Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-23 00:00:00

31 травня 2013 року Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк" звернулось з позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог просило суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" борг за невиконання умов Кредитного договору №0324/П11/95/0064906 від 17 грудня 2008 року в розмірі 20 285,38 грн. та судовий збір в розмірі 229,40 грн., мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Представник позивача - Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи позивач повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнав частково, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу, що перевищує суму 3870,27 грн. - заборгованості по тілу кредиту та 2493,68 грн. - суми процентів та щомісячних комісій, з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи, пояснив, що дійсно 17 грудня 2008 року між ТОВ "Фінансова компанія "Гарант Плюс" та відповідачем укладено кредитний договір №0324/П11/95/0064906, за умовами договору відповідач отримала грошові кошти в розмірі 5000 грн. 00 коп., на строк 18 місяців - з 17 грудня 2008 року по 17 червня 2010 року, факт отримання грошових коштів в сумі 5000,00 грн. не заперечується відповідачем та підтверджується наданими відповідачем доказами. За період дії кредитного договору відповідачем частково проведено оплату в рахунок погашення основного боргу в сумі 1129,73 грн. та сплати процентів за користування кредитом в сумі 1410,27 грн., а всього на загальну суму 2540,00 грн. Однак, представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів, що мали підтвердити той факт, що ТОВ "Фінансова компанія "Гарант Плюс", як Кредитодавець, перерахував в інтересах позичальника 648,00 грн. для оплати послуг агента та 276,75 грн. для оплати страхового платежу, а всього загалом 924,75 грн., що безпосередньо передбачено п.4.4 Кредитного договору, при цьому зазначені суми включено до загальної суми заборгованості, яка включає нараховані проценти та пеню за неналежне виконання договірних зобов'язань. Також, представником відповідача подана заява про застування строків позовної давності в частині нарахування пені на підставі п.5.1 Кредитного договору, оскільки за умовами кредитного договору та обов'язкового графіку платежів встановлений кінцевий строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі - 17 червня 2010 року, тому останнім днем звернення до суду з вимогою сплати пеню є 17 червня 2011 року, а відповідно до вимог ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), тому є підстави для відмови у задоволенні позову в повному обсязі в цій частині. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 17 грудня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гарант Плюс" та [PERSON] укладено Кредитний договір №0324/П11/95/0064906, за умовами якого Кредитодавець зобов'язувався надати Позичальникові у кредит грошові кошти в сумі 5924 грн. 75 коп. на строк 18 місяців з 17 грудня 2008 року по 17 червня 2010 року, а Позичальник зобов'язувався повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом і інші платежі, передбачені цим договором. (а.с.7-9) Факт отримання грошових коштів [PERSON] на підставі кредитного договору №0324/П11/95/0064906 від 17 грудня 2008 року на загальну суму 5000,00 грн., підтверджується видатковим касовим ордером №9 від 17 грудня 2008 року, ці обставини не заперечуються відповідачем. 06 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Плюс Банк" (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аккорд Плюс", Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гарант Плюс" укладено Генеральний договір про відступлення прав за кредитними договорами ФК "Гарант Плюс". (а.с.10) Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положень ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статі 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Таким чином, проценти можуть нараховуватись (сплачуватись) і за зобов'язаннями в разі прострочення платежу. В цьому разі підставою застосування процентів є порушення зобов'язання. Так, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись з позовом до суду, Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк" пред'явило вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №0324/П11/95/0064906 від 17 грудня 2008 року, яка станом на 29 березня 2013 року складає 20285,38 грн., та включає: прострочений борг - 4795,22 грн.; прострочені проценти - 3619,33 грн.; строкові проценти - 33,09 грн.; нарахована плата за кредитне обслуговування - 215,38 грн.; прострочена плата за кредитне обслуговування - 1349,35 грн., разом по кредиту 10012,37 грн., а також пеню за несвоєчасне виконання умов кредитного договору за період з 29 березня 2012 року по29 березня 2013 року - 9063,01 грн., віндикаційні витрати - 1210,00 грн., що є предметом позову. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у тому разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Як роз'яснено у пункті 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" доведено той факт, що відповідачем [PERSON] порушено умови кредитного договору №0324/П11/95/0064906 від 17 грудня 2008 року в частині своєчасного повернення кредиту, тому суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення за рахунок відповідача заборгованість по кредитному договору, а саме: основної суми боргу по кредитному договору в розмірі 3870,27 грн. та процентів за користування кредитом за весь час дії кредитного договору в сумі 2493,68 грн., яка розраховується судом виходячи із загальної суми коштів, які отримані позивачем при укладені кредитного договору, тобто 5000,00 грн., з урахуванням проведених відповідачем проплат за договором на загальну суму 2540,00 грн., яка включає: погашення тіла кредиту - 1129,73 грн. та процентів - 1410,27 грн., що підтверджується наданими відповідачем платіжними документами, та не враховані позивачем при зверненні з даним позовом до суду. Разом з тим, суд вважає, що в межах даного спору слід застосувати спеціальні строки позовної давності, як це передбачено п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, до заявлених позовних вимог позивача, які стосуються стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору, яка нарахована позивачем за період з 29 березня 2012 року по 29 березня 2013 року на загальну суму 9063,01 грн., та визначена позивачем загальною сумою без наведення методики її нарахування та з урахуванням узгодженого сторонами договору розміру пені, який передбачений у п.5.1 Кредитного договору, оскільки строк виконання зобов'язань по кредитному договору настав 18 червня 2010 року, в той же час з даними позовом до суду позивач звернувся лише 31 травня 2013 року, що підтверджується датою реєстрації позову в канцелярії суду, тобто після спливу річного строку визначеного для такої категорії вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині , у зв'язку з спливом строку позовної давності. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до [PERSON] в частині стягнення 648,00 грн., як оплата послуг агента, та 276,75 грн., як оплата страхового платежу, що передбачено п.4.4 Кредитного договору, при цьому проведення зазначених одноразових платежів безпосередньо покладено на ТОВ "Фінансова компанія "Гарант плюс", однак до позову не долучено доказів, які мали підтвердити проведення цих платежів кредитодавцем, а включення такої категорії послуг до загальної суми кредитної заборгованості та нарахування процентів та пені, враховуючи ці платежі, не ґрунтується на нормах чинного законодавства та не передбачено умовами кредитного договору. Також, позивачем включено до загальної суми заборгованості за кредитним договором нарахована плата за кредитне обслуговування - 215,38 грн., прострочена плата за кредитне обслуговування - 1349,35 грн., віндикаційні витрати - 1210,00 грн., які не передбачено умовами кредитного договору, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гарант Плюс" та [PERSON], інших підстав, що зумовлювали виникнення між сторонами спору цивільно-правових зобов'язань, що зумовлювали сплату вищезазначених платежів, позивачем не наведено, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" заборгованість по кредитному договору №0324/П11/95/0064906 від 17 грудня 2008 року на загальну суму 6363,95 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд, виходячи з розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн.40 коп., який сплачено позивачем при зверненні з даними позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документу. Враховуючи наведене та

Outcome: partial