Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУ МВС України у Львівській області, [PERSON] міської ради про зобов’язання ГУ МВС України у Львівській області вчинити дії з подання до [PERSON] міської ради клопотання про виключення квартири [ADDRESS] з числа службових та про зобов’язання [PERSON] міської ради прийняти відповідне рішення про виключення квартири [ADDRESS] з числа службового житла. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що в період з 1967 року по 1999 року він працював в органах міліції на посаді дільничного інспектора Шевченківського РВВС. Для покращення житлових умов у 1967 році його сім’ю було зараховано на квартирний облік в Шевченківському РВК м.Львова. На службі в органах міліції він працював 32 роки, а відтак не підлягає виселенню із службової квартири. Однак, ГУ МВС У країни у Львівській області відмовляється подати до [PERSON] міської ради клопотання про зняття квартири з числа службових. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та відмовився від вимоги про зобов’язання [PERSON] міської ради прийняти відповідне рішення про виключення квартири [ADDRESS] з числа службового житла, просив зобов’язати ГУ МВС України у Львівській області вчинити дії з подання до [PERSON] міської ради клопотання про виключення квартири [ADDRESS] з числа службових. Представник відповідача ГУ МВС України у Львівській області в судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи без його участі, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.47, 48 Конституції України, кожен має право на житло та достатній життєвий рівень, що включає в себе і право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, вибравши спосіб судового захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі визнання права. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було видано службовий ордер на жиле приміщення № 004721 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 40,86 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 241/34 на підставі рішення міськвиконкому №120 від 19 березня 1992 року (а.с. 3). Згідно довідки з місця проживання про склад сім’ї і прописки №12080 від 06.06.2013 року, в квартирі зареєстровано троє осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.1, ч.1 ст.5, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду – це відчуження квартир (будинків), де мешкають два і більше наймачів, державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ст.8 вказаного Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, у повному господарському віданні яких знаходиться цей фонд. Передача квартир, будинків у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, будинок, яке реєструється в органах приватизації. Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію держаного житлового фонду» квартири, віднесені до числа службових приватизації не підлягають. Вказівкою Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2007 року №70 «Про надання роз’яснень з питань виключення жилих приміщень з розряду службового житла» установлено, що підставою для ініціювання пропозицій щодо виключення жилого приміщення з розряду службового житла є випадки, коли йдеться про осіб, зазначених у підрозділі 4.2. Наказу МВС України від 10.09.2004 року №1039. При цьому слід мати на увазі, що мова йде про працівників, які прослужили в органах внутрішніх справ не менш як 20 років (а.с. 15-24). Згідно наказу УМВС України у Львівській області від 16 листопада 1999 року №584 вислуга років позивача на день звільнення становить 34 роки 10 місяців 18 днів (а.с. 5). Посилання відповідача на лист-відповідь МВС України від 09.01.2013 року №435/Лк щодо відмови у наданні дозволу на виключення квартир з числа службового житла пенсіонерам ГУМВС України у Львівській області, у зв’язку з необхідністю збереження фонду службового житла, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на виключення квартири з числа службового житла, не може бути належним доказом та не береться судом до уваги. Згідно ст.125 ЖК України, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено з займаної службової квартири. Згідно п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключене з числа жилих. Згідно ст.118 ЖК України, рішення щодо надання статусу службового житловим приміщенням надається виконавчим комітетом органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з вищенаведених обставин, а також те, що позивач має значну вислугу та відповідно до норм житлового законодавства не може бути виселений без надання іншого жилого приміщення, жодним іншим житлом не забезпечений, суд приходить до переконливого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову

Outcome: approved