Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 18 240 грн. В позовній заяві вказала, що 15 вересня 2004 року вона уклала з Кредитною спілкою «Азовкредит» договір № ВТ-197 про внесення членського строкового внеску, згідно якого внесла на розрахунковий рахунок кредитної спілки 10 740 грн. До теперішнього часу позивачка не отримала ні грошей, ні процентів за внеском. При зверненні до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, останній 10 травня 2011 року надав розписку про отримання грошей від позивачки на зберігання на загальну суму 2380 доларів США, які зобов’язався повернути до 30 жовтня 2011 року. 15 листопада 2011 року відповідач повернув позивачці 100 доларів США, що еквівалентно 800 грн., через що 23 грудня 2012 року відповідач написав нову розписку, якою зобов’язався повернути позивачці борг в розмірі 2 280 доларів США, що еквівалентно 18 240 грн. До теперішнього часу відповідач грошові кошти на користь позивачки не повернув, у зв’язку з чим вона просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 18 240 грн., а також судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу. Позивачка у судове засідання не з’явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з’явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 15 вересня 2004 року позивачка та громадська організація кредитна спілка «Азовкредит» в особі голови правління [PERSON] уклали договір № ВТ-197 про внесення членського термінового внеску, на підставі якого позивачка внесла до Спілки членський внесок у вигляді готівкових коштів на умовах зворотності та платності в розмірі 10 740 грн. строком до 15 вересня 2005 року. По закінченню терміну внеску, а саме 15.09.2005 року грошові кошти Спілка на користь [PERSON] не повернула. (а.с.11). Згідно розписки від 10.05.2011 року за вказаним борговим зобов’язанням було замінено боржника з громадської організації кредитної спілки «Азовкредит» на [PERSON], у якій останній зазначив, що він взяв на зберігання від [PERSON] 2 380 доларів США, які зобов’язався повернути до 30 жовтня 2011 року. У вказаній розписки зазначено, що 15.11.2011 року повернуто 100 доларів США (а.с.9). 23 грудня 2012 року [PERSON] надав позивачці розписку, якою підтвердив наявність непогашеного ним боргу позивачці в сумі 2 280 доларів США (а.с. 10). Згідно ст.ст.936, 937, 938 ЦК України, за договором зберігання одна сторона /зберігач/ зобов’язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною і повернути її в схоронності. Договір зберігання укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у двадцять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян /ст.208 ЦК/. Письмова форма вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, або іншим документом підписаним зберігачем. Зберігач зобов’язаний повернути річ по першій вимозі, якщо строк її зберігання не може бути визначений виходячи з умов договору. Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов’язанні може бути замінений іншою особою(переведення боргу) лише за згодою кредитора. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ст.ст.936, 937, 938 ЦК України, за договором зберігання одна сторона /зберігач/ зобов’язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною і повернути її в схоронності. Договір зберігання укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у двадцять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян /ст.208 ЦК/. Письмова форма вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, або іншим документом підписаним зберігачем. Зберігач зобов’язаний повернути річ по першій вимозі, якщо строк її зберігання не може бути визначений виходячи з умов договору. Згідно до ч.1, 2 ст. 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Відповідно ст. 953 ЦК України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. Згідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідач свої зобов’язання по поверненню суми боргу у вказаній у розписці строк не виконав, чим порушує право позивачки, за захистом якого вона звернулася до суду. В перерахунку на національну валюту за курсом НБУ на день ухвалення рішення, станом на 12.13.2013 року (100 доларів = 799,3000 грн.), через що сума еквівалентна 2 280 доларів США в гривневому еквіваленті дорівнює 18 224 грн. 04 коп., та є меншою ніж заявлена позивачем. Однак, з урахуванням того, що відповідач позовні вимоги визнав і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню та зі [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в розмірі 18 240 грн. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. Що стосується витрат на юридичну допомогу, суд зазначає наступне. Згідно довідки від 27 вересня 2013 року № 15и [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] 500 грн. за надання юридичної допомоги. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно із ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа допускається до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Оскільки [PERSON] допущена до участі в розгляді справи як особа, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду не була та представництво інтересів позивача нею не здійснювалося, тому, відсутні правові підстави стягувати витрати на правову допомогу на користь позивача. На підставі ст. ст.11, 14, 16, 202, 208, 520, 526, 626, 949, 953, 1058 ЦК України,

Outcome: approved