Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. Свій позов мотивує тим, 11 вересня 2008 року між нею, [PERSON] та [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] було досягнуто домовленість щодо продажу транспортного засобу, належного [PERSON] автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER]. Зазначає, що з метою розрахунку за вищезазначений транспортний засіб, позивач передала [PERSON] 50000,00 грн. які останній передав власникові - [PERSON] У свою чергу [PERSON] надав їй розписку про отримання коштів, передав автомобіль з ключами запалювання та свідоцтво про його реєстрацію. Крім того відповідач [PERSON] надав позивачу довіреність від 11 вересня 2008 року, зареєстровану в реєстрі за №8817. З метою перереєстрації транспортного засобу на своє ім'я, позивач звернулась в органи ДАІ (МРЕО), однак їй було відмовлено. В подальшому [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] та [PERSON] з проханням вжити заходів по переоформленню придбаного нею автомобіля, однак останніми не було вчинено жодних дій, щодо зняття транспортного засобу з обліку та реєстрацію його на моє ім'я. Просить визнати за нею права власності на автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечують щодо задоволення позову. Відповідачі в судове засідання не з'явились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечували щодо задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. У відповідності до ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту договору. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER] належить [PERSON] Відповідно до копії довіреності від 28 липня 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] надав право [PERSON] розпоряджатись транспортним засобом - автомобілем Mazda 3, 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER], в тому числі з право на відчуження даного транспортного засобу (а.с 4). Судом встановлено, що 11 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], було досягнуто домовленість щодо продажу транспортного засобу, належного [PERSON] автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER]. Як вбачається з розписки від 11 вересня 2008 року, [PERSON] отримав від [PERSON] 50 000 гривень за продаж автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER] (а.с. 6). Судом також встановлено, що на виконання домовленості щодо продажу спірного автомобіля [PERSON] надав [PERSON] довіреність, якою останній надано право розпоряджатись автомобілем Mazda 3, 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER]. Отже, зібраними по справі доказами стверджується, що [PERSON] будучи власником транспортного засобу автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER] передав його [PERSON] для подальшого його продажу [PERSON], яка натомість передала обумовлену суму коштів. Свої відносини вони оформили довіреністю. Таким чином, між сторонами насправді виникли відносини пов'язані з купівлею-продажем незважаючи на те, що вони не були оформлені відповідним договором купівлі-продажу. З огляду на вказане, суд приходить до переконання, що [PERSON] видаючи довіреність, не мав на меті вчинити дію, яка б передбачала виникнення відносин представництва. Натомість між сторонами виникли відносини купівлі-продажу, так як зібрані по справі докази беззаперечно засвідчують оплатність отримання автомобіля до видачі довіреності. При таких обставинах суд приходить до висновку, що довіреність від 28.07.2008 року, зареєстрована в реєстрі за № 2374, посвідчена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] є удаваним правочином договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля Mazda 3, 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER], а до відносин сторін необхідно застосовувати правила, що передбачені законом для договорів купівлі-продажу. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи зібрані та досліджені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Mazda 3, 2006 року випуску, № кузова [NUMBER], ДНЗ [NUMBER].

Outcome: approved