Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.01.2013 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном. Ухвалою суду від 29 травня 2013 року вищевказаний позов за заявою позивача [PERSON] залишено без розгляду . Позивач [PERSON] 14.03.2013 року звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] , Черкаської міської ради про визнання приватизації житла недійсною, визнання права власності на частину житлового приміщення та визначення порядку користування житловим приміщенням. Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання від 09.10.2013 року Черкаська міська рада з числа відповідачів виключена. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що згідно рішення Черкаського міського виконкому від 21.03.1958 року їй та її сусіду [PERSON] була виділена земельна ділянка по вул. Б.Хмельницького № 138 для будівництва будинку та згідно рішення Черкаського міськвиконкому № 1341 силами міської влади за участі громадян побудований двоквартирний будинок. Будинок № 138 по вул. Б.Хмельницького в м. Черкаси має дві квартири і являє собою будинок зі спільною частковою власністю ( копія рішення Черкаського міськвиконкому № 1341 від 5.10.1957 року та копія листа відділу комунального господарства Черкаського міськвиконкому № 276 від 28.03.1958 року). В квартирі № 2, що являє собою 49/100 частин вищеназваного будинку позивач проживає з 1961 року, тобто з часу введення будинку в експлуатацію більше 50 років. З цього житла позивач ніколи не виселялась та зареєстрована до даного часу. В цій же квартирі, будучи зареєстрованою, проживає дочка позивача [PERSON] з сім'єю. Останнім часом позивачу створюються нестерпні умови для проживання, над нею, жінкою похилого віку знущаються, ображають та принижують, не дають користуватися газовою плитою та гарячою водою, ванною кімнатою , викидають її речі. Позивач вимушена проживати в кімнаті № 2-6 площею 10,8 кв.м. , де поставила електричну плитку і готує собі на ній їжу там же, де і спить. В кімнаті холодно, мається щілина у стіні, куди проникає холод та миші. В зв'язку з таким ставленням до неї , позивач була вимушена звертатися до міліції, яка не прийняла жодних заходів. Також зверталась до медико-соціальної комісії Придніпровської ради ветеранів. Після обстеження матеріально - побутових умов та складання акту від 25.07.2012 року були підтверджені жахливі умови її проживання, їй мені було рекомендовано звернутися в суд для визнання за нею власності на частину житла ( копія акту). Позивач звернулась в Черкаське БТІ, щоб підтвердити той факт, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак із листа БТІ від 18.09.2012 року дізналася, що ніколи ця квартира ( 49/100 частин будинку) не була зареєстрована за нею. Ці обставини вимусили позивача звернутися із заявою в прокуратуру м. Черкаси. Листом від 6.11.2012 року прокуратура м. Черкаси повідомила, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло № 5685 від 2.02.1994 року 49/100 частин домоволодіння за адресою м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького в м. Черкаси стали сумісною власністю відповідачів. Позивач власником або співвласником цієї частини будинку не є. (Копія листа БТІ від 18.09.2012 року та копія листа прокурора від 6.11.2012 року). Бажання вирішувати спір з рідною дочкою в суді щодо права власності позивач не мала, маючи надію, що своє ставлення до неї [PERSON] змінить. Однак дочка звернулась з позовом про усунення перешкод в користуванні нерухомістю, що вимусило позивача звернутися із зустрічним позовом. З документів, наданих [PERSON] в якості додатків до її позову про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, позивач впевнилась, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками 49/100 частин будинку № 138 по вулиці б. Хмельницького в м. Черкаси на підставі свідоцтва про право власності на житло 5685 від 2.02.1994 року. Таким чином, позивачу в 2012 році стало відомо про те, що це житло приватизовано сім'єю [PERSON] без її участі. Тому позивач вважає, що вона була введена відповідачкою [PERSON] в оману, що призвело до її помилки, в результаті чого була позбавлена права власності на житло. В 1992 році відповідачка [PERSON] попросила позивача знятися з реєстрації за фактичним місцем проживання в [INFO], що позивач на її прохання зробила, не припускаючи ніяких негативних наслідків для себе, оскільки не могла відмовити своїй рідній дочці. Відповідачі ж в 1992 році зареєструвалися в квартирі № 2 по вулиці Б.Хмельницького в м. Черкаси. Також 1 червня 1992 року на прохання дочки сторони уклали договір дарування належної їй на той час квартири [ADDRESS]. Тому договір дарування квартири було вчинено в результаті умовлянь відповідачки. В 1994 році відповідачі на підставі розпорядження Придніпровського райвиконкому м. Черкаси № 37 від 2.02.1994 року приватизували 49/100 частин будинку № 138 по вулиці Б. Хмельницького в м. Черкаси, яка перебувала в державному житловому фонді, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 5685 від 2.02.1994року . На момент приватизації 49/100 частин будинку № 138 по вул. Б. Хмельницького в м. Черкаси всі відповідачі були зареєстровані в [INFO], однак фактично проживали за адресою: [INFO]. Позивач ніколи в квартиру [ADDRESS] не вселялась, завжди продовжувала жити в м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького 138. Однак відсутність її реєстрації по вул. Б.Хмельницького 138 на час приватизації в 1994 році зробила можливою приватизацію 49/100 частин будинку на ім'я відповідачів без її участі. Позивач вважає, що в результаті дій відповідачки були штучно створені всі умови для приватизації відповідачами спірної частини будинку та позбавлення позивача права на цю приватизацію. Відповідачці вдалося станом на 1994 рік приховати свою власність (квартиру [ADDRESS]) шляхом її дарування на ім'я позивача та позбутися її реєстрації в частині будинку, якою мала наміри заволодіти шляхом приватизації (м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького 138). Про свої наміри відповідач мені ніколи не повідомляла позивача і про результати цих дій вона довідалася лише в 2012 році. [PERSON] 6.06.2002 року продала свою квартиру [ADDRESS]. Всі дії по вчиненню договору виконувала відповідач, вона знайшла покупця, вела перемови з ним, організувала укладення цієї угоди, отримала від покупця кошти за продану квартиру. Здійснивши приватизацію 49/100 частин будинку № 138 по вул. Б.Хмельницького в м. Черкаси, відповідач [PERSON] в 1997 році зареєструвала позивача знову за адресою м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького 138, що підтверджується копією будинкової книги. Позивач підписувала документи, про які її просила дочка, однак не надавала ніякого значення їм та не цікавилась їх змістом. Всі документи, отримані від позивача , відповідач [PERSON] тримала у себе і не показувала. Тільки в даний час, ознайомившись з копіями документів, вона зрозуміла їхню суть. Дізнавшись про те, що позивач позбавлена права власності на 49/100 частин будинку, не маючи сил і здоров'я миритися з нестерпними умовами життя, які створюють їй відповідачі, позивач вимушена звернутися в суд за захистом своїх прав. Вважає, що нею не було допущено пропуску строку позовної давності, оскільки про порушення свого права вона дізналася лише в 2012 році з листа БТІ від 18.09.2012 року та листа прокурора м. Черкаси від 6.11.2012 року. Приватизація житла є цивільно-правовою угодою і може бути визнана недійсною з підстав, передбачених цивільним законодавством для визнання угоди недійсною. Відповідачі на час приватизації спірного житла не проживали в ньому, а фактично мешкали в квартирі [ADDRESS], однак їх право власності на спірні 49/100 частин будинку № 138 по вулиці Б. Хмельницького в м. Черкаси позивач оспорювати не бажає, і вважає, що нарівні з відповідачами мала право на приватизацію цього житла, тобто право власності на 49/400 частин будинку № 138 по вулиці Б. Хмельницького в м. Черкаси. В зв»язку з цим просила постановити рішення, яким визнати приватизацію 49/100 частин будинку № 138 по вулиці Б. Хмельницького в м. Черкаси частково недійсною. Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло № 5685 від 2.02.1994 року, видане на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та частково недійсним розпорядження Придніпровського райвиконкому м. Черкаси № 37 від 2.02.1994 року щодо передачі в приватну власність 49/100 частин будинку № 138 по вулиці Б. Хмельницького в м. Черкаси. Визнати за позивачем право власності на 49/400 частин будинку № 138 по вулиці Б.Хмельницького в м. Черкаси. Позивач [PERSON] 05.09.2013 року подала суду додаткову зустрічну позовну заяву, яку мотивувала тим, що поданий [PERSON] позов про поділ частини житлового будинку, змушує її звернутися із позовом про встановлення порядку користування житловим приміщенням. 49/100 частину будинку № 138, розташованого по вул. Б.Хмельницького в м. Черкаси є відокремленою квартирою №2 та складається із трьох житлових кімнат, площею 15,8 кв. м., 8 кв. м., 10,8 кв.м. Житлова площа квартири дозволяє встановити окремий порядок користування житлом. Тому просила постановити рішення, яким визначити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі №2, розташованій в будинку № 138 по вул. Б.Хмельницького в м. Черкаси, виділивши їй в користування житлову кімнату 2-6, площею 10,8 кв.м., а відповідачам - житлові кімнати, площею 8 кв.м. та №2-8, площею 15,8 кв.м. Підсобні приміщення веранду , кухню, туалет, ванну кімнату, коридор, надвірну споруди сарай Б, гараж Е залишити в загальну користуванні. Позивач [PERSON] 28.03.2013 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками. Справа знаходилася на розгляді у судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Бассак Т.Є. Ухвалою судді Бассак Т.Є. від 23 травня 2013 року до участі по справі в якості третьої особи була залучена [PERSON] Ухвалою суду від 29 травня 2013 року вищевказані позови були об»єднані в одне провадження. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги мотивував тим, що він разом із [PERSON] та [PERSON]В є співвласниками частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 5685. Позивач вважає, що його частка у праві спільної часткової власності на будинок становить 1/3, відповідно частка відповідачів складає [PERSON] - 1/3 та [PERSON] - 1/3. Між ним та відповідачами виникають спори про порядок користування і володіння будинком, зокрема, де чия кімната. У відповідності до ст. 358 ЦК України це порушує його права щодо здійснення права спільної часткової власності. Домовленості про поділ житлового будинку не досягнуто. Кожний співвласник фактично користується всіма приміщеннями будинку. Ст. 358 ч. 3 ЦК України передбачає, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна що є у спільній частковій власності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. В зв»язку з цим просить постановити рішення, яким поділити житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] між співвласниками і виділити позивачу в натурі у власність таку його частку: кімнату за № 2-6 площею 10,8 м.кв. згідно з планом забудови. Виділити у загальне користування приміщення № 2-1 - прихожу, № 2-2 - коридор,№ 2-3 - кухню,№ 2-4 - туалет, № 2-5 - ванну. Позивач по зустрічному позову вона ж третя особа по позову [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, з підстав, вказаних в зустрічній позовній заяві та додатковій зустрічній позовній заяві та просила позов задовольнити. В позові [PERSON] просила відмовити. Представник позивача по зустрічному позову [PERSON] по довіреності [PERSON], адвокат [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали та просили позов задовольнити, в позові [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі просили відмовити. Відповідач [PERSON] , її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов не визнали та суду пояснили, що [PERSON] дійсно проживає [INFO] зі згоди всіх співвласників. Доводи [PERSON] про те, що їй не було відомо про приватизацію квартири [ADDRESS], не відповідають дійсності, так як заяву на приватизацію квартири писала та подавала [PERSON], від імені всіх відповідачів , а не [PERSON] Тому вважають, що [PERSON] пропущено строк позовної давності, а це є підставою для відмови в позові. Тому просили в зустрічному позові відмовити . Позов [PERSON] про поділ будинку визнали та не заперечували проти його задоволення. Відповідач по зустрічному позову він же позивач по своєму позову [PERSON] свій позов підтримав та пояснив, що доказів того , що у нього на інших співвласників виникають суперечки з приводу користування житловим приміщенням у нього немає. Він мав намір розпорядитися своєю частиною будинковолодіння, звернувся до нотаріуса та дізнався, що він такої можливості позбавлений, так як його частка та частки відповідачів не визначені . Зустрічний позов [PERSON] не визнав та вважає, що підстав для задоволення позову немає. Також не згідний на запропонований [PERSON] порядок користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій просить суд справу розглядати в його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, всебічного та обєктивного дослідження, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засідання встановлено, що згідно рішення Черкаського міського виконкому від 21.03.1958 року позивачу та [PERSON] була виділена земельна ділянка по вул. Б.Хмельницького № 138 для будівництва будинку та згідно рішення Черкаського міськвиконкому № 1341 силами міської влади за участі громадян побудований двоквартирний будинок. ( копія рішення Черкаського міськвиконкому № 1341 від 5.10.1957 року та копія листа відділу комунального господарства Черкаського міськвиконкому № 276 від 28.03.1958 року). В квартирі № 2, що є 49/100 частин вищеназваного будинку позивач проживає з 1961 року, тобто з часу введення будинку в експлуатацію. З цього житла позивач ніколи не виселялась та зареєстрована до даного часу. В квартирі зареєстрована та проживає дочка позивача - відповідач [PERSON] з сім'єю. Останнім часом позивачу створюються нестерпні умови для проживання, не дають можливості користуватися газовою плитою та гарячою водою, ванною кімнатою , викидають її речі. Позивач проживає в кімнаті № 2-6, площею 10,8 кв.м. В кімнаті холодно, мається щілина у стіні, куди проникає холод та миші. В зв'язку з таким ставленням до неї , позивач була вимушена звертатися о органи внутрішніх справ, однак по звернення не прийняті жодні заходи. Також вона зверталась до медико-соціальної комісії Придніпровської ради ветеранів. Після обстеження матеріально - побутових умов, складено акт від 25.07.2012 року та рекомендовано звернутися до суду для визнання за нею власності на частину житла ( копія акту). Позивач зверталася в Черкаське БТІ, щоб підтвердити той факт, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак листом БТІ від 18.09.2012 року їй повідомлено, що 49/100 частин будинку ніколи не були зареєстровані за нею. Ці обставини вимусили позивача звернутися із заявою в прокуратуру м. Черкаси. Листом від 6.11.2012 року прокуратура м. Черкаси повідомила, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло № 5685 від 2.02.1994 року 49/100 частин домоволодіння за адресою м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького в м. Черкаси стали сумісною власністю відповідачів. Позивач власником або співвласником цієї частини будинку не є. (Копія листа БТІ від 18.09.2012 року та копія листа прокурора від 6.11.2012 року). Судом встановлено, що [PERSON] з дня заселення в будинок та по день розгляду справи проживає у вищевказаній частині будинку. Цю обставину в судовому засіданні не заперечували відповідачі. В 1994 році відповідачі на підставі розпорядження Придніпровського райвиконкому м. Черкаси № 37 від 2.02.1994 року приватизували на своє ім'я 49/100 частин будинку № 138 по вулиці Б. Хмельницького в м. Черкаси, яка перебувала в державному житловому фонді, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 5685 від 2.02.1994року . На день приватизації 49/100 частин будинку № 138 по вул. Б. Хмельницького в м. Черкаси всі відповідачі були зареєстровані в [INFO], однак фактично проживали за адресою [INFO]. Позивач ніколи в квартиру [ADDRESS] не вселялась, завжди продовжувала жити в м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького 138. Однак відсутність її реєстрації по вул. Б.Хмельницького 138 на час приватизації в 1994 році, зробила можливою приватизацію 49/100 частин будинку на ім'я відповідачів без її участі. [PERSON] 6.06.2002 року продала свою квартиру [ADDRESS]. Всі дії по вчиненню договору виконувала відповідач, вона знайшла покупця, вела перемови з ним, організувала укладення цієї угоди, отримала від покупця кошти за продану квартиру. Приватизації вищевказаної частини будинку передувало те, що в 1992 році відповідач [PERSON] умовила позивача знятися з реєстрації за фактичним місцем проживання в [INFO]. Відповідачі в 1992 році зареєструвалися в квартирі № 2 по вулиці Б.Хмельницького в м. Черкаси. Крім цього 1 червня 1992 року на прохання дочки сторони уклали договір дарування належної їй на той час квартири [ADDRESS]. Тому договір дарування квартири було вчинено позивачем в результаті умовлянь відповідача [PERSON] Після приватизації 49/100 частин будинку № 138 по вул. Б.Хмельницького в м. Черкаси, відповідач [PERSON] в 1997 році зареєструвала позивача за адресою м. Черкаси, вул. Б.Хмельницького 138, що підтверджується копією будинкової книги. Згідно ст. 8 п.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно проживають в даній квартирі. Судом встановлено, що позивач, хоч і проживала в частині будинку [ADDRESS], однак учасником приватизації не була. Крім цього , заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON] мав намір шляхом призначення судово-почеркознавчої експертизи довести те, що позивач власноручно оформляла заяву про передачу у приватну власність частини будинку, а тому їй було достовірно відомо про приватизацію частини будинку. Вказані доводи зайвий раз підтверджують, що заява не була волевиявленням позивача та [PERSON] , а тому позов [PERSON] Згідно ст.7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацію життя є правом , а не обов»язком громадян. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач, дізналися про те, що вона не була учасником приватизації 49/100 частин будинку з листа БТІ від 18.09.2012 року та листа прокурора м. Черкаси від 6.11.2012 року. Тому доводи відповідачів про те, що вона пропустила строк позовної давності, а це є підставою для відмови в позові, не можуть бути покладені в основу судового рішення. Позивач [PERSON], [INFO], на день розгляду справи їй виповнилося 88 років. На день, коли дізналася про порушення свого права, їй виповнилося повних 87 років. Будучи людиною похилого віку вона навіть не підозрювала, що будинок, в якому вона мешкає більше 50 років їй не належить. Приватизація житла є цивільно-правовою угодою і може бути визнана недійсною з підстав, передбачених цивільним законодавством для визнання угоди недійсною. Тому суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково, визнати частково недійсним розпорядження Придніпровського райвиконкому м. Черкаси №37 від 02.02.1994 року що передачі у приватну власність 49/100 частин будинку №138, розташованого по вул. Богдана Хмельницького в м. Черкаси та визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло №5685 від 02.02.1994 року , видане на ім.»я [PERSON] , [PERSON], [PERSON] . Суд вважає, що в даному випадку позивачу було б доцільно заявляти вимоги про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, а не частково недійсним, однак суд вийти за межі позову не може і задовольняє вимоги позивача тільки в такому обсязі. Що ж стосується вимог позивача про визнання на нею права власності на 49/400 частину будинку № 138, розташованого по вул. Б.Хмельницького в м. Черкаси, то в цій частині позов не може бути задоволений з тих підстав, що суд не є органом приватизації і не може перебирати на себе його функції. Також не можуть бути задоволені вимоги позивача про визначення порядку користування житловим приміщенням. Виділивши їй в користування кімнату 2-6, площею 10,8 кв.м., а відповідачам - житлові кімнати, площею 8 кв.м. та №2-8, площею 15,8 кв.м. будуть порушені права всіх співвласників. Якщо звернутися до загальної житлової площі частини будинку, то вона складає 34,6 кв.м. ( 10,8 кв.м. + 8 кв.м.+ 15,8 кв.м. = 43,6 кв.м.). На кожного члена сім»ї припадає по 11,53 кв.м. Проти визначення порядку користування житловим приміщенням, запропонованого позивачем , заперечують відповідачі. Частки співвласників в майні є рівними, а тому суд у випадку задоволення позову, порушив би права всіх співвласників. Тому в цій частині позов до задоволення не підлягає. Що є ж стосується вимог позивача [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками, то позивачем не надано суду переконливих доказів того, що квартиру №2, розташовану в будинку № 138 по вул. Б.Хмельницького в м. Черкаси, що становить 49/100 вищевказаного будинку, можливо поділити в натурі між співвласниками, обладнавши окремі входи, опалення, газопостачання, водопостачання та водовідведення . Ст. 358 ч. 3 ЦК України передбачає, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Домовленості сторони не досягли. Посилання позивача [PERSON] на те, що його права порушуються іншими співвласниками не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, питання про припинення його частки в будинку та стягнення з інших співвласників грошової компенсації, [PERSON] не ставив. Крім цього в тесті позову позивач просить провести поділ будинку в натурі, а в прохальній частині позову, фактично просить визначити порядок користування житловим приміщенням, а не поділ в натурі. Однак суд прийшов до висновку, розглядаючи вимоги [PERSON], що визначити порядок користування частиною житлового будинку не можливо, не порушивши права всіх мешканців та співвласників. Тому позов до задоволення не підлягає. Поскільки лівер Г.І., при зверненні з позовом до суду від сплати судового збору звільнена, то судовий збір в сумі 299 грн. 40 коп. Підлягає до стягненню із відповідачів солідарно. На підставі викладеного та

Outcome: partial