Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому вказала, що з 6 червня 2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який укладений з відповідачем повторно, після того, як раніше шлюб з відповідачем було розірвано а потім укладено знову. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини не склались і між ними шлюб було розірвано вдруге рішенням суду від 29 квітня 2013 року. Між ними існує спір майнового характеру, який вони можуть вирішити лише в судовому порядку. Так 6 травня 2008 року вони перебуваючи в шлюбі придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Однак договір купівлі-продажу квартири був оформлений на ім'я чоловіка [PERSON] Зазначену квартиру вони придбали за спільні гроші із загального сімейного бюджету. Вартість квартири складає 43950 грн. Вважає, що спірна квартира є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу 29 квітня 2013 року відповідач став перешкоджати позивачці розпоряджатись своїм майном - вказаною квартирою. В добровільному порядку домовленість про розподіл майна між сторонами не досягнута, позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного просить розподілити сумісне майно між подружжям визнавши за кожною із сторін на праві особистої власності по ? частині вказаної квартири. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, та просила суд поділити майно подружжя квартиру [ADDRESS], визнавши за кожною із сторін на праві особистої власності по ? частині вказаної квартири. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та суду пояснив, що спірна квартира дійсно була придбана у період шлюбу між сторонами, але оскільки позивачка не мала грошей він продав свій автомобіль, який був ним придбаний за особисті кошти до укладення шлюбу з позивачкою і за гроші від проданого автомобілю купив вказану квартиру, яку оформив на себе. Тому вказана квартира не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та не підлягає розподілу. Просив суд, відмовити позивачці у позовних вимогах. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. У відповідності із свідоцтвом про одруження, а.с.6, шлюб між сторонами було укладено 6 червня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Єнакіївського міського управління юстиції, актовий запис №163. Згідно із рішенням суду, а.с.7, від 29 квітня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно копії Договору купівлі-продажу від 6 травня 2008 року відповідач [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. (а.с.8). Згідно витягу з Реєстру прав власності від 06.05.2008 року зазначена квартира зареєстрована на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2008 року за відповідачем [PERSON]. (а.с.9). Сторони не оспорюють, що вказана вище квартира була придбана у період шлюбу. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим та доведеним факт придбання спірної квартири у період шлюбу. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно п. 23 зазначеної Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно ст.70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд враховує вартість спірної квартири - 43950 грн., яку було встановлено на підставі звіту про оцінку майна у стислій формі, а.с. 11-14, що не оскаржено відповідачем. Доводи відповідача про те,що квартиру куплено за рахунок його коштів,отриманих від продажу автомобілю відповідача суд не приймає до уваги з наступних підстав. Як видно із наданих відповідачем доказів - довідки центру НППВАЗ ДАІ, автомобіль ВАЗ 2109 був зняти з обліку для реалізації 8 грудня 2006 року. Сторони не оспорюють факт продажу автомобіля ВАЗ 2109. Разом з тим суду не надано відповідачем ніяких доказів того, що саме в придбання спірної квартири вкладені гроші від продажу вказаного автомобіля,цей факт оспорюється позивачкою і при відсутності безсуперечних доказів, (в тому числі письмового договору купівлі-продажу з указанням ціни або розписки про отримання грошей за автомобіль не може бути безспірним доказом того, що квартира була придбана за ці кошти. При цьому суд приймає до уваги, що за період з грудня 2008 року по 6 травня 2008 року пройшов значний проміжок часу. І як пояснила позивачка виручені гроші використані, на інші потреби сім'ї,а саме для оплати роботи захисника - адвоката при розгляді кримінальної справи за звинуваченням рідного сина сторін, якого було засуджено 2 червня 2006 року колегією суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Донецької області за ст.115 ч.2 п.10,152 ч.4,185 ч.1, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 15 років. На доказ таких витрат позивачкою суду надані квитанції з оплати послуг адвоката, довідка про те, що син сторін [PERSON] відбуває покарання в Менській ВК-91 Чернігівської колонії. Квартира була придбана для спільного проживання в інтересах сім'ї, цей факт не оспорює у судовому засіданні і відповідач. Доводи представника відповідача про те, що позивачка пропустила строк звернення до суду з позовом про розподіл майна є надуманим і судом також не приймається до уваги з наступних підстав: Представником позивача у судовому засіданні суду була подана вже надрукована на комп'ютері заява про застосування строків позовної давності де вказано, що начебто позивачка у судовому засіданні підтвердила факт того, що фактичні шлюбні відносини між подружжям були припинені з 2008 року. Слід зауважити, що розгляд справи по суті у судовому засіданні відбувся 9 грудня 2013 року без оголошення перерви до видалення суду до нарадчої кімнати. В наслідок цієї обставини є очевидним факт того, що заява представником позивача була надрукована заздалегідь з цим вигаданим поясненням позивачки, оскільки у судовому засіданні представник позивача не друкував з допомогою комп'ютера ніяких документів. Крім того, строк позовної давності слід рахувати з 29 квітня 2013 року коли відповідач став перешкоджати позивачці розпоряджатись своїм майном - вказаною спірною квартирою тобто з часу розірвання шлюбу. Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенні.

Outcome: approved