Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів на утримання нерухомого майна. В обгрунтовання позовної заяви зазначила, що вона є співвласником домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Крім неї, співвласником вказаного нерухомого майна є відповідачка за позовом - [PERSON] За період з 13.10.2006 року по теперішній час вона здійснювала утримання зазначеної нерухомості, витрачаючи значні кошти: на комунальні послуги, ремонт та збереження будинку, а всього вона витратила 26 470,88 грн. Вона пропонувала відповідачці сплатити грошові кошти, витрачені на ремонт й утримання будинку, але у зв'язку з тим, що відповідачка відмовилась їх сплатити, змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили суд задовольнити позовну заяву. Відповідачка та представник позовні вимоги не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що [PERSON], користується зазначеним нерухомим майном та використовує його для проживання своєї родини. Після смерті матері і прийняття нею та позивачкою спадщини, будинок був відремонтований та не потребував додаткових витрат. Вона не поживає в будинку та не користується своєю частиною нерухомого майна, тому не повинна оплачувати комунальні послуги, оскільки будинок обладнано лічильниками. Електроенергією, водою та газом позивачка користувалась для своїх власних потреб та потреб членів своєї родини. Вартість газу, який був витрачений саме на опалення будинку, позивачка не вказала. Крім того, на її думку позивачка пропустила строк для звернення до суду з вимогами про відшкодування витрат на ремонт водопроводу. Крім того, перед початком ремонтних робіт позивачка з нею не узгоджувала їх вартість, обсяг та необхідність. Просили суд відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи. Домоволодіння за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] Право власності зареєстроване в установленому законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Стаття 358 Цивільного кодексу України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Тобто зі змісту даної статті випливає, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємно узгодженими, як наслідок вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників. Тому учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один с одним поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю. Учасники спільної часткової власності здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. У разі розбіжностей щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню повноважень по володінню і користуванню спільним майном або не дійдуть згоди з питання про здійснення повноважень стосовно розпорядження спільним майном, то спір може бути вирішено судом. По відношенню один одного співвласники зобов'язані погоджувати свою поведінку по володінню , користуванню і розпорядженню спільною річчю й у зв'язку з цим утримуватися від дій, що можуть перешкоджати реалізації іншими співвласниками їхніх повноважень. Обов'язки співвласників можуть бути як активні так і пасивні. Угода співвласників є двостороннім чи багатостороннім правочином, у якому визначається порядок і способи здійснення повноважень співвласниками. Для таких договорів законом не запропонована обов'язкова форма, тому вони можуть відбуватися в усній, письмовій чи нотаріальній формі. Тобто зі змісту даної статті випливає, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємно узгодженими, як наслідок вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників. З урахуванням викладеного, суд вважає, що усі витрати понесені позивачкою на ремонт спільного майна здійснені з власної ініціативи і відшкодуванню не підлягають. Разом з тим, закріплений у статті 13 Конституції України принцип вказує на обов'язок власника турбуватися про належне йому на праві власності майно. У відповідності до норми статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 360 ЦК України передбачає зобов'язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов'язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес). Як вбачається з матеріалів справи й не заперечується сторонами, позивачка з родиною постійно проживала в будинку й користувалась комунальними послугами, тоді як відповідачка не проживала в будинку й не користувалась комунальними послугами, а саме водою, електроенергією, газом. Позивачка просить стягнути з відповідачки половину сплачених коштів за комунальні послуги, не надавши доказів, яка вартість комунальних послуг була необхідна для утримання належної відповідачці частки нерухомого майна, а які комунальні послуги позивачка використала на власні потреби. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної сумісної власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном. Суду не надано доказів, що співвласники досягли та уклали угоду про порядок управління, збереження та утримання спільного майна, ремонту даху, ремонту водопроводу, позивачка не надала доказів об'єктивної необхідності цих витрат, не узгодила дані витрати з відповідачкою. Відповідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд вважає, що усі витрати понесені позивачкою на утримання спільного майна відшкодуванню не підлягають. Таким чином, позовна заява не підлягає задоволенню, а судові витрати повинні бути покладені на позивачку.

Outcome: dismissed