Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: встановити факт володіння її чоловіком [PERSON] автомобільним гаражем з підвалом [ADDRESS], площею 22,5 кв.м. на праві приватної власності; визнати за нею, як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на 1/3 частину автомобільного гаражу А-1 з підвалом (п/д) [ADDRESS]", площею 22,5 кв.м.; визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,0573 га та 1/3 частину садового будинку, розташованих на території [ADDRESS] На обґрунтування позову зазначила, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] Після смерті її чоловіка відкрилась спадщина. До складу спадкового майна входить автомобільний гараж [ADDRESS], який в технічному паспорті значиться - гараж під літерою А-1 площею 22,5 квадратних метри та підвал в гаражі (п/д), інвентаризаційною вартістю 19849 гривень. Окрім того до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,0573 гектарів, розташована на [ADDRESS] та садовий будинок. Земельна ділянка була надана [PERSON] для ведення садівництва. Рішенням виконкому Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 29 жовтня 1998 року № 324, вказана земельна ділянка передана у його приватну власність, з видачею [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 360. Згідно звіту про експертну грошову оцінку ринкової вартості земельної ділянки площею 573,00 квадратних метри в садівничому [ADDRESS], яка належала [PERSON], її вартість становить 31174 гривні 00 копійок. Спадкоємцями першої черги є вона - дружина померлого та відповідачки [PERSON] і [PERSON] - дочки померлого. Заповіту на вказане вище майно [PERSON] не складав і нотаріально не посвідчував, тому спадкування повинно відбуватись за законом. Як правонаступник померлого [PERSON], вона звернулась до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. З аналогічними заявами до нотаріальної контори звернулись і відповідачки. Постановою про відмову у здійсненні нотаріальної дії від 12 листопада 2010 року № 3023/02-31 державний нотаріус відмовила їй у видачі зазначеного документу з тих причин, що вона не надала на автомобільний гараж документи, які підтверджують право власності на це майно. Окрім того, нотаріус не має можливості видати їй свідоцтво про право на спадщину, а саме на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,0573 гектарів та садового будинку, які розташовані на [ADDRESS]. Причиною цьому є те, що відповідачі не допускають представників Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» на територію земельної ділянки для визначення місця її розташування, розміру і тому подібне і не надають їй документів на садовий будинок, які вона, в свою чергу, не має можливості надати нотаріусу. Зважаючи на викладені обставини нотаріус рекомендував їй звернутись до суду для вирішення питання по суті. Як їй стало відомо, правовстановлюючий документ на автомобільний гараж відсутній, оскільки її чоловік в свій час не зареєстрував у відповідних органах своє право власності на гараж, а просто володів ним на праві власності. Такі дії чоловіка були зумовлені тим, що він не був обізнаний із законодавством, яке врегульовувало ці питання, а також через тяжку хворобу на яку він хворів довгий час. Однак вона вважає, що в судовому порядку можливо вирішити питання щодо належності на праві приватної власності її померлому чоловікові [PERSON] спірного автомобільного гаражу, а також визнання за нею і відповідачками права власності на це майно в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов та дала пояснення аналогічні обґрунтуванню позову. Зазначила, що документів на садовий будинок у неї немає. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Від дачі пояснень відмовилась. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що у гаражно-будівельний кооператив вона також щомісяця вкладала особисті кошти, половина грошей її. Гараж будував її чоловік разом із дядьком. Почали будувати гараж у 80-90-х роках. Письмових доказів та свідків того, що вона вкладала свої гроші у будівництво немає. Дядько, що допомагав будувати, знав, що вона вкладає гроші. Їй відомо, що у 2006 році батько [PERSON] бажав переоформити дачу на неї, але оскільки вона не могла, то він оформив її на [PERSON] На той час земля вже була приватизована. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що спочатку садовий будинок був зареєстрований на [PERSON], а вже потім переоформлений на [PERSON], яка була першою дружиною [PERSON] Після смерті [PERSON] [INFO] року гараж перейшов до [PERSON]. Він приватизував земельну ділянку у 1998 році. В 2006 році він переоформив цю дачу у садовому товаристві на неї, шляхом відмови від членства у товаристві, а її після цього прийняли у члени садового товариства. Нотаріально передача їй садового будинку та земельної ділянки не оформлювалася. У неї є членські книжки садового товариства. Пізніше вони добудували на садовій ділянці кухню та туалет. Не заперечує проти задоволення позову в частині визнання права власності на 1/3 частину гаража та земельної ділянки за позивачкою. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов визнав в частині визнання права власності на 1/3 частину гаража та пояснив, що не визнає позов в частині визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки та садового будинку, оскільки вони не зареєстровані. Будинок не введено у експлуатацію. Момент набуття права власності - державна реєстрація, але відсутні будь-які документи про державну реєстрацію вищезгаданого майна. Спадкодавець [PERSON] не набув право власності на ці об'єкти, отже вони не можуть бути спадковим майном. Земельна ділянка не індивідуалізована, їй не присвоєно кадастровий номер. У нього є відомості, що садовий будинок будували всією сім'єю, разом зі спадкодавцем у 60-х роках, за рахунок спільних коштів подружжя. За життя [PERSON] бажав подарувати садовий будинок [PERSON] На неї було переоформлено членство у садовому товаристві і з того часу вона сплачувала членські внески. Представник відповідача Гаражно-будівельного кооперативу "Лівобережний-1" Ковтун В.І. надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Завідувач Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. Представники третіх осіб Виконкому Дніпродзержинської міської ради та Територіальної громади в особі Дніпровської районної в місті Дніпродзержинську ради надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 07 квітня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с. 10/. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 8/. Державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж номер [ADDRESS], який належав померлому [INFO] року [PERSON], у зв'язку з тим, що немає правовстановлюючих документів на вищезазначене майно, що підтверджується копією постанови від 12 листопада 2010 року /а.с. 6/. ОКП "Дніпродзержинське БТІ" відмовило у видачі [PERSON] витягу з реєстра прав власності на нерухоме майно для встановлення спадщини після померлого [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на ім'я [PERSON], який підтверджує виникнення та існування права власності на гараж номер [ADDRESS]. Згідно даних інвентарно-реєстраційної справи, 23 травня 1994 року на підприємстві було зареєстровано право власності на вищевказаний гараж за [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 23 травня 1994 року, на підставі рішення міськвиконкому № 485 від 27 вересня 1991 року, але станом на 20 жовтня 2010 року, реєстраційне посвідчення не входить до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких реєструється право власності на об'єкти нерухомого майна, що підтверджується листом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" за вих. № 2688 від 20 жовтня 2010 року та копією реєстраційного посвідчення /а.с. 7, 14/. Довідкою ГБК "Лівобережний-1" /а.с.18 / підтверджується, що згідно рішення Дніпровського райвиконкому №485 від 27.09.1991 року [PERSON] був членом гаражно-будівельного кооперативу "Лівобережний-1" і володів гаражем номер [ADDRESS], зареєстрованим на його ім'я. Заборгованості по платежам в кооперативі немає. Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 10.11.1998 року [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянку площею 0,0573 га, розташована на [ADDRESS] для садівництва, з встановленням меж земельної ділянки землекористувача [PERSON] та суміжних землекористувачів згідно Акта встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність /а.с. 19, 21/. Вартість земельної ділянки [ADDRESS] становить 31 174,00 гривень, що підтверджується звітом про експертну грошову оцінку ринкової вартості земельної ділянки площею 573,00 кв.м. від 22 вересня 2010 року /а.с. 26-44/. Суд вважає, що право власності на спірний гараж було правомірно зареєстроване за [PERSON] відповідно діючому на той час Закону України N 697-XII від 07.02.1991 р. «Про власність», в статті 15 якого було зазначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що гараж номер [ADDRESS] і земельна ділянку площею 0,0573 га, розташована на [ADDRESS] є спадковим майном після смерті [PERSON] 12.05.2009 року позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка [PERSON] Вона, як спадкоємець першої черги після померлого чоловіка (ст. 1261 ЦК України), яка на час смерті постійно проживала разом з ним, вважається такою, що прийняла спадщину, відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України. 13.06.2009 року спадщину після померлого батька [PERSON], як спадкоємці першої черги, також прийняли його дочки [PERSON] та [PERSON], звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України. Отже позивачка [PERSON] та відповідачки [PERSON] і [PERSON] мають право на спадкування за законом по 1/3 частині спадкового майна після померлого [PERSON] Таким чином, за [PERSON] необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину гаража номер [ADDRESS] і на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0573 га, розташованої на [ADDRESS]. Відповідно ч.2 ст. 331 право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивачка не надала суду документів які б підтверджували право власності спадкодавця [PERSON] на садовий будинок розташований на [ADDRESS]. Як встановлено судом цей садовий будинок не приймався до експлуатації і право власності на нього не було зареєстровано у встановленому законом порядку за [PERSON] З урахуванням зазначеного вище, суд не може визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину садового будинку [ADDRESS], а в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Відповідно ст. 88 ЦПК України позивачці необхідно присудити з відповідачів [PERSON] і [PERSON] понесені нею судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial