Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок", [PERSON] про припинення права власності на ? частину контейнеру, визнання права власності на контейнер, про визнання договорів купівлі-продажу контейнера недійсним, зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" укласти з [PERSON] договорів користування контейнером, стягнення збитків в розмірі 1662075 грн. Позивач та його представники просять суд припинити право власності на ? частиною металевого 20-ти футового контейнера [NUMBER] на торговому місці по вулиці Центральна на території ТОВ "Промтоварний ринок" за [PERSON] шляхом виплати їй грошової компенсації в сумі 479117,00 гривень; визнати за [PERSON] право власності на металевий 20-ти футового контейнер [NUMBER], розташованому та встановленому на торговому місці [NUMBER] (перший поверх) на вулиці Центральній на території ТОВ „Промтоварний ринок"; визнати недійсним договір [NUMBER] від 08.05.2000 на обслуговування та охорону контейнера на торговому місці по вулиці Центральна контейнер [NUMBER] (перший поверх) між ТОВ „Промтоварний ринок" та [PERSON]; визнати недійсним договір [NUMBER]-2 поверх від 17.05.2000 на обслуговування та охорону контейнера на торговому місці по вулиці Центральна контейнер [NUMBER]-2 (другий поверх) між ТОВ „Промтоварний ринок" та [PERSON]; визнати недійсним договір [NUMBER] від 25.02.2010 р. "Про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності" між ТОВ "Промтоварний ринок" та [PERSON]; визнати недійсними договір купівлі продажу від 25.02.2010 року між [PERSON] та [PERSON] про продаж контейнера [NUMBER] заводський номер МММ W1200877, розташованого на торговому місці по вул. Центральна ТОВ "Промтовариний ринок"; зобов'язати ТОВ „Промтоварний ринок " укласти з [PERSON] "Про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності" та строкове користування торгового місця [NUMBER] на території сектору № 2 по вулиці Центральна ТСК №1 для встановлення 20-ти футових контейнерів і здійснення з них торговельної діяльності; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки (упущену вигоду) в розмірі 1662075 гривень. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на наступне: у 1996 році позивач, [PERSON], сумісно зі своїм сином [PERSON] придбала металевий контейнер, який був встановлений на Промринку 7-й кілометр на торговому місії 4450 по вулиці Центральній. Після встановлення контейнера керівництвом „Промтоварного ринку" був укладений договір на обслуговування та охорону контейнера [PERSON]. та [PERSON] У 1999 році виїжджаючи за кордон на постійне проживання в Німеччину [PERSON] спільно з [PERSON] видала довіреність [PERSON] на право користування контейнером, з правом розпорядження та переоформлення. За домовленістю між [PERSON] та [PERSON], вони планували спільно використовувати контейнер на здавати його в найом. За заявою [PERSON] від 05.02.2000 року, ТОВ "Промтоварний ринок" 05.02.2000 року уклало договір на обслуговування та охорону контейнера [NUMBER] з відповідачкою [PERSON] 08.05.2000 року вказаний договір між [PERSON] та ТОВ "Промтоварний ринок" був переоформлений. Ніяких договорів стосовно переходу права власності на спірний контейнер [PERSON] з [PERSON] не укладала. Позивач вважає, що переоформлення договору на обслуговування та охорону контейнера [NUMBER] не є переходом права власності на ? частину контейнера. Після переоформлення договору на обслуговування та охорону контейнера [NUMBER] відповідачка [PERSON] перешкоджає позивачці в користуванні, володінні та розпорядженні належною [PERSON] половиною контейнера. 17.05.2000 року відповідачка уклала з ТОВ "Промтоварний ринок" договір [NUMBER]-2 поверх на обслуговування та охорону контейнера на 2 поверсі, який був встановлений без відома позивачки. Позивач вважає, що судом може бути припинено право власності [PERSON] на частку у спільному майні, а саме на ? частину контейнера [NUMBER] розташованому та встановленому на торговому місці [NUMBER] (перший поверх) на вулиці Центральній та території ТОВ "Промтоварний ринок", шляхом виплати їй грошової компенсації в сумі 479 117,00 гривень. Також позивач вважає, що відповідачка більш як 10 років користувалась половиною контейнера який належав, позивачу, отримує дохід від здачі в найом спірного контейнера, чим самим завдала збитки (упущену вигоду) позивачу в розмірі 1662075 гривень. 25.02.2010 року, під час розгляду справи в суді, [PERSON] уклала договір з [PERSON] про продаж спірного контейнера [NUMBER] заводський номер МММ W120 08 77 розташованого на торговому місці по вул. Центральна ТОВ "Промтоварний ринок". Позивач вважає що вказаний договір має бути визнаний недійсним так як відповідачка навмисно, з метою уникнення виконання в майбутньому рішення суду, уклала цей договір. Зараз фактично спірний контейнер належить [PERSON], а вказаний договір є фіктивним. З таких підстав позивачка вважає необхідно визнати недійсним договір [NUMBER] від 25.02.2010р. "Про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності" між ТОВ „Промтоварний ринок та [PERSON]. Позивач вважає, що з нею повинен бути укладений договір про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності спірного контейнера [NUMBER] розташованого на торгівельному місці [NUMBER] по вул. Центральна ТОВ "Промтоварний ринок" , як із співвласником. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що у 1996 році між [PERSON] та ТОВ "Промтоварний ринок" був укладений договір на виділення торгового місця [NUMBER] де пізніше був встановлений 20-ти футовий контейнер. Вказаний контейнер належав його дружині [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності, роздрібна торгівля товарами широкого вжитку. Свою підприємницьку діяльність [PERSON] здійснював до 1999 року. У 1999 році у зв'язку з довготривалим закордонним відрядженням, підприємницьку діяльність стала вести його донька відповідачка [PERSON] і договір на обслуговування та охорону контейнера [NUMBER] був переоформлений саме на неї. Свою підприємницьку діяльність донька здійснювала до лютого 2010 року за цей час був встановлений 2 поверх (20 футовий контейнер ). З лютого 2010 року спірний контейнер переоформлений на [PERSON], з якою ТОВ "Промтоварний ринок" уклав договір на обслуговування спірного контейнера на торговому місці [NUMBER]-1 й та 2 поверх. При переоформлені контейнера виявилось, що контейнери прийшли у неприйнятний для здійснення торгівлі стан, покрились іржею та корозією, данні контейнери були в вивезені на металобрухт . На торговому місці [NUMBER] встановлені інші металеві контейнери. Також представник відповідача пояснив, що [PERSON] не мала і не має ніякого відношення до контейнера, розташованого на торговому місці [NUMBER], не була суб'єктом правовідносин між нею та ТОВ "Промтоварний ринок". Представник ТОВ "Промтоварний ринок", у судовому засіданні 22.05.2013 року пояснив, що позовні вимоги стосовно зобов'язання укласти договір з [PERSON] є безпідставними, ТОВ "Промтоварний ринок" самостійно визначає з ким укладати договір на оренду торгового місця, і нічиїх прав стосовно укладення договору на обслуговування и охорону контейнера не порушувало. Представник пояснив, що є два об'єкти безпосередньо сам контейнер який є власністю певної особи та торгове місце, яке є власністю ТОВ "Промтоварний ринок". Також пояснив, що вивіз непридатних для використання контейнерів здійснюється на підставі заяви власника контейнера, спецтехнікою промтоварного ринку , що фіксується в адміністрації промтоварного ринку. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача [PERSON], представника відповідачів [PERSON] та [PERSON], представника ТОВ "Промтоварний ринок", свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у 1996 році позивачка [PERSON] разом із свої сином [PERSON] придбали металевий контейнер, який був встановлений на торговому місці [NUMBER] по вул. Центральній ТОВ "Промтоварний ринок". 27.07.1999 року [PERSON] разом з [PERSON] видали довіреність на ім'я [PERSON] на право користування контейнером [NUMBER] по вул. Центральна на території Промтоварного ринка (т. 1, а.с. 16). 05.02.2000 року [PERSON] звернулась до директора ринку із заявою про переоформлення контейнера на [PERSON] і 08.05.2000 року був оформлений договір між ринком та [PERSON] на обслуговування та охорону контейнера [NUMBER] по вул. Центральній. (т1 а.с.14-15, 17) . [PERSON] ніяких угод на безоплатну передачу контейнера відповідачці [PERSON] не укладала. Відповідно до договору на обслуговування та охорону контейнера [NUMBER], п. 2.1.1, володілець контейнера зобов'язаний надати документи, які підтверджують право власності. Відповідач [PERSON] ніяких документів, які свідчать про перехід до неї права власності на контейнер, ТОВ "Промтоварний ринок" не передавала. Відповідно до ст. 243-244 ЦК України (1963 р.) який діяв на момент переоформлення договору на обслуговування та охорону контейнера [NUMBER], за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність, договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому, договір дарування на суму понад 500 карбованців, повинен бути нотаріально посвідчений. З таких підстав посилання відповідачки [PERSON] про те, що позивачка начебто подарувала їй належну позивачу половину контейнеру є безпідставним і нічим не підтверджується. Зі змісту заяви [PERSON] вбачається, що вказана заява не є цивільно-правовою угодою в розумінні ст. 243 ЦК України ( 1963 року) та Закону України "Про власність", який діяв під час переоформлення спірного контейнера, в результаті якої одна особа втрачає, а інша придбає право власності. Оскільки [PERSON] не реалізувала надане їй право розпоряджатись контейнером, не уклала з [PERSON] ніяких угод, в результаті яких би відповідачці [PERSON] перейшло б право власності на ? спірного контейнера (купівля-продаж, дарування, тощо), то немає законних підстав вважати, що за позивачкою було припинено право власності на ? спірного контейнера на законних підставах. 17.05.2000 року між ТОВ "Промтоварний ринок" та [PERSON] був укладений договір № 4450-2 поверх (9450) на обслуговування та охорону контейнера на 2 поверсі, який був встановлений без відома позивачки. ( т. 1 а.с.13) В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що: «[PERSON] вона знає на протязі довгого часу, оскільки є подругами, та також знає [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] свідку невідома. З усіма підтримує добрі стосунки. [PERSON] вона знає приблизно 50 років, [PERSON] мешкала в Німеччині з 1999 року, куди вона разом з родиною - два сина, невістка, мати та [PERSON] з чоловіком, переїхала в пенсійному віці. Чоловік [PERSON] був моряком та ходив у рейси, [PERSON] займалася торгівлею. [PERSON] та її подруги їздили до Польщі де купували речі та продавали їх на Україні. Приблизно в 1996 році [PERSON] запропонувала їй, [PERSON] та Сачковій придбати контейнери на ринку « 7 км». Також [PERSON] пропонувала придбати контейнер [PERSON] та [PERSON], у яких на ринку в місті був «стіл». Оскільки грошей вільних не було, вони вирішили продати «стіл» та купити контейнер, який коштував 6 або 7 тисяч доларів. Свідок від пропозиції відмовився, та запропонував [PERSON] оформити купівлю-продаж домашньою угодою. Коли [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] продали «стіл», вони з [PERSON] зібрали по три тисячі та придбали один контейнер на двох. Один раз [PERSON] на ринку показувала свідку, де знаходиться куплений разом з [PERSON] контейнер. В контейнері на ринку здійснювали торгівлю [PERSON] та [PERSON]. Коли вони від'їзжали, то переписали усе на доньку [PERSON] - [PERSON]. В них була домовленість, про те, що [PERSON] буде віддавати бабусі та дідусю визначену суми грошей щомісяця, про це їй повідомила [PERSON]. А також сказала, що [PERSON] гроші не віддає. Про вказану домовленість [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідку не говорили. Документів на контейнер свідок не бачила, та кому на теперішній час належить контейнер. Вона не знає. Як відбувалося оформлення контейнера на час переїзду родини до іншої країни вона не знає, також не знає, скільки грошей винна повернути [PERSON]. Під час проживання на Україна на ринку « 25 Чапаївської Дивізії» у [PERSON] була підприємницька діяльність та стіл. Свідку не відомо, чи оформлювалися документи на заняття підприємницькою діяльністю на [PERSON]. У [PERSON] є два сина - [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] також пояснила, що [PERSON] офіційно підприємницькою діяльністю не займалася, але за кордон для придбання речей виїзжала разом з [PERSON] та [PERSON]. На той час вони займалися випічкою та тортами. Продавала вся родини - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Сама свідок не бачила, знає зі слів [PERSON]. Господарська діяльність була наступним чином - ходили по квартирам та пропонували речі.» В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що: «В 1996 році у [PERSON] та [PERSON] та у нього з дружиною були столи на торгівельному місці на ринку за адресою вул. 25 Чапаївської дивізії. У кожного був свій стіл, саме стіл, а не магазин та не контейнер. Наталія неодноразово пропонувала продати ці столи, оскільки місце їх розташування було не вдале для торгівлі. Він з дружиною обміркували цю пропозицію. В січні 1996 році [PERSON] продала свій стіл за три тисячі доларів та купила за виручені три тисячі американських доларів торгівельне місце на проминку « 7 км». Щодо покупки місця на « 7 км» свідку відомо зі слів [PERSON] та [PERSON]. Також з їх слів відомо, що У [PERSON] на той час був персональний контейнер на « 7 км», а також у [PERSON] з дружиною. Також про це розповідала [PERSON]. Після придбання контейнеру всі працювали, свідок з [PERSON] неодноразово їздив до Польщі та Туреччини за товаром. Свідок в 2000 році виїхав д Німеччини, там же мешкали [PERSON] з [PERSON], які трохи раніше виїхали до Німеччини. Що відбулося з контейнером, який придбала [PERSON] з [PERSON], свідку невідомо. З [PERSON] свідок спілкувався в останнє в 2002-2003 р. в Німеччині, відношення до неї негативні, оскільки вона ображала словами родину свідка та його дітей. Останній раз свідок говорив з [PERSON] по телефону в 2010 році, коли померла свекруха. Контейнер коштував шість с половиною тисяч американських доларів, У [PERSON] йому відомо про один контейнер. Підприємницькою діяльністю займався [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON]. Ігор - молодший син [PERSON]. Як то раз [PERSON] позичив у них 10 тисяч доларів, користувався грошима біля 2 років, після чого повернув. [PERSON] цим не займалася та ніякого прибутку у [PERSON] не було. Свідку [PERSON] невідомо, ніяких відомостей про підприємницьку діяльність [PERSON] на будь з якому з ринків.» Свідок [PERSON] пояснила, що: «В 90-х роках займалися підприємницькою діяльністю на ринку « 25-й Чапаївської дівізії» приблизно 2-3 роки. Стіл був як у неї так і у дружини [PERSON] - [PERSON]. Остання придбала його раніше, в неї цей стіл був гарно розташований. Разом з нею та її чоловіком декілька разів їздили до Польщі та Туреччини за товаром, але здійснювали торгівлю самостійно. Потім вона дізналася, що [PERSON] з дружиною продали свій стіл за 3000 доларів США. В подальшому під час зустрічі вони розповіли їй що за ці гроші придбали місце на ринку « 7-й км» на початку 1996 року. Також вони робили пропозиції щодо придбання місця під контейнер. Контейнер ніколи не бачила та на ринок « 7-й км» вона не їздила. Щодо оформлення документів на продаж та купівлю повідомити нічого не може, оскільки їх не бачила під час перерахунку розрахунку не була присутня, про суми та оформлення їй відомо зі слів [PERSON] та [PERSON]. Вважає, що вартість металевого контейнера на той час складала приблизно від 500 доларів США до 700 доларів США. Вартість місця на ринку « 7-й км» складала приблизно 3000 доларів США, оскільки вона цікавилася для себе. Їй відомо що у [PERSON] та іншого сина [PERSON] було ще по одному контейнеру, які вони продали за 17000 доларів США та за 25000 доларів США. Про продаж контейнерів вона дізналася від самої [PERSON] Вони один раз спілкувалися в Німеччині. Після цього вони перебувають в поганих стосунках та взагалі перервали всі стосунки з [PERSON], оскільки остання ображала її дітей. Як то раз молодший син [PERSON] - [PERSON] позичив у них 10 тисяч доларів, користувався грошима біля 2 років, після чого повернув. [PERSON] підприємницькою діяльністю не займалася.» Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив що: «Вона є подругою [PERSON] з 1963 року. [PERSON] онука [PERSON] - донька [PERSON]. Останнього вона знає з дитинства. У період з 1991-1992 роки вони разом їздили до Польщі, Румунії, Болгарії разом з її сином [PERSON] У дружини останнього - [PERSON] був стіл на ринку « 25-й Чапаївської дивізії», де вона здійснювала свою підприємницьку діяльність. В подальшому вони вирішили придбати контейнер зі своїм сином. Вони пропонували і їй придбати контейнер, але у неї не було грошей. Потім вони теж саме пропонували [PERSON]. [PERSON] вирішила придбати контейнер зі своїм сином навпіл приблизно наприкінці зими у 1995 році. У [PERSON] був стіл, а контейнер придбала [PERSON]. Більшу частину грошей вклала [PERSON]. Вона взагалі багато допомагала подружжю [PERSON] грошима після одруження. Також давала гроші на онуку. [PERSON] зараз відмовився від своєї матері. Сам контейнер вона бачила. В ньому займалася торгівлею [PERSON]. Коли [PERSON] виїхали в Німеччину, то оформили контейнер на якусь особу [PERSON]. Остання переоформила його на [PERSON]. [PERSON] стала власницею цього контейнера. Потім вся допомога [PERSON] зупинилася. Під час передачі грошей за контейнер вона не була присутня, але [PERSON] сама займалася оформленням документів та іншим. Якісь час [PERSON] разом з нею торгували на ринку « 7 км», а потім [PERSON] з нею продовжила торгувати. Документи на оформлення контейнерів вона не бачила, але все відбувалося на її очах та загальна вартість контейнера близько 6000-7000 доларів США. Під час спілкування з [PERSON] та [PERSON] вони казали, що продали за три тисячі доларів торгівельне місце - стіл, на якому працювала [PERSON] та придбали контейнер. Торгували до 01.08.1999 року, доки не виїхали до Німеччини. Відносини між ними стали напруженими в 2003-2005 роках, в зв'язку з тим, що вони перестали передавати [PERSON] гроші за діяльність в контейнері, оскільки власницею контейнера стала [PERSON] та всі гроші належали їй. Коли вони виїжджали до Німеччини, то здавала контейнер в оренду.» Аналізуючи пояснення свідків в частині щодо укладення угод придбання контейнеру позивачкою та її сином [PERSON] та угоди, які укладалися в подальшому між учасниками процесу та можуть стосуватися спірного контейнера, суд вважає, що вони не можуть прийматися до уваги, оскільки з пояснень неможливо встановити конкретні обставини угоди, а саме: місце, суми, предмет, учасників та інш. Відповідно до п.п. а п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», при вирішенні питання про визнання угоду недійсними судові необхідне враховувати те, що недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених ст. 27 ЦПК засобами доказування, якщо інше не передбачено законом (наприклад, ст. 376 ЦК). Однак ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків, крім випадків кримінально караних діянь. А обставини щодо користування спірним контейнером, встановлені на підставі письмових доказів, наданих сторонами та їх пояснень в цілому, збігаються з свідченнями свідків. Згідно до ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Суд вважає що наданими сторонами доказами підтверджено, що спірний контейнер який на торговому місці [NUMBER] по вул. Центральній ТОВ "Промтоварний ринок" був придбаний [PERSON] разом з [PERSON] Суд вважає, що доказом того, що позивачка є власникам ? частки спірного контейнера [NUMBER], є: - довіреність [PERSON] та [PERSON] на ім'я [PERSON] на право користування контейнером [NUMBER] по вул. Центральна на території Промтоварного ринка від 27.07.1999 року (т. 1, а.с. 16); - лист ТОВ "Промтоварний ринок" № 187 від 16.10.2003 року, відповідно до якого в архівах промринка не збереглись документи, з ким першим був укладений договір про надання торгового місця [NUMBER] по вул. Центральній, але першим документом підтверджуючим належність металевого контейнера встановленого на торговому місці [NUMBER] [PERSON] , який є в архіві, є довіреність, видана [PERSON] та [PERSON] на ім'я [PERSON] від 27.07.1999 року, заява [PERSON] від 05.02.2002 року з проханням переоформити контейнер, встановлений на торговому місці [NUMBER] на [PERSON] (т. 1, а.с. 45-46); - заява [PERSON] від 26.02.2003 року на ім'я директора промринку, якою вона визнала право власності [PERSON] на ? частину контейнера, розташованого на торговому місці [NUMBER] по вул. Центральній, та проханням в подальшому переоформлення контейнера [NUMBER] проводити тільки за згодою [PERSON] ( т.1, а.с. 18); - договір на експлуатацію контейнера [NUMBER] по вул. Центральній від 25.02.2003 року між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого сторони домовились спільний контейнер (який належить по ? кожному) спільно використовувати, нести витрати по веденню господарської діяльності, отримувати в рівних частках прибуток, не переоформлювати контейнер без взаємної згоди обох сторін та інше ( т.1 а.с. 19). - поясненнями представника позивача [PERSON], наданих в судовому засіданні 09.12.2003 року (головуючий суддя Гранін В.Л.) по даній справі, наступного змісту: " Я действительно вместе с мамой приобрел контейнер. Мама давала деньги и был договор, что купили контейнер на двоих. У меня все документы есть на двоих. … В 2000 году на ООО "Промтоварний ринок" запрещали оформлять документы на двоих, нужно было переоформить на одного"( т. 1 а.с. 86 обор.). - письмові пояснення представника позивача [PERSON], відповідно до яких підтверджується право власності на ? частину контейнера за [PERSON] " [PERSON] помогала осуществлять текущие платежи по контейнеру и, внутри семьи было решено, что она тоже владеет этим контейнером наравне со мной". ( т. 1 а.с. 73). - письмові пояснення [PERSON], відповідно до яких підтверджується право власності на ? частину контейнера за [PERSON]: "[PERSON] к контейнеру № 4450, после пятого февраля 2000 года, абсолютно никакого отношения к этому контейнеру не имеет." таким чином до 05.02.2000 року вона була співвласником спірного контейнера ( т. 1 а.с. 70). - квитанції (оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні) про сплату [PERSON] послуг за контейнер №4450, 3093, 2123 за період з січня 1998 року по січень 2000 року (додаток № 1- №6), які підтверджують, що [PERSON] сплачувала послуги ТОВ "Промтоварний ринок" за спірний контейнер № 4450, а також за інші контейнери, які використовувалися сім'єю [PERSON] станом з 1996 року, а саме: контейнер № 4450 використовували [PERSON] та [PERSON], контейнер №2123 використовував син [PERSON] - [PERSON], контейнер № 3093 був оформлений на [PERSON] Судом приймається до уваги, що відповідачем [PERSON] надані до суду копії квитанцій про сплату в період 1996-1998 року. Вказані квитанції не містять ініціалів платника, а містять лише прізвище "[PERSON]" та "[PERSON]". Вказані докази не можуть бути прийняті до уваги, так оригінали відповідач та її представник до суду не надавали, і не можуть бути свідченням, що спірний контейнер належав [PERSON] та його дружині [PERSON] (т.1 а.с. 35-37). З урахуванням відповіді ТОВ "Промтоварний ринок" № 187 від 16.10.2003 року (а.с. 45 т. 1) до 05.02.2000 року вбачається, що спірний контейнер належав позивачу [PERSON] та [PERSON]. Також суд приймає до уваги пояснення представника ТОВ "Промтоварний ринок", що прийом платежів за контейнери можливий був лише від одного з власників контейнера. Посилання відповідача [PERSON] на те, що спірний контейнер є власністю її матері [PERSON], що підтверджується довідками від 14.02.1996 року та від 17.02.1996 року, є безпідставним і не підтверджується жодним доказом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ч. 2 ст. 64 ЦПК України зазначено, що письмові докази, як правило подаються до суду в оригіналі, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідачкою [PERSON] до суду надані копія довідки від 17.03.1996 р. на те, що ТОВ "Промтоварний ринок" гарантує [PERSON] місце під встановлення 20-тонного контейнеру, копія довідки ТОВ "Промтоварний ринок" від 14.02.1996 року про те, що за даними бухгалтерського обліку на торговому місці [NUMBER] встановлений контейнер згідно накладної № 315 від 27.02.1996 року, копія накладної № 315 від 27.02.1996 року, виданої МПП Фірма "Укрпромюг" на ім'я [PERSON] (т.1 а. с. 244-246). Проте відповідач [PERSON] та її представник не надав до суду оригіналів вказаних документів за клопотанням представника [PERSON] - [PERSON], яке було заявлено в судовому засіданні 05.10.2012 року, посилаючись на те, що він передав їх колегії суддів Апеляційного суду під час розгляду справи і вони після долучення до матеріалів справи в подальшому були втрачені. (час: з 16 години 26 хвилин до 16 години 50 хвилин) Так під час проведення судового засідання Апеляційним судом Одеської області 09.08.2007 року колегією суддів цивільної палати було оглянуто оригінали вищевказаних довідки, листа та накладної та прийнято ухвалу у протокольній формі про доручення до матеріалів справи завірених копій вказаних документів та повернення оригіналів. (час: 11 година 43 хвилини - 11 година 49 хвилин). На момент розгляду справи судом першої інстанції в матеріалах справи відсутні завірені копії вищевказаних доказів. Також суд приймає до уваги, що відповіддю № 462 від 06.08.2007 року на ім'я представника [PERSON], [PERSON], ТОВ "Промтоварний ринок" повідомило, що довідки від 14.02.1996 року та від 17.02.1996 року, промринком не видавались і не могли видаватися, так як на той час до березня 2000 року були інші поштові реквізити ринку та інші бланки ринку (т. 1, а.с. 298-300). Всі ці обставини свідчать про те, що [PERSON] та її представником [PERSON] були надані до суду докази на підтвердження відомостей стосовно придбання та встановлення спірного контейнера останньої, які на момент нового розгляду справи є неналежними та недопустимими. Суд також не може вважати копію накладної № 315 від 27.02.1996 року, виданої МПП Фірма "Укрпромюг" на ім'я [PERSON] (т.1 а. с. 34, 244-246), як правовстановлюючий документ останньої на спірний контейнер, оскільки відсутні докази, що саме контейнер, який отримала [PERSON] за накладною № 315 від 27.02.1996 року, був встановлений на торговому місці [NUMBER] по вул. Центральній на території ТОВ "Промтоварний ринок". Оригінал накладної № 315 від 27.02.1996 року до суду для огляду не було надано. Також згідно пояснень [PERSON], які не спростовувалися учасниками процесу, станом на 01.02.1996 року контейнер № 4450 вже був встановлений на торговому місці [NUMBER], тобто накладна № 315 від 27.02.1996 року була видана пізніше. Крім того суд враховує пояснення [PERSON], про те, що засновником та директором МПП Фірма "Укрпромюг" є [PERSON]. Крім того, слід зазначити, що на підставі ст. 243 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про власність» не можна вважати, що на підставі виданої [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідченої довіреності на ім'я [PERSON], після укладення 05.02.2000 року договору між ринком та [PERSON] на обслуговування та охорону контейнера №4450, до [PERSON] перейшло право власності на спірний контейнер, оскільки надане [PERSON] право на розпорядження контейнером не було реалізовано, а переоформлення договору на обслуговування та охорону контейнера само по собі не є цивільно-правовою угодою, в результаті якої одна особа втрачає, а інша придбає право власності. Також судом приймається до уваги, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2004 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину контейнеру, який знаходиться на торговому місці [NUMBER] (перший поверх) вул. Центральна ТОВ „ Промринок" 7 км Овідіопольської дороги. Суд визнав недійсним договір на обслуговування та охорону контейнера № 4450-2 поверх від 17.05.2000 року на ім'я [PERSON] та зобов'язав останню не перешкоджати [PERSON] в користуванні, володінні та розпорядженні належною їй половину контейнера (т.1. а.с. 122-124). Зазначене рішення було залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 21 червня 2006 року. (т. 1 а. с. 173) 23.04.2007 року [PERSON] та її представник [PERSON] звернулась до суду з заявою про скасування зазначено рішення за нововиявленими обставинами. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2007 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2004 року скасоване і справа направлена ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.09.2007 року на новий судовий розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 149 ЦК Української РСР (від 18.07.1963 р.) власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Згідно ст. 48 Закону України «Про власність» від 26.03.1991 року, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Відповідно до ст. 391 ЦК України (ред. 2003р.) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно). Спільна власність є частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням часток є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за їх згодою. За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання права власності за [PERSON] на ? частину металевого 20-ти футового контейнер № 4450, розташованому та встановленому на торговому місці [NUMBER] (перший поверх) на вулиці Центральній та території ТОВ „Промтоварний ринок " підлягають задоволенню. Також суд вважає що у зв'язку з визнанням права власності за позивачкою на ? частку спірного контейнера № 4450, розташованого на торговому місці по вул. Центральна ТОВ "Промтоварний ринок", та встановлення без згоди іншого власника другого контейнера (другий поверх) підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним договору № 4450-2 поверх від 17.05.2000 на обслуговування та охорону контейнера на торговому місці по вулиці Центральна контейнер № 4450-2 (другий поверх), між ТОВ „Промтоварний ринок" та [PERSON]. Щодо позовних вимог позивачки про визнання частково недійсним в ? частині договору № 4450 від 08.05.2000 на обслуговування та охорону контейнера на торговому місці по вулиці Центральна контейнер № 4450 (перший поверх) між ТОВ „Промтоварний ринок" та [PERSON] та визнання недійсним договору № 4450 від 25.02.2010 р. "Про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності", предметом якого є надання в строкове користування торгового місця [NUMBER] на території сектору №2 по вулиці Центральна ТСК №1 для встановлення 20-ти футових контейнерів і здійснення з них торговельної діяльності між ТОВ „Промтоварний ринок" та [PERSON], позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки право на переоформлення контейнеру було надано [PERSON] і остання його реалізувала, переоформивши договір [PERSON], яка в подальшому переоформила цей договір на [PERSON], що в подальшому не позбавляє права власника [PERSON] укласти такий договір на належну їй половину, або переоформити існуючий договір за згодою з другим власником контейнера. Позовні вимоги стосовно визнання частково недійсними договору купівлі-продажу від 25.02.2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про продаж контейнера № 4450, заводський номер МММ W120 08 77, розташованого на торговому місці по вул. Центральна ТОВ "Промтовариний ринок" за 1900 гривень, не підлягають задоволенню з підстав вказаних позивачкою, а саме: з підстав заниженої вартості та фіктивності, оскільки відповідно до п. 10 Постанови Пленуму №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: «…Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК…» ( т.2 а.с. 188). Тому у разі звернення позивачки з новим позовом суд буде надавати оцінку того, що п. 4 Договору купівлі-продажу від 25.02.2010 року зазначено, що контейнер не є предметом спору в суді. Але спір між позивачем та [PERSON] на час укладення вказаного договору тривав в суді вже понад 7 років. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2003 року був накладений арешт на спірний контейнер (т.1 а.с. 31). Відповідач та його представник неодноразово знайомились з матеріалами справи, та знали про наявність вказаної ухвали суду. Покупцю також відомо про наявність спору між [PERSON] та [PERSON], так як її чоловік - [PERSON] був представником [PERSON] в даному спорі починаючи з 04.10.2009 року. Відповідно до ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд критично ставиться до пояснень представника [PERSON], [PERSON], що саме спірний контейнер був визнаний непридатним та вивезений [PERSON] на металобрухт. Так згідно пояснень представника ТОВ "Промтоварний ринок", вивіз непридатних для використання контейнерів здійснюється на підставі заяви власника контейнера, спецтехнікою промтоварного ринку, що фіксується в адміністрації промтоварного ринку. Відповідачами не надано доказів, що з території ринку спірний контейнер був вивезений на металобрухт. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимоги в частині стягнення з [PERSON] збитків (упущеної вигоди) за користування контейнером за період з 08.05.2000 року по теперішній час, так до суду не надано доказів отримання прибутку [PERSON] саме в тому розмірі, які зазначає позивачка. Також суд відмовляє в задоволенні позову в частині припинення право власності [PERSON] та [PERSON] на частку у спільному майні, а саме на ? частину контейнера № 4450, розташованому та встановленому на торговому місці [NUMBER] (перший поверх) на вулиці Центральній та території ТОВ „ Промтоварний ринок". Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права власності на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачем не внесено вартості ? частки спірного контейнера на рахунок суду, а вищенаведені доводи суду щодо того, що право власності [PERSON] не набула взагалі роблять такий спосіб захисту цивільного права не належним. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 61 ЦК України,обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає, що позовні вимоги зобов'язати ТОВ „Промтоварний ринок" укласти з [PERSON] угоди "Про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності" та строкове користування торгового місця [NUMBER] на території сектору № 2 по вулиці Центральна ТСК №1 для встановлення 20-ти футових контейнерів і здійснення з них торговельної діяльності, не підлягають задоволенню. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що на реалізацію принципу свободи договору ст. 627 ЦК України ТОВ «Промтоварний ринок» є вільним у виборі контрагенту договору, але при цьому слід зазначити, що визнання за позивачкою права власності на ? частину спірного контейнера може бути підставою для оформлення з нею договірних відносин щодо здійснення торгівельної діяльності та охорони і обслуговування спірного контейнера. Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення права. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ст. 319 ч. 1, 3 ст. 321 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом.

Outcome: partial