Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано у 2003 році. Від шлюбу мають спільних дітей, Дмитра та Віталія, та утримання яких відповідач був зобовязаний сплачувати аліменти. Проте, у звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань по сплаті аліментів, у відповідача утворилась заборгованість у сумі 14\~000 гривень. 22 квітня 2009 року відповідач [PERSON] власноручно написав розписку, в якій зазначив, що зобовязується повернути борг у сумі 14\~000 грн. колишній дружині - [PERSON] протягом двох років, тобто до травня 2011 року. Однак, станом на сьогоднішній час цього не зробив, у звязку з чим, позивачка була змушена звернутись до суду із даним позовом та просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 14\~000 грн. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, при цьому позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 14 000 гривень. Також вказала, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився за невідомих суду причин, про час та день слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав, тому суд, за наявності письмової згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за наступних підстав. З розписки, яка була складена 22 квітня 2009 року у письмовій формі, підписаної відповідачем, вбачається, що відповідач зобовязався повернути позивачці суму боргу у розмірі 14\~000 гривень до травня 2011 року. Спір про розмір отримуваної суми позики не підлягає доказуванню, бо правочин укладений в письмовій формі і отримана відповідачем сума позики за договором не оспорюється сторонами. Відповідно до ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такі самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Строк, обумовлений договором до травня 2011 року сплинув, в результаті чого позивач правомірно звернувся за судовим захистом порушеного права. Судовим розглядом встановлено, що умови договору позики не виконуються, а відповідач, не спростовує факт отримання ним грошових коштів у борг і свого зобовязання за вчиненим правочином, складання розписки. А відтак, позивач правомірно вимагає стягнення суми боргу у розмірі позики 14 000 гривень. Таким чином, в ході вирішення справи встановлено факт невиконання відповідачем грошового зобовязання, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у вищезазначеній сумі підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору в частині вимог майнового характеру в сумі 229 гривень 40 копійок підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ГК України,

Outcome: approved