Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

25 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтуванні своїх позовних вимог банк посилається на те, що 16.05.2008 року між ним та [PERSON] було укладено договір № DNK0AN02006944. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 11231,49 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.05.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 15.05.2008 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно умов якого відповідач надав в заставу автомобіль DAEWOO, модель: MATIZ, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий-комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Позивач зазначає, що до цього часу відповідач заборгованість за кредитним договором не повернув і нараховані проценти не сплатив. Станом на 07.11.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 7322,35 доларів США, у зв'язку з чим позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави автомобіль DAEWOO, модель: MATIZ, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий-комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. 24.12.2013 року від представника позивача надійшла заява про розгляд позову без його участі, в якій зазначено, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання, які відбулися 05.12.2013 року, 24.12.2013 року не з'явився. Про час і місце засідання суду повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. З огляду на викладене та згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд встановив, що 16.05.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № DNK0AN02006944. Відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11231,49 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.05.2015 року. Відповідач надав в заставу автомобіль DAEWOO, модель: MATIZ, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий-комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 11-19). В зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, банк направив відповідачеві повідомлення від 20.09.2013 року № 30.1.0.0/2-807 в якому повідомляє про заборгованість, яка склалась у зв'язку з порушенням зобов'язань та пропонує добровільно погасити прострочену заборгованість (а.с. 8) про що свідчить витяг з реєстру поштових відправок рекомендованих листів з повідомленням (а.с. 9,10). Позивач зазначає, що до цього часу відповідач заборгованість за кредитним договором не повернув і нараховані проценти не сплатив. Станом на 07.11.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 7322,35 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5739,82 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 673,89 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 155,50 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором а також штрафи відповідно до умов кредитного договору у розмірі 374,66 доларів США; штрафу (фіксована частина) у розмірі 31,29 доларів США; штрафу (процентна складова) у розмірі 347,19 доларів США (а.с.4-6). Відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України, курс долару США станом на 07.11.2013 року за сто одиниць становить 799,3000грн. (а.с. 7). Як встановлено в судовому засіданні свої зобов'язання перед відповідачем банк за кредитним договором виконав повністю. Відповідач в своє чергу не виконав умови кредитного договору, позичальник припинив повертати банку отримані кошти, а також сплачувати проценти за користування кредитом. Згідно ст. 1050 ЦК України кредитного договору, порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення відсотків за користування кредитними коштами. В зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором позивач направляв відповідачеві повідомлення від 20.09.2013 року № 30.1.0.0/2-807 (а.с. 8), яку було надіслано поштовим реєстром (а.с. 9,10). Відповідачем ніяких дій щодо погашення заборгованості вчинено не було. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про заставу». У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Згідно вимог ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. За змістом ч.ч. 1, 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до кредитно-заставного договору № DNK0AN02006944 звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та вказаного договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця (а.с. 16). З огляду на те, що заборгованість за кредитним договором відповідачем до цього часу не погашена, суд, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст вказаних норм права, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб. Зі ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вбачається, що якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Відповідно до ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Outcome: approved