Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Приватного підприємства «Крафт Трейдінг», Комунального підприємства Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості, Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання нелегітимним рішення, визнання дій неправомірними, скасування рішення, визнання недійсним рішення та договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації. Позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Одесі по [ADDRESS], розташований на земельній ділянці розміром 1099 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4605. У вересні 2012 року, за вказаним вище місцем реєстрації нерухомого майна позивача завітали особи, які назвалися власниками належного позивачу нерухомого майна і пред'явили нотаріально посвідчений та зареєстрований у КП ОМБТІ та РОН договір купівлі-продажу від 21 жовтня 2010 року, укладений між Територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради та Приватним підприємством «КРАФТ ТРЕЙДІНГ». Мотивуючи свої дії як реалізацію прав по відношенню до свого майна, зазначені особи здійснили спробу проникнення до зазначеного домоволодіння. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, «власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню». У зв'язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, повідомлялись належним чином, до суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Інші сторони у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4605 [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], розташований на земельній ділянці розміром 1099 кв. м. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, «Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації». Відповідно до ст. 182 ЦК України, «Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації». Відповідно до ст. 210 ЦК України, «правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації». Таким чином, на підставі зазначених норм, 07 листопада 2005 року Комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості, правочин було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, а позивач набула прав власності на придбані об'єкти. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, «До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача)». Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України, «Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти». Слід зазначити, що Одеська міська рада привласнила вже набуте нерухоме майно та неправомірно реалізувала його, присвоїв майну нову адресу. Відповідно до пункту 2.1. розділу 2 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, що затверджений рішенням виконкому Одеської міськради № 809 від 28 липня 2009 року кожний об'єкт нерухомого майна повинен мати не повторювану у межах міста адресу. Відповідно до п. 2.3. того ж положення надання адрес об'єктам проводиться від моря з непарними номерами по лівій стороні вулиці. Слід зазначити, що п.п. 2.14. та 2.15. даного положення визначено санкції за порушення правил надання адрес: п. 2.14. - порушення правил надання адрес, передбачених пунктами 2.3. - 2.12. не тягне переоформлення правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться в експлуатації, та інших документів, у яких використовується адреса об'єкта, а п. 2.15.- порушення правил надання адрес у інших випадках, ніж передбачено п. 2.14. цього положення, тягне переоформлення правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна, та інших документів, у яких використовується адреса об'єкта. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У частині першій статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою тієї ж статті встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити.

Outcome: approved