Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

18.07.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в порядку цивільного судочинства до ТОВ «Гайсинрембуд» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ухвалою суду від 14.08.2013 року до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивачки залучено [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка починаючи з листопада 1990 року зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. Позивачка вважає, що вона відкрито, добросовісно та безперервно протягом більше 10 років володіє та користується домоволодінням в [ADDRESS] а тому у відповідності до положень ст. 344 ЦК України має право на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене помешкання. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Позивачка підкреслила, що добросовісність заволодіння об'єктом нерухомого майна підтверджується тим, що вона при приватизації цілісного майнового комплексу Гайсинської ГРБД-4 викупила частину майнового комплексу вартістю 500 грн. Добросовісно сплатила кошти за викуплене домоволодіння в [ADDRESS] - продавцю. Протягом усього часу володіння відповідач не витребовував у неї із володіння зазначений об'єкт нерухомого майна, більше того, відповідач як власник втратив до об'єкту нерухомості майновий інтерес, не здійснював ремонт, що змусило її за власний рахунок здійснювати ремонт помешкань, які вона займає. Також вона зазначила, що іншої житла немає, протягом тривалого часу була позбавлена можливості отримати правовстановлюючі документи на вказану нерухомість, що не дає їй можливості вільно розпоряджатися вказаною нерухомістю. Представник відповідача Кривицький В.І. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, оскільки стаття 344 ЦК України, на яку посилається позивачка [PERSON], не регулює відносини між [PERSON] та ТОВ «Гайсинрембуд». Вказав, що набувальна давність відноситься до первісних способів набуття права власності. При цьому, володілець за давністю володіння є незаконним володільцем, а тому позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Для визнання права власності на підставі набувальної давності відсутня основна ознака, якою є необізнаність позивача з тим фактом, що він володіє чужим майном. Відповідно до наказу № 112 Гайсинська ГРБД-4 від 23.11.1990р. гр. [PERSON] на період роботи в Гайсинській ГРБД-4 надано кімнату [ADDRESS], а тому це є підтвердженням тієї обставини, що [PERSON] законно володіє спірними приміщеннями. Крім того, представник відповідача підкреслив, що позовна вимога про визнання права власності порушує законні права власника даного об'єкту нерухомості, яким є ТОВ «Гайсинрембуд», фактично спрямована на припинення речового права відповідача на дане майно, проте у своєму позові позивачка [PERSON] не просить припинити право власності ТОВ «Гайсинрембуд» на спірне майно. Третя особа [PERSON], залучений до участі у справі на підставі клопотання позивачки [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю, просив суд задоволити позов у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника відповідача Кривицького В.І, третьої особи [PERSON], оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, та встановивши відповідні їм правовідносини суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Доведено, що відповідно до наказу № 112 Гайсинська ГРБД-4 від 23.11.1990р. [PERSON] на період роботи в Гайсинській ГРБД-4, без надання ордеру, надано кімнату [ADDRESS] (а.с. 104). Відповідно до договору купівлі-продажу № 113, посвідченого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори 29.09.1995р. зареєстрованого в реєстрі за № 8-115 та додаткової угоди від 09.03.1998р. посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] Вінницького міського нотаріального округу власником будівлі за адресою: [ADDRESS] є АТЗТ «Гайсинрембуд», яке є правонаступником товариства покупців Гайсинської ГРБД-4 (а.с.а.с. 48-56). За даними, отриманими на запит суду від КП «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», станом на 11.11.2013 року на праві власності за АТЗТ «Гайсинрембуд» зареєстровано частину майнового комплексу, у тому числі будинок [ADDRESS] (а.с. 47). У відповідності до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Отже, право власності за набувальною давністю може бути визнано лише з 01 січня 2011 року. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Умовою набуття права власності на житло за набувальною давністю є добросовісне заволодіння майном на законних підставах. Цій умові відповідають випадки, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужим житлом, не знав про обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужим майном і які не залишали сумніву в правомірності набуття майна. За змістом вказаної статті набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна. У такого володільця право на чуже майно має похідний та обмежений характер. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент заволодіння чужою річчю. У даному випадку існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, тому суд прийшов до висновку, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, оскільки він не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Оскільки, як убачається з матеріалів справи, позивачка у листопаді 1990 року отримала право на тимчасове проживання у кімнаті [ADDRESS] на підставі до наказу № 112 Гайсинська ГРБД-4 від 23.11.1990р, та інші правовстановлюючі документи у позивачки відсутні., а відповідач є власником спірних приміщень на законних підставах, тому враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позивачка з моменту отримання наказу про надання кімнати в гуртожитку була обізнанана щодо особи власника жилих приміщень та отримала право лише на тимчасове проживання у спірному жилому приміщенні, а тому на даний випадок положення ст. 344 ЦК України не поширюються. Доводи позивачки стосовно того, що відповідач втратив до об'єкту нерухомості майновий інтерес, не здійснював ремонт тривалий час, що змусило позивачку за власний рахунок провести ремонт помешкань, які вона займає, не свідчать про набуття нею права власності на спірні приміщення та не є підставою для набуття такого права. Таким чином, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на житло за набувальною давністю.

Outcome: dismissed