Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неналежного виконання умов договору купівлі-продажу та перевезення вантажу, посилаючись на те, що у серпні 2010 року позивачка [PERSON] приїхала з Росії до міста Умані в гості до матері. Під час прогулянки в дендропарку Софіївка, на початку вересня 2010 року, вона звернула увагу на глиняний посуд, який реалізовувався з лотка. В ході переговорів з продавцем відповідачкою [PERSON], остання повідомила їй, що вона з своїм чоловіком відповідачем [PERSON] виробляють даний посуд. У неї виникло бажання замовити собі партію посуду і переговоривши про це з [PERSON], остання запевнила її, що зможуть виконати замовлення, а також взяти на себе обовязок по пересилці товару в будь-яке місце, так як вони вже мають досвід відправлення товару за допомогою курєрської пошти. Оскільки вона була зацікавлена у придбанні великої партії посуду в національному українському стилі та переправленні його до місця її проживання у м.Губкінский, РФ, а подружжя [PERSON] та [PERSON] виявили бажання взяти на себе обовязок по виготовленню та переправленню до Росії великої партії глиняного посуду, то між ними була досягнута усна домовленість, згідно якої подружжя зобовязується виготовити до кінця 2010 року та відвантажити на її адресу в РФ велику партію посуду, а вона зобовязується оплатити вартість посуду та вартість перевезення вантажу з міста Умані до м.Губкінский РФ. Оскільки її перебування в Україні на той час завершувалося, то між нею та продавцями була домовленість, що певні юридичні дії з приводу виконання умов договору купівлі-продажу та перевезення вантажу від її імені буде вчиняти її матір [PERSON]. В подальшому, після її відїзду до Росії, 07.09.2010 року, між позивачкою, в особі її матері [PERSON], та приватним підприємцем [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу товару. В п.3.1.2 даного договору зазначено, що продавець зобовязався виготовити товар та відправити на її адресу у строк до 15 грудня 2010 року. Після виготовлення посуду, нею була виплачена вся вартість посуду, на суму 15100 гривень. Грошова сума у повному обсязі була внесена саме нею, оскільки її мати не має можливості зібрати таку суму грошей. Факт виплати грошової суми підтверджується договором завдатку від 28 листопада 2010 року, який доданий до позовної заяви. Окрім того, під час перебування в Україні, нею було придбано у громадянки [PERSON] швейні вироби: п'ятдесят вісім серветок, двадцять дві скатертини, та два національних українських костюми, на загальну суму три тисячі сімсот двадцять гривень. Зазначені вироби мали бути відправлені разом із посудом. В подальшому, відповідно до п. 3.1.2 Договору купівлі-продажу товару від 07 вересня 2010 року, 16 грудня 2010 року, [PERSON] відправила на її адресу посуд та інші куплені речі, які були упаковані особисто відповідачкою, у шести ящиках, через фізичну особу-підприємця [PERSON]. Та обставина, що вантажовідправником була [PERSON], а перевізником вантажу - фізична особа-підприємець [PERSON], підтверджується копією товарного чеку від 16 грудня 2010 р., та накладною (кур'єрською розпискою), що додані до позову. Відповідно до актів № № 28, 36 від 10 січня та від 13 січня 2011 року, складених у м.Губкінский Російської Федерації, встановлено факт істотного пошкодження посуду та швейних виробів, що виключає їх використання за призначенням. Таким чином, внаслідок неналежного виконання обов'язків з боку виробника [PERSON], вантажовідправника [PERSON], та перевізника [PERSON], яке виразилось у неналежному виготовленні товару, неналежному упакуванні товару, неналежному перевезенні товару, їй завдано збитків на загальну суму 26020 гривень, а саме 15100 гривень за виготовлення посуду, 7200 гривень за перевезення, 3720 гривень за інший товар, яке підлягає до відшкодування з боку вказаних осіб. Відповідно до вимог ст. 924 ЦК України, Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Також, відповідно до умов Договору, вона повинна була отримати товар у строк до 15 грудня 2010 року, а [PERSON], в порушення взятих на себе письмових зобов'язань, здійснила відгрузку товара 16 грудня 2010 року, що також є істотним порушенням взятих на себе зобов'язань в частині строків поставки товару. Таким чином, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України, у даному випадку встановлена презумпція вини перевізника, яким являється фізична особа підприємець [PERSON]. Проте, відповідно до усного пояснення, даного їй перевізником, останній всю вину за ситуацію перекладає на вантажовідправника, [PERSON], яка неналежним чином упакувала вантаж, та виробника посуду [PERSON], який виготовив неякісний посуд, у зв'язку з чим [PERSON] змушена залучати в якості співвідповідачів також як виробника посуду, так і вантажовідправника. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 925 ЦК України 24 лютого 2011 року позивачка направила на адресу перевізника [PERSON] претензію, яка була ним отримана 25 лютого 2011 року. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив його задовольнити та ухвалити рішення, згідно якого зобов'язати співвідповідачів за позовом відшкодувати [PERSON], збитки, завдані внаслідок неналежного виконання умов договору купівлі-продажу та перевезення вантажу, на суму 26020 гривень та пояснив, що договір купівлі-продажу складений на імя [PERSON], матері позивачки, оскільки позивачка поїхала в Росію і уповноважила свою матір вирішувати в подальшому всі питання, повязані з виконанням замовлення глиняного посуду. Всю оплату здійснювала саме [PERSON], і за виготовлення посуду і за перевезення товару, що підтверджується транспортною накладною. Розрахунки за доставку товару від імені позивачки здійснювала її мати, але гроші на це давала [PERSON]. В разі неотримання коштів перевізником, доставка товару не була б здійснена. Договір перевезення укладався в усній формі, що підтверджується товарним чеком про оплату доставки товару та товаро-транспортною накладною. Укладення письмового договору в даному випадку не є обовязковим, це не передбачено нормативними актами, а саме главою №64 Цивільного Кодексу України. [PERSON] звернулася до [PERSON] з питанням доставки товару, вони домовилися, обсудили умови, перевізник не наполягав на укладенні письмового договору, тому і не уклали. Він припускає, що страхування товару входило в суму оплати доставки, тобто в 7200 гривень. У договорі купівлі продажу вказані його сторони, перевізник не вказаний. Не були виконані умови перевезення вантажу, оскільки товар був весь пошкоджений. Чи повинен був перевізник страхувати товар, йому не відомо, позивачку турбувало швидке і якісне доставлення товару. Всі документи укладала [PERSON], по розпорядженню позивачки. Позивачка вважає, що 90% вини пошкодження товару лежить саме на [PERSON]. За упаковку товару відповідає як вантажовідправник так і перевізник, перший віддає товар, а останній приймає його. В Росії, при надходженні товару, у поштовому відділенні були розпаковані два ящики з товаром, і він був весь пошкоджений, про що складено відповідні акти. Чотири ящики, що залишилися, позивачка відмовилася розпаковувати і отримувати товар. Пошта мала повернути товар відправникові. Це необхідно перевізнику задавати питання чи проводилося по даному факту розслідування і які його результати, оскільки він відповідає за перевезення товару. На жаль ні він, ні позивачка не може надати суду ні фото ні відео підтвердження пошкодження товару, лише акти, складені працівниками пошти. Отримувач вантажу [PERSON] знала, що від [PERSON] має прийти товар. Даний товар прийшов пошкоджений, працівники пошти Росії розкрили два ящики, склали відповідні акти, інші ящики вирішили не розкривати. [PERSON] було запропоновано або забирати посилки, або ж повернути їх, позивач вирішила відмовитись від отримання вантажу. Позивач одразу після цього подзвонила мамі і попросила розібратися на місці з ситуацією, що склалася. Перевізником вантажу було визнано [PERSON], який видав квитанцію про оплату курєрської доставки. [PERSON] 24.02.2011 року було направлено відповідачам [PERSON] і [PERSON] лист-претензію про невиконання умов договору, ці листи були направлені рекомендованими, адресати для отримання їх у відділення звязку не зявилися. Після того [PERSON] звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні співпозивач [PERSON] позов підтримала та пояснила, що в кінці літа 2010 року її донька гостювала у неї і повернувшись з прогулянки в парку "Софіївка" розповіла, що познайомилася з дівчиною, яка виготовляє та продає глиняний посуд. ЇЇ дочка хотіла придбати партію вказаного посуду і вони домовилися з [PERSON] про те, що остання виготовить посуд і переправить його до Російської Федерації, де мешкає її донька. ЇЇ донька попросила лише забрати договір купівлі-продажу у [PERSON], на цьому її місія закінчувалась, усіма іншими питаннями мала займатися [PERSON]. 07 вересня 2010 року до неї прийшла [PERSON] і принесла договір купівлі-продажу, він був складений від імені [PERSON], як пояснила [PERSON], вони разом працюють, [PERSON] зареєстрований як приватний підприємець, тому у вказаному договорі він є стороною. В умовах договору було вказано, що товар повинен бути відправлений до 15 грудня 2010 року. 28 листопада 2010 року до неї подзвонила [PERSON] і повідомила, що товар готовий, необхідно його оплатити, після того вона приїхала до неї і заплатила їй кошти. 15 грудня 2010 року вона мала привезти гроші за пересилку товару в Росію. Коли вона приїхала в обумовлене місце у вказаний день, то товар ще не був готовий до відправки. Вона побула там декілька хвилин і поїхала додому. 16 грудня 2010 року до неї подзвонила [PERSON] і повідомила, що все вже упаковано, щоб вона привозила гроші на відправку, що вона і зробила передала [PERSON] 7200 гривень, забрала квитанцію і пішла додому. Стосовно всіх істотних умов договору купівлі-продажу з [PERSON] домовлялася її донька, а не вона. Про те що посуд вже готовий і його потрібно відправити їй стало відомо від [PERSON]. В назначений день 15.12.2010 року посуд не був відправлений, бо не все було готово, що з тим посудом було їй не відомо. Вона не підписувала документів про відправлення товару, [PERSON] пропонувала їй 16.12.2010 року підписати, але вона відмовилася, бо не займалася цими питаннями. За відправку товару вона передала [PERSON] 7200 гривень, саме вона визначила перевізника [PERSON]. 15.12.2010 року товар не був відправлений, вона чула таку розмову, що в ящику більша вага ніж потрібно, тому не можна відправити. Хто саме упаковував великий ящик їй не відомо, чи здійснювалось перепакування у менші ящики їй теж не відомо. Вона не займалася ні упаковкою ні переупаковкою товару, за ящиками нікуди не ходила. 16.12.2010 року вона віддала [PERSON] гроші за відправлення, почекала і їй винесли квитанцію про сплату 7200 гривень, ящиків в цей день взагалі не бачила. Про страхування товару їй ніхто нічого не говорив. Після того вона була в доньки в Росії, вона повідомила їй, що товар прийшов побитий, в дуже поганому стані, чи були в доброму стані скатерки їй не відомо, донька всі ящики не розкривала, побачила в перших двох ящиках бій і сказала, що буде повертати товар назад. Скільки всього було посилок їй не відомо. На даний час в квартирі доньки вона не бачила жодного предмету з товару, який вона замовляла. Після того як було розкрито два ящики з товаром і донька побачила, що він зіпсований, працівники пошти Росії складали відповідні акти. Вона не бачила як і ким пакувався товар, чи був частково побитий товар не знає, гроші за побитий товар [PERSON] їй не повертала. [PERSON] має відношення до даної справи як відправник товару, вона запитувала у [PERSON] скільки буде коштувати пересилка товару, він назвав суму 7200 гривень, вона не вимагала в нього документів, які підтверджують його право на виконання таких послуг. [PERSON] не вертала їй кошти за побитий посуд. Ніяких речей вона не перепаковувала, ящики не приносила. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дійсно до нього з питанням відправки товару звернулася [PERSON], товар за її проханням він раніше не відправляв, йому сказали яка вага вантажу і скільки це буде коштувати. Після того він подзвонив у фірму-перевізник і запитав, на що йому пояснили, що товар має бути упакований в шість ящиків по 30 кг., послуга доставки буде коштувати 7200 гривень. Він подзвонив [PERSON], сказав скільки буде коштувати послуга перевезення, вона погодилися. Він не є перевізником, його задача була підібрати фірму-перевізника, взяти вантаж і завезти його на дану фірму. У нього була роль водія. Коли йому привезли товар, він сказав [PERSON], що він не правильно упакований і запропонував застрахувати вантаж, це коштувало 2% від загальної вартості. [PERSON] відмовилася страхувати товар. Тоді він завіз вантаж на фірму-перевізника, заплатив за доставку і все, його роль на цьому закінчилася. Підпис на вказаних товаро-транспортних накладних ставила людина, яка приймала у нього товар на фірмі-перевізнику ЄМС Україна. Всі ящики він здав на відправку в один день 17 грудня 2010 року. Товарний чек про оплату доставки він заповняв особисто, це було 16.12.2010 року, він дійсно отримав від [PERSON] 7200 гривень за курєрську доставку. В момент пакування товару він був присутнім не весь час. [PERSON] привезла до нього посуд в сумках, було всього 12-13 сумок. Упаковку товару здійснювала [PERSON], він їй пояснив, що треба правильно упакувати в ящики. [PERSON] сама шукала ящики і сама пакувала посуд в них. Він не прийняв одразу товар на відправку, тому що не були дотримані вимоги, була більша кількість місць і вага ящиків не відповідала встановленій вазі, а також було не правильно упаковано товар. Коли [PERSON] перепакувала товар, при цьому до неї приїжджала і [PERSON], тоді він прийняв його вдруге. При передачі коштів та заповненні декларації була присутня лише [PERSON]. Коли [PERSON] запропонували застрахувати товар, вона відмовилася. Про те, що товар був пошкоджений, він дізнався лише коли отримав претензію від позивачки. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дійсно була домовленість про виготовлення посуду на замовлення позивачки. Він, як виробник, виготовив посуд вчасно, якісно, він відповідав всім встановленим стандартам, це був глиняний посуд в українському національному стилі. Товар в Росію відправляла мати позивачки, страхувати посуд вона відмовилася. [PERSON] краще знає всі нюанси замовлення товару, він саму позивачку навіть не бачив ніколи. В кінці літа 2010 року [PERSON] повідомила його, що є замовлення на посуд, він її детально не розпитував, лише займався виготовленням замовлення. В договорі купівлі-продажу він підпису не ставив, цим займалася [PERSON]. Він виконав умови договору в повному обсягу. [PERSON] є його цивільною дружиною. Вона проводила переговори з позивачкою. Йому відомо про те, що товар необхідно було відправити в Росію і не відомо чому товар був пошкоджений. Вони пропонували матері позивачки залишити товар в неї вдома, а сама [PERSON] мала приїхати в Україну своїм транспортом, і краще б тоді забрала посуд, але ж ні - [PERSON] наполягала на пересилці товару. Він не знає чому у товаро-транспортних накладних [PERSON] вказана як відправник, чиїм почерком вони заповнені йому не відомо. Вартість посуду складає 15100 грн. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що в кінці літа 2010 року від [PERSON] їй надійшло замовлення на виготовлення глиняного посуду. Вони зустрілися в неї вдома, обговорили кількість та вартість товару, вони домовилися, що представником позивачки буде її мати [PERSON], оскільки сама [PERSON] відїздила в Росію. Також домовилися, що після виготовлення товару він або залишиться в матері позивачки, або ж буде відправлений в Росію. Вони виготовили посуд, вартість якого складала 15100 гривень, [PERSON] переслала кошти матері і та розрахувалася з нею. При цьому вони уклали договір купівлі-продажу, сторонами в якому були вказані [PERSON] та [PERSON], її цивільний чоловік, який зареєстрований як приватний підприємець. Вона на той час була після пологів, мала грудну дитину і тому не мала повноважень, які мав [PERSON]. У [PERSON] жодних сумнівів щодо цього не було і вона не заперечувала, щоб вона діяла від імені [PERSON] Спочатку за посуд було заплачено завдаток, а потім вся сума вартості. Коли вони привезли посуд в місто Умань, то вона повідомила [PERSON], що товар готовий і вирішували яким чином відправляти товар, оскільки було два варіанти, або поїздом з міста Суми, або ж міста Умані. Вирішили відправляти з Умані, але на пересилку товару потрібні були кошти. [PERSON] переслала матері гроші, вона зустрілася з [PERSON] і особисто запакувала товар, вони перевезли його до [PERSON]. Вона вже давно займається виготовленням глиняного посуду, відправляє його в різні куточки України, жодних претензій до неї щодо зіпсованого посуду ще не було. Вона передала посуд, який був належним чином упакований в картонні коробки від цигарок, з картонними перегородками, але в такому вигляді товар не можна було переправити, оскільки компанія-відправник чітко визначила, що має буди 6-ть ящиків по 30 кілограмів. У звязку з цим [PERSON] перепаковувала товар, зробила менше ящиків ніж було. Страхувати товар [PERSON] відмовилася. Чому [PERSON] вписала її прізвище як відправника товару - не знає, фактично вона товар не відправляла. Перед пересилкою товару вона дзвонила до [PERSON] і вона домовлялися про суму оплати перевезення. Телефон [PERSON] їй надали в службі доставки товару, саме як особи, яка займається доставкою товарів у Росію. Вона зясувала у [PERSON] скільки грошей необхідно для доставки товару, він їй повідомив, що в районі 7-8 тисяч гривень, потім ми тиждень чекали поки [PERSON] надішле кошти. Під час відправлення товару [PERSON] вона не була присутня, тому що у неї була грудна дитина, вона приїхала на 15 хвилин, коли [PERSON] перепаковувала товар, подивилась і поїхала додому. Договір купівлі-продажу підписувала та розробляла вона. У них з [PERSON] була домовленість, що вона виготовляє товар, знаходить перевізника, доставляє готовий товар до перевізника і на цьому її місія закінчується. І взагалі однозначно питання не було вирішено, чи відправляти товар, чи можливо він буде чекати позивачку в Умані. Вона доставила товар до перевізника в належному вигляді, упакований належним чином. Вони з [PERSON] договору не укладали. Про інший товар, окрім посуду, їй нічого не відомо. Вона бачила що при пакуванні у наявності були ще скатерки, серветки, але де він взявся і чи він був відправлений, їй не відомо. Перепакування товару проводило біля пяти людей. В судовому засіданні представник відповідача державної курєрської служби ЄМС Україна [PERSON] позов не визнала та пояснила, що товар було відправлено у Російську Федерацію через Державне підприємство спеціального звязку 16 грудня 2010 року, 10 та 13 січня 2011 року адресату [PERSON] стало відомо, що товар пошкоджено. Відповідно до ст. 18 ЗУ Про поштовий звязок за пошкодження міжнародного поштового відправлення оператор несе відповідальність відповідно до вимог актів Всесвітнього поштового союзу та законодавства України. Порядок виплати відшкодування збитків, завданих внаслідок неналежного надання послуг з пересилання міжнародних відправлень, затверджено наказом Держкомзвязку та інформатизації України від 18.03.2003 року №50. Так, згідно п.7 цього Порядку відправник мав право звернутися з вимогою про відшкодування завданих йому збитків протягом шести місяців з дня здачі відправлення, тобто з 16 грудня 2010 року по 17 червня 2011 року включно). Жодних заяв від відправника підприємство не отримувало. Документи, що стосуються пересилання міжнародних відправлень зберігаються 18 місяців з дня приймання відправлення (тобто такі документи зберігалися до 17 червня 2012 року). Тому інформувати суд детально про це відправлення немає можливості. Відправник чи адресат звичайно ж має право відповідно до тієї ж ст. 18 Закону України Про поштовий звязок звернутись в суд за відшкодуванням збитків, завданих неналежним перевезенням пошти. Однак і в цьому випадку пропущено строки. Оскільки, до вимог про перевезення пошти застосовується спеціальна позовна давність 1 рік (ст. 258 ЦК України). Позивачу стало відомо про завдання йому збитків в січні 2011 року, отже, строк позовної давності закінчився в січні 2012 року. ДП спеціального звязку це юридична особа, ЄМС Україна це вид пересилок, міжнародні прискорені пересилання, даним видом перевезень займається їхнє підприємство. У матеріалах справи вона бачила накладні, у них не вказано реквізитів перевізника, там не вказано хто є платником послуги, лише є номер відправлення, відправник [PERSON], одержувач [PERSON], про участь [PERSON] у даному перевезенні не вказано. При неякісній доставці товару до них мав би звернутися з претензією або відправник або адресат. Адресу перевізника можна знайти в Інтернеті, є накладна з їхнім логотипом. Чому в накладній не вказані реквізити підприємства їй не відомо. Взагалі існує така практика, що при прийомі посилки на відправку, працівники ДП СЗ перевіряють особу відправника, дивляться паспорт. В даному випадку не вказано хто привозив товар, дані про це не збереглися. Вони в своїй роботі керуються наказом Держкомзвязку та інформатизації України за 2003 рік і Законом України Про поштовий звязок. Їй не відомо про технологію упакування товару, але припускає, що якби упаковка товару зовні не відповідала вимогам, то їхні працівники його б не прийняли. У них не збереглося документів по проведенню будь-якого розслідування за фактом порчі товару по даному спору. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона в вересні 2010 року, разом з знайомою [PERSON], допомагала пожилій жінці переупаковувати глиняні вироби та інший товар у картонні ящики, які потім мав перевезти для відправки [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що дійсно в вересні 2010 року позивачами [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленності з відповідачами по даній справі - [PERSON] та [PERSON] про виготовлення посуду на замовлення позивачки [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] виготовили посуд, вартість якого складала 15100 гривень, позивачка [PERSON] переслала кошти матері-позивачці [PERSON] і та розрахувалася з ними за посуд. [PERSON] зустрілася з [PERSON] і особисто передала тій посуд, який був належним чином упакований в картонні коробки від цигарок, з картонними перегородками, та вони з позивачкою [PERSON] перевезли його до [PERSON], якого [PERSON] попросила перевезти до компанії-відправника, але виявилось, що в такому вигляді товар не можна було переправити, оскільки компанія-відправник чітко визначила, що має бути 6-ть ящиків по 30 кілограмів. У звязку з цим [PERSON] перепаковувала товар, зробила менше ящиків ніж було. Страхувати товар [PERSON] відмовилася. Відповідач [PERSON], якого попросила [PERSON], завіз вантаж на фірму-перевізника ЄМС Україна, здав товар на відправку і заплатив кошти за його доставку. [PERSON] № 28 зовнішнього огляду, складеного Губкінським ВПЗ РФ від 13 січня 2011 року в одному картонному ящику, який надійшов з м.Умані Черкаської області на імя [PERSON]. по бокових швах стрічка надірвана, бокові шви розійшлися, є доступ до вкладеного товару, вага зменшилася на 0.070 грама. [PERSON] № 36 про відкриття поштового відправлення речей, складеного Губкінським ВПЗ РФ від 13 січня 2011 року в одному картонному ящику, який надійшов з м.Умані Черкаської області на імя [PERSON]. по бокових швах стрічка надірвана, бокові шви розійшлися, є доступ до вкладеного товару, вага зменшилася на 0.070 грама. При перевірці вкладеного товару було виявлено розбитими 32 штуки виробів з 37 штук упакованих у ящик. Всі вироби, разом з актами, упаковані в картонну коробку та відправлені в м. Москву ММПВ для подальшого розслідування. Подальша їх доля суду невідома, оскільки позивачі не надали суду належних доказів про їх місцезнаходження, як і про результати проведеної перевірки ММПВ м.Москва РФ. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачами в судовому засіданні не надано суду доказів про те, що саме з вини відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], державної курєрської служби ЄМС Україна їм завдано збитків, завданих внаслідок неналежного виконання ними умов договору купівлі-продажу та перевезення вантажу. Також позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] не конкретизували свої вимоги та не вказали з кого саме з відповідачів та яку суму з кожного необхідно стягнути та за які неналежні дії та по яких неналежних виконаннях ними умов договору купівлі-продажу чи перевезення вантажу, та не надали суду належних доказів про місце знаходження ящика з пошкодженим та цілим товаром, який був пошкоджений та відправлений в м. Москву ММПВ для проведення розслідування, та про результати проведеної перевірки ММПВ м.Москви РФ по даному факту, та про місце знаходження ще 5-и ящиків з товаром, які були відправлені на адресу позивачки [PERSON], а лише просили суд стягнути солідарно з усіх відповідачів на їх користь 26020 гривень, за весь товар, який був відправлений на адресу позивачки [PERSON]. За таких обставин суд не має можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення по даній справі, тому не вбачає підстав для задоволення заявленного позову. На підставі ст.ст.901, 909, 924 ЦК України,

Outcome: dismissed