Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

ПАТ КБ « Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 39374,95 грн. по кредитному договору від 21.12.2007 року. Позивач вказує, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік. Відповідач своєчасно не надавав кошти для погашення заборгованості за користування кредитом та відсотками, а також витратами , згідно договору, чим порушив узяті на себе зобов’язання. Відповідач заборгував Банку 39374 грн.95 коп. Також позивач просить стягнути судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору. Від позивача надійшло клопотання від 30.12.2013 року , якою представник ПАТ КБ « Приватбанк» [PERSON] просить позов задоволити в повному обсязі, справу слухати у відсутність представника банку та ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з’явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, позовні вимоги заперечив повністю. З даного приводу надіслав письмові заперечення, в яких вказує, що як такого кредиту не отримував, з Правилами користування платіжною карткою не ознайомлювався, умови надання кредиту не підписував. Просив відмовити у позові з підстави закінчення строку позовної давності, визначеного ст.. 257 ЦК України. Дослідивши письмові докази справи , суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться . Ст.ст. 611-612 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов’язання та прострочення боржника. Зокрема, боржник, який прострочив виконання зобов’язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Судом встановлено, що 21.12.2007 року між позивачем і відповідачем [PERSON] був укладений договір, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого лімітного кредиту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до наданого суду розрахунку відповідачем порушувались зобов’язання за кредитним договором і станом на 29.09.2013 року відповідач мав заборгованість за договором в сумі 39374, 95 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом у сумі 5000грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 19773,76грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 12252 грн., а також штрафів в розмірі фіксованої частини-500 грн. та процентної складової – 1851,19грн. В той же час, судом взято до уваги, що заборгованість за кредитом виникла з 31.08. 2008 року. Відповідно до п.12 умов Договору, термін його дії складає 12 місяців з моменту підписання і може бути пролонгованим автоматично на той же строк. В даних спірних правовідносинах відсутні умови щодо застосування строків позовної спеціальної позовної давності, а відтак, підлягають застосуванню положення ст.. 257ЦК України, відповідно до якої цей строк становить 3 роки. У відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов’язаннями з визначеним строком виконання (строк визначений строком дії картки) перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. На підставі наведеного , ст.ст. 526, 530 , 256, 257, 261

Outcome: dismissed