Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-29 00:00:00

29 квітня 2013 року позивач звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаною позовною заявою та просила суд визнати договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 06.09.2001 року що укладено між нині померлим [PERSON] та відповідачем з тих підстав, що на час укладення договору діяло законодавство, яке не вимагало нотаріального посвідчення такого договору і тому він не був нотаріально посвідченим та на сьогоднішній день вважається таким, форма укладення якого не дотримана, що перешкоджає спадкуванню об'єкту купівлі-продажу позивачем згідно заповіту набувача за вказаним договором. Посилаючись на те, що всі умови вказаного договору виконані сторонами в повному обсязі та на діюче законодавство, позивач просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином шляхом направлення повісток та ухвал на адреси їх реєстрації, причини неявки суду не повідомили. У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, в порядку статті 169 ЦПК України та за згодою позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 06.09.2013 року на товарній біржі «Нерухомість-Південь», було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] продала вказане майно [PERSON]. Вказаний договір зареєстровано на біржі нерухомості «Нерухомість-Південь» про що в журналі реєстрації біржових угод вчинено реєстровий запис №4489, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу. На момент укладання договору купівлі-продажу був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачки, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що всі зобов'язання за договором № 4489 купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2001 року його сторонами виконані у повному обсязі - покупцю було передано у власність квартиру [ADDRESS], а продавцю передані грошові кошти за продане майно. Також при ухваленні рішення суд враховує те, що [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], помер [INFO], та після його смерті, відповідно до заповіту, що було посвідчено приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, померлий заповів належну йому квартиру [ADDRESS] позивачу. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості дійсним є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору за розгляд справи, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача, разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в подальшому з заявою для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved