Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належала померлій [INFO] року [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із тим, що місце відкриття спадщини (реєстрація та проживання спадкодавця на день його смерті) та факт проживання спадкоємців разом із спадкодавцем підтверджується записом у будинковій книзі. Будинкова книга, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкодавця на день його смерті та реєстрацію разом із ним його спадкоємців не придатна для огляду - пошкоджена. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача надав суду заяву, про розгляд справи за йго відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу від 26.09.1960 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованого за № 4-1157. Згодом було проведено перейменування вулиці Безім`яної на вул. Вишневу, що підтверджено архівною довідкою від 09.10.2013 року за № 20-С, наданою комунальною установою «Ізмаїльський архів». Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.09.1993 року, виданого Ізмаїльським міськвиконком відділу РАЦСу [PERSON] померла [INFO] року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту посвідченого старшим державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 16.02.1979 року, зареєстрованого за № 1-409, [PERSON], все своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та взагалі все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. Спадкоємців які мають право на обов'язкову частку у спадщини незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] не має. Відповідно ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 25.03.1994 року за № 319, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року). Письмовою відповіддю наданою державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 26.09.2013 року за № 2104/2-1 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що залишилась після смерті [PERSON], у зв'язку із тим, що місце відкриття спадщини (реєстрація та проживання спадкодавця на день його смерті) та факт проживання спадкоємців разом із спадкодавцем підтверджується записом у будинковій книзі. Будинкова книга, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкодавця на день його смерті та реєстрацію разом із ним його спадкоємців не придатна для огляду - пошкоджена. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved