Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернулася до кооперативного підприємства Центральний ринок про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивачка вказувала на те, що з 17 листопада 2012 року вона працювала у відповідача на посаді контролера. За наказом виконавчого директора КП Центральний ринок від 23 лютого 2013 року її було відсторонено від роботи на період проведення службового розслідування з 23 лютого 2013 року по 22 квітня 2013 року, а 5 липня 2013 року за наказом виконавчого директора КП Центральний ринок звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Посилаючись на те, що звільнення з роботи є незаконним, позивачка просила суд визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, поновити її на посаді контролера КП Центральний ринок, стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. В подальшому позивачка збільшила свої вимоги, та крім заявлених вимог просила суд також стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлений позов, просили про його задоволення. Представники відповідача проти позову [PERSON] заперечували, вказуючи на те, що звільнення позивачки з роботи проведено у відповідності з нормами чинного трудового законодавства. Просили в позові відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом директора КП Центральний ринок від 15 листопада 2012 року позивачку з 15 листопада 2012 року прийнято на посаду контролера в КП Центральний ринок . За наказом виконавчого директора КП Центральний ринок №2/16 від 23 лютого 2013 року [PERSON] було відсторонено від роботи на період проведення службового розслідування з 23 лютого 2013 року по 22 квітня 2013 року. Вказаний наказ було скасовано відповідачем 23 лютого 2013 року наказом №4 у звязку з невідповідністю його вимогам ст..46 КЗпП України. 5 липня 2013 року за наказом виконавчого директора КП Центральний ринок [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за вчинені нею прогули без поважних причин з 25 лютого по 5 липня 2013 року. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана або звільнення (ст..147 КЗпП України). Дисциплінарне стягнення застосовується з дотриманням строків та порядку їх накладення, передбачених ст.ст.148, 149 КЗпП України. Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, з яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Як вбачається з матеріалів справи з 23 лютого 2013 року по день звільнення з роботи відповідач не допускав до робочого місця позивачку та інших працівників КП Центральний ринок без законних на то підстав. Ці обставини підтверджуються поясненнями в судовому засіданні свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], наявними у справі колективними актами, складеними працівниками КП Центральний ринок про систематичний не допуск позивачки та інших працівників до виконання їх трудових обовязків, поясненнями учасників процесу в судовому засіданні. Таким чином судом встановлено, що з 23 лютого по 5 липня 2013 року позивачка не мала можливості виконувати свої трудові обовязки в звязку з перешкодами створюваними в цьому самим відповідачем, а тому наказ про звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули, вчинені нею з 25 лютого по 5 липня 2013 року, є незаконним і підлягає скасуванню, а позивачку слід поновити на роботі. За змістом частини 2 статті 235 КЗпП при поновленні працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу має здійснюватись відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Відповідно до пункту 3 цього Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. З досліджених в судовому засіданні табелів обліку робочого часу КП Центральний ринок вбачається, що позивачці рахуються відповідачем прогули з 23 лютого 2013 року: за лютий 2013 року 5 днів, за березень 2013 року 27 днів, за квітень 2013 року 26 днів, за травень 2013 року 25 днів, за червень 2013 року 26 днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачки розраховується з суми заробітних плат за два останніх місяця роботи 2826, 16 грн. (1324,16 + 1502,00) поділеної на кількість робочих днів у цей період (42 робочі дні) і складає 67 грн. 28 коп.. Середня заробітна плата за весь час вимушеного прогулу з 23 лютого 2013 року по 24 жовтня 2013 року, враховуючи вище зазначене, складе 12919 грн. 59 коп. ( 67, 29 грн. х 192 дн.). Оскільки порушення трудових прав позивачки спричинило їй моральні страждання, то відповідно до ст.237-1 КЗпП України вона має право на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи характер неправомірних дій відповідача, приймаючи до уваги розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з наступними змінами) суд приходить до висновку, що належним розміром такого відшкодування є 1000 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до кооперативного підприємства Центральний ринок про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial