Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-24 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила виділити [PERSON] в натурі ( у власність) частку спільного майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: кімнату з балконом; припинити право спільної часткової власності на квартиру №6, яка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності, та розташована за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідачів у рівних долях на користь [PERSON] судові витрати, що є предметом позову. 16 липня 2013 року в судовому засіданні представник позивача [PERSON] подав заяву про зміну підстав та предмету позову, відповідно до поданої заяви позивач [PERSON] просила суд: "Встановити порядок користування між [PERSON] із [PERSON] та [PERSON] спільною квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом виділення [PERSON] в користування частку спільного майна, а саме: кімнату №3, загальною площею 8,8 кв.м (в техпаспорті визначена цифрою " 5"). Визначити право спільного користування [PERSON] із [PERSON] та [PERSON] ванною, туалетом, кухнею та коридором в належній їм спільній квартирі. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] у рівних долях на користь [PERSON] судові витрати". (а.с.35-37) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON] є співвласниками в рівних частинах, по 1/3 кожний, квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 липня 2012 року. Після укладення договору купівлі-продажу, позивач вселилась до квартири та проживала в цій квартирі, займаючи окрему житлову кімнату площею 8,8 кв. м, в інших двох жилих кімнатах проживали відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є подружжям. За час спільного сумісного проживання в спірній квартирі, відповідачі почали пред'являти до позивача претензії з приводу порядку користування квартирою, намагались чинити перешкоди у доступі до місць загального користування, а в подальшому взагалі змінили замки на дверях квартири. До цього часу, позивач, яка є особою похилого віку, має третю групу інвалідності, страждає на хронічні захворювання, не має можливості користуватись власним житлом, вимушена орендувати інше житло для власного проживання, в той час як відповідачі на власний розсуд розпоряджаються всією квартирою, чим обмежують права позивача на розпорядження власним житлом, вирішити питання про порядок користування квартирою в досудовому порядку не виявилось за можливе, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду та просить встановити порядок користування між позивачем та відповідачами, як співвласниками квартири [ADDRESS], шляхом виділення [PERSON] в користування частку спільного майна, а саме: кімнату №3, загальною площею 8,8 кв.м (в техпаспорті визначена цифрою " 5"), та визначити право спільного користування [PERSON] із [PERSON] та [PERSON] ванною, туалетом, кухнею та коридором в належній їм спільній квартирі, а також стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. Відповідачі [PERSON] в судовому засідання висловив про намір врегулювати питання мирним шляхом, у зв'язку з чим в судовому засіданні оголошувалась перерва, однак в подальшому в судові засідання відповідач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи відповідач повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористалась. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень частини першої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частках, тобто по 1/3 кожний, квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 липня 2012 року. (а.с.5-6) Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. За нормою частини першої ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз'яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 року №20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Виходячи з предмету позовних вимог, позивач [PERSON] просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] шляхом виділення [PERSON] в користування частку спільного майна, а саме: кімнату №3, загальною площею 8,8 кв.м (в техпаспорті визначена цифрою " 5"), а місця загального користування залишити в спільному користуванні власників. За нормою статті 63 Житлового кодексу України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до частини першої ст. 159 Житлового кодексу України предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Таким чином, не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора). Відповідно до даних технічного паспорту - квартира [ADDRESS] розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку, складається з трьох кімнат жилою площею 32,2 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -14,9 кв.м, 2-а кімната - 8,5 кв.м, 3-я кімната - 8,8 кв.м, та місць загального користування: кухня площею 6,7 кв.м, ванна кімната площею 2,2 кв.м, вбиральня площею 1,0 кв.м, коридор площею 5,5 кв.м, коридор площею 0,9 кв.м, вбудована шафа 0,4 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м. (а.с.38-39) Таким чином, враховуючи, що власниками спірної квартири є три особи, а загальний розмір житловою площі квартири складає 32,2 кв.м, тому фактично на кожного власника квартири припадає по 10,7 кв.м жилої площі квартири (32,2 кв. : 3 = 10,7 кв.м) Як вбачається з предмету позову, позивач [PERSON] просить виділити в користування жилу кімнату площею 8,8 кв.м, у зв'язку з чим інші дві житлові кімнат площею відповідно 8,5 кв.м та 14,9 кв.м. залишаються у користуванні інших власників [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частках, тобто по 1/3 кожний, квартири [ADDRESS], співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, тому суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, вважає за можливе визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши [PERSON] у користування окрему ізольовану житлову кімнату площею 8,8 кв.м, оскільки такий порядок користування спірною квартирою не порушує права та законні інтереси інших співвласників квартири, яким залишається у користування два житлових приміщення площею 8,5 кв.м та 14,9 кв.м., підстав вважати, що визначення такого порядку користування житловими приміщеннями ущемляються житлові права відповідачів, судом не встановлено. Під час судового розгляду справи представник позивача наголосив, що позивач [PERSON] не проживає в спірній квартирі, оскільки відповідачами чиняться перешкоди для проживання позивача в квартирі, однак при вирішенні даного спору суд виходить з норм чинного законодавства, яке регулює режим права спільної сумісної власності, та безпосередньо положень ст.358 Цивільного кодексу України, якою передбачено визначення порядку володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю, тому не надає аналізу взаємовідносинам сторін по справі, пов'язаних з користуванням спірним житловим приміщенням, та оцінки діям відповідачів щодо здійснення з їх боку перешкод позивачу в користування спірною квартирою, оскільки встановлення цих обставин не впливає на розгляд справи по суті, зважаючи на те, що при розгляді такої категорії спорів, що пов'язанні з визначенням порядку користування житловим приміщенням, визначальним є розмір житлової площі, яка припадає на кожного з співвласників житлового приміщення, технічні характеристики жилих приміщень, оскільки виділене у користування жиле приміщення має бути ізольоване та не пов'язане з іншою кімнатою спільним входом, що враховано судом в межах даного спору. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, суд задовольняючи позов приймає рішення про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS], виділивши [PERSON] у користування окрему житлову кімнату площею 8,8 кв.м, виділивши [PERSON] та [PERSON] у користування житлові кімнати площею 14,9 кв.м та 8,5 кв.м, залишити місця загального користування: кухню площею 6,7 кв.м, ванну кімнату площею 2,2 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м, коридор площею 5,5 кв.м, коридор площею 0,9 кв.м, вбудовану шафу 0,4 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м - в спільному користуванні. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп., тобто по 57 грн. 35 коп. з кожного відповідача, який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документа про сплату судового збору. (а.с.1) Враховуючи наведене та

Outcome: approved