Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила , що згідно договору дарування від 05 лютого 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу за реєстраційним №716, їй на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS]. 05.02.01р. між її бабусею, [PERSON], та її батьком, [PERSON], який діяв як законний представник її інтересів, своєї малолітньої на той час дочки, було укладено договір дарування відповідно до якого [PERSON] подарувала, а вона прийняла у дар квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох жилих кімнат та службових приміщень, загальною площею 58,46 кв. м. Вказаний договір дарування після його укладення зберігався у її батька, тому що на час укладання договору дарування вона була малолітньою. 26 грудня 2010р. її бабуся, [PERSON], померла. 17.07.13 вона звернулася до реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області із заявою про видачу витягу про державну реєстрацію її права власності на вказану квартиру, подала необхідні для цього документи, в тому числі оригінал договору дарування від 05.02.01 № 716 (нотаріальний бланк серії АБО №813581). 31.07.13 від державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області нею було отримано рішення від 31.07.13 №4600799 про відмову у державній реєстрації прав на підставі п. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( з обґрунтуванням відмови в реєстрації права власності на нерухоме майно тими обставинами, що подані документи не відповідають встановленим вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, згідно п. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Оскільки, в подальшому 25.01.2007 р. її бабуся на підставі дублікату свідоцтва на спадщину від 27.04.2004 р. зареєструвала на себе 1/2 частину вищевказаної квартири вона просить суд визнати за нею право власності на всю спірну квартиру. В судовому засіданні позивач та її предстаник позовні вимоги підтримали із вказаних підстав. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали із вказаних підстав. Від третіх осіб по справі надійшли заяви з проханням розглянути справу без участі їх представників. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процессу та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про обгрунтованість позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 05 лютого 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним №716, [PERSON] подарувала, а її внучка позивач по справі [PERSON], в інтересах якої в зв»язку з неповноліттям останньої діяв її батько [PERSON], прийняла в дар квартиру [ADDRESS], загальною площею 58,46 кв.м., яка належала дарительниці на праві власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду м. Житомира 18 травня 1993 року за № 1785 (а.с. 9). 26 грудня 2010р. бабуся позивача - [PERSON] померла. 31 липня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області на підставі заяви позивача по справі було винесено рішення від 31.07.13 №4600799 про відмову у державній реєстрації прав на підставі п. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, згідно п. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Під час розгляду заяви та здійсненні пошуків в Реєстрі прав власності реєстратором було встановлено, що 25.01.2007 року право власності на 1/2 частину спірної квартири було зареєстровано за померлою [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва на спадщину за р. № 2-332, 27.04.2004 року, виданого Першою Житомирською державною нотаріальною конторою (а.с. 11). Оскільки, вищевказана нотаріальна дія була вчинена на підставі дублікату, дарительниця не подавала відповідної заяви про скасування договору дарування спірної квартири, інші спадкоємці свої права на неї не пред»явили, суд вважає, що за позивачем належить визнати право власності на спірну квартиру.

Outcome: approved