Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-27 00:00:00

16 серпня 2013 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення в її користь аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 (третьої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно з доводами позивачки спільне життя із відповідачем не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння та протилежні погляди на шлюб та сімю. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що [PERSON] постійно нехтує сімейними цінностями, такими, як повага до дружини, піклування про створення в сімї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, у присутності малолітньої дитини ініціює сварки, припускається до аморальних вчинків фізичного насильства. На грунті таких сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя, як вказала позивачка, у подружжя розвинулась неприязнь один до одного і їх почуття любові та поваги втрачено. [PERSON] стверджує, що протягом останніх двох років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин, окремого проживання та припинення ведення спільного господарства, починаючи з червня 2012 року. За таких обставин, позивачка вважає неможливим примирення сторін і подальше спільне сімейне життя із [PERSON], в звязку з чим просить суд розірвати їх шлюб, залишивши малолітню дитину з нею на проживання. Окрім цього, згідно з доводами позивачки, вказаними на обгрунтування заявлених вимог, протягом останнього року відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], хоча є працездатним і фінансовоспроможним, оскільки працює в ДП ЗУМУ ВАТ «Південтеплоенергомонтаж», одержує заробітну плату в достатньому розмірі і утримання інших осіб не здійснює. Враховуючи дані обставини, позивачка просить суд стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 (третьої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. У попереднє судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подавши до суду письмову заяву від 28 серпня 2013 року про розгляд справи без її участі. У вказаній заяві позивачка зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги, заявлені до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, оскільки примирення подружжя неможливе. Окрім цього, уточнивши вимоги, [PERSON] просить залишити їй на виховання малолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття. У попереднє судове засідання відповідач [PERSON] також не зявився. 28 серпня 2013 року від [PERSON] в суд надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі на підставі наявних доказів. Зі змісту даної заяви відповідача від 28 серпня 2013 року слідує, що [PERSON] повністю визнає позовні вимоги [PERSON], зокрема: погоджується на розірвання шлюбу і сплату аліментів в користь позивачки на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] в розмірі 1/3 (третьої) частини свого заробітку (доходу) щомісячно та не заперечує проти залишення малолітньої дитини на вихованні позивачки. При цьому відповідач підтвердив неможливість досягнення примирення сторін. Судом встановлено, що в даному випадку визнання відповідачем позову [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому підлягає прийняттю. За таких обставин на підставі ч.4 ст.130 і ч.4 ст.174 ЦПК України суд вирішив можливим розгляд даної справи у попередньому судовому засіданні. Зясувавши доводи сторін, суд дослідив і оцінив у сукупності та взаємозвязку всі докази справи та прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню в повному обсязі. Такий висновок суду грунтується на наступних встановлених фактичних обставинах. 25 жовтня 2007 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 25 жовтня 2007 року зроблено запис за №305. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ №029759, виданим відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 25 жовтня 2007 року. В період цього шлюбу 08 серпня 2008 року у сторін народився син [PERSON], який на момент вирішення спору є малолітньою дитиною. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №077301, виданим відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 15 серпня 2008 року (актовий запис №413 від 15 серпня 2008 року). Зі змісту позовної заяви [PERSON] та письмових заяв сторін від 28 серпня 2013 року слідує, що між подружжям [PERSON] і [PERSON] немає взаєморозуміння через протилежність їх характерів і поглядів на шлюб та сімю. Під час спільного проживання між сторонами постійно виникали сварки та бійки, в тому числі у присутності їх малолітньої дитини, що негативно впливає на її розвиток. З червня 2012 року [PERSON] і [PERSON] не підтримують сімейно-шлюбних відносин між собою, проживають окремо та не ведуть спільного господарства. На теперішній час примирення подружжя не відбулося. Проживати однією сімєю [PERSON] і [PERSON] обопільно не бажають. Отже, наведені обставини свідчать, що сімя [PERSON] і [PERSON] фактично не існує, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін. Відновити сімейно-шлюбні стосунки і спільно проживати однією сімєю сторони не бажають, тому за таких обставин шлюб не може бути збереженим. Із довідки ЖЕД №4 Кузнецовського міського комунального підприємства №1579 від 27 серпня 2013 року слідує, що сторони по справі проживають окремо. Довідка Кузнецовського міського центру зайнятості №07/08-12 від 22 серпня 2013 року свідчить, що позивачка [PERSON] працює заступником начальника відділу у Кузнецовському міському центрі зайнятості і отримує заробітну плату, сукупний розмір якої за період часу з лютого 2013 року до липня 2013 року включно становить 17121 (сімнадцять тисяч сто двадцять одну) грн. 03 коп. Довідка ДП Західно-Українське монтажне управління ВАТ «Південтеплоенергомонтаж» №703 від 27 серпня 2013 року підтверджує, що [PERSON] працює у вказаному підприємстві і отримує заробітну плату, сукупний розмір якої за період часу з лютого 2013 року до липня 2013 року включно складає 2448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) грн. 12 коп. З наведеного слідує, що відповідач працездатний, має регулярний дохід у виді заробітної плати. Відомості про наявність у [PERSON] інших утриманців, окрім малолітньої дитини, - відсутні. Отже, відповідач спроможний утримувати малолітню дитину [PERSON], [INFO], та сплачувати аліменти в користь позивачки в розмірі 1/3 (третьої) частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно з доводами [PERSON], викладеними у позовній заяві, відповідач [PERSON] не надає належної та регулярної матеріальної допомоги малолітньому сину [PERSON], [INFO]. Наведені обставини про невиконання батьківських обовязків по утриманню малолітньої дитини відповідачем не спростовано. Жодних доказів у підтвердження факту надання [PERSON] матеріальної допомоги своїй малолітній дитині суду не надано. В даному випадку, як слідує із письмової заяви [PERSON] від 28 серпня 2013 року, відповідач повністю визнав позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 (третьої) частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, підтвердивши неможливість примирення сторін та свою фінансову спроможність сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у вказаному розмірі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, вказаними фактичними обставинами неможливості подальшого спільного проживання сторін і збереження їх шлюбу та невиконання відповідачем батьківських обовязків щодо утримання малолітньої дитини при наявній фінансовій спроможності доводиться обґрунтованість позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а також наявність підстав для його задоволення. Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Слідуючи вимогам ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін. Окрім цього, суд вважає за належне стягнути з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 (третьої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведене,

Outcome: approved