Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідно до умов договору від 6 січня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7577 грн. 68 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник порушив умови договору, у зв'язку з чим станом на 5 червня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 117002 грн. 88 коп., в тому числі: 7531 грн. 87 коп. - заборгованість за кредитом; 36625 грн. 82 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 66797 грн. 43 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; 500 грн. - штраф (фіксована частка); 5547 грн. 76 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 9 ст. 74 Цивільного кодексу України повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 6 січня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник - закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк») (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір № DNН4КР50690294, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 7577 грн. 68 коп. на строк до 7 січня 2008 року з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09 % в місяць. Позичальник взяв на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту, відсотків, винагороди, штрафних санкцій. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 5 червня 2013 року становить 44157 грн.69 коп.: 7531 грн.87 коп. - заборгованість за кредитом; 36625 грн. 82 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 6-7). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобов'язання. Так п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту, які є невід'ємною частиною кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань передбачених умовами договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Згідно з розрахунком позивача (а.с.6-7) за порушення строків повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору станом на 5 червня 2013 року нараховано пеню в сумі 66 797 грн. 43 коп. Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. У зв'язку з цим суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами та пені законними та обґрунтованими. Суд приймає до уваги те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, проте за відсутності відповідної заяви відповідача про її зменшення, сума пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту також передбачено, що у випадку порушення Позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів Позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с. 16). Позивачем надано розрахунок штрафу: 500 грн. (фіксована частина) та 5547 грн. 76 коп. (процентна складова). При цьому процентна складова, а саме 5% від суми заборгованості, розрахована, в тому числі, на суму пені. Судом встановлено, що умовами договору передбачено нарахування штрафу у виді 5% від суми заборгованості. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, а не сумою заборгованості. У зв'язку з цим, суд вважає, що штраф у виді 5% від суми заборгованості може бути нарахований лише на суму заборгованості по кредиту, процентах за користування кредитними коштами. Окрім того, нарахування штрафу у виді 5% від суми пені є по суті нарахуванням процентів на неустойку, що згідно з ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України не допустимо. У зв'язку з цим суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафу у виді процентної складової 5% від суми нарахованої пені необґрунтованими, оскільки вони не відповідають вимогам діючого законодавства. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу суд виходить з наступного розрахунку: 500 грн. - фіксована складова штрафу та 5% від суми заборгованості ( 44157 грн. 69 коп.) - 2207 грн. 88 коп. Саме ці суми штрафу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Суд також приймає до уваги те, що позов заявлено в межах строків позовної давності, оскільки позивачем надано докази погашення [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 37 грн. 10 коп. 9 квітня 2010 року, що свідчить про визнання ним свого боргу та є підставою для переривання перебігу позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial