Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

24.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою в інтересах [PERSON], в якій зазначила, що [INFO] року помер дід позивача - [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в с. Зведенівка, Шаргородського району Вінницької області. Після смерті діда залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки, що знаходиться на території Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, майнового паю у пайовому фонді реформованого КСП та житлового будинку, який знаходиться на [ADDRESS], Шаргородського району Вінницької області і належав [PERSON] на підставі рішення виконкому Шаргородської районної ради №244 від 22.10.1987 року. Позивач є спадкоємцем майна [PERSON] по заповіту. Спадщину позивач прийняв та оформив свої спадкові права на земельну ділянку та майновий пай. Але оформити спадкові права на житловий будинок після смерті діда - [PERSON] позивач не може, оскільки державним нотаріусом Шаргородської ДНК йому було відмовлено в оформленні спадщини через те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, який знаходиться на [ADDRESS], Шаргородського району, на ім'я померлого діда позивача не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося. Просить встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться на [ADDRESS], Шаргородського району Вінницької області, [PERSON], який помер [INFO] року в с. Зведенівка; визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року його діда - [PERSON] на вказаний житловий будинок з надвірними господарськими будівлями. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 14.04.2013 року, підтримала позовні вимоги. Просила встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться на [ADDRESS], Шаргородського району Вінницької області, [PERSON], який помер [INFO] року в с. Зведенівка; визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року його діда - [PERSON] на означене спадкове майно. Суду пояснила, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] і частково оформив свої спадкові права, зокрема, на земельну ділянку та майновий пай. [PERSON] при житті мав у власності житловий будинок, розміщений на [ADDRESS], який розпочав будувати у 1960 року, а закінчив - у 1970 році, що підтверджується записами в погосподарських книгах, технічним паспортом на будинок, довідками Зведенівської сільської ради, показаннями свідків. Проте, при житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на будинок при загальній інвентаризації будинків, що відбувалася у Шаргородському районі в 1987 році, що є перешкодою для оформлення спадкових прав позивача на вказаний будинок. Представник відповідача - Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - секретар сільської ради Зарічняк А.І. в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що дійсно позивач є спадкоємцем по заповіту померлого [PERSON] Спадкоємець по закону - [PERSON] від прийняття спадщини після смерті свого батька відмовилася. Позивач уже частково оформив свої спадкові права за заповітом після смерті [PERSON], зокрема, на земельну ділянку та майновий пай. Спадкодавець [PERSON] по день смерті проживав в [ADDRESS], і які останній почав будувати у 1960 році, а завершив у 1970 році. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах, що зберігаються в сільській раді. Ніколи і ніхто не претендував на вказаний будинок, в ньому завжди проживала сім'я [PERSON] Коли в 1987 році в районі проходила технічна інвентаризація з метою обліку житлового фонду на селі та з метою встановлення власників житлових будинків, [PERSON] був записаний головою двору та власником будинку по [ADDRESS], проте, з якихось причин свідоцтва про право власності на будинок він не отримував в сільській раді, що є перешкодою для позивача в оформленні спадкових прав, тому Зведенівська сільська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Суду пояснила, що померлий [INFO] року [PERSON] був її батьком, проте, спадщини після смерті останнього вона не прийняла і на неї не претендує, так як їй відомий зміст заповіту батька, відповідно до якого він заповів все своє майно онуку і її сину - [PERSON] Позивач частково оформив свої спадкові права після смерті [PERSON], зокрема, на земельну ділянку та майновий пай, але не може оформити спадщину на будинок, так як відсутнє свідоцтво про право власності, яке спадкодавець при житті не отримав. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с.52). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Зведенівської сільської ради (а.с.10). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO] року, постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Зведенівської сільської ради за №470 від 28.05.2013 року (а.с.14). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS] Шаргородського району, земельної ділянки площею 2,2179 га, що знаходиться на території Зведенівської сільської ради і належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ВН №037142, виданого Шаргородською РДА 27.05.2003 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №506, та права на пайовий фонд майна КСП «Земля Поділля» с. Зведенівка в розмірі частки 0,48% або 1132 грн. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом від 20.03.2003 року, посвідченим секретарем виконкому Зведенівської сільської ради і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №51 є [PERSON], що підтверджується заповітом, а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача. Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено (а.с.32). [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв і частково оформив свої спадкові права, зокрема, на земельну ділянку площею 2,2179 га, що знаходиться на території Зведенівської сільської ради і належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ВН №037142, виданого Шаргородською РДА 27.05.2003 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №506, та на право на пайовий фонд майна КСП «Земля Поділля» с. Зведенівка в розмірі частки 0,48% або 1132 грн. Вказані факти підтверджуються свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 15.03.2006 року, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину і про заповіти/спадкові договори та матеріалами спадкової справи до майна померлого [INFO] року [PERSON] за №486/05 (а.с.26-51), а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача Зарічняк А.І. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], позивачу відмовлено 26.03.2013 року завідуючою Шаргородською ДНК [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.17). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з верандами, прибудовою та з надвірними господарськими будівлями - хлівом, літньою кухнею, погребом, огорожею - загальною вартістю 44127 грн., що знаходяться в [ADDRESS] Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні представників позивача, відповідача, третьої особи підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], іншими доказами, дослідженими судом. Так, свідок [PERSON] суду показав, що народився в 1977 році в [ADDRESS], де і виріс, тобто по сусідству із домогосподарством [PERSON] Зі слів батьків йому стало відомо, що [PERSON] з 1960 року по 1970 рік будував будинок для своєї сім'ї - дружини і дітей на [ADDRESS] Інших власників цього будинку не було. Спочатку головою двору по [ADDRESS] була [PERSON], а коли [PERSON] побудував будинок, то його було записано головою двору. У користуванні [PERSON] була присадибна земельна ділянка приблизно 0,60 га, на якій і був розміщений належний йому будинок. Інших спадкоємців майна померлого [PERSON] після смерті останнього, окрім позивача, немає, оскільки донька померлого відмовилася від прийняття спадщини. Свідок [PERSON] суду показала, що народилася 1969 року в с. Зведенівка, по сусідству із сім'єю [PERSON], дружила з донькою останнього - [PERSON]., разом ходили до школи. Вона неодноразово бувала у будинку [PERSON], тому їй достовірно відомо, що будинок по [ADDRESS], дід позивача будував самостійно і протягом тривалого часу. [PERSON] мав у користуванні присадибну земельну ділянку приблизно 0,60 га. Інші власники цього будинку їй не відомі. Відповідно до даних з погосподарських книг за 1986-1990 роки, тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житла на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, [PERSON] зазначений головою двору з особовим рахунком № [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS], 14 (а.с.112-114). Також, відповідно до даних з погосподарських книг за 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки (станом на 2005 рік - час смерті спадкодавця) [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.115-123). Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], 1961-1970 року забудови (а.с.88-123). В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,61 га, у тому числі під будівлями - 0,02-0,03 га (а.с.115-123). Відповідно до довідки Зведенівської сільської ради від 6.03.2013 року за №241, житловий будинок, що знаходиться в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області на [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів №244 від 22.10.1987 року, але свідоцтво про право власності на цей будинок не видавалося (а.с.12). Також, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 6.03.2013 року № 22, згідно архівних даних БТІ, на ім'я [PERSON] будинок в с. Зведенівка по [ADDRESS], не зареєстровано (а.с.16). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] та звіту про незалежну оцінку будинку (а.с.79-87, 60-78), вбачається, що зазначене будинковолодіння складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 67,2 м. кв., житловою площею 46,7 м.кв., з двома верандами та прибудовою, та господарських будівель - літньої кухні, хліва, погреба, огорожі. Загальний фізичний стан будинку - незадовільний, має 60% зносу. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.124). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32, 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1960 рік (рік забудови житлового будинку) та на 1970 рік (рік завершення будівництва будинку [PERSON].) в сільській місцевості, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Зведенівка по [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини. Встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивача [PERSON], що є спадкоємцем останнього, юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація його права на отримання спадщини після смерті [PERSON] Іншого порядку встановлення даного факту - немає. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на майно померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved