Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

04.12.2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказав, що [PERSON], газозварник філії "Газ-Техніка" ПАТ "Київоблгаз", 11.05.2006 року проводив газозварювальні роботи у будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. При проведенні газозварювальних робіт за вищезазначеною адресою, відповідачем не дотримано правил протипожежної безпеки, внаслідок чого сталася пожежа. 12.05.2006 року головним державним інспектором Бориспільського РВ ГУ МНС України в Київській області було винесено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ст.175 КУпАП. З метою відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних вищевказаною пожежею, [PERSON] було подано позов до ПАТ "Київоблгаз". Рішенням Бориспільського міського суду від 25.02.2009 року по справі № 2-57/2009 позов було задоволено частково та вирішено стягнути з позивача на користь гр. [PERSON] 141 419,19 грн. матеріальної та моральної шкоди, судові витрати. Зважаючи на те, що відповідач на момент вчинення вищезазначеного правопорушення знаходився у трудових відносинах з позивачем, що підтверджується наказом про прийняття на роботу від 03.01.2006 р. за №1 %, та наказом про звільнення від 10.06.09 р. за № 44-к, ПАТ "Київоблгаз" 03.01.2013 року, було здійснено оплату грошових коштів гр. [PERSON] у розмірі 141 419,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 03 січня 2013 року. Також слід зазначити, що позивач звернувся з вимогою № 23-626 від 21.02.13 року до відповідача перерахувати кошти у розмірі 141 419,19 грн. на рахунок позивача, однак, до даного часу відповідач не виконав свої зобов'язання. З огляду на вказане позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 141 419,19 грн., а також витрати по оплаті судового збору у розмірі 1414,19 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, та розглянути у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надав. Відповідно до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечив. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON], газозварник філії "Газ-Техніка" ПАТ "Київоблгаз", 11.05.2006 року проводив газозварювальні роботи у будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. При проведенні газозварювальних робіт за вищезазначеною адресою, відповідачем не дотримано правил протипожежної безпеки, внаслідок чого сталася пожежа. 12.05.2006 року головним державним інспектором Бориспільського РВ ГУ МНС України в Київській області було винесено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ст.175 КУпАП (а.с.5). 25.02.2009 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області виніс рішення про стягнення з ПАТ "Київоблгаз" на користь [PERSON] завданих матеріальні, моральних збитків та відшкодування судових витрат в сумі 141 419,19 грн. (а.с.6-9). ПАТ "Київоблгаз" 03.01.2013 року, було здійснено оплату грошових коштів гр. [PERSON] у розмірі 141 419,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 03 січня 2013 року (а.с.4). Трудові відносини позивача та відповідача підтверджуються наказом про прийняття на роботу [PERSON] від 03.01.2006 р. (а.с.10-12), та наказом від 10.06.2009 року про його звільнення (а.с.13). З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся з вимогою № 23-626 від 21.02.2013 року до відповідача перерахувати кошти у розмірі 141 419,19 грн. на рахунок позивача, однак, до даного часу відповідач не виконав свої зобов'язання (а.с.14). В силу ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 3 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли зокрема, шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до ст. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Пункти 3, 19 постанови Пленуму Верховного Суду від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» містить роз'яснення, що за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров'ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст.441 ЦК, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Відповідно до ч.5 ст.130 КЗпП України працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ст.132 КЗпП України). Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Позивачем не наведено жодних підстав, та не надано жодного доказу, які б свідчили про наявність законних підстав для несення відповідачем матеріальної відповідальності у повному обсязі, а тому суд вважає, що розмір шкоди, який підлягає покриттю необхідно зменшити, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі 1 573,01 грн. (відповідно до довідки про доходи за 2006-2007 р.р.), а в задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити. Кріт того, з відповідача на користь позивача, чиї вимоги задоволено частково, необхідно стягнути частину понесених судових витрат в сумі 229,40 грн.

Outcome: partial