Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким з урахуванням уточнень просить визнати дії відповідачів по збиранню, використанню та поширенню конфіденційної інформації про позивача шляхом складення та розповсюдження «[PERSON] депутата» від 14.11.2011 року, в якому міститься недостовірна інформація про особисте та сімейне життя позивача незаконними та такими, що порушують особисті права позивача, його право власності, посягають на честь і гідність. Також, позивач просить визнати негативну інформацію, яка поширена в «[PERSON] депутата» від 14.11.2011 року недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, право власності позивача, посягає на його честь і гідність, поновити його порушені права, зобовязавши відповідачів відкликати акт депутата від 14.11.2011 року, стягнути з кожного з відповідачів [PERSON] ради Харківського району Харківської області, виконавчого комітету Південномуської ради Харківського району Харківської області 71320,00 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 серпня 2012 року ним було отримано копію ухвали судді Харківського районного суду Козирєвої Г.М. від 16 березня 2012 року та копію позовної заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа відділ опіки та піклування міської ради м. Південне до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації, ціна позову зазначена 71320,00 гривень. З доданих до позовної заяви матеріалів позивач виявив акт, складений депутатом [PERSON] ради Харківського району Харківської області [PERSON], засвідчений підписом заступника міського голови [PERSON] та гербовою печаткою виконавчого комітету [PERSON] ради. Зазначений акт складений за зверненням [PERSON] та містить наступні відомості: позивач мешкає за адресою: м. Південне, вул. Пролетарська, 55, є чоловіком [PERSON], починаючи з серпня 2011 року значну частину часу проводить поза домом по декілька діб додому не зявляється, ніде не працює. Складений депутатом акт був скріплений підписами [PERSON] і [PERSON] Позивач посилається на те, що дана інформація є конфіденційною, зібрана та поширена ця інформація без згоди позивача. Крім того вказана в акті інформація є неправдивою та не відповідає дійсності, оскільки позивач на той час вже не був чоловіком [PERSON], а був чоловіком іншої жінки, до того ж позивач є одержувачем пенсії за інвалідністю, не працює у звязку з інвалідністю ІІІ групи за загальним захворюванням. Таким чином, група посадових осіб депутата [PERSON] і заступника голови [PERSON] .С., діючи незаконно, з перевищенням своїх посадових повноважень, без попередньої згоди позивача, зібрали, використали та розповсюдили конфіденційну інформацію про позивача шляхом складення офіційного документу, до якого була внесена недостовірна інформація про особисте життя позивача, що порочить його честь і гідність та є такою, що містить неіснуючі і неправдиві юридичні факти. Позивач вважає, що діями відповідачів були порушені Конституція України, Закон України «Про інформацію» та інші законодавчі акти. Діями відповідачів позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі й гідності, душевних стражданнях з цього приводу, погіршенні самопочуття, відчутті постійної тривоги, неспокою та емоційної невпевненості, дискомфорту, знервованості, хвилювання, безсоння, втрати апетиту, сорому, погіршенні відносин в сімї. У теперішній час, внаслідок дій відповідачів, позивачу необхідно прикладати значних зусиль та багато часу для захисту свого права приватної власності в суді, для відновлення свого попереднього психологічного і фізичного стану, своєї репутації, своїх порушених стосунків з сусідами в м. Південному тощо. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, якою підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутність, а також надав письмові пояснення за позовом, якими зазначає наступне. Відповідно до Конституції України, Цивільного Кодексу України, Законів України «Про захист персональних даних», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації, має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці. В той час, коли був складений депутатом [PERSON] акт від 14.11.2011 року, я постійно знаходився у домоволодінні по вул. Пролетарській, 55 у м. південне, однак ані відповідачів [PERSON] та [PERSON] ані третіх осіб [PERSON] і [PERSON] на території домоволодіння не бачив і з ними не спілкувався. Відповідачі на порушення вимог чинного законодавства відповідачі [PERSON] та [PERSON] не переконалися у достовірності конфіденційної інформації щодо позивача, яка була усно надана їм [PERSON], не перевірили викладені нею факти, не поспілкувалися особисто з позивачем та не ознайомилися з відповідними документами, щоб можна було обєктивно та всебічно розібратися в суті цієї справи. Як пояснюють відповідачі [PERSON] та [PERSON] в своїх запереченнях на позовну заяву, акт був складений у звязку з підготовкою позовної заяви до суду, інформація про сімейний стан позивача ніяк не впливає на розгляд майнового спору з [PERSON] у суді, для вирішення якого був складений зазначений акт. Позивач вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не лише завчасно знали про протиправні наміри [PERSON] та інших співвласників примусово позбавити його законної приватної власності житла, але й свідомо та дієве сприяли цьому шляхом незаконно збирання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу позивача. Крім того, в якості письмових доказів за позовом [PERSON] було додано довідку про місце проживання [PERSON], яка видана заступником [PERSON] голови [PERSON] і.С. без попередньої згоди на це позивача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач депутат [PERSON] ради Харківського району Харківської області [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, надала суду письмові заперечення за позовом, посилаючись на наступне. Депутат [PERSON] ради, згідно Закону України «Про державну службу», не є посадовою особою, як зазначає позивач, та не здійснює функцій представника влади, а є лише представником інтересів територіального суспільства. [PERSON], відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», зобовязана розглядати заяви, пропозиції, звернення, заяви чи скарги членів територіальної громади, вживати заходів щодо забезпечення їх оперативного вирішення. У листопаді 2011 року до [PERSON] звернулася громадянка [PERSON], як виборець, з проханням засвідчити факт перебування співвласника домоволодіння [PERSON] в період з серпня по листопад 2011 року, який зареєстрований за адресою: [INFO], зазначена інформація була надана [PERSON] з приводу порушення позивачем її права власності. За вказаною адресою відповідачем [PERSON] був складений акт, в якому зі слів [PERSON] була зафіксована інформація про час перебування [PERSON] за зазначеною адресою, яку підтвердили сусіди [PERSON], [PERSON] При цьому [PERSON] предявила депутату паспорт громадянина України на свої імя, де містилася позначка про реєстрацію шлюбу з позивачем. Відповідач [PERSON] зазначила, що інформація, яка віднесена Законом України «Про інформацію» до конфіденційної, в акті депутату не міститься, знаходиться лише у матеріалах цивільної справи у суді Харківського району Харківської області. Також, відповідач зазначила, що матеріальна і моральна шкода, спричинена позивачу останнім нічим не обґрунтована, оскільки ніякого судового рішення, на підставі якого йому спричинена ця шкода немає. Відповідач заступник голови [PERSON] ради Харківського району [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, надала письмові заперечення, якими зазначила наступне. У звязку з підготовкою позовної заяви до суду [PERSON] надала депутату [PERSON] ради [PERSON] інформацію про час перебування [PERSON] у домоволодінні за адресою: м. південне, вул. Пролетарська, 55 в період з серпня по листопад 2011 року. На підставі свідчень [PERSON] та її сусідів [PERSON], [PERSON] . Депутатом [PERSON] ради [PERSON] був складений акт, підпис на якому був засвідчений [PERSON] Відповідач зазначила, що у своїй діяльності вона керується Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про статус депутатів місцевих рад», посадовою інструкцією, іншими нормативно-правовими актами та зобовязана сприяти депутатові місцевої ради в організації прийому громадян, розгляді їх пропозицій, заяв, скарг, в створенні необхідних для його депутатської діяльності умов. Відповідно до посадової інструкції [PERSON] засвідчує справжність підписів депутатів [PERSON] ради, тому засвідчення підпису депутата [PERSON] ради [PERSON] неможливо розглядати як перевищення відповідачем посадових повноважень. Крім того, відповідач [PERSON] зазначила, що інформація, яка віднесена Законом України «Про інформацію» до конфіденційної, в акті депутату не міститься, на час звернення [PERSON] до депутата Південоміської ради [PERSON] у паспорті [PERSON] містилася печатка РАГС про реєстрацію шлюбу з [PERSON] Відповідач виконавчий комітет [PERSON] районної ради у судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутність. Треті особи в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. . Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до акту депутату [PERSON] ради [PERSON] від 14 листопада 2011 року, останній складений у присутності сусідів [PERSON], [PERSON] за зверненням [PERSON], що проживає в [INFO]. Зі слів [PERSON] її чоловік [PERSON], що проживає за вищевказаною адресою, з серпня 2011 року значну частину часу проводить поза домом, по декілька діб поспіль додому не зявляється, хоча ніде не працює. Даний факт підтверджують сусіди [PERSON], [PERSON] Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 квітня 2011 року за позовом [PERSON] шлюб між останнім та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки огляду МСЕК серії 10ААА № 604030, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності загального захворювання, протипоказання - важка фізична праця. З пояснень позивача вбачається, що він не працює у звязку зі встановленням інвалідності. Зазначені обставини позивачем наводяться в обґрунтування позовних вимог про недостовірність поширеної щодо нього інформації, що порушило його особисті немайнові права, право власності та посягає га честь та гідність позивача. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 4 ст. 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Згідно ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоровя, життя, честь, гідність і ділова репутація. Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивачем не доведено ту обставину, що викладена в акті депутата інформація про перебування його у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а також про те, що позивач не працює і певний час проводить поза місцем постійного проживання є негативною стосовно нього, зокрема вказує на порушення позивачем принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття або свідчить про неетичну поведінку в особистому чи суспільному житті. Крім того, повідомлення депутату [PERSON] ради інформації щодо свого сімейного стану є особистим правом [PERSON], яким вона скористувалася на свій розсуд. Викладені в акті депутату відомості про перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] станом на 14 листопада 2011 року не відповідають дійсності, проте ці відомості суд не вважає такими, що принижують його честь та гідність в громадській думці та думці окремих громадян з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд не встановлює достовірність відомостей про перебування позивача з серпня 2011 року поза постійним місцем проживання, оскільки це є предметом доказування в іншій справі, а саме справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації. Відповідно до ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України, обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У ході судового розгляду справи позивачем не надано доказів того, що крім складення акту депутатом [PERSON] ради [PERSON] від 14 листопада 2011 року та посвідчення його заступником міського голови м. Південний [PERSON] відповідачі здійснювали ще будь-які дії, які принижували честь та гідність позивача. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» в редакції закону від 31.07.2010 року, яка діяла на час складання акту від 14.11.2011 року, депутат місцевої ради зобовязаний розглядати пропозиції, звернення, заяви і скарги членів територіальної громади, вживати заходів щодо забезпечення їх оперативного вирішення. Відповідно до ч. 2 п. 11 Посадової інструкції заступника міського голови з загальних питань [PERSON], остання зобовязана посвідчувати справжність підписів депутатів [PERSON] ради. Тобто, при засвідченні акту, складеного депутатом [PERSON] ради [PERSON] заступник міського голови з загальних питань [PERSON] посвідчує справжність підпису депутату, а не достовірність викладених в акті відомостей. Судом встановлено, що акт депутата [PERSON] ради [PERSON] від 14 листопада 2011 року був складений за зверненням колишньої дружини позивача [PERSON] не з метою доведення будь-яких відомостей щодо позивача до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки та оцінки в якості доказу під час судового розгляду позовної заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації. Депутатом [PERSON] ради [PERSON] було розглянуто звернення [PERSON], під час якого було перевірено сімейний стан останньої шляхом огляду паспорту на імя [PERSON] та опитування сусідів [PERSON] та [PERSON] Станом на 14.11 2011 року в паспорті на імя [PERSON] була відсутня відмітка органів РАЦС про розірвання шлюбу з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили інформацію про періодичну відсутність позивача за постійним місцем проживання. З п.16 Пленуму слідує, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації згідно ст. 277 ЦК України. Разом з тим, відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки. Як розяснено Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою предявленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Тому дії відповідачів щодо складення акту від 14.11.2011 року та його посвідчення не можуть вважатися незаконними й такими, що порушують особисті немайнові права, право власності, порочать честь, гідність чи ділову репутацію позивача або завдають шкоди його інтересам. Доводи позивача про те, що сам факт складання акту зі слів [PERSON] депутатом [PERSON] ради є поширенням недостовірної інформації, не може бути прийнято до уваги, оскільки викладення фактів зі слів позивача в акті, який подається в якості письмового доказу по справі, не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам особи, відносно якої подано такий доказ. Таким чином, судом не встановлено порушення особистих немайнових права [PERSON] та заподіяння шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, праву власності позивача. Також не встановлено перешкод для повного та своєчасного здійснення позивачем своїх особистих немайнових прав. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При таких обставинах, підстави для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності відсутні, оскільки відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, як такі, що є похідними від вимоги про захист честі, гідності та зобов'язання спростувати недостовірну інформацію. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed