overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] в своїх інтересах і інтересах малолітньої дочки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заявили позов до КП «Клесівводоканал» та Клесівської селищної ради про визнання за ними право спільної сумісної власності на [ADDRESS] в порядку її приватизації, оскільки в даний час житловий будинок перебуває на балансі відповідача, однак відсутні правовстановлюючі документи про право власності на квартиру, що робить неможливим приватизувати квартиру за рішенням органу приватизації підприємства, яке не заперечує проти приватизації. Позивачі позовні вимоги підтримали в судовому засіданні. Представник КП «Клесівводоканал» [PERSON] в судовий розгляд не з»явився, подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність і визнання позову. Представник селищної ради також не з»явився, повідомлений 12.11.2013 р. судовою повісткою про розгляд справи, заперечень проти позову не подав. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Позивачі надали суду докази в підтвердження того, що вони постійно проживають в даній квартирі, про що свідчить їхня реєстрація за цією адресою; згідно довідки Клесівської селищної ради позивачі проживають в [INFO]; за даними КП «Клесівводоканал» та Рівненського ОБТІ житловий будинок перебуває на балансі підприємства, однак відсутні правовстановлюючі документи на нього. Тому суд робить висновок, що відповідно до ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» їх квартира підлягає приватизації, відповідачі проти цього не заперечують. На підставі ст.ст. 1-3,8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду пов”язаного з потребою у наведенні доводів, дачі аналізу доказам по справі, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. Виходячи із вищевикладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача на його користь аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач по справі це його син, який на даний момент працює у ТОВ «Муфлон», його зарплата складає 2 100 грн. Син добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча має таку можливість. Він не працює, отримує пенсію в розмірі 1 005 грн., інших джерел доходів немає, у зв’язку з чим перебуває в скрутному матеріальному становищі. В судовому засіданні позивач дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, і доповнив, що він згідний на те, щоб син сплачував на його користь аліменти в розмірі 1/7 частини заробітку (доходу). Відповідач позов визнав частково та пояснив, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання свого батька в розмірі ? частини заробітку (доходу), однак згідний сплачувати 1/7 частину від його заробітної плати. Зазначив, що його заробітна плата становить 1 720 грн., він сплачує аліменти в розмірі ? частини заробітку на утримання свого неповнолітнього сина, а тому йому залишається незначна частина коштів для проживання. Заслухавши пояснення сторін, з’ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження, виданого відділом ЗАГС Стрийського міськвиконкому Львівської області 08.07.1987 року, вбачається, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] (а.с.5). В судовому засіданні встановлено, що позивач є пенсіонером та потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Позивач не заперечує щодо стягнення з відповідача на своє утримання аліментів в розмірі 1/7 частини від доходу (заробітку) останнього, а тому на підставі наведеного, врахувавши розмір прожиткового мінімуму, та те що повнолітні діти зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, суд вважає, що позов слід задоволити частково. Стягувати з відповідача в користь позивача на його утримання аліменти в розмірі 1/7 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 04.12.2013 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

09.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 500 грн. щомісячно до її повноліття. В своїх доводах посилається на те, що з 06.12.1997 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 30.03.2010 року було розірвано. Від сумісного проживання мають доньку [PERSON] [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу не надає, він здоровий, працездатний чоловік, у зв’язку з цим просить стягувати аліменти у твердій сумі у розмірі 500 грн. У судове засідання позивачка не з’явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач не з’явився, повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06.12.1997 року [PERSON] та [PERSON]. перебували у шлюбі, який 30.03.2010 року було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON] народилася 05 вересня 1998 року, батьком якого записаний [PERSON] Згідно з довідкою з місця проживання, донька [PERSON] [INFO] проживає з матір’ю та перебуває на її утриманні. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має, не працює. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов’язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров’я дитини, стан здоров’я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, відсутні відомості щодо його доходу, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити та призначити стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитини повноліття. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову. У відповідності до ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 229,40 грн. на користь держави. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

заявник подала в суд заяву та просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме: Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-10-00-025047 від 11.01.1996 року на земельну ділянку площею 0,20 га, розташованої за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Енергетиків, 13 вказуючи, що при оформленні акту на право приватної власності земельну ділянку була допущена помилка, а саме в графі «право приватної власності видано громадянину України», замість правильного «Чечиній Олександрі Петрівні» вказано «Чечіній Олександрі Петрівні». Таким чином виникло різночитання, прізвища. Заявник вважає, що різночитання її прізвища може скласти труднощі при оформленні документів для користування земельною ділянкою на правових підставах, тому вирішила звернутися до суду. В судове засідання заявник не з’явилася надавши заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав викладених у ній, у разі неявки представника заінтересованої особи не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з’явився, причину неявки суду не повідомив. Заяв від представника третьої особи до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР-10-00-025047 від 11.01.1996р. на земельну ділянку площею 0,20 га, розташованої за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Енергетиків, 13 (а.с.5), виданий на ім’я «Чечіної Олександри Петрівни». Згідно довідки Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області № 01-00/196 (а.с. 7), земельна ділянка, розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Енергетиків, 13 отримана [PERSON], яка мешкає за адресою: м. Харків, вул. Старопрудна, буд. 19. Паспорт громадянина України серії МН № 188572 (а.с. 4), виданий Ленінським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області від 21.01.2002 року на ім’я [PERSON], зареєстрованої за адресою: [INFO] Крім того, заявником у якості доказів заявником надано: рішення Виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської Ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області № 164 від 14.03.1995 року (а.с. 6) та № 901 від 06.11.1994 року (а.с.8). У відповідності до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

14.08.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], посилаючись на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов’язків. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з’явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Представник Служби у справах дітей просила суд відмовити в задоволенні позову, надала суду висновок, згідно якого у зв’язку з неможливістю служби у справах дітей провести профілактичну бесіду з батьком та з’ясувати його думку стосовно позбавлення його батьківських прав вважає недоцільним позбавити батьківських прав. Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який 22.02.2007 року було розірвано, від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] Постановою Заводського ВДВС ММУЮ було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку. Згідно наданого розрахунку заборгованість по аліментам станом на 01.07.2013 р. складає 54249,64 грн. З 2007 року батько перестав спілкуватись з дитиною та підтримувати з нею будь-який зв’язок, з боку відповідача ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надавалось, її життям батько не цікавиться, з нею не спілкується. Дитина батька не знає та не пам’ятає. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Крім обставин, викладених в позовній заяві, факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов’язків підтверджуються письмовими доказами, а саме: характеристикою, довідкою зі школою, актом про проживання, копією постанови від про відкриття виконавчого провадження від 22.04.2009 р., розрахунком заборгованості по сплаті аліментів. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов’язків по вихованню дитини. Враховуючи вищевикладене, у відповідності із ст. 164 СК України, суд дійшов висновку про ухилення [PERSON] від виконання своїх обов’язків по вихованню та утриманню [PERSON], [INFO], що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Таким чином позов підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

17. 10. 2013 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на час навчання дитини – [PERSON], який народився 04. 10. 1995, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку /доходу/ відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною 23 років. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, відповідач [PERSON] є батьком позивача, на утримання позивача матеріальної допомоги не надає. На теперішній час позивач навчається у вищому навчальному закладі, свого джерела доходу позивач не має. Відповідач має власний дохід, має змогу та повинен брати участь в утриманні позивача, однак відповідачем згадана допомога не надається. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. До судового засідання позивачка не з’явилася, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач до судового засідання не з’явився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12. 08. 1994 по 11. 04. 2002. Від шлюбу сторони мають дитину - сина – [PERSON], який народився 04. 10. 1995. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON]. Зазначене підтверджено записом у Свідоцтві про народження дитини від 10. 10. 1995 серії I-ФП № 071562 (актовий запис № 2861). [PERSON] навчається в Чорноморському університеті імені [PERSON], що підтверджується довідкою закладу від 13. 09. 2013 № 4452Б/24. На теперішній час відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з матір’ю, не надає. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На теперішній час [PERSON] власного джерела доходу не має, а тому позивач має право на звернення до суду з позовом на стягнення аліментів на час навчання на її користь. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв’язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов’язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 199 СК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку /доходу/ відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 17. 10. 2013 до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дитиною 23 років. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 229, 40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаної з потребою в обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частину.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (дошлюбне Шевченко) В.В. про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.10.2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №480, мотивуючи тим, що на протязі останніх двох місяців не проживають разом, між ними склались погані та нестерпні умови для сумісного проживання, між ними відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага, позивач вважає збереження шлюбу неможливим. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач позов визнала в повному обсязі. Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд ухвалює рішення про задоволення позову за наявності до того законних підстав відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 25.10.2003 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії 1-ЕД № 140322 від 25 жовтня 2003 року, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину – [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №132536 від 12.03.2008 року. Сторони з листопада 2013 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з підстав відсутності взаєморозуміння з питань сімейного життя, втрати почуття любові та поваги один до одного, збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім’єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Наслідки визнання позову відповідачу роз’яснено відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі ? частини від усіх доходів відповідача щомісячно. Свої вимог обґрунтовує, тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем від якого у сторін є дитина, яка перебуває на повному утримання позивача а відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивач в судове засідання не з’явилась, надала суду заяву про підтримку позовних вимог в повному обсязі та зазначила про розгляд справи за її відсутності. Відповідач про слухання справи повідомлявся у встановлено законом порядку відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутність сторін на підставі заяви позивача, яка не заперечували проти заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO], що проживає разом з позивачем.(а.с 5,7) Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ст.180 СК України відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров’я та матеріальний стан дитини, ті ж обставини відносно платника аліментів та їх стягувача. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що дитина виховується позивачкою і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв'язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений позов [PERSON] з урахуванням матеріального положення обох сторін, стану здоров’я дитини, її батьків, тієї обставини, що утримання дитини є обов’язком обох батьків та дитина проживає з матір’ю, підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі ? частини доходів відповідача щомісячно починаючи з 09.09.2013р. до досягнення повноліття дитиною, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають на користь держави судовий збір в сумі 229,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов’язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачено значний час, суд вважає за необхідне оголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

02 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11 липня 2009 року вона перебуває з відповідачем по справі у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області за актовим записом № 190. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину – сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою. Спільне життя між подружжям не склалося, оскільки кожен із сторін має різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння при вирішенні питань сім"ї та побуту, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки фактично припинені. Позивачка вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. В судове засідання [PERSON] не з’явилась, надала заяву в якій позов підтримала, прохала розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явився, надав заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, прохав розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги витікають iз сімейних правовідносин та підлягають задоволенню. Із свідоцтва про шлюб (а.с.3), вбачається, що 11 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області за актовим записом № 190, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Нечипоренко». Судом встановлено, що сторони не бажають підтримувати шлюбні стосунки, жити разом, тому на пiдставi ст.ст.110, 112 СК України позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд –

Outcome: approved