Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що з 01 липня 1998 року працювала на підприємстві відповідача на різних посадах, остання - буфетник 4-го розряду буфета №8 куща їдальні №37 управління громадського харчування і торгівлі департаменту по персоналу (надалі по тексту - УГХіТ). Наказом № 992/л від 28.08.2013 року вона була звільнена з підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. Уважає своє звільнення незаконним та проведеним з порушенням встановленої трудовим законодавством процедури, оскільки власник підприємства, приймаючи рішення про виключення зі структури підприємства управління громадського харчування і торгівлі департаменту по персоналу та видаючи накази №401 від 26.03.2013 року «Про внесення змін до організаційної структури управління підприємством» та №540 від 22.04.2013 року «Про вивільнення працівників», що стали підставою для її звільнення, не погодив їх з первинною профспілковою організацією, а тому такі рішення прийняті з порушенням норм законодавства та колективного договору відповідача. Також порушення встановленої трудовим законодавством процедури полягає в тому, що комісією по вивільненню їй не було запропоновано робочих місць працівників УГХіТ, які в цей час перебували у відпустках по догляду за дітьми до досягнення останніми 3-х та 6-ти річного віку, оскільки вони не можуть бути виключені зі штатного розпису. Більш того, випискою з протоколу засідання президії профкому №172 від 01.08.2013 року первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відмовила відповідачу у наданні згоди на її звільнення. Зазначені обставини свідчать про те, що її звільнення з підприємства відповідача є незаконним, тому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 992/л від 28.08.2013 про її звільнення з підприємства за скороченням штату, поновити її на роботі буфетником 4-го розряду буфета № 8 куща їдальні № 37 УГХіТ та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 1665 грн. 09 коп. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі на підставах, викладених в позові. Представник третьої особи в судовому засіданні вважала, що пред'явлені до відповідача позовні вимоги підлягають задоволення за тих же підстав. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та проти задоволення позову заперечувала, надавши свої заперечення в письмовій формі, обґрунтувавши їх відсутністю в діях відповідача порушення порядку звільнення позивача, передбаченого ст. 49 2 КЗпП України. Заслухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач з 01 липня 1998 року працювала на підприємстві відповідача на різних посадах, остання - буфетник 4-го розряду буфета №8 куща їдальні №37 УГХіТ, а 28.08.2013 року наказом №992/л була звільнена з підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (за скороченням штату) (т. 1, а.с.10-16). Підставою такого наказу був інший наказ по підприємству відповідача №401 від 26.03.2013 року «Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства», яким передбачалось виключення зі штатного розкладу та організаційної структури УГХіТ загальною чисельністю 518 одиниць та зазначалась причина виключення УГХіТ з організаційної структури підприємства та скорочення штату працівників: передача непрофільних для гірничо-металургійного підприємства функцій з харчування працівників та передача функції з харчування працівників ТОВ «КорпусГрупп Комтек», яке стало переможцем тендеру на надання цих послуг, а також цим наказом була передбачена можливість переводу працівників до ТОВ «КорпусГрупп Комтек» зі збереженням існуючого рівня заробітної плати, всіх пільг та компенсацій, передбачених діючим на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» колективним договором на протязі одного року (т. 1, а.с.18). 22 квітня 2013 року відповідачем було видано наказ №540 «Про вивільнення працівників» і відповідно до Додатку №1 до цього Наказу було затверджено перелік посад та професій, які підлягають виключенню внаслідок проведених змін в організації виробництва і праці, в якому позивач зазначена під №319 (т. 1, а.с.19, 207-215). 10 травня 2013 року позивача було ознайомлено зі змістом вказаного наказу, що підтверджується попередженням №204 про заплановане звільнення з пропозицією іншої роботи від 10.05.2013 року та в судовому засіданні визнано позивачем без заперечень (т.1, а.с.246). У цьому ж Попередженні адміністрація відповідача звернулась до позивача з пропозицією розглянути можливість її переводу на роботу з урахуванням професії чи спеціальності до ТОВ «КорпусГрупп Комтек» зі збереженням рівня заробітної плати, всіх пільг та компенсацій, передбачених діючим на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» колективним договором на протязі одного року з виплатою суми компенсації або на іншу роботу у межах підприємства та було надано перелік вакансій, що малися на підприємстві станом на 10.05.2013 року, однак позивач від такої пропозиції відмовилась, що підтверджується актом №272 від 10.05.2013 року (т. 1, а.с.247, 248). Надалі 13 травня 2013 року адміністрація відповідача повідомила Криворізький міський центр зайнятості про заплановане вивільнення працівників (т. 1 а.с.235, 236). 16 липня 2013 року комісією по вивільненню позивачу було повторно запропоновано перевестись на іншу роботу, надано перелік вакансій для переведення в межах підприємства та запропоновано розглянути можливість переводу до ТОВ «КорпусГрупп Комтек», однак позивач знову відмовилась від цієї пропозиції (т.1, а.с.245). Тоді 18 липня 2013 року адміністрація відповідача направила письмове подання у профспілковий комітет Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі по тексту - ППО ПМГУ), членом якої була позивач, для отримання згоди на її звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, однак, згідно з випискою з протоколу засідання президії профкому від 01.08.2013 року, адміністрації відповідача в наданні згоди на звільнення позивача було відмовлено (т.1, а.с.241-244). Отже, розглядаючи позовні вимоги визнання незаконним звільнення позивача з підприємства відповідача та скасування наказу про її звільнення з підприємства за скороченням штату, суд зазначає наступне. В обґрунтування цих вимог позивач поклала свої доводи про те, що ППО ПМГУ не було надано згоди на її звільнення, що накази №401 від 26.03.2013 року «Про внесення змін до організаційної структури управління підприємством» та №540 від 22.04.2013 року «Про вивільнення працівників» видані з порушенням ст. 13 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин за ініціативою власника 1982 року», ст. 492 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. ст. 39, 50 Закону України «Про зайнятість населення», п. 2.15 Галузевої угоди горно-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (яка є чинною), Меморандуму від 14.06.2013 року «Про взаєморозуміння між КМ України та підприємствами гірничо-металургійного комплексу України», п. 4.1, 9.6 Колективної угоди ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на 2006-2007 рік та на те, що наказ про її звільнення підписаний не вповноваженою особою, а тому такий наказ є не дійсним. У відповідності до ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Отже, обґрунтована відмова - це така відмова, яка ґрунтується на відповідних нормах трудового законодавства. Однак суд уважає, що рішення засідання президії профспілкового комітету ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 01.08.2013 року, яким відповідачу було відмовлено в наданні згоди на звільнення позивача, не містить посилань на нормативні акти, які регулюють правовідносини між позивачем та відповідачем, а стосуються відносин між відповідачем та профспілкою, що вказує на те, що відповідач не отримав обґрунтованої відмови в наданні згоди на звільнення позивача. Також суд уважає, що зазначені вище накази №401 та №540 були видані адміністрацією відповідача у відповідності до вимог ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, згідно з якими підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 65 цього ж Кодексу власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до Статуту підприємства. Більш того, в п. 8.4.1 Статуту відповідача зазначено, що одноособовим виконавчим органом підприємства є генеральний директор підприємства, який здійснює управління поточною діяльністю підприємства та до компетенції якого належить виконання питань пов'язаних з поточною діяльністю товариства. Отже, позаяк рішення щодо внесення змін до організаційної структури підприємства приймає одноособово генеральний директор відповідача, який представляє її виконавчий орган, а відтак необхідності погодження питання щодо запровадження змін в організаційній структурі підприємства з профспілками та погодження з ними наказів №401 та №540 не передбачено жодними юридичними документами. Щодо порушення відповідачем при виданні наказу про звільнення відповідача вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 13 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», п. 2.15 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (яка є чинною) відносно інформування роботодавцем профспілкової організації про намічувані звільнення працівників та обговорення і проведення консультацій з профспілками про заходи щодо запобігання звільненню працівників, то листом № 765 від 14.03.13 року адміністрація відповідача проінформувала профспілковий комітет профспілки, членом якої є позивач, про причини щодо необхідності ліквідації УГХіТ, кількості працівників та посад, яких стосується ліквідація (т.1, а.с.50). Окрім того, адміністрація відповідача 25 березня 2013 року провела консультацію з представником профспілкової організації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стосовно питань вивільнення працівників, однак останній відмовився ставити свій підпис на протоколі проведення консультації, а 15 березня 2013 року на засіданні президії профспілкового комітету ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з формальних причин було вирішено недоцільним проведення таких консультацій і 25 березня 2013 року на таку консультацію представник профспілки не з'явився (т. 1 а.с.56-60). Звільнення ж позивача відбулось 28.08.2013, а відтак адміністрація відповідача дотрималась трьохмісячного строку повідомлення профспілки про намічуване звільнення позивача. Таким чином, адміністрація відповідача виконала вимоги ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та п. 2.15 Галузевої угоди та конвенції МОП, яка не передбачає конкретного строку повідомлення. Що ж до доводів порушення відповідачем вимог ст. 39 Закону України «Про зайнятість населення» стосовно направлення працівників ТОВ «КорпусГрупп Комтек» для виконання ними робіт з організації та забезпечення громадського харчування на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», то між відповідачем та ТОВ «КорпусГрупп Комтек» існує цивільно-правовий договір підряду, тому такі доводи на увагу не заслуговують . У відповідності до ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Суд приходить до висновку, що у відповідача відповідно до наказу №401 відбулися зміни в організаційній структурі підприємства: УГХіТ було виведено з організаційної структури підприємства, скасовані всі посади, що були передбачені штатним розкладом цієї структури у кількості 582 одиниці, і зміни в організації виробництва позначилися в тому, що функції з харчування працівників були передані ТОВ «КорпусГрупп Комтек», з яким позивач уклав договір на надання послуг з харчування, відповідно до умов якого ТОВ «КорпусГрупп Комтек» гарантувало прийом працівників УГХіТ по переводу на це підприємство, що позивач у відповідності до порядку, встановленого ст. 492 КЗпП України, була двічі (10 травня 2013 року та 16 липня 2013 року) попереджена про наступне вивільнення з пропозицією іншої роботи, а звільненою була 28.08.2013 року, тобто адміністрацією відповідача було додержано двомісячного строку попередження працівника про його можливе звільнення, що всі посади працівників в УГХіТ були скасовані в результаті ліквідації цього структурного підрозділу і жоден з працівників не залишився працювати на попередній роботи, тому у позивача не було переважного права на залишення на роботі, а також, що адміністрація відповідача виконала покладений на неї обов'язок прийняття заходів щодо працевлаштування позивача з метою уникнення його звільнення за скороченням штату, позаяк одночасно з попередженням про намічуване вивільнення позивачу пропонувалась робота в ТОВ «КорпусГрупп Комтек» зі збереженням існуючого рівня заробітної плати та пільг і компенсацій, передбачених Колективним договором відповідача на протязі одного року та виплатою грошової компенсації залежно від стажу роботи працівника за умови його звільнення по п. 5 ст. 36 КЗпП України по переводу до ТОВ «КорпусГрупп Комтек» та пропонувалась інша робота на підприємстві, в тому числі з можливістю перепідготовки, що було залишено позивачем поза увагою, що відмова профспілкової організації у наданні згоди на вивільнення позивача була необґрунтованою і що саме адміністрації відповідача належало право надання оцінки обґрунтування відмови профспілки в наданні згоди на звільнення працівника, так як йому належить право на звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Що ж до доводів про підпис наказу про звільнення позивача не уповноваженою на те особою, то, позаяк такий наказ було підписано директором департаменту відповідача з персоналу, який мав відповідні повноваження, а відтак ці доводи на увагу не заслуговують. Такі обставини свідчать про те, що процедура звільнення позивача була виконана у відповідності до вимог зазначеної вище норми права, а доводи позивача, покладені в обґрунтування цих позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак в їх задоволенні слід відмовити. Позаяк інша частина позовних вимог про поновлення позивача на роботі буфетником 4-го розряду буфета № 8 куща їдальні № 37 УГХіТ та стягнення з відповідача на її користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 1665 грн. 09 коп. є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування наказу № 992/л від 28.08.2013 про її звільнення з підприємства за скороченням штату, а відтак у задоволенні цих позовних вимог також слід відмовити. Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно з положеннями ст. ст. 81, 88 ЦПК України судовий збір підлягає віднесенню на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed