Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивачка у жовтні 2011 року звернулася до суду з позовом про розділ майна подружжя, який потім неодноразово уточнювала. В позовній заяві та уточненому позові посилається на те, що з відповідачем знаходилася у шлюбі з 1997 року. За час проживання у шлюбі ними було набуто майно: автомобіль Краз 250, 1992 року випуску вартістю 88000 грн., автомобіль МАЗ 64229, 1992 року випуску вартістю 50000 грн., автомобіль BMW 5201, 2001 року випуску вартістю 117000 грн., автомобіль Краз 250, 1993 року випуску вартістю 53000 грн., автомобіль ЗИЛ 13080, 1984 року випуску вартістю 20000 грн., автомобіль МАЗ 9397, 1992 року випуску вартістю 12000 грн., всього на суму 340000 грн. та земельна ділянка площею 0,06 га, розташована на території Підгороднянської міської ради садового товариства «Ювілейний-2». Просила розділити майно в натурі, виділивши їй автомобіль BMW 5201, 2001 року випуску вартістю 117000 грн. та земельну ділянку, розташовану на території Підгороднянської міської ради садового товариства «Ювілейний-2» вартістю 80000 грн. на загальну суму 197000 грн., відповідачу - автомобіль Краз 250, 1992 року випуску вартістю 88000 грн., автомобіль МАЗ 64229, 1992 року випуску вартістю 50000 грн., автомобіль Краз 250, 1993 року випуску вартістю 53000 грн., автомобіль ЗИЛ 13080, 1984 року випуску вартістю 20000 грн., автомобіль МАЗ 9397, 1992 року випуску вартістю 12000 грн., всього на суму 223000 грн., стягнути з відповідача на її користь судові витрати 3340 грн. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та просила задовольнити. Підтвердила, що шлюб між ними було розірвано 17.10.2011 року. Звертаючись з позовом до суду, вона оцінювала все майно на власний розсуд. Відповідач віддав їй в рахунок її частки у спільному майна подружжя у грудні 2012 року 5000 доларів США, у лютому 2013 року 2000 доларів США, а 3000 доларів США, які обіцяв віддати у квітні 2013 року не сплатив. Відповідач у судове засіданні зявився. Позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що йому належить тільки автомобіль ЗІЛ, інші автомобілі належать [PERSON] за договором комісії. Державний акт на право власності на земельну ділянку, яку просить виділити собі позивачка, він отримував, коли не перебував з нею у шлюбі у 1996 році, тому позивачка не має права вимагати розділу даної земельної ділянки. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що із зазначених у позові транспортних засобів , на праві спільної сумісної власності подружжя є автомобіль ЗИЛ 13080, 1984 року випуску. Решта транспортних засобів є власністю [PERSON] відповідно до договору комісії № 051106 від 05.11.2006 року та додатків до нього Крім того, за домовленістю сторін позивачка отримала компенсацію ? вартості транспортних засобів та земельної ділянки в садовому товаристві «Ювілейний-2», що підтверджується розписками позивачки. В жовтні 2012 року між позивачкою та відповідачем було досягнуто згоди щодо поділу майна подружжя. Ними спільно було продано домоволодіння № 158 по вул. Кривоноса в м. Дніпропетровську, а гроші поділено порівну. Також було досягнуто згоди, щодо відшкодування відповідачем ? частини вартості транспортних засобів та земельної ділянки, що були придбані під час шлюбу, у розмірі 10000 доларів США, На виконання зазначено домовленості відповідачем було передано позивачці 7000 доларів США. Залишок складає 3000 доларів США, що відповідає вартості автомобіля ДЕУ Ланос , 2005 року випуску, що зареєстрований за позивачко. Просив спільне майно подружжя поділити наступним чином: виділити відповідачу автомобіль ЗИЛ, 1984 року випуску, а позивачці автомобіль ДЕУ Ланос, 2005 року випуску, в іншій частині позову відмовити. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходилися у шлюбі перший раз до 07 травня 1994 року (а. с. 68), другий раз з 15 серпня 1997 року (а. с. 7). Шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2011 року (а. с. 63). Згідно Свідоцтва про зміну імені (а. с. 93) [PERSON] змінила імя на [PERSON]. Згідно довідки УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 2846 від 23.09.2011 року (а. с. 8)за відповідачем зареєстровані автомобілі: Краз 250, 1992 року випуску, автомобіль МАЗ 64229, 1992 року випуску, автомобіль BMW 5201, 2001 року випуску, автомобіль Краз 250, 1993 року випуску, автомобіль ЗИЛ 13080, 1984 року випуску, автомобіль МАЗ 9397, 1992 року. Крім того, відповідачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0605 га, розташована на території Підгородненської міської Ради садового товариства Ювілейний-2, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ДП № 011860 від 22.01.1997 року (а. с. 59). Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача та його представника про те, що всі транспортні засоби за договором комісії належать не відповідачу, а [PERSON], оскільки відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок клієнта. Тобто, з договором комісії, укладеним між відповідачем та [PERSON] та додатковими угодами до нього (а. с. 115-127), право власності на спірні автомобілі у [PERSON] не виникло. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. З розписки, написаної [PERSON] 06 квітня 1995 року (а. с. 184) вбачається, що вона отримала від [PERSON] 140000000 крб. за належну їй ? частину дачної ділянки № 235 по вул. Полунична, 2 садового товариства «Ювілейний» у звязку із розірванням шлюбу та розділом дачної ділянки. Згідно розписки, написаною [PERSON] 29.12.2012 року (а. с. 185), вона отримала від [PERSON] гроші у сумі 5000 доларів США в рахунок належної їй ? частини вартості транспортних засобів, придбаних у шлюбі, та за добудовану веранду на дачній ділянці СТ «Ювілейний-2» (ділянка № 235 по вул. Полуничній, 21). Іншу частину грошей у сумі 5000 доларів США [PERSON] зобовязується сплатити їй частками: у січні 2013 року 2000 доларів США, у квітні 2013 року 3000 доларів США, Розпискою від 01.02.2013 року (а. с. 186) позивачка підтвердила, що відповідач передав їй 2000 доларів США, які він повинен був виплатити їй у січні 2013 року. Сторони у судовому засіданні підтвердили наявну домовленість про те, що вартість частки позивачки у спільному майні подружжя складає 10000 доларів США, які відповідач повинен виплатити їй частками. На момент розгляду справи у суді позивачка отримала від відповідача 7000 доларів США. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що майно подружжя було розділено між сторонами добровільно за взаємною згодою. За попередньою домовленістю відповідач повинен сплатити позивачці ще 3000 доларів США, які суд стягує з відповідача на користь позивачки у гривневому еквіваленті. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею та документально підтверджені судові витрати у розмірі 360грн. пропорційно задоволеним вимогам, а саме 240 грн. судовий збір та 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial