Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 28.04.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 37. Від шлюбу них є син - [PERSON], [INFO]. 07.03.2013 року позивачка змінила прізвище "[PERSON]" набуте під час реєстрації шлюбу на "[PERSON]". Позивачка просить розірвати шлюб, оскільки одруження з відповідачем виявилось невдалим, чоловік не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав належної матеріальної допомоги, постійно проявляв неповагу та вчиняв сварки, сім'я розпалась, ще до народження сина. Приблизно з травня 2012 року сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до повного припинення шлюбних відносин з жовтня 2012 року. Після народження сина чоловік залишив її, жодного разу до дитини не приходив, участі у його вихованні та утриманні не приймає. Позивачка зазначила, що на даний момент вони остаточно припинили ведення спільного господарства та сумісне проживання, втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання, збереження шлюбу та примирення неможливе та суперечило б її інтересам. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Також позивачка письмово пояснила, що між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, шлюб існує формально і суперечить її інтересам. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялася, згідно вимог статей 74, 76 ЦПК України. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сімейне життя сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння та злагоди, сторони з жовтня 2012 року не підтримують подружні стосунки та проживають окремо. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. В силу ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, оскільки встановлено факт відсутності між подружжям взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: dismissed