Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

31.01.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ [PERSON] “Приватбанк” в особі Чернівецької філії “Приватбанку”, треті особи [PERSON], ПРАТ СК “ІНГОССТРАХ” про захист прав споживача, визнання договорів недійсними з моменту їх вчинення та стягнення моральних збитків. У позові посилається на те, що 25.01.2007 року, в приміщенні Шістнадцятого міського відділення ЧФ ПриватБанку, за адресою м. Чернівці, вул.. Калинівська, 13-а, згідно анкети-заяви позивача, було внесено 7 064,10 грн., на рахунок ТОВ «Автоприват», для купівлі автомобіля. 30 січня 2007 року, після оформлення автомобіля марки Great Wall Ноver Cuv, 2006 р.в., між позивачем та відповідачем, було укладено два кредитні договори № CVEOAN 020028, договір страхування № CVEOLK 02000028 та два договори застави № CVEOAN 020028 але були різні умови, що між позивачем і відповідачем вже були попередньо узгоджені. [PERSON], в позовній заяві вказує, що дані кредитні договори різні за своїм змістом і текстом, а також до них два різні, за своїм змістом і текстом, договори застави рухомого майна, під одним номером CVEOAN 020028. Позивач зазначає, що довірився повністю відповідачу (кредитодавцю), так як був впевнений, що останній буде суворо, чесно та справедливо дотримуватися вимог чинного законодавства. Однак, з часом йому стало відомо, що відповідачем (кредитодавцем) було допущено численні порушення під час підготовки вищезазначених договорів, а саме: умови банку, зобов’язання позичальника, відповідальність сторін, надання інформації, у зв’язку із змінами до Законодавства, застава майна, страхування та оплата. Таким чином, відповідачем, як кредитодавцем, повністю та умисно були порушені вимоги: Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про захист прав споживачів», «Про Національний банк України», «Про банки та банківську діяльність», «Про платіжні системи та перекази коштів і Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про заставу», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Декрету КМУ №15-93 від 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Позивач вказує, що кредитні договори суперечать ЦК України, а саме: в договорі п.1.1. зазначено, що банк зобов’язується надати «Позичальникові» кредитні кошти, що суперечить ст. 1054 ч.1 ЦК України – за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит); В п.2.3 вказано, що [PERSON] має право: п.п.п.2.3.1. в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон’юктури ринку грошових ресурсів в Україні і т.д., тобто [PERSON] на власний розсуд має право змінити умови договору, що, на думку позивача, суперечить ст. 525 ЦК України – одностороння зміна умов зобов’язання не допускається; у договорі, Юридичні адреси та реквізити сторін вказано: підпис – [PERSON], в свою чергу останній не був керуючим цією філією, а був керуючим Шістнадцятим міським відділенням цієї філії. Довіреності діяти від імені Чернівецької філії «ПриватБанк» у [PERSON] не було. Тобто, [PERSON] вважає, що даний споживчий кредитний договір підписаний неуповноваженою особою, зі сторонни відповідача, так як довіреність №3551 видана ЗАТ КБ ПриватБанк, в особі секретаря правління [PERSON]П від 05.10.2006 року є недійсною, оскільки вона не мала права таку довіреність видавати і ця довіреність не посвідчена нотаріально, тобто порушено вимоги ЦК України, а сааме ст. 245 – Форма довіреності та ст. 246 Довіреність юридочної особи. Крім того, [PERSON] не уповноважений підписувати кредитні договори та договори застави. Також, у кредитному договорі було визначено – [PERSON] зобов’язується надати позичальникові кредитні кошти, шляхом перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1. даного договору, але в даному пункті договору, номер рахунку банк не вказав. Також, зауважує, що в данному договорі було зазначено, що [PERSON] зобов'язується надати «позичальникові» кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу і т.д., а по факту банк не виконав своє зобов’язання, оскільки не видав йому кредитні кошти готівкою через кассу у вигляді не поновлювальної лінії, як позичальнику. Також, позивач зауважує, що п. 4.2, розділу 4 Відповідальність сторін, кредитного договору, визначено, що у випадку невиконання Банком зоов’язань по видачі кредиту, згідно п.2.1.1 даного Договору, за умови виконання Позичальником зобов’язань, передбачених п. 2.2.7 Договору, Банк сплачує Позичальнику пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно виданої суми кредиту за кожний день прострочення виконання данного зобов'язання. В даній позовній заяві позивач зазначає, що кредитні договори суперечать Закону України «Про заставу» - п.7.3 кредитного договору вказано, що забезпеченням виконання Позичальником зобов’язань виступає застава, а саме новий автомобіль марки Great Wall Ноver Cuv, 2006 р.в., а також вісі інші види застави, іпотеки, поруки і т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов’язань за даним договором та відповідно до даного договору відсутній підпис співвласника майна позичальника, про надання його у заставу банку, що є груби порушенням ст. 6 даного закону. Також, п. 7.2. вказано, для виконання даного договору, [PERSON] відкриває позичальнику (позивачу), як позичальникові, рахунок 29099051654282, для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам – тобто, позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти: комісію Банку в сумі 265,24 доларів США на рахунок в ПриватБанку на сплату страхових платежів на поточний рахунок Страхової компанії «Інгосстрах». Тим часом, відповідач та Страховоа компанія «Інгосстрах», на неодноразові вимоги позивача (позичальника), відповідні документи про страхування рухомого майна - наземного транспорту, страхування цивільної відповідальності, не надали і по сьогоднішній день, що підтверджує той факт, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанком» чи Страховою компанією «Інгосстрах» не укладалися договори страхування рухомого майна та цивільної відповідальності. Позивач зазначає, що йому стало відомо, з джерел Інтернету, що страхова компанія (третя особа) немала і немає ліцензії на право страхування транспортних засобів та цивільної відповідальності на території України. [PERSON] вказує, що 30 січня 2007 року був укладений договір застави рухомого майна №CVEOAN02000028, де зазначено – «керуючий Шістнадцятим міським відділенням», але якої установи (банку, філії чи відділення чи якоїсь іншої організації, підприємства), не вказано, що також не відповідає вимогам Закону України «Про заставу». Позивач, в даній позовній заяві, зауважує щодо форми договору застави, а саме даний договір не є нотаріально засвідченим, що згідно ст. 14 цього закону тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченого законодавством України. Також, майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників – тобто, укладення такого договору, за згодою дружини є обов’язковою, за її письмовою заявою та нотаріально засвідченою. У жовтні 2011 року [PERSON], під час чергової сплати кредиту, в касі Чернівецького головного відділення Чернівецького філіалу «ПриватБанк», дізнався, що у нього є борг і дана сума спочатку зараховується на рахунок боргу. З цього приводу, позивач зазначає, що Банком, в письмовій формі, його не було попереджено, тобто були порушені вимоги Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». У зв’язку з вищевказаним просить суд: Визнати недійсними кредитні договори, договори страхування наземного транспорту та договори застави №CVEOAN02000028 від 30 січня 2007 року, договори страхування № CVEOLK02000028 від 30 січня 2007 року про страхування по ризиках страхування життя позичальника з моменту їх укладення в письмовій формі; Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача у вигляді пені 538 056,48 грн. В свою чергу, 13.03.2012 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав заперечення, в якому зазначає, що з позовними вимогами позивача не погоджується, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Посилається на те, що позивач до укладення договорів був ознайомлений з їх умовами та всією необхідною інформацією, а саме про порядок отримання кредиту, використання та обслуговування. Більше того, дана інформація, в повному об’ємі, викладена в тексті договорів, з чим позивач, в повній мірі, погодився, особисто підписавши договори. Відповідач наполягає на тому, що не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача підписати ці договори, на невигідних для нього умовах. У зв’язку з вищевказаним просить суд: в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні надав до суду пояснення, в якому наголошував про порушення з боку працівника ПАТ КБ «ПриватБанк», як сторони, що готувала договори для отримання кредиту, підписувала та надавала йому для підпису, що є порушенням вимог: ст. 215 Цивільного Кодексу України, недодержання в момент вчинення, виконання, ч.ч. 1-3,5 ст.203 Цивільного Кодексу України, а також і вимоги ст.ст. 177, 527, ст. ст. 626, 627 ч.2, ст. 628, 629, 638, 640, 901 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 65 Сімейного Кодексу України, постанов судової палати у цивільних справах Верховного суду України, постанов Національного банку України та Інструкцій, які затверджуються Національним банком України. Крім того, представником банку, вчинено обман і при визначенні сплати процентної ставки за кредитом. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні їхньому запереченню, вказує, що позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Посилається на те, що позивач до укладення договорів був ознайомлений з їх умовами та всією необхідною інформацією, а саме про порядок отримання кредиту, використання та обслуговування. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Крім того, просив застосувати судом позовну давність. Представник співвідповідача, ПРАТ СК “ІНГОССТРАХ”, в судове засідання не з’явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Третя особа, [PERSON], в судовому засіданні, підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі та просила їх задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що дійсно він працював в Шіснадцятому міському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до правовстановлюючих документів, ПАТ КБ «ПриватБанком» дійсно [PERSON] був виданий кредит, для придбання автомобіля. Також, підтвердив факт укладання двох кредитних договорів та двох договорів застави в один день, а саме 31.01.2007 року, пояснюючи це тим, що попердньо укладений кредитний договір та договір застави не відповідали нововеденим формам договорів, тому того ж числа, під тим же номером, були повторно укладені договори. Зазначив, що позивач погашення кредиту здійснював добросовісно і майже в строки. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № СФ-0000228 від 25.01.07 року, Рахунку-фактури №СФ-0000228 від 25.01.07р., [PERSON] було придбано автомобіль марки Great Wall Ноver Cuv, 2006 р.в. /Т 1 а.с. 174, 199-200/. 30 січня 2007 року, згідно анкети-заяви позивача, був укладений кредитний договір та договір застави /Т.1 а.с.20-31/. 30 січня 2007 року, після оформлення автомобіля, між позивачем та відповідачем, повторно був укладений кредитний договір та договір застави /Т.1 а.с.32-39/, був укладений договір страхування № CVEOLK 02000028 /Т.1 а.с.244-247/ Згідно ордера-розпорядження № CVEOAN 02000028 про видачу кредиту, від 31 січня 2007 року, анкети-заяви, було надано кредит в розмірі 26 524,00 дол. США /Т 1 а.с. 172, 226/. Згідно копій меморіальних ордерів, було перерахування ПриватБанком страхових платежів на ПАТ СК «ІНГОСТРАХ» /Т.1 а.с. 227-230/. Відповідно до чеків за підписом клієнта, було погашення заборгованості /Т.1 а.с.209-225/. Згідно листів повідомлень та листів претензій, зі сторони ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач був повідомлений та попереджений про графік погашення відповідно до кредитного договору № CVEOAN 020028 від 30.01.2007 року, проінформований щодо виконання нормативів, встановлених Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг, та формування страхових резервів /Т.1 а.с.48-53, 56-62, 105-109/. Згідно ст. 629 ЦК України – договір є обов’язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України – договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.п.1.1., 7.1., кредитного договору №CVEOAN02000028, від 30 січня 2007 року, «[PERSON] зобов’язується надати “Позичальнткові» кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 30.01.2007 року по 29.01.2014 року включно…». Так судом встановлено, що банком, як кредитодавцем, за кредитними договорами, не виконав їх умови, а саме: не видав позичальнику кредитні кошти, а позичальник їх не отримував, що підтверджується листом-відповіддю ТОВ «Автоприват». Крім того, відсутній факт отримання кредитних коштів готівкою через касу (у валюті та гривні), що підтверджується листом ПАТ КБ «ПриватБанк». Також, як установлено судом, банком проведено особисто валюто обмін і 133 950,00 грн. було перераховано на ТОВ «Автоприват». Отже, встановлено, що дійсно в даних кредитних договорах, відсутній пункт, в якому б зазначалось, що позичальник доручає банку перерахувати кредитні кошти за автомобіль на рахунок продавця автомобілів. Також відсутній пункт в договорах де було б передбачено курс долара до гривні, а також про те, що позичальник доручає провести Банку валюто обмін. Відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні» ст. 1,6,7, Порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом – власником рахунку. Згідно Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» умовами відкриття рахунку та особливості його функціонування не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції, а п. 1.9 передбачено – договір банківського рахунку укладається в письмовій формі. Другий примірник договору банк зобов’язаний надати клієнту під підпис. Відповідно до п.п.3,4 [PERSON] 2 Розділу 3 Інструкції «Про касові операції в банках України» приймання готівкової іноземної валюти касою банку здійснюється за заявою на переказ готівки, переказується на поточні та депозитні рахунки, або переказуються за кордон через системи грошових переказів. Представником банку подано в суд заперечення без підтвердження будь-яких доказів, що позивачу (позичальнику) був виданий кредит в сумі 26 524 дол. США, а також, що на отримання данного кредиту була згода співвласника, тобто дружини позивача [PERSON] (третя особа), що не відповідає ст. 60 ЦПК України. Згідно ст. 6 ЗУ «Про заставу» встановлено, майно, що перебуває у спільній сумісній власності, може бути передано в заставу, тільки за згодою всіх співвласників. Зазначені вимоги данного закону відповідач, як кредитодавець, порушив. У цих договорах застави банк, як заставодержатель, передбачив підпис співвласника майна, але підпис [PERSON] відсутній. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ [PERSON] “Приватбанк” в особі Чернівецької філії “Приватбанку”, треті особи [PERSON], співвідповідача ПРАТ СК “ІНГОССТРАХ” про захист прав споживача, визнання договорів недійсними з моменту їх вчинення та стягнення моральних збитків є обґрунтовані. У відповідності ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як установлено судом, кредитні договори та договори застави були укладені 30.01.2007 року, а зміст спору полягає у визнанні недійсними кредитних договорів та договорів застави, а тому суд вважає, що саме з моменту укладення вищевказаних договорів позивач довідався або міг довідатися про порушення своїх прав. Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом ПАТ [PERSON] “Приватбанк” в особі Чернівецької філії “Приватбанку”, треті особи [PERSON], співвідповідача ПРАТ СК “ІНГОССТРАХ” про захист прав споживача, визнання договорів недійсними з моменту їх вчинення та стягнення моральних збитків 31.01.2012 року, в наслідок чого позивач пропустив строк звернення до суду, а у разі його пропущення з поважних причин, не звернувся до суду з клопотанням про поновлення чи продовження строку. Дослідивши матеріали справи, зокрема заперечення відповідача який просив відмовити в задоволенні позову внаслідок пропуску позовної давності, дослідивши інші матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed