Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

У листопаді місяці 2013 року позивач звернувся до суду із заявою в якій вказав, що 26 серпня 2008 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений договір кредиту за №22/ЕК/2008/980, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 15 100 грн. строком на 24 місяці із сплатою річних відсотків в розмірі 36% з кінцевим терміном повернення заборгованості до 25 серпня 2010 року. Відповідно до умов укладеного договору пункту 3.1.1 позичальник зобов»яаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами згідно графіка. Відповідач належним чином зобов»язань за кредитом не виконував, допустив заборгованість по кредиту. Станом на час звернення з позовом до суду заборгованість позичальника по простроченому кредиту складає 58 915,76 грн., з них заборгованості по кредиту 15 100,0 грн., заборгованості по відсотках 27 798,4 грн., пені за несвоєчасну сплату платежів 5 292,76 грн., штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 10 724,6 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити, вказуючи, що позивачем свої обов'язки кредитора за вказаним договором були виконані в повному обсязі, а відповідачем - позичальником - допущено їх порушення. Договір укладався з умовою повернення коштів у строк до 25.08.2010 року, а позивач звернувся до суду лише у листопаді 2013 року. Прострочення боржника триває з 2008 року, жодної сплати по кредиту позичальник не здійснив. З часу надання кредиту і дотепер позичальнику повідомлень про наявність заборгованісті не направлялось . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку, причин поважності неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 серпня 2008 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір кредиту за №22/ЕК/2008/980, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 15 100 грн. строком на 24 місяці із сплатою річних відсотків в розмірі 36% з кінцевим терміном повернення заборгованості до 25 серпня 2010 року. Позивачем як кредитором взяті на себе за кредитним договором зобов'язання перед [PERSON] були виконані, що підтверджується заявою на видачу готівки від 26.08.2008 року, тоді як останній своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним взагалі не виконав, жодної проплати не здійснив. Внаслідок цього позивачем нараховано позичальнику заборгованість на загальну суму 58 915,76 грн. станом на 01.09.2013 року, з яких тіло кредиту - 15 100 грн., відсотки - 27 798,4 грн., пеня - 5292,76 грн., штраф - 10 724,60 грн. У відповідності до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" також роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Таким чином, оскільки кредит видавався позичальнику на споживчі цілі (п. 1.2. кредитного договору), трирічний строк давності споживчого кредиту у даній справі минув 25.08.2013 року, поважних причин його пропуску позивачем не наведено, продовженої тривалості строку позовної давності сторонами за договором не узгоджувалось, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав до стягнення вказаних сум. Крім того, враховуючи, що з дати настання строку виконання позичальником зобов'язання (серпень 2010 року) за кредитним договором до 2013 року будь-яких повідомлень йому про необхідність сплати заборгованості не надсилалося, будь-яких дій щодо визнання свого обов'язку в цей проміжок часу він не вчиняв, суд приходить до висновку про те , в позові слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed