Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-08 00:00:00

[PERSON] 18.07.2013 року звернувся до суду з даним позовом, зазначивши про розірвання його шлюбу з відповідачем [PERSON] Вказав, що остання є працездатною особою та отримує заробітну плату в сумі 4800 грн. на місяць. Зауважив, що він досяг пенсійного віку та отримує пенсію у розмірі 894 грн. на місяць. Посилаючись на обставини хворобливого стану свого здоров'я, що потребує лікування, та недостатність отримуваних ним особистих доходів для утримання належного відповідачу домоволодіння просила стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на своє утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно з часу звернення до суду. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Пояснив суду, що будучи напрацездатною особою він потребує утримання від своєї колишньої дружини, яка має можливість його надавати з огляду на вказаний ним отримуваний власний дохід та маючи можливість на утримання від чоловіка, з яким проживає однією сім'єю. Представник відповідача позов не визнала, вказавши, що позивач отримує пенсію, що є відповідною розміру прожиткового мінімуу непрацездатних осіб, яких встановлений законом. Зауважила також, що за обставинами наявності на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей вона не має можливості надавати утримання колишньому чоловіку. У задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст.76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня його розірвання і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.2 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. З пояснень сторін в судовому засіданні установлено, що відповідач є непрацездатною особою, оскільки досяг пенсійного віку і дана обставина передувала розірванню зареєстрованого між сторонами шлюбу. Визнання даних обставин представником відповідача не потребує їх доказуванню позивачем. Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що він не отримує доходу в розмірі прожиткового мінімуму, який, за його твердженням, тривалий час не переглядався в умовах постійного зростання споживчих цін, оскільки ці доводи грунтовно заперечені представником відповідача з посиланням на представлене самим позивачем повідомлення управління ПФУ у Жмеринському районі від 28.06.2013 року (а.с.16), за змістом якого станом на 01.01.2013 року загальний розмір пенсії позивача, як виду його доходу, становить 894 грн. з доплатою за понад нормативний стаж 5,14 грн., що у сукупності перевищує встановлений ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" в розмірі 894 грн. прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, на відповідний період, що за належного оприлюднення вказаного нормативного акту визначає дані обставини загальновідомими. Натомість, оскільки фактичний розмір доходу позивача забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум відповідної соціальної категорії осіб, що виключає його приналежність до визначеної ч.2 ст.75 СК України особи з числа подружжя, яка потребує матеріальної допомоги, що є однією із застережених законом умов стосовно права на утримання іншим з подружжя. Також суд вважає недоведеним суб'єктом звернення обставин можливості надання йому матеріальної допомоги відповідачем, оскільки його власні твердження про отримання його колишньою дружиною особистого доходу в розмірі 4800 грн. на місяць за місцем її роботи, а також отримання нею іншого доходу не доведені ним у спосіб представлення відповідних доказів, що за обставин невизнання їх представником відповідача не становить належного виконання позивачем особистого обов'язку доказування. При цьому згідно даних офіційної довідки ТОВ "Вирій" м.Бровари Київської області від 19.08.2013 року (а.с.29) відповідач [PERSON] є працівником вказаного підприємства, а її середній дохід за відрахуванням загальнообов'язкових утримань незначно перевищує 1000 грн. на місяць, що за обставин наявності у неї двох неповнолітніх дітей, яким вона згідно вимог закону зобов'язана надавати утримання, яке з огляду на безальтернативність даного обов'язку є приорітетнішим, від обов'язку надання утримання колишньому чоловіку, що має відповідні застереження. Вказаний дохід [PERSON] у його максимальній частці, яка може утримуватись на виконання, зокрема, аліментних зобов'язань, а саме - у розмірі 1/2 його частини не забезпечуватиме навіть третини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що вочевидь унеможливлює надання відповідачем додатково утримання позивачу, тим самим визначає відсутність іще однієї обов'язкової умови щодо оспорюваного права. Решту представлених позивачем доказів стосовно стану його здоров'я та витрат на утримання житла суд не приймає до уваги, оскільки вони не мають істотного значення для правової суті даного спору за наслідком встановлення вищевикладеної відсутності двох із застережених законом обов'язкових умов стосовно права позивача на оспорюване ним утримання. Таким чином, в судовому засіданні встановлено безпідставність позовних вимог за наслідком недоведення їх позивачем, що не становить підстав для задоволення позову. Судові витрати з оплати судового збору, від яких позивача за даним предметом позову звільнено законом, слід віднести на рахунок держави. Відповідачем документально підтверджених судових витрат, понесених із розглядом даної справи, суду не представлено. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed