Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

До суду з позовом звернулись [PERSON], [PERSON] й [PERSON], які вказали, що 01 червня 2004 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської надала дозвіл у формі Розпорядження під № 690р на відчуження належної на той час неповнолітньому [PERSON] на правах приватної власності частки квартири 185, по проспекту Добровольського у будинку 126, місто Одеса за умови одночасної купівлі [PERSON] 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та 08.06.2004. кв. 51 к. 3 в буд. 151 по пр. Добровольського в м.Одесі було придбано позивачами в рівних частках, але раніше цю квартиру рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.12.2002р. у справі № 2-25 спірну квартиру було вилучено з власності [PERSON] та передано у користування неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] У зв’язку з викладеним рішенням суду родину у складі [PERSON], її чоловіка [PERSON], сина [PERSON], дочки [PERSON] з її неповнолітньою дочкою [PERSON] було виселено та позбавлено права власності на житло без відшкодування його дійсної вартості. Посилаючись на те, що розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 690 р. від 01.06.2004 є неправомірними, оскільки на час винесення такого рішення право власності на вказану квартиру було предметом спору між неповнолітніми [PERSON],[PERSON] та [PERSON], про що відповідачу було достовірно відомо, перед винесенням цього розпорядження Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради не вчинила жодних дій, спрямованих на перевірку стану виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.12.2002р. у справі № 2-25, що на той час вступило в законну силу, позивачі просили стягнути з Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] 680 227,28 грн. шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування, в тому числі 341 899,28 грн. матеріальної шкоди – вартості квартири на час звернення до суду, та 338 328 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивачі [PERSON] й [PERSON], а також представник [PERSON] [PERSON] вимоги позову підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представники Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради й органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що до повноважень відповідача такі обов’язки не входять, єдиної бази реєстрації проблемних об’єктів у відповідача на той час не існувало, перевірка відсутності порушень прав неповнолітньої особи здійснювалось на підставі наданих саме позивачами оригіналів документів, а тому підстав для задоволення позову немає. Представник Одеської міської ради до суду не звився, третя особа повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були. Вислухавши пояснення позивачів, представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи № 2-25/02, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.06.2004р. за № 690р дозволено неповнолітньому [PERSON], [INFO], який діє за згодою батьків [PERSON] та [PERSON] здійснити продаж частки квартири, яка належить йому на правах приватної власності за адресою: [ADDRESS] при умові складення одночасної угоди по оформленню на ім'я неповнолітнього [PERSON], [INFO], 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). 08.06.2004р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14), та [PERSON], [PERSON], [PERSON], 01.06.1988р.н., придбали у [PERSON] кв. 51 к. 3 в буд. 151 по пр. Добровольського в м.Одесі в рівних частках кожний – по 1/3 частині (а.с. 15). Раніше, 06.12.2002р. рішенням Суворовського районного суду м.Одеси по справі № 2-25/02 позов прокурора Суворовського району м.Одеси в інтересах [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання приватизації квартири недійсною, визнані договору купівлі-продажу недійсним, виселення, вселення – задоволено, визнано розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на кв. 51 к. 3 в буд. 151 по пр. Добровольського в м.Одесі недійсними, визнано договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений 19.07.1996р. між [PERSON] та [PERSON] недійсним, зобов’язано виселитися відповідачів по справі, вселено позивачів (а.с. 18-20). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 24.10.2010р. № 2-219/10, залишеним в силі ухвалою суду касаційної інстанції від 22.02.2012р., по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка виступає в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним, виселення, вселення та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - про визнання договору дійсним, добросовісними набувачами, визнання права власності, за участю третьої особи без самостійних вимог Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири кв. № 51, в будинку № 151/3, по проспекту Добровольського, в м. Одесі, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 08.06.2004р., реєстровий номер 4795, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] 9 200 грн., виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS], вселено в дану квартиру [PERSON], [PERSON]. В задоволені зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовлено в повному обсязі (а.с. 21-27). За положеннями п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Цивільного Кодексу України та ч. 3 ст. 17 Закону України „Про охорону дитинства” встановлено обов'язок піклувальників перед наданням згоди на вчинення правочину, який передбачає відмову від прав підопічного або підлягає нотаріальному посвідченню, отримувати згоду на вчинення такого правочину в органів опіки і піклування. Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України „Про охорону дитинства” органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів – ст. 1173 ЦК України. Разом з тим всупереч положенню ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачами не доведено незаконності розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.06.2004р. за № 690р, оскільки не зазначено, яки саме обов’язки, що покладені на відповідача, не було здійснено Суворовської районною адміністрацією ОМР, при наданні дозволу на придбання квартири. Судом не приймаються до уваги посилання позивачів на обов’язок здійснення відповідачем обліку нерухомого майна, що перебуває в спорі тощо, як таких, що не доведені. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Як убачається з копії договору купівлі-продажу квартири 51 к. 3 в буд. 151 по пр.Добровольського в м.Одесі від 08.06.2004р. в п.3 продавець [PERSON] гарантує, що квартира, яка є предметом цього договору, на момент його укладання, нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, заборону та арешт на неї не накладено, спору щодо неї немає, прихованих недоліків, а також прав у третіх осіб, як у межах так і за межами України, немає, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжена та заявляє, що відносно зазначеної квартири договори оренди чи найму жилого приміщення не укладені, сервітути відсутні. Таким чином суд доходить до висновку про відсутність причинно-наслідкового зв’язку між винесенням відповідачем розпорядження 01.06.2004р. за № 690р та здійснення [PERSON] продажу майна, що йому не належить, як наслідку заподіяння шкоди рішенням органу влади позивачам. Також позивачами [PERSON] й [PERSON] не доведено, яким саме чином було заподіяно шкоди саме їм розпорядженням відповідача про надання дозволу на придбання квартири неповнолітньому на той час [PERSON]. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України з позивачів на користь держави підлягає стягненню державне мито в сумі 3 418,99 грн. з вимог матеріального характеру та 229,40 грн. з вимог нематеріального характеру – в рівних частках з кожного – по 1 216,12 грн.

Outcome: approved