Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

В серпні 2013р. позивач - [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач-1), [PERSON] (Відповідач-2) про втрату права користування житловим приміщенням, в якому просила визнати Відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свою позовну заяву Позивачка мотивувала тим, що 01.10.2007р. вона купила у Відповідача-1 однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою вулиця [ADDRESS]. Після продажу квартири Відповідач-1 разом зі своєю дочкою Відповідач-2 виселились з вказаної квартири та виїхали за кордон, проте не провели процедуру зняття з реєстрації за місцем проживання і до часу звернення Позивачки до суду зареєстровані за вказаною адресою. Позивач зазначила, що в зазначеній квартирі, окрім неї та Відповідачів, зареєстровані її дочка [PERSON] та брат [PERSON], тобто фактично в квартирі проживає три особи, а зареєстровано п'ять осіб, що впливає на розмір комунальних платежів, які сплачує Позивачка. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 39). Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення в пресі - газета «Урядовий кур'єр» № 220 від 28.11.2013р. (а.с.40), про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що Відповідачі у судове засідання не з'явились, своїх представників для участі у розгляді справи не направили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали, а Позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що Позивачка є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 01.10.2007р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2787, реєстраційний напис на правовстановлюючому документі зареєстрований 25.10.2007р. в Київському міському Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, записаний в реєстрову книгу № д. 46-23, реєстровий № 31401 (а.с.21). Відповідно до Довідки (виписки з житлової книги про склад сімї та прописки) за Формою № 3, виданої «Київжитлосервіс» № 927 від 12.06.2013р. (а.с.20) встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] Актами від 11.01.2013р., 22.03.2013р., 19.06.2013р. встановлено, що в [ADDRESS], де зареєстровані Відповідачі, останні не проживають (а.с.23-25). Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 163 Житлового кодексу Української РСР зазначено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). З огляду на те, що як встановлено у судовому засіданні Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] не проживають у [ADDRESS] з 11.01.2013 року, тобто більше шести місяців, доказів, які б підтверджували поважність причин відсутності Відповідачки за зареєстрованим місцем проживання в матеріалах справи не міститься, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з Відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесенні останнім і документально підтверджені, які складаються з судового збору у розмірі 114,70 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150, 163 ЖК Української РСР, та

Outcome: approved