Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-17 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду в обґрунтування якого зазначив, що він є власником незавершеного будівництва, а саме житлового будинку літ. А-2, І-мостіння, який знаходиться у провулку Кальміуському, 23 у м. Дніпропетровську. Будівництво та відчуження житлового будинку здійснювалось попереднім власником на підставі рішень Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська та договору купівлі-продажу від 31.07.2004 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 4910. Після придбання незавершеного житлового будинку по пров. Кальміуському, 23 у м. Дніпропетровську він за власні кошти здійснив його добудування. Зважаючи на той факт, що виконані добудови належить йому на праві власності, претензій щодо володіння ним немає, право власності він вважає набутим правомірно, але документи про оформлення цих добудов в будинку належним чином своєчасно не оформлені, тому зараз право власності позивача на це не визнається, право власності в такому вигляді не зареєстровано. Потрібно вирішити спірне питання в судовому порядку. Просив визнати за ним право власності домоволодіння по пров. Кальміуському, 23 у м.Дніпропетровську, відповідно до технічного паспорту, яке складається з: літ. А-2 житловий будинок загальною площею 330,7 кв.м., житловою площею 101,3 кв.м., літ. Б, В навіси, №1-5, І-ІІ споруди У судове засідання позивач не зявився Представник позивача надала суду заяву, в якій просить суд слухати справу без їх участі та на задоволені позовних вимог наполягала. Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, суду надав заяву, в якій просив слухати справу без їх участі й ухвалити рішення на підставі матеріалів, що є у справі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 31 липня 2004 року, [PERSON], придбав за договором купівлі-продажу незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, І-мостіння, який знаходиться у провулку Кальміуському, 23 у м. Дніпропетровську, що підтверджується копіє договором купівлі-продажу від 31 липня 2004 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4910. Після придбання незавершеного житлового будинку по пров. Кальміуському, 23 у м. Дніпропетровську позивачем за власні кошти було здійснено його добудування. Станом на сьогоднішній день домоволодіння по пров. Кальміуському, 23 у м. Дніпропетровську, відповідно до технічного паспорту складається з: літ. А-2 житловий будинок загальною площею 330,7 кв.м., житловою площею 101,3 кв.м., літ. Б, В навіси, №1-5, І-ІІ споруди. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно зі ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила, (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) . Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затверджено проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. За своєю суттю будівництво проведене Позивачем є самочинним, оскільки здійснювалось без отримання належного дозволу на початок робіт. Проте відповідно до рішень Виконкому Індустріальної районної станом ради народних депутатів м. Дніпропетровська земельна ділянка виділялась саме під будівництво житлового будинку і станом на сьогоднішній день не має іншого ніж судовий порядок визнання права власності на домоволодіння. Проте, в силу ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. Крім того, що стосується встановлення відповідності побудованого житлового приміщення будівельним і іншим нормам і правилам, то Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою „СК Стін (ліценція серія АВ № 118030) в 2007 року було проведено обслідування несучих будівельних конструкцій домоволодіння № 23 по пров. Кальміуському у м. Дніпропетровську. Згідно даного обслідування та висновку основні несучі конструкції (фундаменти, стіни, перегородки, перекриття) знаходяться в нормальному стані, придатні для подальшої експлуатації за функціональним призначенням. Відповідно підпункту 10 пункту 27 Порядку № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, а згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є рішення суду. Оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON], право власності на домоволодіння № 23 по пров. Кальміуському у м. Дніпропетровську, яке складається з літ. А-2 житловий будинок загальною площею 330,7 кв.м., житловою площею 101,3 кв.м., літ. Б, В навіси, №1-5, І-ІІ споруди без введення в експлуатацію, оскільки жодних заперечень представником відповідача ДМР суду не надано. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved