Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із позовом до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що 02 жовтня 2004 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Після одруження вони проживали у батьків дружини і кошти, які заробляли складали в сімейний бюджет. Контроль доходів та розходів записували в довільній формі в зошит. За їхні спільні кошти зробили ремонт в квартирі у батьків дружини. 30.08.2005 року у них народився син [PERSON]. 15.06.2007 року його мати [PERSON] продала земельну ділянку в с.Корнич Івано-франківської області та виручені кошти в сумі 9000 доларів США віддала його сімї. В період шлюбу вони придбали побутова техніка, меблі, посуд та протягом 2009 року вони проживали на орендованій квартирі по вул. Комарова,6/60 м.Чернівці. 08.10.2009 року вони посварились та фактично припинили проживати разом та вести спільне господарство. 26.04.2010 року рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці шлюб між сторонами був розірваний. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути частину сімейних коштів, оскільки на момент припинення сімейних відносин в сімейному бюджеті було 19\~ 000 доларів США, однак відповідач відмовила. Просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 76000 гривень в рахунок поділу спільного майна та судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно [PERSON] перебувала в шлюбі з позивачем, який в квітні 2010 року був розірваний. Звернув увагу суду, що позивач просить стягнути грошові кошти в рахунок поділу спільного майна, однак якого саме майна, не зазначає. Крім цього, як йому відомо від відповідача, вони дійсно складали зароблені кошти в сімейний бюджет, однак і витрачали з нього ж. Наприклад придбали меблі, велику кількість побутової техніки, орендували квартиру. Також позивач здавав іспити на посаду приватного нотаріуса, яке також супроводжувалось витратами, які фінансувались з сімейного бюджету. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідка [PERSON] дослідивши письмові матеріали справи вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 02 жовтня 2004 року між сторонами був укладений шлюб. Після одруження вони проживали у батьків дружини і кошти, які заробляли складали в сімейний бюджет. Контроль доходів та розходів записували в довільній формі в зошит. За їхні спільні кошти зробили ремонт в квартирі у батьків дружини, що не заперечує і сторони. 30.08.2005 року у них народився син [PERSON]. 15.06.2007 року його мати [PERSON] продала земельну ділянку в с.Корнич Івано-франківської області та виручені кошти в сумі 9000 доларів США віддала його сімї. В період шлюбу вони придбали побутова техніка, меблі, посуд та протягом 2009 року вони проживали на орендованій квартирі по вул. Комарова,6/60 м.Чернівці. 26.04.2010 року рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці шлюб між сторонами був розірваний. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України ). Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) . Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Як вбачається з пояснень позивача, представника позивача, представника відповідача дійсно гроші з сімейного бюджету використовувались позивачем та відповідачем на потереби сімї. Позивач до позовної заяви надав нотатки із цифрами, пояснивши, що це фактично записи його та відповідача про грошові кошти, які ними зараховувались до сімейного бюджету суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу, оскільки нам наявні тільки цифри, без зазначення розходів, дати надходжень ( року), без підписів. Окрім цього, позивач зазначив, що спору між ним та відповідачем про поділ майна немає, однак просить поділити грошові кошти в рахунок спільного майна. Таким чином, суд вважає, що позивач не надав в установленому законом порядку докази наявності грошових коштів, які б підлягали подалу, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та ст. 368, 369, 372, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed