Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

До суду звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про витребування майна з незаконного чужого володіння, стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивачі доповнили свої позовні вимогою про визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що 09.11.2007р., 13.11,2007р., 19.11.2007р. вони уклали з відповідачами договори купівлі-продажу, за якими продали відповідачам земельні ділянки за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. Зазначені ділянки належали їм на підставі відповідних державних актів на право власності на земельну ділянку. 20.12.2007р. позивачі уклали з відповідачами додаткову угоду, за якою відповідачі крім ціни основних договорів, додатково зобов'язались повернуть їм на протязі трьох років майно, яке знаходилось на час укладання договорів на земельних ділянках або сплатити його вартість, а саме штучні зелені насадження, декоративні фігури, качелі, металеву художню огорожу майданчиків, штучні басейни, які використовувались як пруди, лавки, навіси та інше устаткування, яке було невід`ємною частиною земельних ділянок, але знаходження якого піднімало ринкову вартість земельних ділянок, про що відповідачами була написана відповідна розписка 20.12.2007р. Усе майно оцінили в розмірі 100000,00 гривень. До цього часу відповідачі своє зобов'язання не виконали, майно не повернули, вартість майна не компенсували. Таким чином, відповідачі не виконали свої зобов'язання в повному обсязі. Своїми неправомірними діями відповідачі завдали позивачам моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, пов`язаних з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань та необґрунтованою відмовою від їх виконання. Завдану моральну шкоду позивачі оцінюють в розмірі 16 000,00 гривень. Враховуючи те, що відповідачі не виконали свої зобов'язання щодо повернення майна або сплати обумовленої компенсації, останні вважають, що відповідачі їх ввели в оману щодо наміру повністю розрахуватись. Без такої омани з боку відповідачів, угоди з продажу земельних ділянок на їх користь позивачами не були б укладені. Більш того, вони були власниками земельних ділянок на підставі державних актів, виданих на підставі судових рішень, які на цей час є скасованими. Таким чином, вони не могли відчужувати зазначені земельні ділянки відповідачам. У зв'язку з цим, спірні договори купівлі-продажу є недійсними. У зв'язку з викладеним, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав. Позивачі до суду не з'явилися, надали до суду заяву, в якій просять розглядати справу за їх відсутністю, просять суд задовольнити в повному обсязі уточненні позовні вимоги. Відповідачі до суду не з'явилися, надали до суду заяву, в якій просять розглядати справу за їх відсутністю. Позовні вимоги не визнали в повному обсязі, мотивуючи тим, що вони є добросовісними набувачами земельних ділянок, жодних додаткових угод з позивачами не укладали. Окрім земельних ділянок, відповідачами були придбані нежитлові приміщення на зазначених земельних ділянках. Ними був здійснений повний розрахунок за придбані земельні ділянки та будівлі на них. На момент укладання договорів купівлі-продажу, позивачі були зареєстрованими власниками майна та жодних заборон на його відчуження не було. Після укладання договорів, ними були отримані державні акти на право власності на земельні ділянки. Придбані будівлі відповідачами були реконструйовані, інвестовані великі кошти у ремонт та реконструкцію приміщень. У зв'язку з цим просять в задоволені позову відмовити. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до договорів купівлі-продажу від 09.11.2007р., 13.11,2007р., 19.11.2007р., посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], позивачі продали відповідачам земельні ділянки за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначених вище договорів, відповідачами були отримані державні акти на право власності на земельні ділянки за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва. Відповідно до розписки від 20.12.2007р. відповідачі зобов'язались повернути позивачам протягом трьох років майно, яке знаходилось на час укладання договорів на земельних ділянках або сплатити його вартість, а саме штучні зелені насадження, декоративні фігури, качелі, металева художня огорожа майданчиків, штучні басейни, які використовувались як пруди, лавки, навіси та інше устаткування. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації вважається, укладеним з моменту державної реєстрації. Виходячи з положень ст. 654 ЦК України зазначена додаткова домовленість між сторонами повинна були бути оформлена нотаріальна у вигляді змін або доповнень до основних договорів, з відповідною реєстрацією у реєстрі правочинів. Враховуючи те, що зазначена додаткова угода не була оформлена належним чином, вона не є укладеною, у зв'язку з чим у відповідачів не виникли обов'язки щодо повернення майна або сплати компенсації. Таким чином, позовні вимоги позивачів щодо повернення майна або стягнення компенсації в розмірі 100000,00 гривень є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Також під час судового засідання позивачами не було надано жодних доказів завдання їм моральної шкоди з боку відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивачів моральної шкоди. Судом встановлено, що на момент укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок за адресами [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] відповідачі були власниками зазначених земельних ділянок на підставі державних актів на право власності на землю. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що зазначені державні акти на право власності на землю були скасовані або визнані недійсними. Таким чином, позивачі були зареєстрованими власниками земельних ділянок за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] на момент укладання оскаржуваних договорів та відповідно до ч. 1 ст. 658 ЦК України мали право на їх продаж. Позивачами не надано жодних доказів про те, що при укладанні спірних договорів відповідачі ввели їх в оману. Відповідно до угод встановлено, що позивачі продали відповідачам окрім зазначених земельних ділянок нежитлові будівлі за адресами [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. Відповідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З матеріалів справи встановлено, що угоди, за якими позивачі продали відповідачам нежитлові будівлі за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] є дійсними та не оскарженими. Окрім того, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 2-5564/10 встановлено, що відповідачі є добросовісними набувачами земельних ділянок за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачі є добросовісними набувачами земельних ділянок за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], укладені договори відповідають вимогам законодавства України, зокрема ст. 203 ЦК України, та відсутні підстави визнавати їх недійсними. Таким чином, вимоги позивачів щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 09.11.2007р., 13.11,2007р., 19.11.2007р. не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З матеріалів справи вбачається, що договори купівлі-продажу від 09.11.2007р., 13.11,2007р., 19.11.2007р. укладені в належній формі (нотаріально посвідчені та зареєстровані), за змістом відповідають законодавству України, що свідчить про те, що вони є правомірними відповідно до ст. 204 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed