Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач 01 жовтня 2013 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Ленінський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання втратившим право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог зазначивши, що з 23 серпня 2013 року вона стала власницею домоволодіння [ADDRESS], успадкувавши його після смерті бабусі та дідуся, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Право власності також зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON] зареєстрований у зазначеному домоволодінні, але фактично в ньому не проживає вже понад 20 років. Остання відмітка про перереєстрацію відповідача у домовій книзі даного домоволодіння датується 01 лютого 1991 року, після чого він проживав в цьому будинку кілька років, та переїхав в інше місце, за невідомою адресою. Позивач зазначила, що реєстрація відповідача в зазначеному домоволодіння порушує її права так як вона проживає одна, але змушена нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг за відповідача, якими сама не користується. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просила визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати Ленінським районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON] з житлового приміщення за зазначеною адресою. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, шляхом розміщення оголошення у засобах масової інформації (а.с.40). Про причини неявки суд не повідомив, письмових заяв від нього не надходило. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23 серпня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №2-632, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] з господарчими спорудами та будівлями, що належало спадкодавцю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23 серпня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №2-633, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] ? частину домоволодіння [ADDRESS] з господарчими спорудами та будівлями, що належало спадкодавцю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності (а.с.18). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8428378 від 23 серпня 2013 року, домоволодіння [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину (а.с.19). Встановлено, що вже понад 20 років [PERSON] не проживає у вказаному домоволодінні, не навідує його та не сплачує комунальні послуги. Відповідно до довідки №3523 від 13 грудня 2013 року, виданої Управлінням Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього смт. Таромське, в домоволодінні [ADDRESS] дійсно зареєстрована та проживає [PERSON], [PERSON] був зареєстрований 24 жовтня 1980 року та знятий з реєстрації 04 червня 1983 року, після чого знову зареєстрований 01 лютого 1991 року (згідно домової книги) (а.с.12-16, 37). В підтвердження того, що [PERSON] не мешкає у вказаному домоволодінні, позивач надала акт від 06 вересня 2013 року, складений квартальним комітетом №8 смт. Таромське Ленінського району м. Дніпропетровська, з якому зазначено, що [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] не проживає на протязі 20 років та місце його знаходження не відоме (а.с.39). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово. Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., громадяни України зобов'язані протягом 10 днів після прибуття на нове місце проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, оскільки знайшов підтвердження той факт, що відповідач не проживає в житловому приміщенні строком понад 6 місяців, позовні вимоги доведені, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved