Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-09 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.08.1977 року згідно до заповіту, який був посвідчений Шубківською сільською радою Рівненського району Рівненської області (реєстровий № 23) батько [PERSON] заповів позивачеві частину власного будинку, господарських будівель та споруд. А 10.06.1978 року батько подарував позивачеві іншу частину належного йому будинку, господарських будівель та споруд. 09.02.1990 року батько позивача помер. Коли в серпні 2007 року позивач приїхав в Україну то дізнався, що відповідачка [PERSON] після смерті батька оформила на себе все майно згідно до заповіту, що був посвідчений на її користь 05.12.1978 року виконкомом Шубківської сільською радою Рівненського району Рівненської області (реєстровий № 22), та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Зважаючи, що 1/2 частина майна перейшла до позивача згідно до договору дарування, а відносно іншої частини майна був складений заповіт на користь позивача, то позивач вважає, що на час складання заповіту на користь відповідачки батькові вже не належало майно у виді будинку, господарських будівель та споруд, а тому заповіт від 05.12.1978 року є недійсним; також є недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що було видане відповідачці 27.11.1991 р. Позивач вважає себе власником цілої частини будинку, господарських будівель та споруд за № 45, по вул. Незалежності (колишня Радянська), що в селі Шубків Рівненського району Рівненської області та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на дане майно; визнати недійсним заповіт від 05.12.1978 р., що був складений на користь відповідачки; та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що було видане відповідачці 27.11.1991 р. Згідно до заяви, позивач просить розглядати справу без його участі, позов підтримує. Представник позивача позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали. Вважають, що відповідачка правомірно володіє майном на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що було видане відповідачці 27.11.1991 р. Вважають, що оскільки в договорі дарування не ідентифіковане майно, що переходить до позивача, то немає доказів того, що він набув права власності на спірне майно у виді будинку, господарських будівель та споруд за договором від 10.06.1978 року. Щодо іншої частини майна, то вважають, що після смерті спадкодавця позивач не прийняв спадщину, і як сам зазначає в позовній заяві, лише в серпні 2007 року (тобто через 17 років після смерті спадкодавця) коли приїхав в село Шубків Рівненського району Рівненської області дізнався про те, що відповідачка оформила на себе все майно. Зважаючи на пропуск строку для прийняття спадщини та відсутність доказів щодо переходу права власності на частину спірного майна від батька позивача до позивача за договором дарування від 10.06.1977 року; відсутності підстав для визнання недійсним заповіту від 05.12.1978 р., що був складений на користь відповідачки, відповідачка просить суд відмовити в задоволенні заявленого позову. Представник Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви, просять справу розглядати без представника сільської ради та вирішити справу згідно до чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, але частково. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є дітьми [PERSON], який помер 09.02.1990 року. Згідно до договору дарування половини житлового будинку, розташованого в сільській місцевості, що був посвідчений 10.06.1978 року виконкомом Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області (реєстровий № 9), позивач набув право власності на згадану частину спірного будинку. Згідно до діючого на той час законодавства, що регулювало порядок реєстрації права власності на майно та положень ЦК України (стаття 101), в особистій власності громадянина може бути один житловий будинок (або частина його). Отже, твердження позивача про те, що він набув права власності на 1/2 частину спірного майна за договором дарування від 10.06.1978 року заслуговують на увагу. А тому позов в цій частині щодо визнання права власності на 1/2 частину майна підлягає до задоволення. Згідно до заповіту, що був посвідчений 15.08.1977 року Шубківською сільською радою Рівненського району Рівненської області (реєстровий № 23), батько позивача заповів йому іншу частину спірного на даний час майна у виді будинку, господарських будівель та споруд. 05.12.1978 р. від імені [PERSON] був складений ще один заповіт на користь відповідачки. Позивач не навів суду доказів того, що є підстави для визнання цього заповіту недійсним. Він лише зазначив, що спадкодавець вже розпорядився своїм майном, і на час складання заповіту від 05.12.1978 року йому нічого не належало, а тому він не міг повторно скласти заповіт щодо майна на користь відповідачки. Законодавство не ставить в залежність наявність чи відсутність майна у спадкодавця на час складання заповіту; складання заповіту є субєктивним правом сторони, і відсутність майна на час посвідчення заповіту не тягне за собою визнання його недійсним саме з цих підстав. А тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити про визнання недійсним заповіту від 05.12.1978 року. Зважаючи, що після смерті спадкодавця 09.02.1990 року позивач не прийняв спадщину (відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 549 ЦК Української РСР, яка діяла на час відповідних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; або слід було подати заяву до відповідної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини), то голослівними є заяви сторони про те, що позивач набув права власності на іншу частину майна саме за цим заповітом. Адже для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (стаття 548 ЦК Української РСР). А тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити про визнання права власності на 1/2 частину майна за заповітом. Зважаючи, що позивач набув право власності на 1/2 частину майна згідно до договору дарування від 10.06.1978 року, то є підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що було видане 27.11.1991 року. А тому заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю та недоведеністю. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: partial