Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з [PERSON] він перебував у шлюбі та проживав однією сім'єю в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2013 року №569/369/13-ц за позивачем та відповідачем визнано право власності по 1/2 частині в квартирі. 12.06.2013 року право власності на 1/2 частку в квартирі було зареєстровано [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №1441963.На даний час відповідач змінила замки у помешканні та не впускає його у квартиру, чим чинить йому перешкоди у здійсненні його права власності. У зв»язку з чим він звертався із заявами до правоохоронних органів. На підставі вказаних обставин позивач просить суд задовольнити заявлені вимоги. Позивач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового засідання, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з»явився. Дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником ? частки у квартирі [ADDRESS]. Незважаючи на наявність зареєстрованого за позивачем [PERSON] права власності на 12 частину у спірній квартирі , а також норми ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, відповідачі перешкоджає позивачу в користуванні квартирою, що підтверджується висновком Дільничного інспектора Рівненського МВ УМВС України Березовського Д.А. по розгляду звернення гр.. [PERSON] від 14.06.2013 року та 16.08.2013 року. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Окрім того, пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилІ та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідо до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2013 року вбачається, що оскільки поділити спірну квартиру на дві окремі квартири неможливо, суд прийшов до переконання що за позивачем і відповідачем необхідно визнати право власності на частку в майні, а саме по ? частині за кожним, без реального поділу квартири. Як вбачається із робочого проекту погодженого Начальником управління містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому від 15.08.2006 року на спірну квартиру після реконструкції вона складається з двох житлових кімнат площею 27,21 кв. м., у тому числі 1-а кімната - 13,51 кв. м., 2-а кімната - 13,70 кв. м. Загальна площа квартири становить 58,06 кв. м. до якої окрім житлових кімнат входять: коридор - 8,38 кв.м., санвузол - 4,36 кв. м., кухня-столова - 16,35 кв.м., комора - 1,76 кв.м.. Враховуючи те, що частки сторін в квартирі є рівними, то і при встановленні порядку коритсування квартирою, вони мають право на отримання в користування по одній з житлових кімнат та в спільне користування зазначені вище приміщення допоміжної площі. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності , суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved