Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки. В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що з 01.06.2005 працювала у ТОВ «Пластфарма» на посаді головного бухгалтера, а з 01.01.2011 по 03.06.2013 - на посаді фінансового директора. Наказом №10 від 03.06.2013 р. по товариству з обмеженою відповідальністю «Пластфарма» [PERSON] була звільнена 03.06.13 р. за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. Позивач зазначає, що при звільненні були порушені його трудові права через недодержання відповідачем вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку з працівником. В день звільнення і до цього часу відповідач не провів розрахунку з позивачем і не виплатив всіх сум, що належать йому від підприємства, у встановлений законом строк. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що відсутні, на їх думку, докази перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТзОВ «Пластфарма», а також стверджував, що вся документація, включно з тією, яка підтверджує трудові відносини з працівниками, з їх слів, перебуває у колишнього директора ТзОВ Пласфарма». Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до таких висновків. Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що позивач працювала в ТзОВ «Пластфарма» з 01.06.2005р. і до звільнення з підприємства 03.06.2013р., Дана обставина підтверджується копією Трудової книжки [PERSON] з відповідними записом № 26 про прийняття на роботу в ТзОВ «Пластфарма» та записом №29 про звільнення з роботи від 03.06.2013 на підставі Наказу №10 від 03.06.2013. Крім того, дана обставина підтверджується Наказом № 10 про припинення трудового договору [PERSON] з 03 червня 2013р. Твердження відповідача про неналежність цього доказу внаслідок наявності в ньому неправильної дати складання, а саме 17.06.2013 суд не бере до уваги, оскільки є всі підстави вважати, що має місце механічна описка дати складання Наказу №10 про звільнення. Так як, з Наказом №10 працівника ознайомлено -03.06. 2013 р., в Наказі зазначається звільнити з 03.06.2013 р., в Трудову книжку Відповідачем внесено запис про звільнення з 03.06.2013 р. на підставі Наказу № 10 від 03.06.2013 р. Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про працю працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, відповідачем не надано жодних доказів, що ним було виконано вимогу ст. 116 КЗпП України про письмове повідомлення працівника перед виплатою належних позивачеві сум при звільненні. З наведеного, слідує, що виплата належних працівникові сум не здійснювалась. Наведений факт є юридично значимим для даної справи, оскільки законодавцем покладається на роботодавця обов'язок підтвердження виплати сум належних при звільненні працівника внаслідок особливостей конкретних правовідносин та складністю доведення працівником факту невиплати заробітньої плати. Крім того, факт невиплати заробітної плати та компенсації за невикористану підтверджується Зведеною відомістю сум для зарахування з/п на картки № 11 від 29.05.2013 та Довідкою ПАТ «Кредобанк» №50.14/15-21599/13 від 13.09.2013 р. про рух коштів по картковому рахунку для зарахування зарплати від ТзОВ «Пластфарма». Відповідно до них, останнє поступлення зарплати було здійснено 29 травня 2013 р. по зарплаті за лютий 2013 р., а відтак заперечення відповідача про те, що виплата здійснювалась, однак на даний час у ТзОВ «Пластфарма» відсутні документи, що підтверджують виплату, спростовуються наведеними доказами. Твердження відповідача, що документи, які підтверджують виплату знаходяться у колишнього керівника товариства спростовуються вищезазначеними доказами, які підтверджують, що ці документи відсутні в природі, так як виплата не здійснювалась. Крім того, колишній керівник ТзОВ «Пластфарма» був допитаний під час судового засідання у якості свідка, де дав пояснення, що виплата [PERSON] заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку при її звільненні 03.06.2013 р. не здійснювалась, виплата зарплати [PERSON] здійснювалась на зарплатний картковий рахунок, між тим останнє перерахування зарплати було здійснено 29 травня по зарплаті за лютий 2013 р. Як вбачається з Довідки ТзОВ «Пластфарма» № 12 від 19.06.2013 р. /а.с.7/, заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі на день звільнення становить - 6 109,50 грн., по компенсації за невикористану відпустку - 10 211,11 грн., сукупно сума заборгованості складає 16 320 грн. 61 коп. і станом на 19.06.2013 не погашена. З письмових пояснень [PERSON] від 29.11.2013 р. випливає, що позивачем було використано відпустку за період роботи до 31.03.2008 р. Відповідно, за період роботи з 01.04.2008 р. по 03.06.2013 р. Позивач не скористувався своїм правом на відпустку. Крім того, як випливає з Розрахункового листка ТзОВ «Пластфарма» за червень 2013 р. компенсація за невикористану відпустку нарахована за 124 дні у сумі 12 478,12 грн., з якої згодом утримувався Податок на доходи фізичних осіб та Єдиний соціальний внесок, до виплати компенсацію за невикористану відпустку нараховано у сумі 10 211,11 грн. В розрахунковому Листку ТзОВ «Пластфарма» за червень 2013 до виплати визначається 10322, 59 грн., оскільки в цю суму також входить заробітна плата за один день червня. Твердження відповідача, що Довідка ТзОВ «Пластфарма» № 12 від 19.06.2013 р. про наявність заборгованості перед [PERSON] підписана неуповноваженою особою [PERSON], яка була звільнена 04.06.2013р., спростовується Довідкою ТзОВ «Пластфарма» від 07.06.2013 р., якою підтверджується, що [PERSON] з 05.06.2013р. працює на умовах строкового трудового договору. Даних обставин відповідач в судовому засіданні не спростовував. Ніяких інших розрахунків, які б ґрунтувались на відповідних документах щодо розмірів посадових окладів позивачки, та належних і допустимих доказів відносно виплати позивачці заробітної плати протягом періоду про який йде мова відповідач не надав. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved