Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09 серпня 2012 року він був прийнятий на роботу до Управління агропромислового розвитку Іванківської районної державної адміністрації на посаду зоотехніка сектору майнових, земельних відносин та маркетингу сільськогосподарської продукції із середньомісячною заробітною платнею у розмірі 1147 (одна тисяча сто сорок сім) гривень. Однак, наказами від 14 травня 2013 року № 03-9 та 18 травня 2013 року № 03-10 про притягнення до дисциплінарної відповідальності йому оголошено догани за неналежне виконання службових обов'язків. В подальшому, наказом від 31 травня 2013 року № 8-к він був звільнений із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ, у зв'язку з невиконанням трудових обов'язків. Трудову книжку отримав лише 07 червня 2013 року, а копію наказу про звільнення - 19 червня 2013 року. Позивач вважає своє звільнення та притягнення двічі до дисциплінарної відповідальності незаконним та безпідставним, оскільки жодних порушень внутрішнього трудового розпорядку чи трудового договору не допускав, всі трудові обов'язки, а також внутрішні розпорядження начальника Управління агропромислового розвитку Іванківської районної державної адміністрації виконував в повному обсязі. Позивач вважає, що повністю відповідає займаній посаді, оскільки роботу виконував сумлінно, а тому підлягає поновленню на роботі з виплатою належних йому сум з оплати праці у зв'язку з вимушеним прогулом. У зв'язку з перенесеними моральними стражданнями йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 5000 грн. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позов задовольнити, у зв'язку з безпідставним притягненням до дисциплінарної відповідальності та як наслідок звільненням позивача з посади, недоведеністю його невідповідності займаній посаді, оскільки має вищу спеціальну освіту та стаж роботи більше 50 років, роботу виконував сумлінно, не допускаючи порушень вимог, які ставились роботодавцем, при цьому повністю підтримавши пояснення позивача. Представник відповідача та третя особа, [PERSON] заперечили проти задоволення позову у повному обсязі, на що надали відповідні заперечення на позовну заяву, вважаючи, що притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача та звільнення його із займаної посади було здійснено з повним дотриманням вимог законодавства про працю. На виконання розпорядження голови районної державної адміністрації від 01.08.2012 року № 537 до штатного розпису Управління агропромислового розвитку було внесено зміни і введено посаду, яка не відноситься до посад державної служби - зоотехнік сектору майнових, земельних відносин та маркетингу сільськогосподарської продукції. З 09 серпня 2012 року на цю посаду призначено [PERSON], який не справлявся зі своїми обов'язками, постійно порушував виконавчу та трудову дисципліну, не додержувався правил внутрішнього трудового розпорядку, неодноразово відмовлявся виконувати завдання завідувача сектору, на зауваження керівників реагував різко та грубо, вступав у суперечки, погрожував проведенням перевірок різними інстанціями та контролюючими органами, зневажливо ставився до працівників управління, поширював неправдиві чутки, писав скарги, не компетентний, не користується повагою у керівників та спеціалістів сільськогосподарських підприємств. Крім того позивач відмовився підписувати посадову інструкцію, що є невід'ємною частиною (додатком) до наказу про прийняття на роботу і визначає коло посадових обов'язків, а також правила внутрішнього трудового розпорядку. Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює на посаді головного бухгалтера, [PERSON] після того як його взяли на посаду зоотехніка приходив і вимагав, щоб йому виплачував надбавки за вислугу років та ранг, але вона йому пояснювала, що його посада не віднесена до державної служби. Також зазначила, що згідно постанови КМУ 3 - 268 вони взагалі не мали права брати його на цю посаду, оскільки такої в штаті не передбачено, однак за розпорядженням голови РДА така посада була введена в штат. Пояснила, що [PERSON] згідно посадових обов'язків мав виконувати постанову КМУ про виплату дотацій фізичним особам за утримання молодняка ВРХ, не лише приймати відповідні документи, але й перевіряти їх, однак належним чином свої обов'язки не виконував і в документації через це було багато помилок, а їй доводилося самій все виправляти. Також не міг надати кваліфіковані консультації по даній постанові. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює в управлінні АПР, останнім часом займав один кабінет з [PERSON], який виконував свою роботу лише коли здавав звіти, а в суть справ у господарстві не вникав. Займався плітками, писав скарги, казав, що у його безпосереднього керівника нема вищої освіти, тому не буде їй підпорядковуватися і підписувати посадову інструкцію, іноді бувало, що покидав робоче місце без попередження. У звітах було багато помилок, це показувала [PERSON], безпосередній керівник [PERSON] До звільнення акти не складалися, лише після звільнення. Причини притягнення до дисциплінарної відповідальності: помилки у звітах, відмова від підпису в посадовій інструкції, залишення робочого місця в робочий час. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що займає посаду директора СТОВ «Макарівське», знає [PERSON] багато років. Останнім часом [PERSON] приймав в управлінні звіти, однак яку посаду займав йому не відомо. Як спеціаліст, [PERSON] - не найвищого рівня; як людина - непорядно поводився не лише з ним, а й з керівниками інших сільгосппідприємств. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює на посаді інспектора-радіолога по сільському господарству. Пропрацювала з [PERSON] в одній системі 24 роки. Головними методами роботи [PERSON] є плітки і наклепи, плазування перед керівниками вищого рівня. Хоч він і вважає себе фанатом сільського господарства та великим спеціалістом, але всі нагороди, які він приклав до позову, випрошені ним у вищого керівництва. Він ніколи не користувався авторитетом, до нього за консультаціями не зверталися керівники сільгосппідприємств, оскільки у нього такий вік, що він вже не володіє сучасними методами ведення сільського господарства. Не міг належним чином надати консультації по постанові КМУ про виплату дотацій за утримання молодняка ВРХ, через це в документах було багато помилок, їх доводилося переробляти, і лише потім передавати на виплату. Також [PERSON] зневажливо ставився до свого безпосереднього керівника - [PERSON], вважаючи, що оскільки в неї немає вищої освіти, то вона не може керувати ним, і взагалі займати таку посаду. Також зневажливо ставився до начальника управління, навіть погрожував йому скаргами до прокуратури та інших органів. [PERSON] категорично відмовився від підписання посадової інструкції, не дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку. На його поведінку неодноразово писали доповідні записки [PERSON] та [PERSON] Коли [PERSON] готував в кінці року зведений плат, то ледве робив розрахунки тай то з помилками. Звіти здавав такі, що нічого не можна було розібрати в них. Вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими. Статтею 43 Конституції України гарантується громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 150 Кодексу законів про працю України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді зоотехніка відділу майнових, земельних відносин та маркетингу сільськогосподарської продукції управління агропромислового розвитку Іванківської районної державної адміністрації з 09 серпня 2012 року згідно наказу № 18-к від 06 серпня 2012 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. В подальшому наказом Управління агропромислового розвитку Іванківської РДА від 31 травня 2013 року № 8-к звільнено [PERSON] з вищевказаної посади у зв'язку з невиконанням трудових обов'язків. Як зазначено в тексті наказу від 31.05.2013 року № 8-к, підставою для його видання є: доповідна записка завідувача сектором майнових, земельних відносин та маркетингу сільськогосподарської продукції управління агропромислового розвитку Іванківської РДА від 27.11.2012 року № 01-226; доповідна записка завідувача сектором майнових, земельних відносин та маркетингу сільськогосподарської продукції управління агропромислового розвитку Іванківської РДА від 18.05.2013 року № 01-124; доповідна записка начальника управління агропромислового розвитку Іванківської РДА від 14.05.2013 року № 6-14-950; Акт про відмову від підписання посадової інструкції зоотехніка управління агропромислового розвитку Іванківської РДА від 17.05.2013 року; накази «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» [PERSON], від 14.05. та 18.05.2013 року № 03-9 та № 03-10 відповідно. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За ч. 3 ст. 40 КЗпП України, звільнення працівника допускається у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як вбачається із наказу № 8-к від 31.05.2013 року, в останньому не зазначено конкретно, які саме трудові обов'язків не виконав [PERSON] Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено главою 10 Кодексу законів про працю України. За ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Стаття 148 КЗпП України, зазначає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше 6 (шести) місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Представник відповідача у судовому засіданні не навів у чому полягало невиконання трудових обов'язків [PERSON] та які негативні наслідки це спричинило чи могло спричинити, і чому відразу до [PERSON] застосовано найбільш суворий вид стягнення - звільнення. Суд приходить до висновку про упередженість в діях начальника управління [PERSON] під час накладення на [PERSON] дисциплінарних стягнень, за таких обставин. Дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення згідно наказу Управління агропромислового розвитку Іванківської РДА від 31 травня 2013 року № 8-к було застосовано відносно [PERSON] за вчинення порушень трудової дисципліни, за які його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі наказів від 14.05. та 18.05. 2013 року № 03-9 та № 03-10, що суперечить ст. 147, ч. 2 ст. 149 КЗпП України. Перед застосуванням дисциплінарних стягнень у вигляді звільнення та доган, у [PERSON] не вимагались письмові пояснення, як це передбачено ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Крім того, наказ № 03-9 від 14.05.2013 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», [PERSON], видано на підставі доповідної записки завідувача сектором від 27.11.2012 року за № 01-226, тобто пізніше одного місяця з дня виявлення проступку ч. 1 ст. 148 КЗпП України. Наказу № 03-10 від 18.05.2013 року про винесення [PERSON] догани за відмову від підписання посадової інструкції, у суду викликає сумнів у його законності, оскільки на думку суду відмова працівника від підписання посадової інструкції не підтверджує факту неналежного виконання трудових обов'язків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав для звільнення [PERSON] за ч. 3 ст. 40 КЗпП з посади зоотехніка управління агропромислового розвитку Іванківської РДА, а тому позов останнього в частині поновлення її на роботі підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з наступними змінами, суд, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували звільненню. Відповідно до абзацу 2 п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Абзац 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки [PERSON] був звільнений у травні 2013 року, розрахунковими місяцями є березень та квітень 2013 року. Відповідно до довідки про нарахування заробітної плати в березні 2013 року [PERSON] нараховано 1158, 85 грн., з них 57, 94 грн. - відрядження, тобто до розрахунку слід брати 1100,91 грн. (=1158,86 -57,94); в квітні нараховано 1182, 31 грн., з них 493,2 грн. лікарняні, тобто до розрахунку слід брати 632,11 грн. (= 1182,31-493,2). [PERSON] за березень та квітень 2013 року відпрацьовано 31 робочий день. Таким чином середньоденна заробітна плата становить: 1100,91 грн. + 632,11 грн. / 31 роб. день = 55,90 грн. Враховуючи 5-денний робочий тиждень Управління агропромислового розвитку Іванківської районної державної адміністрації Київської області, з дня звільнення [PERSON] до дня постановлення рішення минуло 110 днів, тобто саме такий період вимушеного прогулу, за який має бути нараховано середній заробіток. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення, а саме: стягненню з відповідача на його користь підлягає 6149 грн. (=110 днів* 55,90 грн.); вказана сума включає в себе податки та інші обов'язкові платежі, які відповідачу необхідно буде вирахувати та направити за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи зазначені вище обставини справи та надані позивачем докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], в частині стягнення моральної шкоди, підлягають до повного задоволення. З урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини відповідача, які завдали моральної шкоди, а також обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає що визначений позивачем розмір моральної шкоди підлягає до задоволення у повному розмірі 5000 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір стягується із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а позовна заява одночасно містить вимоги як майнового, так і немайнового характеру, що у свою чергу свідчить про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 344, 10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved