Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що в період шлюбу ними було придбано земельну ділянку та побудовано житловий будинок. В шлюбі з [PERSON] перебував з 26.02.1999 року до 28.04.2009 року, в період шлюбу було придбано відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2005 року земельну ділянку площею 0,07 га в [ADDRESS] для будівництва житлового будинку . Також в період шлюбу ними було розпочато будівництво житлового будинку на цій земельній ділянці, пізніше відповідач такий будинок переоформила на свого племінника на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, але реєстрацію такого нерухомого майна за [PERSON] було проведено органами Генічеського БТІ та що існує на цей час . Так як згоди на відчуження земельної ділянки та будинку не надавав, просить визнати за ним право власності на 12 частку такого майна- земельно ї ділянки та житлового будинку так як це майно є спільною сумісною власністю подружжя, стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягають на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та її представник за дорученням [PERSON] позов визнали частково, пояснили, що ніхто не заперечує проти того, що таке майно- земельна ділянка та недобудований будинок є спільним майном подружжя, дійсно таке майно за рішенням суду перейшло до [PERSON] , було зареєстровано в БТІ, рішення скасовані. Представник відповідача пояснив, що так як право позивача на спірне майно вони не заперечують, але з тих підстав, що позивачем не ставиться вимога щодо виділення частки спірного майна в натурі, або витребування майна з чужого незаконного володіння , тому в позові слід відмовити. Також додав, що спочатку потрібно скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно за [PERSON], а потім визнавати будь-яке право, тому, що позивач претендує на майно , яке належить взагалі іншим особам. Відповідач [PERSON] в суді позов заперечив, пояснив, що дійсно за рішенням суду до нього перейшло право власності на житловий будинок літ.»А» площею 84,6 м.кв. та земельну ділянку площею 0.07 га ,кадастровий № 6522186500:21::014:0005 ,реєстраційний № 0105720005500 , за адресою [ADDRESS]. Таке рішення суду було скасовано, але йому було передано недобудований будинок, який він закінчив будівництвом , про що свідчить декларація про готовність об»єкту до експлуатації від 16.07.2013 року. На цей час за ним проведено реєстрацію будинку та земельної ділянки. Проти позову заперечує. В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.02.1999 року до 12.05.2009 року , відповідно до договору купівлі- продажу земельної ділянки від 31.08.2005 року [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,07 га за адресою [ADDRESS] Відповідно до рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 18.11.2008 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок літ.»А» площею 84,6 м.кв. та земельну ділянку площею 0.07 га ,кадастровий № 6522186500:21::014:0005 ,реєстраційний № 0105720005500 , за адресою [ADDRESS]. Таке рішення суду було скасовано рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04.02.2013 року, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Але на підставі цього рішення в реєстр права власності на нерухоме майно внесено відомості 13.05.2009 року про право власності [PERSON] на нерухоме майно - будинок за адресою [ADDRESS]. Відомості про реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки відповідно до договору купівлі- продажу земельної ділянки від 31.08.2005 року площею 0,07 га за адресою [ADDRESS] за [PERSON] відсутні , також відсутні відомості про реєстрацію такої земельної ділянки за [PERSON] Відповідно до ст..182 ЦК України право власності на нерухомі речі, його виникнення ,перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи рішенням виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради №100 від 21.09.2005 року надано дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] [PERSON] Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту такої реєстрації. В даному випадку спірний житловий будинок за період шлюбу [PERSON] та [PERSON] до експлуатації не приймався. Крім того в судовому засіданні самим позивачем [PERSON] зазначено, що на момент припинення шлюбу, коли вони вже не проживали з дружиною, в будинку були побудовані тільки стіни, ніяких внутрішніх робіт не було проведено. Таким чином в розумінні нерухомого майна таке майно (будинок) не може виступати та не може бути об»єктом спільної сумісної власності подружжя як майно (ст..60 СК України) та як річ ст..61 СК України . Частиною першою статті 182 ЦК встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом . На час спірних відносин (шлюбу) діяв закон України від 01 липня 2004 року № 1952-VI «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з пунктом 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Таке свідоцтво на нерухоме майно - житловий будинок за адресою [ADDRESS] не видавалось в період зареєстрованого шлюбу жодному з подружжя [PERSON]. Суду надано відповідачем [PERSON] декларацію про готовність об»єкта до експлуатації від 16.07.2013 року , який визначено , що об»єкт будівництва житловий будинок з навісом в [ADDRESS] є закінчений будівництвом об»єкт та готовим до експлуатації. При цьому відповідач не заперечує, що це той самий будинок, який він отримав від [PERSON] за рішенням суду, але будинок був недобудований, він проводив будівельні роботи та в 2013 році звернувся до інспекції державного будівельного контролю з заявою про прийняття в експлуатацію такого об»єкту. Також сільською радою було присвоєно нову адресу - [ADDRESS] Враховуючи такі відомості судом не можуть бути задоволені вимоги позивача про визнання права власності на 12 частку житлового будинку за адресою за адресою [ADDRESS] не підлягають задоволенню так як за період шлюбу таке майно не було набуте відповідно до закону як нерухоме майно, про що просить позивач . Також судом встановлено, що відповідно до договору купівлі- продажу земельної ділянки від 31.08.2005 року площею 0,07 га за адресою [ADDRESS] за [PERSON] купила таку земельну ділянку. Відповідно до п. 5.3 такого договору такий договір є підставою для видачі новому власнику Державного акта на право приватної власності на землю та її державної реєстрації. Відповідно до ст.. 125 ЗК України (редакція 2005 року на момент виникнення правовідносин) - право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчую право власності чи право постійного користування земельною ділянкою , та його державної реєстрації. Відповідно до ст..126 ЗК України (редакція 2005 року на момент виникнення правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч.1 п.а ст.. 81 ЗК України -(редакція 2005 року на момент виникнення правовідносин) - Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; В даному випадку [PERSON] за договором купівлі-продажу набула право на земельну ділянку, але до кінця таке право власності на земельну ділянку не реалізовано відповідно до ст..125,126 ЗК ,182 ЦК України, тобто нею не отримано державний акт на право приватної власності, не зареєстровано таке право відповідно до ст..182 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи державний акт на право власності на земельну ділянку , набуту за договором купівлі- продажу від 31.08.2005 року площею 0,07 га за адресою [ADDRESS] [PERSON] не отримувала, реєстрація такого права не відбулась за нею, тому таке майно не може виступати як майно (ст..60 СК України) та річ ст..61 СК України об»єктом права спільної власності подружжя, так як до кінця таке право не оформлено.

Outcome: dismissed