Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання Договору про надання споживчого кредиту № 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 р., Договору іпотеки 2 - 1421 від 17 травня 2007 р., Договору поруки № 014/0054/74/74904/1 від 17 травня 2007 недійсними, вказуючи на те, що 17.05.2007 року між [PERSON], та Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 р. За умовами договору № 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 року, [PERSON] зобов'язався надати Позичальнику кредит у сумі 395 819,00 доларів США (1 998 885,90 гривень) на споживчі цілі, а Позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки за користування у розмірі 14,5 % річних строком до 17.05.2027 року. Згаданий вище Кредитний договір, згідно п. 1.1. передбачає, що кредит видається в іноземній валюті - доларах США, та розрахунки між Банком та Позичальниками - мають здійснюватися в тій самій валюті, доларах США. Тобто, кредит носив споживчий характер та іноземна валюта була видана на споживчі цілі, згідно п. 2. 2. Кредитного договору. 17 травня 2007 року в забезпечення виконання Кредитного договору № 014/0054/74/74904 був укладений Договір Іпотеки серії ВЕО № 530023, згідно з пунктом 1 якого, іпотекодавець забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 року, за умовами якого позичальник зобов'язався повернути суму кредиту у розмірі 395 819,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань, вказаних в пункті 1. Договору іпотеки, іпотекодавець передав у заставу належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: Домоволодіння № 51-а (п’ятдесят один – а ), що знаходиться у місті Одесі по вулиці Ромашкова, оціночна вартість якого складала 2.352.376,00 грн., що за курсом НБУ на дату правочину еквівалентні 465.817,02 доларам США. Також, виконання Договору № 014/0054/74/74904 було забезпечено порукою, договір поруки № 014/0054/74/74904/1 від 17 травня 2007 року, укладений між АТ «[PERSON] Аваль » та [PERSON]. Проте, підписання Договору про надання споживчого кредиту № 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 року стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства України та прав Позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку Банку. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати Договір про надання споживчого кредиту № 014/0054/74/74904/1 від 17 травня 2007 року, Договір іпотеки від 17 травня 2007 року, Договір поруки № 014/0054/74/74904/1 від 17 травня 2007 року, недійсними. До судового засідання сторони не з’явилися, від позивачів надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити в повному обсязі та винести заочне рішення по справі. Представник відповідача про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, клопотань, доказів чи заперечень на позов до суду не надав, про причини неявки в судове засідання суд не сповіщав, заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивачів на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення даного позову, виходячи з нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, 17.05.2007 року між [PERSON] та АТ «[PERSON] Аваль » (відповідно до змін установчих документів, які зареєстровані у Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 18.12.2009, здійснених на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 за № 514 - VI, АТ «[PERSON] Аваль» змінив назву на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», скорочено (АТ «[PERSON] Аваль») було укладений договір про надання споживчого кредиту № 014/0054/74/74904. За умовами договору № 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 р., [PERSON] зобов'язався надати Позичальнику кредит у сумі 395 819,00 доларів США (1.998.885,90 гривень) на споживчі цілі, а Позичальник — повернути кредит та сплатити відсотки за користування у розмірі 14,5 % річних строком до 17.05.2027 року. Згаданий вище Кредитний договір, згідно п. 1.1. передбачає, що кредит видається в іноземній валюті - доларах США, та розрахунки між Банком та Позичальниками - мають здійснюватися в тій самій валюті, доларах США. Тобто, кредит носив споживчий характер та іноземна валюта була видана на споживчі цілі, а саме: для здійснення правочину з резидентами України. 17 травня 2007 року в забезпечення виконання Кредитного договору № 014/0054/74/74904 був укладений Договір Іпотеки серії ВЕО № 530023, згідно з пунктом 1 якого, іпотекодавець забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 року, за умовами якого позичальник зобов'язався повернути суму кредиту в розмірі 395 819,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань, вказаних в пункті 1. Договору іпотеки, іпотекодавець передав у заставу належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: Домоволодіння № 51-а (п’ятдесят один – а ), що знаходиться у місті Одесі по вулиці Ромашкова, оціночна вартість якого складала 2.352.376,00 грн., що за курсом НБУ на дату правочину еквівалентні 465.817,02 доларам США. Також виконання Договору № 014/0054/74/74904 було забезпечено порукою, договір поруки № 014/0054/74/74904/1 від 17 травня 2007 року, укладений між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] Відповідно до ст. 110 ЦК України, Постанови N 5 від 12.04.96 Пленуму Верховного Суду України, Закону України «Про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать зокрема ті, що витікають з договорів про надання фінансово - кредитних послуг, у тому числі про надання кредитів. Відповідно п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] є споживачем за кредитним договору, тому що отримав споживчий кредит, що надається кредитором-банком для задоволення особистих потреб. Здійснення [PERSON], резидентом України, акту купівлі-продажу споживчих товарів за іноземну валюту з резидентами України без індивідуальної ліцензії НБУ, якої не мав а ні він, покупець, а ні продавець - було порушенням підпункту « Г » пункту 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, АТ «[PERSON] Аваль» , як агент валютного контролю, не мав права, за законом надавати [PERSON] кредит в іноземній валюті на використання її для розрахунків між резидентами України без індивідуальної ліцензії НБУ. Отже, надавши кредит у доларах США та отримуючи від [PERSON] відсотки у доларах США, АТ «[PERSON] Аваль» порушив норми статті 99 Конституції України, ст. 524 Цивільного кодексу України, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Стаття 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 6-7 Постанови Національного банку України № 200 від 30.05.2007 р. «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України» визначають, що використання готівкової іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління Національного банку України. Виконання зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту № 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 року було почате 17 травня 2007 року. На момент поднання позову, позивачем-позичальником сплачено платежів на погашення кредиту у розмірі 345.678,43 грн. Згідно ст. 3 ГК України, загальними основами цивільного законодавства є: розумність, справедливість, сумлінність. Це виражається у встановленні його нормами рівних умов для усіх осіб у стосунках; закріпленні можливості захисту порушеного цивільного права, інтересу, з шануванням прав і інтересів інших осіб, моральних засад суспільства та ін. Під час дії кредитного Договору № 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 року, внаслідок підвищення курсу долара, який стався наприкінці 2008 року, як результат всесвітньої економічної кризи, умови кредитування стали несправедливими, оскільки обсяг відповідальності за цим договором суттєво збільшився, що порушує принципи ч. 1 ст.559 ЦК України. Внаслідок збільшення розміру відповідальності за кредитом та зростання вартості самого кредиту у відповідності з курсом НБУ на дату чергового погашення заборгованості, суттєво погіршилось матеріальне становите позичальника. Враховуючи практику укладення договорів споживчого кредитування - розробка банками власних типових форм договору, умови якого однакові для будь-якого пересічного клієнта і не змінюються банком на вимогу клієнта, можна зробити висновок про те, що договір споживчого кредитування є договором приєднання, тому споживач, бажаючи укласти договір, не має можливості впливати на його умови, в тому числі, щодо односторонньої зміни процентної ставки, будь-якого нарахування пені чи штрафу. Також умови спірного Договору споживчого кредиту слід вважати незаконними, оскільки банком за умов підвищення курсової різниці невиправдано отримано кошти, які перебільшують борг та фактично інтереси Банку не порушено взагалі. Передбачивши обставини, які викличуть неплатоспроможність Позичальника, Банк не здійснив справедливий розподіл негативних наслідків кризових явищ на обидві сторони кредитного договору та [PERSON] вирішив одночасно покласти весь тягар за результати кризи лише на Позичальника. Фактично, за формою Кредитного договору 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 року для Банку не існує жодного негативного наслідку, у зв’язку з його укладенням. Так, згідно розділу 8 «Відповідальність сторін» у Договорі про надання споживчого кредиту № 014/0054/74/74904 від 17 травня 2007 року виключена відповідальність протилежної сторони договору, в даному випадку банківська установа АТ «[PERSON] Аваль» за цим договором не має ніяких зобов’язань окрім пункту 1.1., надати кредит позичальнику, що створює умови договору неоднаковими для сторін та передбаченими на користь однієї – кредитодавця. При порушенні строків погашення за кредитним зобов’язанням настає відповідальність Позичальника у вигляді підвищених процентів на момент прострочено суми до основного боргу збільшеної на 6,7% та нарахування штрафних санкцій, пені від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення та штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченого платежу від суми отриманого кредиту (п. 8.1), однак, у договорі не визначена сторона, яка несе ризик у разі знецінення тієї або іншої валюти. Стаття 58 Конституції України зазначає, що «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи». Відповідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 189 ГК України, ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Оскільки АТ «[PERSON] Аваль» як юридична особа є господарчим об’єктом, яка утворює взаємовідносини в даному разі з фізичною особою, то діяльність установи банку регулюється в даному разі у відповідності з ГК України. Згідно з пунктом 1. Іпотечного договору серії ВЕО № 530023 від 17.05.2007 року, заставодавець забезпечує вимоги заставодержателя, що витікають з кредитного договору за умовами якого, позичальник зобов'язався повернути суму кредиту у розмірі 395 819,00 доларів США нерухомим майном, а саме: Домоволодіння № 51-а (п’ятдесят один – а ), що знаходиться у місті Одесі по вулиці Ромашкова, оціночна вартість якого складала 2.352.376,00 грн., що за курсом НБУ на дату правочину еквівалентні 465 817,02 доларам США. Проте, враховуючи відповідальність Позичальника предметом застави, АТ «[PERSON] Аваль» при істотній зміні курсу валюти не зробив переоцінку вартості заставного майна, тобто будинку, яку попередньо оцінено за Іпотечним договором у національній грошовій одиниці гривні, таким чином вартість іпотеки залишилась незміненою, що порушує права Позичальника. Поручитель [PERSON] поручилася за виконання обов’язків у розмірі 395.819,00 доларів США, а через обставини, які збільшили вартість споживчого кредиту - значно збільшився обсяг відповідальності поручителя, що дає підстави вважати Іпотечний договір серії ВЕО № 530023 від 17.05.2007 року недійсним. За час користування кредитною позикою АТ «[PERSON] Аваль» було повернуто за квитанціями про погашення кредиту згідно розрахунку суму у розмірі 68.170,50 доларів США, еквівалент 345.678,43 грн., що в загальному підсумку за курсом на сьогоднішній день (1 долар США - 8,14 грн.) складає 558.999,10 грн. Проте, з часу встановлення спірних відносин між сторонами Кредитного договору та пов’язаних з ним правочинів, банківська установа продовжує нараховувати відсотки за тілом кредиту, пеню та штрафні санкції. З урахуванням положень п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлення дискримінаційних стосовно споживача правил застосування штрафних санкцій та зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд є несправедливою умовою договору (таким, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача - ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів "). Таким чином, АТ « [PERSON] Аваль» не вправі продовжувати нараховувати відсотки, пеню та штрафні санкції без врегулювання спірних відносин з Позичальником та приведення сторін у початковий стан. Отже, враховуючи обставини, що АТ « [PERSON] Аваль» вже отримав за розрахунком в доларовому еквіваленті 68.170,50 доларів США, слід вважати що [PERSON] повинен зробити переоцінку залишку боргу без нарахування штрафів та пені, за курсом 5.05 грн. за 1 (один) долар США. Згідно ст. 236 Цивільного кодексу України, договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його здійснення. Отже, істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, відносно виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором. Тобто, з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно виросла, яку позичальнику необхідно сплатити, у зв'язку з чим, значно погіршав фінансовий стан позивачів. Те, що сторони не передбачали знецінення гривні відносно долару США, може бути підтверджене тим, що протягом декількох років до укладення спірних договорів підстав або передумов для зміни курсу долара США до гривні не було, у договорі не визначена сторона, яка несе ризик у разі знецінення тієї або іншої валюти. В той же час, позичальник для виконання зобов'язань за договором вимушений здійснювати купівлю іноземної валюти за комерційним курсом українських банків, що виріс більш ніж на 63% по відношенню до курсу, який був на момент укладення договору. Позивач не міг знати про таку можливу зміну обставин, тобто, розумно передбачити можливості її настання. З суті договору не випливає, що ризик зміни обставин несе зацікавлена сторона, тобто сторона, яка звернулася до суду з вимогою про розірвання договору Знецінення гривні по відношенню до долара США обумовлене причинами, які жодна із сторін спірного договору не могла усунути після їх виникнення при усій дбайливості і обачності, які від них вимагалися. Виконання кредитного договору в умовах теперішнього часу значно порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. Ні з кредитного договору, а ні з договору застави, а ні із звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе зацікавлена сторона. У разі застосування наслідків недійсності договорів, позивачі повинні повернути відповідачеві суму наданого кредиту, а саме: 395.819,00 доларів США, що в еквіваленті на момент надання коштів за офіційним курсом НБУ по ставці 1 долар США – 5.05 грн. (курс НБУ на 17.05.2007 р.) складає 1 998 885,90 грн. Проте, якщо вважати що банк не мав права на курсовій різниці встановлювати нову вартість кредитного договору, у зв’язку із знеціненням національної валюти, що сприяло істотному дисбалансу обов’язків Позичальника, то беручи вартість кредиту за договором споживчого кредиту від 17 травня 2007 р. у гривневому еквіваленті 1 998 885,90 грн., залишок боргу за Позичальником існує у розмірі 1 147 584.50 грн. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Принцип розумності та справедливості для споживача порушено вже при змушенні сторони Позичальника та поручителя мати значно збільшену матеріальну відповідальність, ніж було передбачено на момент укладення договірних правочинів. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавства Україні. Відповідно до ч. 2 ст.198 ГК України, грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Порушення мало місце також в тому, що згідно п. 2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією, чого зроблено не було. Не вказано, що перед укладанням спірного Договору кредиту, Позивач отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 2.5. зазначених вище Правил, Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та повідомлена його відповідним структурним підрозділам. Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб’єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Оспорюваний Кредитний договір не містить відповідальності сторони, як того вимагає ч. 2 ст. 345 ГК України, і зобов'язанням якої є надання кредиту, тобто вимога закону про обов'язковість внесення до умов кредитного договору умови про відповідальність сторін, і зокрема, умова про відповідальність кредитора, не виконано. Пункт 6 Договору кредиту «Відповідальність сторін» - за змістом передбачає лише відповідальність Позичальника за договором. Основою недійсності договору (яким є і двосторонній господарський договір) є недотримання у момент здійснення договору стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5-6 ст. 203 Цивільного кодексу України, про що вказано в ч. 1 ст. 215 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст договору не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України, якщо відповідальність згідно договору за своїм обсягом збільшується, в цьому разі порука припиняється , на підставі чого треба визнати Договір поруки укладений між АТ «[PERSON] Аваль » та поручителем [PERSON]- недійсним. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов’язання, а також у разі зміни зобов’язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року, згідно ст. 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного договору недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного договору може бути заявлена як однією із сторін договору, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням договору. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо штрафні санкції по його невиконанню перевищують понад 5 % суми боргу. Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін за кредитним договором зобов’язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» про визнання договорів недійсними є законними та підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 3-4, 10-11, 15, 59-60, 109, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved