Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд відшкодувати на його користь матеріальну шкоду у розмірі 445 гривень та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень, посилаючись на те, що він проживає за адресою [ADDRESS]. 11.03.2013 року внаслідок відключення електропостачання в квартирі позивача вийшло з ладу належне йому майно у вигляді мікрохвильової печі та комп'ютера, а також позивач був позбавлений можливості користуватися квартирою, та звертатися за вирішенням побутових питань до сусідів, оскільки світло було відновлене лише 12.03.2013 року. Вартість ремонту даних приладів складає в загальній сумі 445 гривень, позивач також зазначає, що зазнав моральної шкоди, оскільки є юристом за фахом та не мав можливості користуватися комп'ютером та доступу до документів, що на ньому зберігаються, все зазначене порушило уклад життя позивача, завдану моральну шкоду оцінює в 1000 гривень. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Представники комунального підприємства «Єнергосервіс» вказували на те, що позивачем не доведений склад цивільно-правової відповідальності підприємства у завданні шкоди майну позивача, зокрема не надані докази належності майна позивачу на праві власності, немає комісійного акту про причині поломки побутових приладів, про порядок та спосіб експлуатації приладів, електричної схеми квартири з зазначенням номіналу автоматичних віключаючих приладів, запобіжників. Також зазначив, що аварійно-ремонтні роботи провадилися в будинку позивача 11.03.2013 року протягом 3-х годин з 19 до 21 часу та 12.03.2013 року протягом однієї години внаслідок обриву електричного кабелю в підвалі будинку, але напруга в сеті була номінальною 220 В, а зазначення позивача про досягнення напруги до 400 В, будь - якими доказами не підтверджено. Представники Публічного акціонерного товариства «Енергетична компанія «Севастопольенерго» в судовому засіданні вказували на те, що позивачем суду не надані відповідні докази звернення до відповідача в порядку передбаченому 49-52 Правил користування електричною енергією для населення затверджених КМ України 26.07.1999 року № 1357, а саме, не викликаний представник енергопопостачальника для складення та підписання акту претензії споживача, що підтверджується журналом РЕС, копія якого надана до матеріалів справи, крім іншого зазначав, що обслуговування внутрішньо будинкових мереж відноситься до компетенції КП «Енергосервіс», тому немає підстав покладати відповідальність по відшкодуванню шкоди на підприємство відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та не заперечувалося відповідачами по справі, що позивач є споживачем послуг з електропостачання які надаються ПАТ «Севастопольенерго» за місцем проживання позивача в квартиру [ADDRESS]. Згідно листа КП «Енергосервіс» на адресу позивача від 29.04.2013 року за віх. № 324, копія якого надана представником відповідача до матеріалів справи, 11.03.2013 року протягом 3-х годин з 19 до 21 часу та 12.03.2013 року протягом однієї години внаслідок обриву електричного кабелю в підвалі будинку, були виконані ремонтні роботи, електропостачання відновлено. Також у листі зазначено, що пошкодження електричного кабелю в будинку № 60 відбулося внаслідок неприпустимого перевищення встановленої проектної потужності енергопостачання жильцями будинку. Згідно припису ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні правовідносини). Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів», шкода, завдана життю, здоров'ю або майну споживача дефектною продукцією (продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб) або продукцією неналежної якості, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, якщо законом не передбачено більш високої міри відповідальності. Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за кожним потерпілим споживачем незалежно від того, чи перебував він у договірних відносинах з виробником (виконавцем, продавцем). При цьому на такого споживача покладається обов'язок довести: наявність шкоди; наявність дефекту продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими шкодою та дефектом. Вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та постачальником, про наявність підстав і умов їх виникнення, про права та обов'язки сторін суд, у відповідності до роз'яснень пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», із змінами і доповненнями, виходить як з норми Закону України «Про захист прав споживачів» так і з відповідних норм Цивільного Кодексу України, що регулюють ті ж самі питання та не суперечать Закону. А відтак, встановлено, що між позивачем та відповідачами не існує договірних відносин, але в силу ст.16 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач має зобов'язання надавати послугу електропостачання належної якості, проте позивачем не доведено, що йому була надана неякісна (дефектна) послуга, яка призвела до втрат матеріального характеру. П.38 Правил користування електричною енергією для населення, передбачено, що енергопостачальник гарантує безпечне користування послугами, пов»язаними з енергопостачанням, за умови дотримання споживачами вимог правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок і побутових електроприладів. Крім того, згідно наказу Державного комітету по будівництву, архітектури та житлової політики від 14.10.1997 року № 7, комітету по нагляду за охороною праці від 19.10.1997 року №283 та Міністерства енергетики України від 19.10.1997 року №338 з метою забезпечення захисту населення від ураження електричним струмом та захисту будівель та споруджень від пожежі і у відповідності до п. 1.7.42 ПУЕ мешканцям будинків необхідно встановлювати на вводі в квартиру пристрої для обмеження потужності з диференційним захистом та захистом від перенапруги. При придбанні побутових електроприладів сумарна потужність яких перевищує норму споживання електроенергії 1,3 кВт, мешканцям необхідно для підключення цих приладів отримати дозвіл ЗМЕМ згідно п. 4.1.4. Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року №28, однак жодного з цих приписів позивач не дотримався. Судом при оцінці всіх доказів в сукупності не встановлено послідовного зв'язку між діями КП «Енергосервіс» та ПАТ «Севастопольенерго» та поломкою побутових приладів позивача, оскільки не встановлено з чиєї вини сталася аварія, характер аварії її можливі наслідки. Не встановлено, що внаслідок саме надання неякісної послуги і спричинена шкода. Оскільки позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд відмовляє в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. 11,611,614,1166,1167 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про електроенергетику» від 16.10.1997р. №575/97-ВР, Правил користування електричною енергією для населення затверджених Постановою Кабінета Міністрів України від 26.04.1999р. № 1357 зі змінами на 06.06.2007р., ст.ст. 4,5,10,16,22 ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed