Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 02.06.1973 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Від сумісного життя мали сина [PERSON] Своєю сім'єю проживали в квартирі [ADDRESS]. 20.01.1997 року вони в трьох отримали свідоцтво про право власності на вказану квартиру. 04.12.2000 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано, а 27.06.2006 року він зареєструвався в квартирі [ADDRESS], де мешкала його мати [PERSON] та яка належала останній на праві власності. Фактично вони із [PERSON] подружніх стосунків не припиняли та продовжували проживати разом однією сім'єю, мали спільний бюджет та господарство, допомагали сину. До 2006 року вони проживали в квартирі [ADDRESS], а з 2006 року в квартирі матері по [ADDRESS]. [INFO] їх син помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS], яку він з [PERSON] прийняли. Але свідоцтво про право на свою 1/6 частку у спадщині він отримав та зареєстрував лише 05.04.2013 року. Таким чином, у вказаній квартирі йому належить ? частина. Смерть сина ще більше об'єднала його з колишньою дружиною Остання хворіла, перебувала на диспансерному обліку у лікарня-терапевта. За станом здоров'я [PERSON] не мала можливості доглядати себе сама. Постійний сторонній догляд здійснював він. [INFO] [PERSON] померла. Похованням останньої та поминками після поховання займався він. Також ним були отримані лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причини смерті, свідоцтво про поховання та про смерть [PERSON] За життя остання заповіту не склала. Спадщина відкрилась на 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] та на 1/6 частину квартири, яку вона успадкувала після смерті сина [PERSON], фактично проживаючи з останнім на час його смерті. Тобто [PERSON] у спірній квартирі належить ? частина. На час смерті [PERSON] в квартирі [ADDRESS] окрім неї нікого зареєстровано не було. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. В липні 2012 року він звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], але нотаріус не прийняла заяву, посилаючись на те, що він не є спадкоємцем останньої, оскільки шлюб на момент смерті [PERSON] між ними було розірвано. Другий раз він звернувся о нотаріальної контори в січні 2013 року. Листом нотаріуса від 26.04.2013 оку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що він не є спадкоємцем [PERSON] та в зв'язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Разом з тим, після розірвання шлюбу він продовжував проживати із [PERSON] однією сім'єю до моменту смерті останньої. Своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки дуже тяжко переніс втрату дружини, довго не міг оговтатись після цього. Доглядав за своєю матір'ю, якій виповнилось 82 роки та яка потребує стороннього догляду, який здійснює він. Крім того, вважає, що в липні 2012 року нотаріус безпідставно не прийняв в нього заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з цим, позивач просив суд встановити факт його проживання із [PERSON] однією сім'єю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини, а саме: з моменту реєстрації шлюбу з 1973 року, а по [ADDRESS] з 2006 року по 15.05.2012 року; а також встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] протягом трьох місяців з дня набрання чинності рішенням суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Від третьої особи - П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника. З урахуванням повторної неявки представника відповідача, заяви, що надійшла від третьої особи та думки позивача, судом у відповідності до ст.ст.158,169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 02.06.1973 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (а.с.12). Від сумісного життя мали сина [PERSON] (а.с.13) та своєю сім'єю проживали в квартирі [ADDRESS]. 20.01.1997 року на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради, в порядку приватизації вони в трьох отримали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] (а.с.9,11). 04.12.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.15). 09.06.2006 року [PERSON] знявся з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] та 27.06.2006 року зареєструвався в квартирі [ADDRESS], де мешкала його мати [PERSON] та яка належала останній на праві власності (а.с.8 зв., 26-29). [INFO] помер [PERSON] (а.с.15), після якого [PERSON] отримав у спадщину в порядку спадкування за законом 1/6 частину квартири [ADDRESS], про що державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 25.04.2013 року було видане відповідне свідоцтво (а.с.16). [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] не зверталась та свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/6 частину квартири не отримувала, але у відповідності до ст.549 діючого на той час ЦК України (в редакції 1963 року) фактично прийняла спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном. [INFO] [PERSON] померла (а.с.18) та після смерті останньої відкрилась спадщина на належну їй ? частину квартири [ADDRESS] (1/3 частина квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1997 року та 1/6 фактично отримана у спадщину після смерті сина [PERSON]). Звернувшись до П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, листом державного нотаріуса від 26.04.2013 року [PERSON] отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з посиланням на те, що він не є спадкоємцем після смерті останньої, а також пропустив шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.24). Як зазначив позивач в своєму позові та поясненнях в судовому засіданні розірвання шлюбу із [PERSON] 04.12.2000 року носила формальний характер та фактично вони подружніх стосунків не припиняли, до 2006 року продовжували проживати разом в квартирі [ADDRESS], а з 2006 року по день смерті [PERSON] в квартирі [ADDRESS], мали спільний бюджет та господарство. Він доглядав за дружиною, яка в зв'язку зі хворобою потребувала стороннього догляду, займався її похованням, особисто отримував всі документи, пов'язані із смертю [PERSON] Вказані обставини підтверджуються показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], яка зазначила, що знає [PERSON] та [PERSON], як подружжя, що проживали разом і після розірвання шлюбу до моменту смерті [PERSON], вели спільне господарство. [PERSON] доглядав за [PERSON] під час хвороби останньої та до моменту її смерті, займався її похованням, був присутній на похоронах. Зазначені показання свідка узгоджуються з обставинами, викладеними у акті від 10.05.2013 року, наданими позивачем документами, копії яких залучено до матеріалів справи, а саме: правовстановлюючими документами на квартиру [ADDRESS], свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу із [PERSON], свідоцтвом про смерть останньої, лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причини смерті [PERSON], свідоцтвом про поховання [PERSON], виданим [PERSON] (а.с.9,10,12,14,18,20-22). Таким чином, суд вважає, що позивачем у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України підтверджено належним доказами факт проживання однією сім'єю із [PERSON] після розірвання шлюбу та до моменту смерті останньої, існування між ними близьких стосунків, які притаманні подружжю, ведення спільного господарства. Згідно ч.ч.2,4 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Практика Європейського Суду з прав людини (справа Кичана, справа "Джонсон проти Ірландії") зауважує, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть виражатись сімейним життям. Європейський Суд зробив висновок , що особи, які проживають спільно, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Відповідно до ст.1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування за законом у четверту чергу. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За вимогами ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання із [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років на час відкриття спадщини позивачу необхідно для оформлення спадщини після смерті останньої. Іншим чином, ніж за рішенням суду він встановити зазначений факт не може. Тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині слід задовольнити частково та встановити факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], але не з моменту реєстрації шлюбу між ними в 1973 році (оскільки проживання однією сім'єю під час перебування у зареєстрованому шлюбі не потребує додаткового встановлення), а після розірвання шлюбу між останніми, тобто з 05.12.2000 року по день смерті [PERSON] [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.ст.1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи підстави на які посилається позивач та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що строк для подачі заяви про прийняття спадщини позивачем було пропущено з поважних причин та факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою позбавлення останнього його законних прав як спадкоємця за законом. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини такоє є обгрунтованим і підлягає задоволенню та слід визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO], тривалістю три місяці, з дня набрання вказаним рішенням законної сили, задовольнивши таким чином позов повністю. На підставі викладеного та

Outcome: partial