Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Тернопільська філія ПАТ «Приватбанк» про визнання іпотечного договору недійсним, скасування заборони відчуження нерухомого майна та припинення обтяжень. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 17 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір між ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] про забезпечення виконання зобов»язань, що випливають з договору про іпотечний кредит від 15 квітня 2008 року, укладеного між ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] шляхом передачі в іпотеку належної [PERSON] належній на праві власності трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Спірний договір від імені [PERSON] було укладено та підписано [PERSON], який діяв по наданій нею довіреності. Зазначеною довіреністю передбачалось можливість надання в заставу належного [PERSON] майна, але у її інтересах. [PERSON] вчиненням спірного правочину було проведено з перевищенням наданих йому повноважень. Крім цього, [PERSON] вказав, що квартира, яку було передано у заставу відповідачу набута під час шлюбу із [PERSON], а тому є такою, що належить на праві спільної сумісної власності. У зазначеній квартирі він проживає з серпня 1986 року, згоди на передачу її в іпотеку він не давав. Враховуючи наведене, просять визнати зазначений іпотечний договір недійсним, а також скасувати заборону на її відчуження та припинити обтяження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю та просить його задоволити з мотивів, викладених в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, у якій також зазначив про підтримання та задоволення позову. Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Тернопільської філії ПАТ «Приватбанк» позовні вимоги позивачів не визнала, суду пояснила, що зазначений правочин не слід визнавати суду недійсним, оскільки [PERSON], який укладав спірний правочин на підставі довіреності наданої [PERSON] діяв у межах наданих йому довірителем повноважень. Також вказала, що при укладенні правочину про передачу квартири в іпотеку позивачкою [PERSON] було представлено свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], де було зазначено, що вона належить їй на праві приватної власності. У позові просить відмовити. Суд дослідивши та оцінивши докази встановив: 23 лютого 2006 року позивачка [PERSON] надала [PERSON] повноваження щодо розпорядження її майном, у тому числі квартирою що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме володіти, користуватись, розпоряджатись, продавати, обмінювати, заставляти, як в її інтересах так і в інтересах третіх осіб. 17 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] в особі [PERSON], було укладено договір іпотеки, яким забезпечено виконання зобов»язань, що випливають з договору про іпотечний кредит від 15 квітня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], відповідно до якого було передано в іпотеку квартиру позивачки [PERSON] Як вбачається із свідоцтва про право власності, виданого 25 серпня 1999 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що також підтверджується дублікатом на нерухоме майно від 07 лютого 2012 року. Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові від 14 серпня 2000 року, [PERSON] перемінила прізвище, ім»я, по-батькові на [PERSON]. Як вбачається із копії ордеру №557 від 22.07.1986 року [PERSON], його видано на сім»ю складом із трьох чоловік (син [PERSON], чоловік [PERSON]) на право зайняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно із представленого позивачем [PERSON] архівного витягу з протоколу №13 засідання виконавчого комітету Тернопільської міської Ради від 11 липня 1986 року №416, вирішено затвердити протокол загальних зборів житлово-будівельного кооперативу №68 від 10.07.1986 року про заселення 9-ти поверхового житлового будинку по [ADDRESS], на 143 квартири - [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на склад сім»ї три особи. Відповідно до ч.1,3 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов»язки особи, яку він представляє (ст.239 ЦК України). Згідно із ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом з»ясовано, що укладаючи спірний правочин - іпотечний договір від 17 квітня 2008 року, який просить визнати недійсним позивачі, [PERSON] діяв від імені позивача [PERSON], на підставі наданої йому нотаріальної посвідченої довіреності від 23 лютого 2006 року, відповідно до якої [PERSON] надала [PERSON] повноваження щодо розпорядження її майном, у тому числі квартирою що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме володіти, користуватись, розпоряджатись, продавати, обмінювати, заставляти, як в її інтересах так і в інтересах третіх осіб, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивачів про визнання іпотечного договору недійсним із тих підстав, що [PERSON] діяв без наданих повноважень [PERSON], на думку суду не заслуговують на увагу. Крім цього, суд вважає, що доводи позивача [PERSON] про те, що слід визнати спірний правочин недійсним із підстав, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя та він не давав згоди на передачі її в іпотеку, також не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] вона належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується дублікатом на нерухоме майно від 07 лютого 2012 року. Зазначене свідоцтво позивачем [PERSON] не оспорювалось, на даний час є чинним, та не визнане судом не дійсним. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed