overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

04.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22 вересня 2006 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що у них з відповідачем життя не склалось, подружні стосунки припинені через різні погляди на подружнє життя, ведення домашнього господарства, на ґрунті чого в сім'ї постійно виникали сварки та непорозуміння і подальше сумісне проживання та збереження сім'ї стало неможливим, а тому просить суд позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, але від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв позивачка позов підтримує, відповідач позов визнає. За таких обставин, суд, відповідно до ухвали судді від 30.12.2013 року проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2006 року (а.с.6). Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). Подружні стосунки припинені, сторони наполягають на розлученні, миритись не бажають. Причиною розпаду сім'ї стали сварки та непорозуміння, що виникали на ґрунті різних поглядів на подружні стосунки та ведення домашнього господарства. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України. Згідно ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і "в разі його розірвання" Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їх інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 09.08.1994 року міським відділом ЗАГС м. Вінниці, актовий запис № 1836. Під час шлюбу у сторін спільне життя не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім’ю, в наслідок чого виникали конфлікти та непорозуміння, з часом сімейні відносини погіршувались. Подружжя припинило сімейні відносини та спільне проживання. Від шлюбу мають спільну повнолітню доньку Наталію, [INFO]. Позивач в судове засідання не з’явився, однак, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з’явився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. За даних обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній документів та доказів. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію позивача, суд визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Згідно свідоцтва про одруження серія І-АМ № 265055, виданого 09.08.1994 року міським відділом ЗАГС м. Вінниці, [PERSON] та [PERSON] 09.08.1994 року уклали шлюб, актовий запис № 1836, з присвоєнням після одруження прізвища [PERSON] та [PERSON] відповідно (а.с.4). Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію позивача, суд вважає, що подальше збереження шлюбу не відповідає його інтересам, за таких умов позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] подала в суд указану заяву, яку вмотивувала тим, що має намір зареєструвати шлюб з гр.[PERSON], [INFO], на що згодні їх батьки. Перешкодою для реєстрації шлюбу є те, що заявниця не досягла віку, що дає право на шлюб. Заявниця заяву підтримала. Заінтересовані особи: мати заявниці [PERSON] та наречений [PERSON], підтвердили обставини зазначені в заяві, просять таку задовольнити, оскільки ними вже спільно визначено дату весілля 01.02.2014 року і проводиться підготовка до цієї події. Заяву слід задовольнити, виходячи з таких підстав. [PERSON] - народилася 21 липня 1996 року, тобто заявниця не досягла 18-и річного віку. Згідно з ст. 23 СК України, суд може надати право на шлюб при недосягненні шлюбного віку, якщо таке відповідає інтересам осіб і не має перешкод для укладення шлюбу. За позиції заявниці і її нареченого видно, що вони бажають одружитися і мають намір створити повноцінну сім’ю. Батьки заявниці не заперечують проти одруження їх дочки з [PERSON], а тому перешкод до одруження заявниці з [PERSON] не має. Отже, є всі підстави визнати, що укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] відповідає інтересам заявниці, тобто слід застосувати ст. 23 ч. 2 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбі з 17 серпня 2012 року. В шлюбі [INFO] в них народився син [PERSON], який з листопада 2012 року після остаточного припинення сімейних стосунків з відповідачем перебуває на її вихованні. Вказуючи на те, що причиною припинення сімейних стосунків стало взаємне непорозуміння, повна протилежність характерів та різні погляди на сімейне життя, що не сприяє налогодженню стосунків, позивачка просить суд їх шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягала на розірванні шлюбу, доводячи суду неможливість його відновлення через небажання обох жити разом. Відповідач позов визнав, підтвердивши суду факт припинення шлюбно-сімейних стосунків. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2012 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №178 (арк.спр.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр.9). Дитина проживає разом з матір'ю, місце її проживання визначено батьками добровільно. Із пояснень сторін вбачається, що жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивачка, і відповідач вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про розподілу суми боргу та визначення частки боргу мотивуючи тим, що рішенням Добропільського міськрайонного суду від 17 червня 2008 року з неї та її колишнього чоловіка [PERSON]В на користь [PERSON] в солідарному порядку стягнуто борг за договором позики у розмірі 23220 гривень. 9 вересня 2005 року вона розірвала шлюб з [PERSON] і в теперішній час проживає разом з неповнолітньою дитиною, матеріальної допомоги [PERSON] не надає, позику у розмірі 23220 гривень [PERSON] використав у своїх інтересах, а не на сімейні потреби тому вона просить суд розділити суму боргу та визнати за нею 1/6 частку боргу у розмірі 3924 гривні 10 копійок за вирахуванням сплаченої суми заборгованості у розмірі 900 гривень, що становить 3024 гривні 10 копійок, та стягнути на її користь судовий збір у розмірі 114 гривень 71 копійку. В позовній заяві позивачка просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі ст.224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. В рішенні Добропільського міськрайонного суду від 17 червня 2008 року вказано, що 4 лютого 2005 року, подружжя [PERSON] і [PERSON] перебуваючи у шлюбі уклали в усній формі договір позички, згідно якого вони позичили у [PERSON] 6000 доларів (США) що еквівалентно 32460 гривень на строк до 1 травня 2005 року. 2 червня 2008 року подружжя Баєр частково сплатили борг у розмірі 9240 гривень. В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала, що гроші за договором позики були використані нею та [PERSON] на власні потреби. Згідно статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. [PERSON] і [PERSON] позику брали перебуваючи у шлюбі і за взаємною згодою на власні сімейні потреби. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів в підтвердження того, що гроші за договором позики не були використані на користь сім»ї, [PERSON] суду не надала. Посилання позивачки на те, що [PERSON] не займається вихованням дитини, не цікавиться її духовним розвитком як підставу для зменшення суми стягненої заборгованості за договором позики суд не може прийняти до уваги, оскільки це не стосується даної справи.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

головний лікар [PERSON] обласної психіатричної лікарні звернувся до суду з заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування своєї заяви, головний лікар посилається на наступні підстави, так [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, а саме: «органічний розлад особистості і поведінки судинного ґенезу, виражений псіхоорганічний синдром», внаслідок чого він може причинити значну шкоду своєму здоров’ю у наслідок погіршення психічного стану у випадку, якщо хворому не буде надана психіатрична допомога. Дати усвідомлювану згоду на госпіталізацію він не може. Тому [PERSON] потребує лікування лише в стаціонарних умовах. В судовому засіданні представник [PERSON] обласної психіатричної лікарні заяву головного лікаря підтримав, посилаючись на ті ж підстави. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Суд, вислухавши пояснення представника [PERSON] обласної психіатричної лікарні, адвоката та прокурора, які не заперечували проти задоволення заяви, встановив наступні фактичні дані: так, [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням, а саме: «органічний розлад особистості і поведінки судинного ґенезу, виражений псіхоорганічний синдром», внаслідок чого він може причинити значну шкоду своєму здоров’ю у наслідок погіршення психічного стану у випадку, якщо хворому не буде надана психіатрична допомога (а.с. ) висновком комісії з питань надання психіатричної допомоги (а.с. ), госпіталізація в психіатричний стаціонар обґрунтована з підстав наявності у хворого психічних розладів. Відповідно до вимог, які викладено у ст.ст.14,17 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-11, підставою для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку є страждання особи на психічний розлад, якщо обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він може причинити значну шкоду своєму здоров’ю у наслідок погіршення психічного стану у випадку, якщо хворому не буде надана психіатрична допомога. Термін перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Оскільки [PERSON] страждає таким тяжким психічним розладом – «органічний розлад особистості і поведінки судинного ґенезу, виражений псіхоорганічний синдром», внаслідок чого він може причинити значну шкоду своєму здоров’ю у наслідок погіршення психічного стану у випадку, якщо хворому не буде надана психіатрична допомога, дати усвідомлену згоду на госпіталізацію до психіатричного закладу він не може, тому суд вважає, що його слід госпіталізувати до [PERSON] обласної психіатричної лікарні в примусовому порядку, протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

головний лікар [PERSON] обласної психіатричної лікарні звернувся до суду з заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування своєї заяви, головний лікар посилається на наступні підстави, так [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, а саме: «параноїдна шизофренія, безперервний тип течії, параноїдний синдром, емоційно-вольовий тип дефекту», внаслідок чого він може причинити значну шкоду своєму здоров’ю у наслідок погіршення психічного стану у випадку, якщо хворому не буде надана психіатрична допомога. Дати усвідомлювану згоду на госпіталізацію він не може. Тому [PERSON] потребує лікування лише в стаціонарних умовах. В судовому засіданні представник [PERSON] обласної психіатричної лікарні заяву головного лікаря підтримав, посилаючись на ті ж підстави. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Суд, вислухавши пояснення представника [PERSON] обласної психіатричної лікарні, адвоката та прокурора, які не заперечували проти задоволення заяви, встановив наступні фактичні дані: так, [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням, а саме: «параноїдна шизофренія, безперервний тип течії, параноїдний синдром, емоційно-вольовий тип дефекту», внаслідок чого він може причинити значну шкоду своєму здоров’ю у наслідок погіршення психічного стану у випадку, якщо хворому не буде надана психіатрична допомога (а.с. ) висновком комісії з питань надання психіатричної допомоги (а.с. ), госпіталізація в психіатричний стаціонар обґрунтована з підстав наявності у хворого психічних розладів. Відповідно до вимог, які викладено у ст.ст.14,17 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-11, підставою для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку є страждання особи на психічний розлад, якщо обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він може причинити значну шкоду своєму здоров’ю у наслідок погіршення психічного стану у випадку, якщо хворому не буде надана психіатрична допомога. Термін перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Оскільки [PERSON] страждає таким тяжким психічним розладом – «параноїдна шизофренія, безперервний тип течії, параноїдний синдром, емоційно-вольовий тип дефекту», внаслідок чого він може причинити значну шкоду своєму здоров’ю у наслідок погіршення психічного стану у випадку, якщо хворому не буде надана психіатрична допомога, дати усвідомлену згоду на госпіталізацію до психіатричного закладу він не може, тому суд вважає, що його слід госпіталізувати до [PERSON] обласної психіатричної лікарні в примусовому порядку, протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

10.12.2013 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 04.05.1993 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають дитину, [PERSON], [INFO]. 26.03.2001 року шлюб між сторонами розірвано, дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивача. Крім того син є студентом 1 курсу денного відділення Інституту прокуратури та слідства факультету підготовки слідчих ОВС Національного університету «Одеська юридична академія», термін навчання до 30.06.2018 року. Відповідач же в свою чергу допомогу на утримання сина на період навчання не надає, хоча стан здоров’я та матеріальне становище дозволяє це йому робити. Просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на його утримання на період навчання на денній формі в Національному університеті «Одеська юридична академія» у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 19.12.2013 року, але не більше досягнення ним 23-х річного віку за умови продовження навчання. Позивач у судове засідання не з’явилась, до суду надіслала заяву з клопотанням справу розглянути у її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з’явився, до суду надіслав заяву з клопотанням справу розглянути у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав: Згідно вимогам ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], актовий запис № 51 від 18.01.1996 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Із представленого суду свідоцтва про шлюб, актовий запис № 767 від 04.05.1993 року, видно, що сторони полягали у зареєстрованому шлюбі з 04.05.1993 року. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 2001 року, шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до довідки Національного університету «Одеська юридична академія» від 29.10.2013 року, [PERSON] дійсно є студентом 1 курсу денного відділення Інституту прокуратури та слідства факультету підготовки слідчих ОВС Національного університету «Одеська юридична академія», термін навчання до 30.06.2018 року. На підставі викладеного, враховуючи згоду відповідача з позовом, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 21 серпня 2004 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя Донецькій області, актовий запис № 508. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. З 28 листопада 2012 року однією сім’єю не проживають через втрату почуттів та поваги один до одного, несумісність поглядів на сімейне життя. Просить шлюб між ним та [PERSON] розірвати, оскільки вважає, що сім’я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивач у судове засідання не з’явився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності у присутності його представника [PERSON], зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з’явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з’явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у зв’язку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 21 серпня 2004 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя Донецькій області, актовий запис № 508. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, сім’я розпалась та підстав для її збереження немає, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та їх дитини.

Outcome: approved