстав отримувати дозвіл органу опіки і піклування не було. Окрім цього, укладаючи договір іпотеки [PERSON] гарантувала банку можливість звернення стягнення (п.п.2.4.1.-2.4.4 договору іпотеки), а саме: вона має право відчужувати предмет іпотеки; на предмет іпотеки може бути звернене стягнення; предмет іпотеки вільний від зобов'язань; до неї не пред'явлені і не будуть пред'явлені майнові позови, пов'язані з вилученням предмету іпотеки. [PERSON] зобов'язалась виключно за письмовою згодою Іпотекодержателя (банку) передавати предмет іпотеки в користування. Жодних запитів до банку від [PERSON] або [PERSON] щодо надання згоди банку на користування предметом іпотеки не надходило. Позов [PERSON] вважає черговою спробою виведення майна із застави банку та ухилення від виконання взятих на себе зобов'язань. Відтак договір іпотеки (зі змінами і доповненнями), є дійсним та підлягає виконанню. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] пояснив, що позовна заява є безпідставною, оскільки іпотечний договір №04/08/1-МБ від 26.03.2008 року та додатковий договір №1 до нього від 12.01.2009 року були укладенні відповідно до чинного законодавства. На момент укладення вказаних договорів не було жодних відомостей про наявне право власності чи користування предметом іпотеки неповнолітньої [PERSON], що є підставою для відмови в задоволенні позову. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали показання відповідно до яких вони є сусідами [PERSON], яка тривалий час, постійно проживає разом із матір'ю в будинку №61-А по вул. Рівненській в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області. У вказаний будинок вони заселились разом близько 10-ти років тому. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково. Так, 26.03.2008 року поміж ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого являється ПАТ АБ "Укргазбанк", та [PERSON] було укладено іпотечний договір №04/08/1-МБ за умовами якого остання на забезпечення вимог за кредитним договором №04/08/КРБН-МБ від 26.03.2008 року передала в іпотеку ВАТ АБ "Укргазбанк" житловий будинок №61-А по вул.Рівненській в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області. В подальшому, 12.01.2009 року поміж ВАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №04/08/1-МБ від 26.03.2008 року. Згідно вказаного договору, в результаті збільшення в період з 01.04.2009 року по 25.03.2020 року, відсоткової ставки за кредитним договором №04/08/КРБН-МБ від 26.03.2008 року з 14% до 14,5%, було збільшено обсяг зобовязань за порушення яких відповідає іпотекодавець. Згідно повідомлення Рівненського районного відділу в Рівненській області міграційної служби України № 5624.1/882 від 18.05.2013 року, записів в погосподарських книгах по селу Біла Криниця та показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що з 01.12.2003 року і по даний час в житловому будинку №61-А по вул.Рівненській в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, який відповідно до умов іпотечного договору №04/08/1-МБ від 26.03.2008 року був переданий [PERSON] в іпотеку ВАТ АБ "Укргазбанк", зареєстрована і проживає її неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданої реєстраційною службою Рівненського районного управління юстиції та повідомлення Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації №254 від 08.07.2013 року у Державних реєстрах речових прав відсутні відомості про наявність у власності [PERSON] будь якого нерухомого майна. Враховуючи викладене, суд не може погодитись із посиланням представника ПАТ АБ "Укргазбанк" на те, що рішенням Рівненського районного суду по справі №1716/869/2012 від 14.09.2012 року та рішенням апеляційного суду Рівненської області по справі №2-1716/1042/2012 від 07.12.2012 року встановлено, що на час укладання оспорюваних договорів [PERSON] не була зареєстрована в житловому будинку №61-А по вул.Рівненській в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, а відповідно дана обставина не підлягає доказуванню по справі яка розглядається. Так, в описовій частині вищевказаних рішень зазначено, що суду не надано докази, які б свідчили про те, що на момент укладення оспорюваних договорів [PERSON] була зареєстрована в будинку, який являється предметом іпотеки, що фактично свідчить лише про недоведеність даної обставини, яка повністю спростована вищеописаними, дослідженими в судовому засіданні, по даній справі, доказами. Незважаючи на реєстрацію і проживання неповнолітньої дитини у вище згаданому будинку, під час укладення спірних іпотечного договору та додаткового договору до нього, згода органу опіки та піклування на їх укладення не надавалася, що визнано сторонами та суперечить вимогам чинного законодавства і є підставою для визнання вказаних договорів недійсними. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоровя, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України "Про охорону дитинства", норми якого узгоджуються із вищеназваними положеннями Конвенції про права дитини та, на переконання суду, не можуть тлумачитися звужено. У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог ст.8 ЦПК України та ст.3 Конвенції про права дитини повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У тому числі це стосується й положень такого підзаконного нормативно-правового акту, як Інструкція про порядок вчинення нотаріальний дій нотаріусами України. Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки і піклування, відповідно до статті 177 СК України є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням. Адже відповідно до частини другої та третьої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти члена сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Наведені положення узгоджуються із вимогами частини другої статті 64 та частини першої статті 156 ЖК України та статті 405 ЦК України. Таким чином, батьки управляють майном, майновими правами, які належать дитині, з обовязковим врахуванням потреб та інтересів дитини, зокрема, з додержанням відповідних правил про опіку та піклування (з дозволу органу опіки та піклування), а тому отримання батьками дозволу органів опіки та піклування на укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, є необхідним не тільки тоді, коли ці договори стосуються майна дитини, але й тоді, коли вони стосуються її майнових прав, зокрема, права на користування жилим приміщенням. Отримання такого дозволу є необхідною умовою законності відповідного правочину. Наведене тлумачення цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постанові №5 пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересах їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу - є підставою недійсності правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Оскільки матеріалами справи встановлено, що неповнолітня дочка відповідача [PERSON], на момент укладення спірних правочинів проживала і по теперішній час проживає в житловому будинку №61-А по вул.Рівненській в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, який є єдиним і постійним місцем її проживання, що вказує на її право користування саме цим житлом, суд вважає, що укладення оспорюваних іпотечного договору та додаткового договору до нього, без згоди органу опіки та піклування, є підставою для визнання їх недійсним. Відповідно до вимог ст. 45. ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, та брати участь у цих справах. В межах повноважень передбачених п.9 ст. 23 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація вирішує питання щодо захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей. В силу вимог вищеописаних норм чинного законодавства, суд приходить до переконання, що орган опіки та піклування Рівненської районної державної адміністрації наділений повноваженнями для звернення до суду із позовною заявою для захисту майнових прав неповнолітньої [PERSON]. Поряд з цим, суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволені вимоги щодо зобовязання приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження іпотекою житлового будинку №61-А по вул.Рівненській в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, оскільки вона спрямована до третьої особи, а не відповідача. На підставі ст.ст. 203, 215, 405 \~ ЦК України, ст.18 Закону України Про охорону дитинства, ст.12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей, ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.64, 156 ЖК України,

Outcome: dismissed