Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилаються на те, що 26.0.2006 року Рокитнянським районним судом Київської області було розглянуто цивільну справу за його позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за яким з відповідача було стягнуто на його користь 6501.35 грн. матеріальної шкоди та 5000.00 грн. моральної шкоди. Вказане рішення суду набуло законної сили та було звернуто до виконання, але відповідач його не виконає та відповідно має сплатити йому інфляційні нарахування на прострочену за судовим рішенням суму заборгованості в сумі 11501.35 грн. за період з 01.01.2011 року в сумі 529.06 грн. та три відсотки річних на прострочену суму боргу в сумі 1018.06 грн.. Також просить стягнути з відповідача на свою користь заподіяну невиконанням відповідачем судового рішення моральну шкоду, яку оцінює в сумі 10000.00 грн.. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину своєї неявки суд не повідомив, заяви розгляд справи за його відсутності та заперечення на позов не подав. За викладеного суд не знаходить причину неявки відповідача у судове засідання поважною, а тому ухвалив провести розгляд справи у відсутності останнього на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження, проти чого не заперечує представник позивача і що узгоджується з положеннями ст.ст.169, 224 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю за викладених у позові обставин та просив їх задовольнити. При цьому додатково пояснив, що звернення його довірителя до суду з позовом зумовлено невиконанням відповідачем судового рішення. При цьому, відповідач має сплатити заявлені суми інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних із загальної суми заборгованості за рішенням Рокитнянського районного суду від 26.04.2006 року, а саме із суми 11501.35 грн.. Просив позов задовольнити. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. 26.04.2006 року Рокитнянським районним судом Київської області було розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, за яким з відповідача було стягнуто на його користь 6501.35 грн. матеріальної шкоди та 5000.00 грн. моральної. Вказане рішення суду набуло законної сили та було звернуто 07.09.2006 року до виконання. На разі відповідач до цього часу рішення суду не виконує взагалі. Відповідно до ч.4 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Звернення рішення суду до виконання, наслідком невиконання якого є предмет даного спору, було проведено у відповідності до положень ст.368 ЦПК України шляхом видачі виконавчого листа. Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На разі, відсутні підстави вважати обґрунтованими та такими, що грунтуються на законі, вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних на стягнуті судом суми в рахунок відшкодування заподіяної шкоди, оскільки такі зобов'язання виникли за рішенням суду, а не з договірних зобов'язань, які мали б місце до судового рішення, як-то заборгованість за договором позики тощо. Правильність такого висновку суду випливає з огляду на положення листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 10-74/0/4-13 від 16.01.2013 «Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України» в тім, що: посилання на вимоги ст.11 ЦК України про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань; із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність; відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю; нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. За викладеного така вимога позивача задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Доказів неправомірності своїх дій, які полягають у невиконанні судового рішення про відшкодування заподіяної шкоди, відповідач суду не надав. За таких обставин суд приходить до висновку, що вказаною неправомірною бездіяльністю відповідача, і що проявилося у безпричинному невиконанні судового рішення, позивачу завдана моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує обставини, які на переконання суду є встановленими, а саме обставину невиконання відповідачем протягом тривалого періоду часу судового рішення про стягнення суми в рахунок відшкодування заподіяної позивачу шкоди, розмір відшкодування, та

Outcome: partial