Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа ПАТ «Укрсиббанк» про поділ майна, що було набуте під час шлюбу, та визнання права власності на майно, що є у спільній сумісній власності. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], треті сторони ПАТ «Укрсиббанк», Служба (управління) у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про поділ майна подружжя. В подальшому позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами неодноразово уточнювались. В остаточно уточненій позовній заяві [PERSON] до [PERSON], про визнання права особистої приватної власності та поділ майна подружжя вказується наступне. 03 квітня 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану районної державної адміністрації Ленінського району м. Запоріжжя зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 158). 20 травня 2011р. шлюб між зазначеними особами був розірваний в судовому порядку. За час шлюбу було придбане наступне майно, яке на теперішній час є в наявності: квартира [ADDRESS] вартістю 219098 грн.; квартира [ADDRESS] вартістю 258828 грн.; квартира [ADDRESS], вартістю 271195 грн.; квартира [ADDRESS] вартістю 291415 грн.; автомобіль «Тоуоtа Согоllа» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 100931 грн. Квартира [ADDRESS] і квартира [ADDRESS], та автомобіль «Тоуоtа Соrolla» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], є її особистою приватною власністю, так як придбавались за кошти, що належали їй особисто та за гроші які вона отримувала від своїх батьків особисто та по системі грошового переказу «Western Union», посилаючись на копії квитанцій, що засвідчують факт отримання коштів. Тому вказані квартири та автомобіль не можуть бути включені до складу спільної сумісної власності подружжя і не підлягають розподілу між подружжям. Квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, і підлягають розподілу між подружжям, так як зазначені квартири були придбані ними шляхом залучення кредитних коштів банківської установи і погашення цих кредитних зобов'язань відбувалось за час шлюбу за сумісні кошти подружжя. Також позивачка зазначила, що після припинення фактичних шлюбних відносин вона продовжувала особисто користуватися квартирою [ADDRESS] та самостійно за власні кошти сплачувала та повністю виплатила кредит, та несе всі витрати по утриманню квартири, [PERSON] з моменту припинення шлюбних відносин користується квартирою [ADDRESS] та самостійно несе витрати по утриманню зазначеної квартири. Тому вважає, що сторони фактично самостійно визначили порядок розподілу сумісного майна подружжя та визначили порядок користування спільним майном, тому вважає, що розподіл сумісного майна подружжя можливе саме в запропонованому нею порядку. На підставі викладеного [PERSON] просить: - визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], автомобіль «Тоуоtа Согоllа» 2008 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER]; - виділити їй з сумісного майна подружжя квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності на зазначену квартиру. В остаточно уточненій зустрічній позовній заяві [PERSON] до [PERSON], треті сторони ПАТ «Укрсиббанк», Служба (управління) у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської Ради по Орджонікідзевському району про поділ спільного майна подружжя вказується наступне. Під час шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], автомобіль «Тоуоtа Согоllа» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Окрім того, на депозитному рахунку в ПАТ «Діамантбанк» зберігалися спільні заощадження подружжя в сумі 9 700,00 доларів США, строк якого закінчився 25 березня 2009 року, тобто у період шлюбу. Придбання квартир, автомобіля відбувалось за рахунок спільних заощаджень подружжя, за рахунок грошей які були наданні його батьками та за рахунок грошей, які він отримував від свого бізнесу та підприємницької діяльності. Вважає, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя тому просить провести розподіл визначеного майна в запропонованому ним порядку. На підставі викладеного [PERSON] просить: - поділити в рівних частинах спільне майно подружжя, набуте у спільну сумісну власність подружжям; - визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; - визнати за ним право спільної часткової власності на1/2 частку квартири [ADDRESS]; - визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; - визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] вартістю 291415 грн; - стягнути з [PERSON] на його користь вартість 1/2 частки автомобіля «Тоуоtа Согоllа» 2008 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах, викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. [PERSON], приймаючи участь в судових засіданнях, також підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що до шлюбу у спільній частковій власності її та її батьків [PERSON], [PERSON] знаходилась квартира [ADDRESS]. В 1997 р. зазначена квартира була продана за 5831 грн., що на той момент складало 3169 доларів США. Після продажу квартири, її батьки подарували їй свої частки коштів. Кошти від продажу квартири [PERSON] зберігала для придбання в подальшому для себе квартири. В 1997 року її батьки переїхали мешкати до Ізраїлю, де мешкають до теперішнього часу. За час мешкання її батьків в Ізраїлі, вони неодноразово пересилали їй кошти різними сумами банківським переводом, а також привозили особисто та передавали кошти через її сестру. З моменту укладення шлюбу з [PERSON] вони мешкали на найманій квартирі, так як сумісних коштів на придбання свого житла у них не було. На той час ні вона, ні [PERSON] не мали достатнього заробітку для придбання квартири, так як [PERSON] працював тренером мотосекції клубу «ЗТР-Крос» та мав мізерну зарплатню, а вона працювала хіміком-лаборантом та також отримувала невелику зарплатню. Маючи кошти від продажу квартири [ADDRESS] та отримавши додатково від своєї матері [PERSON] в квітні 1999 році кошти в розмірі 1000 доларів США, вона 12 липня 1999 року придбала для себе квартиру [ADDRESS] за 17224 грн. Право власності було оформлено на [PERSON]. Також [PERSON] зазначила, що для придбання квартири для її батьків, останні пересилали їй кошти по системі грошового переказу «Western Union» та привозили їй особисто. За рахунок отриманих коштів та на прохання своїх батьків вона 9 липня 2003 року виступила покупцем трьохкімнатної квартири [ADDRESS], придбавши її за 29236 грн., що складало 5482,81 доларів США. Право власності було оформлено на [PERSON] В подальшому її батьки продовжували пересилали кошти по системі грошового переказу «Western Union» та привозили їй особисто. Отримані кошти вона частково поклала на депозитний рахунок банку «ДіамантБанк», а частково зберігала у себе. За рахунок отриманих від батьків коштів вона в лютому 2010 року придбала собі автомобіль «Тоуоtа Согоllа» 2008 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER]. Тому вона вважає, що квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS], автомобіль «Тоуоtа Согоllа» 2008 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER] - є її особистою приватною власністю так як були придбанні за кошти які належали їй особисто, так як вони були отриманні особисто нею від своїх батьків, та без залучення сумісних коштів подружжя. Також пояснила, що 22 вересня 2005 року була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку оформлено на [PERSON] Для придбання зазначеної квартири були залучені кредитні кошти ПАТ «УкрСиббанк». Виплата кредиту відбувалась за рахунок сумісних коштів подружжя. Крім того 5-го грудня 2006 року була придбана квартира [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру оформлено на [PERSON] Для придбання зазначеної квартири були залучені кредитні кошти ПАТ «Укрсиббанк». Виплата кредиту відбувалась за рахунок сумісних коштів подружжя. Таким чином квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є сумісним майном подружжя, так як набуті за сумісні кошти подружжя та підлягають розподілу між подружжям. Щодо визначеного нею порядку розподілу сумісного майна подружжя пояснила, що з моменту припинення з [PERSON] фактичних шлюбних відносин, вони фактично визначили порядок користування квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS], а саме: [PERSON] користується квартирою [ADDRESS], а вона користується квартирою [ADDRESS]. Так як на час припинення шлюбних відносин кредити за квартири ще не були повністю сплаченні, вони самостійно один від іншого, кожен за власні кошти, сплачували кредити. Починаючи з лютого 2011 р. та по грудень 2012 року включно, вона за власні кошти сплачувала кредит за квартиру [ADDRESS]. В подальшому вона за особисті кошти повністю платила кредит за зазначену квартиру та на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2012 року оформила на своє ім'я право власності на неї. Таким чином [PERSON] вважає, що в зв'язку з визначенням сторонами самостійно порядку користування сумісним майном, можливо провести розподіл сумісного майна саме шляхом виділення їй квартири [ADDRESS], а [PERSON] - квартири [ADDRESS], незважаючи на те, що [PERSON] виділяється квартира більшої площі та вартості. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON], позов не визнав. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON], уточнені зустрічні позовні вимоги підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у зустрічному позові. Просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні пояснив, що так як під час шлюбу сторонами було придбано квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS], автомобіль «Тоуоtа Согоllа» 2008 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER]. та малось накопичення на депозитному рахунку в ПАТ «ДіамантБанк» спільних коштів подружжя в сумі 9 700,00 доларів США, то все це майно є сумісно набутим, та підлягає розподілу між подружжям в рівних частинах. При цьому зазначив, що придбання квартир, автомобіля відбувалось за рахунок спільних заощаджень подружжя, за рахунок грошей які були наданні батьками [PERSON] та за рахунок грошей, які він отримував від свого бізнесу та підприємницької діяльності. Вважає, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить провести розподіл визначеного майна в запропонованому ним порядку. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON], зустрічний позов не визнала. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представники третіх осіб: ПАТ «Укрсиббанк», Служба (управління) у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району в судове засідання не з'явилися, причину не явки суду не повідомили. З урахуванням думки представників сторін, у відповідності до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників третіх осіб. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.04.1998 року. 20 травня 2011р. шлюб між зазначеними особами був розірваний в судовому порядку. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що в період перебування у шлюбі, сторонами по справі було придбане наступне майно: - квартира [ADDRESS] вартістю 219098 грн. (вартість визначено звітом ОЦ-21/4 про незалежну оцінку майна від 16 лютого 2012р.) - право власності зареєстровано за [PERSON] - квартира [ADDRESS] вартістю 258828 грн. (вартість визначено звітом ОЦ-21/3 про незалежну оцінку майна від 16 лютого 2012р.) - право власності зареєстровано за [PERSON] - квартира [ADDRESS], вартістю 271195 грн. (вартість визначено звітом ОЦ-21/1 про незалежну оцінку майна від 16 лютого 2012р.) право власності зареєстровано за [PERSON] - квартира [ADDRESS] вартістю 291415 грн. (вартість визначено звітом ОЦ-21/2 про незалежну оцінку майна від 16 лютого 2012р.) право власності зареєстровано за [PERSON] - автомобіль «Тоуоtа Согоllа» 2008 р/в. державний реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 100931 грн. (вартість визначено звітом ОЦ-21 про незалежну оцінку майна від 16 лютого 2012р.) зареєстрований на ім'я [PERSON] Сторони дійшли згоди про визначену вартість майна. За клопотанням сторін по справі, судом було допитано свідків. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір'ю позивача [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]). У спільній частковій власності її, та її чоловіка [PERSON] і [PERSON] знаходилась квартира [ADDRESS]., яка була продана за 5831 грн. в 1997 р. в зв'язку з виїздом її та її чоловіка [PERSON] до постійного мешкання до Ізраїлю. Кошти отримали від покупців в доларах, в еквівалентному відношенні по курсу гривні від суми, зазначеної в договорі. Свої частки коштів від продажу квартири подарували [PERSON]. Перебуваючи в Ізраїлі, вона разом зі своїм чоловіком неодноразово надсилали [PERSON] кошти по системі грошового переказу «Western Union» та привозили їй особисто. Так в квітні 1999 року вона привезла [PERSON] кошти в розмірі 1000 доларів США. З урахуванням коштів від продажу квартири [ADDRESS] та отримавши додатково 1000 доларів США, [PERSON] 12 липня 1999р. придбала для себе квартиру [ADDRESS]. В подальшому, маючи бажання придбати квартиру для себе в м.Запоріжжя, вона та її чоловік продовжували перераховувати [PERSON] кошти по системі грошового переказу «Western Union» та привозити особисто. На отримані кошти, за проханням її та її чоловіка, [PERSON] 9 липня 2003р. придбала трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Крім того вони неодноразово привозили та перераховували кошти особисто [PERSON] по системі грошового переказу «Western Union», за які [PERSON] придбала собі автомобіль. [PERSON] пояснила суду, що кошти цілеспрямовано надавались її дочці [PERSON] для того, щоб вона придбала собі квартиру, автомобіль та придбала для них квартиру. Кошти привозили та перераховували особисто для [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є рідним братом [PERSON] На весілля [PERSON] та [PERSON] він разом зі своїми батьками подарували подружжю кошти в розмірі 9 тис. грн.. Батьків [PERSON] він бачив декілька разів, на весіллі їх не було. Зі слів [PERSON] він знає, що батьки [PERSON] мешкали в м. Запоріжжя та виїхали мешкати до Ізраїлю після весілля. Чи надавали батьки [PERSON] будь-яку допомогу подружжю він не знає. Також [PERSON] пояснив, що квартира [ADDRESS] придбалась за особисті кошти, які [PERSON] отримав в дар на весілля від нього та його батьків. Крім того [PERSON] пояснив, що в 2003р. [PERSON] заявив про своє бажання придбати ще одну квартиру, для цього [PERSON] позичив у нього 15 тис. грн.. З урахуванням позичених коштів та за власні особисті кошти [PERSON] придбав трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира була придбана осінню 2003 року. Також [PERSON] пояснив, що [PERSON] працював разом з ним з 1995 року та допомагав йому в підприємницькій діяльності, а в подальшому працював заступником директора товариства та [PERSON] заробляв щомісячно приблизно 500-1000 доларів США. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її сином. В 1998 році її син [PERSON] одружився з [PERSON] Всі витрати на весілля несла вона самостійно, батьки [PERSON] взагалі не допомагали. Після весілля [PERSON] та [PERSON] мешкали на орендованій квартирі. Її син [PERSON] з 15 років разом з її другим сином [PERSON] займались торгівлею морозивом, та мав великі доходи. Однак вона самостійно несла витрати по оплаті оренди квартири та витрати на харчування, так як її син [PERSON] та [PERSON] всі кошти витрачали на себе. В 1999 р. [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS], однак за які кошти вона була придбана, за спільні кошти подружжя, чи особисті [PERSON], вона не змогла сказати. Однак зі слів [PERSON] вона знає, що гроші в розмірі 9 тис. грн., що отримані ним в дар на весілля, він витратив на покупку квартири. Також [PERSON] пояснила, що в 2003 році її син [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS]. За які кошти вона була придбана, їй не відомо, однак вона разом з її старшим сином [PERSON] надавала [PERSON] кошти в розмірі 15 тис. грн., з тих коштів, що були залучені до бізнесу. Зі слів [PERSON], йому не вистачало саме цієї суми для придбання трьохкімнатної квартири. Чи надавали батьки [PERSON] матеріальну допомогу, вона не знає, однак наголошувала, що вона постійно надавала [PERSON] та [PERSON] матеріальну допомогу, несла витрати по утриманню квартири, сплати за телефон. Згідно позовних вимог [PERSON] та [PERSON] зазначені особи ставлять питання перед судом про поділ сумісного майна подружжя. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Згідно положень постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст.372 ЦК України. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню (ст. 57 СК України). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] повністю та задовольняючи позовні вимоги [PERSON] частково, суд виходить з наступного. Згідно копії рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 20 травня 2011 року [PERSON] та [PERSON] знаходились у шлюбі з 03.04.1998 року. 20 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний в судовому порядку. При з'ясуванні джерела придбання квартири [ADDRESS], квартири [ADDRESS] та автомобіля «Тоуоtа Согоllа» 2008 р/в. державний реєстраційний номер [NUMBER] суд встановив наступне. Як було встановлено в судових засіданнях, 27 травня 1997 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] (теперішнє прізвище [PERSON] ) продали належну їм на праві спільної власності квартиру [ADDRESS] за 5831 грн. Отримані від продажу зазначеної квартири кошти [PERSON] та [PERSON] надали [PERSON] для подальшого придбання нею квартири для себе. Таким чином кошти, отримані [PERSON] від продажу квартири [ADDRESS] є її особистою приватною власністю, так як були отримані нею внаслідок продажу її особистого майна, ще до початку шлюбних відносин з [PERSON]. Суд вважає доведеним обставини придбання квартири [ADDRESS] [PERSON] за кошти, які належали їй особисто та за кошти, отриманні нею від її батьків, так як зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями свідка [PERSON] Крім того, в ході судового засідання знайшли своє підтвердження пояснення [PERSON] про те, що вона отримувала кошти від батьків як по системі грошового переказу «Western Union» так і особисто, які вона накопичувала і в подальшому використала їх саме для придбання квартири [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про грошові перекази та письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON] та особистими поясненнями, які остання дала в судовому засіданні. Також суд вважає доведеним факт придбання автомобіля «Тоуоtа Согоllа» 2008 р/в. державний реєстраційний номер [NUMBER] за особисті кошти [PERSON], що підтверджується наявними копіями квитанцій про грошові перекази, довідкою ПАТ «ДіамантБанк» про наявність депозитного рахунку на ім'я [PERSON], та письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON] та особистими поясненнями, які остання дала в судовому засіданні. Суд не приймає до уваги та відноситься критично до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], щодо придбання [PERSON] квартири [ADDRESS], квартири [ADDRESS] за особисті кошти, які він отримав у дар на весілля та від доходу підприємницької діяльності, так як згідно трудової книжки [PERSON] з 20.08.1998р., ще до укладення шлюбу та до дати придбання квартири [ADDRESS] (12.07.1999р.), не працював взагалі та не був зареєстрований як приватний підприємець. Крім того свідок [PERSON] в своїх поясненнях зазначала, що вона сплачувала орендну плату та утримання квартири в якій мешкали [PERSON] та [PERSON] після укладення шлюбу, особисто за власні кошти, та чи використовував [PERSON] отриманні кошти в дар на весілля на придбання квартири, їй не відомо. Крім того [PERSON] не надав суду жодного доказу того, що він отримував від свого брата та своєї матері в позику кошти в розмірі 15 тис. грн. на придбання квартири [ADDRESS]. Окрім іншого [PERSON] не надав суду жодних належних доказів, які б спростували пояснення [PERSON] щодо придбання зазначених квартир та автомобіля за її особисті кошти, та за кошти отримані нею від батьків по системі грошового переказу. При цьому суд виходить з того, що кошти які надходили на ім'я [PERSON] по системі грошового переказу «Western Union» та отримані [PERSON] особисто від батьків не можна вважати сумісно набутим майном подружжя, так як згідно ст.60 СК України, сумісним майном визначається майно, набуте подружжям за час шлюбу. Набутим майном подружжя вважається майно, що було придбане або отримане подружжям внаслідок їх сумісних зусиль та за рахунок сумісних коштів. Як було встановлено, передані батьками [PERSON] кошти були їх особистою власністю та були добровільно передані [PERSON], жодних зусиль, які б передували отриманню коштів, [PERSON] не вчиняв та не виконував. Таким чином, аналізуючи докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS], та автомобіль «Тоуоtа Согоllа» 2008 р/в. державний реєстраційний номер [NUMBER] є особистою приватною власністю [PERSON], так як зазначене майно придбано нею за кошти, які належали їй особисто. Разом з тим суд погоджується що квартири [ADDRESS], та квартира [ADDRESS] є сумісно набутим майном подружжя, так як вони придбані під час шлюбу та за рахунок спільних коштів подружжя. Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], право власності зареєстровано за [PERSON] Відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 11089596000 від 05.12.2006р. [PERSON] отримав від ПАТ «УкрСиббанк» кредит в іноземній валюті в сумі 33400 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 168 670 гривень за курсом НБУ на день укладення договору. У виконання договору про надання споживчого кредиту № 11089596000 від 05.12.2006р. між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» 05.122006р. укладений договір іпотеки №11089596000/3 квартири [ADDRESS], та договір поруки №11089596000/И від 05.12.2006 року, згідно якого [PERSON] виступала поручителем по кредитному договору №11089596000. Згідно свідоцтва про право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на момент придбання квартири було зареєстровано за [PERSON] Відповідно до договору кредиту № 1354-КУР від 22 вересня 2005р. ним отримано від ПАТ «УкрСиббанк» кредит в іноземній валюті в сумі 16500 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 83325 гривень за курсом НБУ на день укладення договору. У виконання договору кредиту №1354-К/Р від 22 вересня 2005 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» 05.12.2006р. укладений договір іпотеки №1354-К/Р/3 від 22 вересня 2005р. квартири [ADDRESS], та договір поруки №1354-К/Р/П від 22 вересня 2005 року, згідно якого [PERSON] виступала поручителем по кредитному договору №1354-К/Р від 22 вересня 2005 року. Судом встановлено, що погашення кредитних зобов'язань за зазначеними договорами під час шлюбних відносин, відбувалось за рахунок спільних коштів подружжя, що сторонами не заперечується. Як було встановлено, та не заперечувалось сторонами, зазначені квартири використовувались [PERSON] та [PERSON] для здійснення ними своєї підприємницької діяльності - здача в найм. Крім цього встановлено, що з моменту припинення шлюбних відносин, сторони фактично визначили порядок користування квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS]. А саме, [PERSON] користується квартирою [ADDRESS], а [PERSON] користується квартирою [ADDRESS]. Крім того встановлено, що [PERSON] повністю сплатила залишок кредиту за квартиру [ADDRESS] за рахунок своїх особистих коштів, що підтверджується наданими до суду квитанціями. Також судом встановлено, що зазначені квартири є різними за площею та ціною, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] щодо виділення їй квартири [ADDRESS], яка є меншою за площею та ціною, та враховуючи згоду [PERSON] на зменшення її ідеальної частки, суд вважає що таким чином не будуть порушені майнові права та інтереси сторін. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] щодо розподілу сумісного майна подружжя шляхом виділення сторонам майна в натурі, та відмовляючи [PERSON] в задоволенні запропонованого ним порядку поділу сумісного майна подружжя, суд керується положеннями ст. 71 СК України згідно з якими майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі, разом з цим [PERSON] фактично заявлено позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя шляхом визначення його частки у спільному сумісному майні подружжя, що не відповідає вищезазначеним вимогам ст.. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Крім того, судом встановлено, що між сторонами існують неприязнені відносини та спільне одночасне користування квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] буде неможливим. Тому суд, з урахуванням положень діючого законодавства вважає, що запропонований [PERSON] порядок поділу сумісного майна подружжя шляхом виділення кожній стороні майна в натурі є доцільним та законним. На підставі викладеного,

Outcome: partial