Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якій зазначив, що 1 грудня 1997 року між ним та відповідачем в ході біржових торгів на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу будинку № 39, розміщеного по вулиці Щорса в с. Приморське Кілійського району Одеської області за ціною 1060 гривень. Після підписання договору сторонами були здійснені дії, спрямовані на виконання своїх зобовязань за договором: продавець передав будинок у власність покупця, а покупець сплатив обумовлену договором ціну будинку. В подальшому вказаний договір не було посвідчено нотаріально, як вимагає діюче законодавство, в звязку з тим, що позивачу невідомо місцезнаходження відповідача, однак на час підписання договору, він не суперечив діючому законодавству. На підставі викладеного позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу будинку, укладений між ним та відповідачем, дійсним. Після відкриття провадження у справі позивачем було подано клопотання, відповідно до якого він просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст.74-76 ЦПК України за зареєстрованим у встановлену порядку місцем проживання, в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: За договором купівлі-продажу нерухомого майна № 2604, укладеному 1 грудня 1997 року у Ізмаїльському представництві Одеської товарної біржі, [PERSON], яка є членом біржі зі статусом «Н», продала [PERSON] /на рос. «Готишан Димитрию Димитриевичу»/, який є членом біржі зі статусом «Н», за ціною 1060 гривень житловий будинок за № 39 з надвірними спорудами, належний продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.1995 р. № 3-3079, посвідченого Ізмаїльською нотаріальною конторою та розміщений по вулиці Щорса в с. Приморське Кілійського району Одеської області. Згідно п. 5 вказаного Договору обумовлену суму вартості будинку продавець [PERSON] отримала від [PERSON] до підписання договору. При розгляді і вирішенні справи судом було враховано наступні положення цивільного законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі продажу сторонами було укладено у 1998 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР, який діяв до 01.01.2004 року - договір купівлі-продажу житлового будинку за участю громадян повинен бути нотаріально посвідчений. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» / який діяв на час укладення договору купівлі-продажу/ угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах. умови договору повністю виконано, суд вважає що позивач на законних підставах набув право власності на вказане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, в звязку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved