Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

20 вересня 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся із зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 04 жовтня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав кредитний договір б/н з [PERSON], надавши відповідачу платіжну картку з встановленим кредитним лімітом зі сплатою 22,8 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору, при порушенні позивальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми боргу. Відповідач своєчасно не сплачував кошти на погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а тому станом на 31 серпня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 27 332,50 грн., яка складається з наступного: - 8742,35 грн. - заборгованість за кредитом; - 10220,77 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 6829,74 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: - 250 грн. - штраф (фіксована частина); - 1289,64 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача, разом з судовими витратами. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 13 листопада 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 04 жовтня 2007 року, станом на 31 серпня 2013 року - 20 963,12 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 209,63 грн., в іншій частині позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду змінити та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов Банку. В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що суд помилково застосував встановлену п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовну давність до правовідносин, що склалися між сторонами, зменшивши суму комісії. Також апелянт вказав, що відповідач не надав до Банку письмової заяви про закриття карткового рахунку, у зв'язку з чим за умовами кредитного договору строк дії кредитної картки відповідача був продовжений. Апелянт також посилався на те, що суд неправомірно зменшив розмір неустойки, яка підлягає стягненню, посилаючись на тяжке матеріальне становище відповідача, що не доведено, а інших істотних обставин суд не навів. В судове засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк не з'явився, але про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений судовою повісткою та телефонограмою (а.с. 63, 64), а представник Банку Бикова М.А. надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутності, апеляційну скаргу підтримала та зазначила, що позов про стягнення заборгованості відповідача містить розрахунок лише комісії за договором, а пеня йому не нараховувалась (а.с. 66-67, 68) Відповідач [PERSON] просив апеляційну скаргу Банку відхилити, а рішення суду залишити без змін. Виниклу заборгованість він пояснив сімейними обставинами, обумовленими розірванням шлюбу, від'їздом у Російську Федерацію на заробіток, а належною йому кредитною карткою користувалась його дружина. Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. п. 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] станом на 31 серпня 2013 року має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором у загальному розмірі 27 332,50 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 8742,35 грн., відсотків за користування кредитом - 10220,77 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 6 829,74 грн., фіксованої частини штрафу - 250 грн. та штрафу (процентної складової) - 1289,64 грн. Частково задовольняючи позовні вимоги Банку щодо стягнення суми заборгованості за кредитом в розмірі 20963,12 грн., суд виходив з того, що позивач надав розрахунок заборгованості з нарахуванням суми комісії та пені за накопичувальним підсумком, яка станом на 31 серпня 2013 року склала 6829,74 грн., яку суд зменшив до 699,68 грн. в межах річного строку звернення до суду з позовом, посилаючись на вимоги п.1 ч.2 ст. ст.258 ЦК України щодо застосування позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), розцінивши її як пеню. Окрім цього, суд зменшив розмір неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язань до 2000 грн., зазначивши, що на утриманні [PERSON] перебуває дружина - інвалід 2 групи з неповнолітньою дитиною та він виплачує аліменти на утримання доньки від першого шлюбу. Однак погодитись з такими висновками суду не можна, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Звернувшись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 31 серпня 2013 року в розмірі 27 332,50 грн., яка складалась з заборгованості за кредитом - 87423,35 грн., процентів за користування кредитом - 10220,77 грн., комісії за користування кредитом - 6829,74 грн., фіксованого штрафу - 250 грн. та штрафу (процентної складової) - 1289,64 грн. Так, відповідно до умов п. 9.6 Умов і правил надання банківських послуг, комісія стягується щомісячно за закінченням строку, зазначеного в цьому пункті за тарифами Банку (а.с. 8-11). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, укладеного між сторонами, комісія накопичувальним підсумком станом на 31 серпня 2013 року нарахована в розмірі 6 829,74 грн. (а.с. 4- 6). Пунктом 8.6. умов передбачено, що в разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, обумовлених договором більш ніж 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку фіксований штраф в розмірі 250 грн., та + 5 % від суми позову, що нараховані в розмірі 1539,64 грн.(250 грн. + 1289,64 грн.), яку й просив стягнути позивач з відповідача. Як роз'яснено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 (далі - постанова Пленуму ВССУ № 5), положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд помилково застосував до виниклих правовідносин щодо нарахування комісії положення про спеціальну позовну давність в один рік, яка за приписами ст.258 ч.2п.1 ЦК України може бути застосована до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), та безпідставно зменшив розмір стягнення нарахованої комісії за кредитом з 6829,74 грн. до 699,68 грн. Окрім цього, суд необґрунтовано зменшив розмір фіксованого штрафу - 250 грн. та процентну складову - 5 % від суми позову - 1289,64 грн., урахувавши, що відповідач має на утриманні дружину [PERSON] - інваліда другої групи з неповнолітньою дитиною, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, довідкою МСЕК№ 051528 від 07 листопада 2011 року та рішенням суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO]. По - перше, у справі відсутні документи, що підтверджують утримання відповідачем дітей, оскільки з пояснень [PERSON] вбачається, що друга дружина має дитину від першого шлюбу, а рішення суду про стягнення аліментів на утримання доньки від першого шлюбу у справі відсутнє. По - друге, відповідно до п. 27 роз'яснення Пленуму ВССУ № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, якщо цей розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Нараховані штрафи не перевищують розмір збитків (заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом). Інших істотних обставин, окрім вказаних вище, суд не навів та необґрунтовано зменшив розмір фіксованого штрафу (250 грн.) та 5 % від суми позову (1289,64 грн.), що визначені умовами договору, та підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки останній не оспорював виниклу заборгованість за кредитом через його несплату. За таких обставин рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим і не може залишатися без змін. Апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом в повному обсязі, а саме: заборгованість за кредитом - 8742,35 грн., відсотки за користування кредитом - 10220,77 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 6829,74 грн., фіксований штраф - 250 грн.; 5% від суми боргу, що складають 1289,64 грн., а всього - 27332,50 грн. Оскільки при ухваленні рішення, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, порушив норми матеріального і процесуального права, то відповідно до вимог п.3 та п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», яким стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2007 року в загальній сумі 27332 грн. 50 коп., що виникла станом на 31 серпня 2013 року, та судовий збір в розмірі 273 грн. 32 коп., задовольнивши апеляційну скаргу позивача.

Outcome: approved