Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд із уточненими позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], яка також діє як законний представник в інтересах дітей [PERSON] і [PERSON], третя особа - служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Просять в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ТЕМLGК00520057 від 02.08.2007року в розмірі 37073,99 доларів США, що еквівалентно гривні становить 296 158,19грн., яка складається із 24720,47 доларів США - заборгованість за кредитом, 7059,31 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 648,68 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2850,30 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,30 доларів США - штраф (фіксована частина), 1763,94 доларів США - штраф (процентна складова), звернути стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], загальною площею 25,8 кв.м., яка належить [PERSON] з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених чинним законодавством дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. Крім того просять, виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із квартири [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 02.08.2007р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №ТЕМLGК00520057, у відповідності з умовами якого останній отримав кредит в розмірі 32 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 10,08 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 01.08.2037року. В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та позичальником [PERSON], 07.08.2007року, укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири [ADDRESS], загальною площею 25,8 кв.м., яка належить [PERSON] на праві власності. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 296 158,18грн., яка складає 24 720,47 доларів США - заборгованість за кредитом, 7059,31 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 648,68 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2850,30 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 31,30 доларів США - штраф (фіксована частина), 1763,94 доларів США (процентна складова). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити в повному обсязі з підставі наведених у позовній заяві, уточненнях до позовної заяви, додаткових письмових поясненнях, усних поясненнях. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, подавши суду письмові заперечення, в яких вказали, що позивач мотивує позов, зокрема тим, що ним було видано кредит в розмірі 32 500доларів США, однак не надано жодного доказу, який підтверджує видачу кредиту в такому розмірі. В позовній заяві не зазначено за який період нараховані відсотки та пеня по кредитному договору. Із представленого позивачем розрахунку суми боргу вбачається, що починаючи з 08.10.2008року за користування кредитом нараховується відсоткова ставка в розмірі 13,2% річних, тоді як умовами кредитного договору передбачена процентна ставка в розмірі 0,84% в місяць, при цьому позивачем не надано жодних доказів зміни такої ставки. Як вбачається із договору іпотеки від 07.08.2007р. ним забезпечені вимоги іпотекодержателя по сплаті відсотків в розмірі 0,84%, а відтак не може бути звернено стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог позивача по відсотках обрахованих виходячи із 13,2% річних. Також, не може бути звернено стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог позивача по прострочених відсотках які обраховані ним виходячи із 31,57% річних, оскільки умовами кредитного договору (п.7.4) передбачено сплату відсотків за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 2,11% в місяць (25,32% річних). Позивачем заявлено позов про дострокове звернення на передане в іпотеку майно, однак сума фактично прострочених зобов'язань відповідача є незначною, а сума коштів отриманих позивачем за час обслуговування кредиту покриває всі понесені ним витрати для обслуговування цього кредиту. На думку відповідача позивач неправомірно збільшив розмір процентної ставки за кредитним договором, не анулювавши видану заставну. Відповідач стверджує, що позивачем не зараховані в погашення боргу деякі із здійснених відповідачем платежів. Також, на думку відповідача, позивачем неправомірно застосовано стягнення і пені, і штрафу, так як це подвійна юридична відповідальність за одне й те ж порушення. Окрім того, просить зменшити розмір пені, а також застосувати строк позовної давності щодо пені. Відповідач також заперечує спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме щодо укладення договору купівлі-продажу від імені відповідача, так як це, на його думку, суперечить статті 38 Закону України «Про іпотеку». Позовну вимогу щодо виселення вважає передчасною, так як ще не має рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. А тому просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON], яка також діє як законний представник в інтересах дітей [PERSON] і [PERSON], також заперечила щодо задоволення позову, з вищенаведених підстав викладених представником відповідача [PERSON]. Третя особа - служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Письмових заяв, клопотань від третьої особи не надходило. Ухвалою суду від 15.01.2013р., в порядку статті 137 ЦПК України, за клопотанням представника позивача витребувано від органу МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу предмету іпотеки, довідку про склад сім'ї та реєстрацію осіб у квартирі за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 30.07.2013р., в порядку статей 143-145 ЦПК України, за клопотанням представника відповідача [PERSON], призначено по справі судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільського відділення КНДІСЕ. На вирішення експертам поставлено питання: - яка дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] Попередню оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON]. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 30.10.2013р., у зв'язку із завершенням проведення експертизи, провадження у справі відновлено. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 02.08.2007р. між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №ТЕМLGК00520057, у відповідності з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 32 500 доларів США на наступні цілі : 25 000 доларів США на придбання житла, а також 7 500 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розмірі 0,84% на місяць (10,08% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20%. У п. 7.7. кредитного договору помилково вказано дату укладення договору 02 липня 2007р. Однак, як вбачається із п. 33.2. іпотечного договору, квитанцій про оплату боргу за кредитним договором, меморіальних ордерів про перерахунок страхових платежів, копії яких містяться в матеріалах справи, датою укладення кредитного договору №ТЕМLGК00520057 є саме 02 серпня 2007 року. Даний факт не заперечувався сторонами. На виконання п. 7.1. кредитного договору, банком 07.08.2007р. видано [PERSON] кредитні кошти в сумі 25000,00 доларів США на придбання житла. Факт отримання коштів в сумі 25000,00 доларів США відповідачами не заперечується. Відповідно до п. 2.1.1. кредитного договору, банк зобов'язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 7.1. даного договору, а також, за умови виконання Позичальником умов, передбачених п. 2.2.7. даного договору. Згідно п. 2.1.3. кредитного договору, відповідно до даного договору Позичальник звертається до Банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7. даного Договору, і доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно Договорів страхування. Перерахування кредитних коштів Банк зобов'язується провадити у випадку не пред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених Договорами страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає банку: - одержати з каси банку суму іноземної валюти готівкою, необхідну для сплати чергового страхового платежу на підстав договору страхування, укладеного згідно п. 2.2.7. даного договору; - здійснити продаж у касі банку готівкової іноземної валюти за курсом купівлі банку даної іноземної валюти, встановленому на день виконання даного доручення; - отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку пред'явлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Відповідно до п. 2.2.7. кредитного договору, позичальник надає банку належним чином оформлені, згідно п. 7.3. цього договору, договори іпотеки, який передбачає видачу заставної, поруки й т.ін. для забезпечення виконання зобов'язань за даним Договором, Договір страхування заставного майна і Договір особистого страхування позичальника. У випадку не подання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договорам страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3. даного договору. Позичальник зобов'язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування з дня перерахування банком страхового платежу. У разі непогашення частини кредиту в зазначений термін, вона вважається простроченою і позичальник зобов'язаний сплатити відсотки за користування, відповідно до п.п. 3.2., 3.8. даного договору. На виконання п. 2.2.7. кредитного договору, 02.08.2007р. [PERSON] (страхувальник) і товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (страховик) укладено договір страхування майна №ТЕМLG051302. Згідно цього договору страховим агентом і вигодонабувачем є Приватбанк. Об'єктом страхування є квартира [ADDRESS], яка належить страхувальнику. Страховий платіж 631,25 грн. Строк дії договору з 02.08.2007р. по 01.08.2008р. включно з можливістю пролонгації за бажанням страхувальника. Також 02.08.2007р. [PERSON] (страхувальник) і товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (страховик) укладено договір особистого страхування №ТЕМLLK00051313. Згідно цього договору страховим агентом і вигодонабувачем є Приватбанк. Об'єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю страхувальника або застрахованої особи. Страховий платіж 631,25 грн. Строк дії договору з 02.08.2007р. по 01.08.2008р. включно з можливістю пролонгації за бажанням страхувальника. Як вбачається із наданих позивачем копій меморіальних валютних ордерів та меморіальних ордерів, банком щороку сплачувався страховий платіж на користь страхової компанії в рахунок виконання умов вищевказаних договорів страхування. Згідно п. 2.3.1. кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Листом від 08.10.2008р. за вих. №20.1.3.2/6-22885/4001 позивач повідомив відповідача [PERSON] про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором до 13,2% річних, у зв'язку із підвищенням рівня облікової ставки НБУ з 8,5% до 12%. Таким чином, з 08.10.2008р., відповідно до умов п. 2.3.1. кредитного договору, діяла відсоткова ставка 13,2% річних. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3. даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Сплата здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Згідно п. 5.4. кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутись до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідачем частково погашалась заборгованість за зобов'язаннями, які випливають із кредитного договору, про що свідчать квитанції про сплату коштів [PERSON] на користь банку, копії яких є в матеріалах справи, а також розрахунок заборгованості, наданий позивачем. Однак, відповідач [PERSON] у повному обсязі та своєчасно взяті на себе зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим, станом на 20.02.2012р. заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №ТЕМLGК00520057 від 02.08.2007р. складає 37073,99 доларів США, що в еквіваленті до гривні становить 296 158,19 грн., яка складається із 24720,47 доларів США - заборгованість за кредитом, 7059,31 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 648,68 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2850,30 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,30 доларів США - штраф (фіксована частина), 1763,94 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком (позивачем) та позичальником [PERSON], 07.08.2007р., укладено іпотечний договір, відповідно до якого (п. 33.3.) відповідач передав банку в іпотеку майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 25,8 кв.м., житловою - 15,9 кв.м., яка є власністю Іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 07 серпня 2007 року за реєстровим №8763, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 07 серпня 2007 року за №2266012. Заявою від 07.08.2007р. адресованою відповідним компетентним органам [PERSON] дала згоду на передачу в іпотеку позивачу її чоловіком [PERSON] належної їм на праві спільної сумісної власності, набутої під час шлюбу квартири [ADDRESS], з метою забезпечення виконання чоловіком зобов'язань, які випливають з вищевказаного кредитного договору. Дана заява засвідчена 07.08.2007р. приватним нотаріусом ТМНО [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №8769. Відповідно до п. 5 іпотечного договору, одночасно з укладенням іпотечного договору, іпотекодавець і позичальник підписують в одному оригінальному екземплярі заставну, і передають заставну іпотекодержателю. Іпотечний договір зареєстрований в державному реєстрі іпотек, про що свідчить витяг про реєстрацію в даному реєстрі №13827829 від 07.08.2007р. виданий приватним нотаріусом [PERSON] Факт видачі заставної ПБ №005022 від 07.08.2007р. зареєстрований в державному реєстрі іпотек, про що свідчить витяг про реєстрацію змін в даному реєстрі №13828005 від 07.08.2007р. виданий приватним нотаріусом [PERSON] Пунктом 22 іпотечного договору передбачено, що у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем, іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцяти денного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках передбачених п.п. 16.8.1., 16.8.2., 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Пункт 27 іпотечного договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку». Згідно цього пункту, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: - переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або - продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укладати такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодаржателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Зміни та/чи доповнення в кредитний договір та/чи іпотечний договір не вносились. Листом від 14.02.2012р. ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив [PERSON] про не належне виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, у зв'язку із чим утворилась прострочена заборгованість в розмірі 9945,43 доларів США, у тому числі по кредиту 38,67 доларів США, по процентах 6615,23 доларів США, по пені 2692,85 доларів США, по комісії 598,68 доларів США. Банк вимагає повернення суми кредиту в повному обсязі, процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги. Цією вимогою про усунення порушень банк попереджає позичальника (іпотекодавця), що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, банк зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки, а також вимагає на підставі статті 40 Закону України «Про іпотеку» добровільно звільнити квартиру [ADDRESS] разом із усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. Даний лист був направлений [PERSON] 16.02.2012р. рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Згідно поштового повідомлення, лист був отриманий адресатом 18.02.2012р. особисто. Згідно листа Тернопільського МВ управління державної міграційної служби України в Тернопільській області від 30.01.2013р. за №336, за адресою [ADDRESS] зареєстровані наступні громадяни: [PERSON], [INFO].; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO].; [PERSON], [INFO] Відповідно до висновку судового експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ [PERSON] №4377/13-22 від 15.10.2013р., дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на день дослідження становить 137798,00 грн. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статей 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. В порушення умов кредитного договору та статей 526, 1054 Цивільного кодексу Украіни, відповідач [PERSON] належним чином не виконує своїзобов'язання. За нормами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.611 Цивільного кодексу України, у paзi порушення умов договору, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно вимог ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У випадку невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, згідно ч. 1 ст.33 Закону України "Про іпотеку", у іпотекодержателя виникає право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням. Згідно із вимогами ч.3 ст.33 Закону України "'Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно ч. 1 статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Судом встановлено, що листом від 14.02.2012р. ПАТ КБ «Приватбанк» належним чином повідомив [PERSON] про не виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, у зв'язку із чим утворилась прострочена заборгованість, а також вимагає повернення суми кредиту в повному обсязі, процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Цим же листом банк попередив позичальника (іпотекодавця), що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в тридцятиденний строк з дня отримання цього листа, банк зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки, а також вимагає на підставі статті 40 Закону України «Про іпотеку» добровільно звільнити квартиру [ADDRESS] разом із усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. Відповідач [PERSON] у встановлений строк порушення не усунув. Положення іпотечного договору, зокрема застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є чинними і ніким не скасовані. Правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення у спосіб, який просить позивач судом не вбачається, так як цей спосіб відповідає положенням п. 27 іпотечного договору. А саме, даний пункт іпотечного договору передбачає право іпотекодержателя продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укладати такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодаржателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Таким чином, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених чинним законодавством дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, підлягає частковому задоволенню. Щодо встановлення початкової ціни реалізації предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна суд вказує на наступне. Так як реалізація майна може бути проведена поза процедурою виконавчого провадження, оцінка предмета іпотеки проведена судовим експертом. А відтак, початкова ціна реалізації предмета іпотеки встановлюється судом на підставі висновку судового експерта, а саме 137798,00 грн. Судом відхиляються посилання відповідача [PERSON] та його представника щодо того, що банк неправомірно збільшив процентну ставку не анулювавши заставної. Згідно п. 2.3.1. кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, зокрема, при зміні облікової ставки НБУ. При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Листом від 08.10.2008р. за вих. №20.1.3.2/6-22885/4001 банк повідомив відповідача [PERSON] про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором до 13,2% річних, у зв'язку із підвищенням рівня облікової ставки НБУ з 8,5% до 12%, при цьому було зазначено ряд умов, при яких можна уникнути підняття відсоткової ставки. Відповідно до статті 19 Закону України «Про іпотеку», після видачі заставної зміни і доповнення до іпотечного договору і договору, яким обумовлене основне зобов'язання, можуть вноситися лише після анулювання заставної і видачі нової заставної в порядку, встановленому частиною четвертою статті 20 цього Закону. Будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Таке збільшення підпорядковується пріоритету вимоги за будь-яким іншим зобов'язанням, забезпеченим предметом іпотеки, яка була зареєстрована до реєстрації відповідної зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Проте, умов обтяження нерухомого майна іпотекою змінено не було. Змінились лише проценти за основним зобов'язанням, які були передбачені договором. А тому підстав для анулювання заставної не було. Жодних додаткових угод між банком та позичальником (іпотекодавцем) не укладалось. Отже, посилання відповідача [PERSON] та його представника на п. 5.2. кредитного договору є безпідставним. Окрім того, слід зазначити, що дії позичальника, а саме сплата щомісячних платежів з листопада 2008 року в більшому розмірі, ніж передбачено умовами договору, свідчить про прийняття позичальником умов щодо збільшеної відсоткової ставки та сплати такої збільшеної відсоткової ставки. Також судом відхиляються посилання відповідача [PERSON] та його представника на те, що позивач неправомірно зазначає про видану суму кредиту 32500,00 доларів США. Так, судом встановлено, що відповідачу видано 25000,00 доларів США кредиту з метою купівлі житла (п. 7.1. кредитного договору), що не заперечується відповідачем. Із розрахунку заборгованості, поданого позивачем, також вбачається, що даний розрахунок відштовхується від виданої суми кредиту 25000,00 доларів США. Сплата банком страхових сум від імені позичальника відбувалась на підставі положень кредитного договору (п.п. 2.1.3., 2.2.7., 7.1.), які погодив відповідач. Безпідставними також є заперечення відповідача [PERSON] та його представника щодо того, що банк нарахувавши пеню і штраф двічі притягнув відповідача до цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. Згідно статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Проте, сплата позичальником і пені (п. 4.1), і штрафу (п. 5.4.) була передбачена умовами кредитного договору. Згідно п. 4.1. кредитного договору, пеня (0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення) сплачується позичальником банку при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п. 2.2.2., 2.2.3. даного договору. Штраф же передбачений п. 5.4. кредитного договору стягується банком з позичальника, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутись до суду. При цьому штраф поділений на фіксовану частину 250,00 грн. і процентну складову 5% від суми позову. Як вбачається із розрахунку заборгованості поданого банком, всього заборгованість за кредитом 35278,76 доларів США (включно із пенею 2850,30 доларів США). Отже, 5% від 35278,76 становить 1763,94 доларів США, що й відображено в розрахунку, поданому банком. Таким чином, пеня та штраф нараховані з різних підстав, відповідно до умов кредитного договору, і не є подвійним притягненням позичальника до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Представником відповідача [PERSON] зроблено заяву про застосування до заявлених вимог про стягнення пені строку позовної давності в один рік. Дана заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). А ч. 3 статті 267 ЦК України встановлено правило, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із розрахунку заборгованості, поданого позивачем, пеня нарахована за більш ніж один рік. А відтак, судом застосовується позовна давність щодо стягнення пені, а саме пеня стягується лише за один рік, який передував зверненню позивача до суду, з листопада 2011 року, в розмірі 1140,68 доларів США. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення решти суми пені в розмірі 1709,62 доларів США суд відмовляє. Клопотання представника відповідача [PERSON] про зменшення розміру неустойки, на підставі ч. 3 статті 551 ЦК України, суд відхиляє з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як випливає із матеріалів справи розмір неустойки (пеня, штраф) не перевищує розмір збитків (прострочене тіло кредиту 55,41 доларів США, прострочені відсотки 6896,48 доларів США, прострочена комісія 648,68 доларів США). Також стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами існування інших обставин, що мають істотне значення. При цьому слід зазначити, що судом зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню, застосувавши позовну давність. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.12.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно. їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Так, у лютому 2012 р. банком направлялось повідомлення [PERSON] про необхідність протягом тридцятиденного строку з дня отримання вимоги, добровільно звільнити нерухоме майно, квартиру [ADDRESS] разом з усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. Однак, відповідач [PERSON] порушення у встановлений строк не усунув. Отже, вимоги статті 40 Закону України «Про іпотеку» банком виконані в повному обсязі, після прийняття рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру, боржнику та усім іншим мешканцям направлена вимога про добровільне звільнення житлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Оскільки вони не звільнили квартиру добровільно, банком подано позовну заяву до суду про їх виселення. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст.109 ЖК України. Щодо виселення неповнолітніх дітей відповідача [PERSON] (позичальника) і відповідача [PERSON] суд звертає увагу на наступне. При укладенні іпотечного договору неповнолітні діти не були ні власниками, ні зареєстровані в квартирі, яка є предметом іпотеки. Більше того, квартира куплена саме за кредитні кошти видані на умовах кредитного договору в забезпечення якого укладений іпотечний договір. Зареєструвавши в квартирі, яка є предметом іпотеки, без згоди іпотекодержателя неповнолітніх дружину та дітей відповідач (позичальник, іпотекодавець) порушив п. 14, 18.12. іпотечного договору. Зокрема, згідно п. 18.12. іпотечного договору, іпотекодавець зобов'язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя. Таким чином, оскільки неповнолітні діти на час укладення іпотечного договору не мали жодних майнових прав на предмет іпотеки, іпотечний договір правомірно укладений без згоди органу опіки та піклування, положення статті 177 Сімейного кодексу України та статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» не застосовуються до спірних правовідносин, а позовні вимоги про виселення неповнолітніх дітей підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів, які проживають в домоволодінні, що знаходиться в [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині зняття з реєстраційного обліку в органах МВС України, до задоволення вони не підлягають, оскільки не є компетенцією суду взяття чи зняття з реєстраційного обліку. Дане питання вирішується відповідними відділами міграційної служби України. Доказів наявності цивільного спору про зняття з реєстраційного обліку відповідачів позивачем не надано. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на вимоги закону та частковість задоволених позовних вимог, суд стягує з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача 2933,97 грн. судового збору (2826,67 грн. - 1% від задоволеної суми 282667,49 грн., і 107,30 грн. - судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру, а саме виселення).

Outcome: partial