Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

[PERSON] 30 вересня 2013 року звернувся до суду з позовом до КП «Автотранссервіс» про стягнення з підприємства середнього заробітку за весь час прострочення сплати належних на час звільнення сум та відшкодування моральної шкоди, свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом №16-К від 01.02.2010 року він був прийнятий на роботу в КП «Автотранссервіс» на посаду контролера технічного стану, з посадовим окладом 869 грн. Наказом №21-К від 19.03.2012 року [PERSON] було звільнено за ст. 40 КЗпП України.При звільненні з роботи виплата всіх сум, належних позивачу не здійснена в установлені законом строку, а повний розрахунок йому нарахований лише 16 серпня 2013 року, який він отримав поштою. Позивач посилаючись на вищевикладене просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час прострочення сплати належних на час звільнення сум, а саме, з 19.03.2012 року по 16.08.2013 року у розмірі 24783,84 грн. , а також моральну шкоду у розмірі 29248,84 грн. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. Позивач, а також представник позивача у судове засідання не з’явилися про час та місце розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ст.169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність не з’явившехся осіб, за наявними в матеріалах справи доказами. . Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу №16-К від 01 лютого 2010 року [PERSON] прийнято на роботу з 01 лютого 2010р. на посаду контролера технічного стану КП «Автотранссервіс». Наказом №21-К про припинення трудового договору [PERSON] звільнено з 19 березня 2012 року на підставі п.4 статті 40 КЗпП України , про що було повідомлено позивача 19 березня 2012 року де він під підпис не погодився з наказом та попередив про його оскарження. Судом встановлено, що [PERSON] отримав трудову книжку 05 квітня 2013 року ці обставини не заперечуються сторонами по справі, а також підтверджуються копією книги обліку руху трудових книжок.(а.с.61) Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово за захистом своїх прав звертався до Одеської обласної державної адміністрації, Білгород-Дністровського голови, Одеську обласну прокуратуру, Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора, Державну фінансову інспекцію в Одеській області, Міністерства соціальної політики України. Згідно акту ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Автотранссервіс» від 14.06.2013 року №840-61/02 за 2010,2011,2012р.р та завершений звітний період 2013р. встановлено недоотримання [PERSON] доходів у вигляді зарплати за період з лютого 2010 по грудень 2011 року у сумі 4465,40 грн.(а.с.62-66) Судом встановлено, що поштовим переказом від 13.08.2013 року КП «Автотранссервіс» була відправлена донарахована, згідно акту ревізії, заробітна плата у розмірі 3709,12 грн., яка отримана [PERSON] 16.08.2013 року.(а.с.55,56) Таким чином повний розрахунок при звільненні [PERSON] отримав 16 серпня 2013 року. Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі та підтверджуються фіскальним чеком на переказ готівки, та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.(а.с.55,56) Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, відповідно до ч. 5 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Рішенням Конституційного Суду України №4рп-2012 від 22.02.2012року встановлено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Встановлено, що на час звільнення позивача відповідач мав перед ним заборгованість по заробітній платі в розмірі 4465,40 грн. Судом встановлено, що повний розрахунок з позивачем був проведений 16 серпня 2013 року. Отже, на момент звільнення розрахунок з позивачем у встановленому порядку не було проведено. Враховуючи, що розрахункові кошти позивачу не виплачено при звільненні з вини відповідача, факт відсутності вини у невиплаті розрахункових коштів відповідачем не доводився. Спір щодо розміру розрахункових коштів між сторонами не виникав. Вказані обставини є підставою для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, строк якої триває з часу звільнення з 19 березня 2012 року. Розрахунок середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Згідно довідки по перерахунку, заробітна плата позивача за грудень 2011 року становила 1204,8 грн., листопад 2011 року становила 1182 грн, жовтень 1182 грн., а кількість днів становить 92 дні. Середньомісячний заробіток позивача за жовтень – грудень 2011 року становить 4282,56 грн. ((1204,8+1182+1182)х1,2=4282,56 грн.)(а.с.59) Відповідно середньоденний заробіток за вказаний період становить 46,54 грн. (4282,56 : 92 = 46,54) кількість днів затримки розрахунку з моменту звільнення до дня виплати повного розрахунку по заробітної плати з 19 березня 2012р. по 16 серпня 2013р. становить 515 днів, виплаті підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23968,10 грн. (46,54 грн.х 515 дні) Таким чином,суд вважає,що вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ґрунтується на нормах чинного законодавства, що регламентують спірні правовідносини, а тому підлягає частковому задоволенню. Крім того,відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв’язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, невиплата відповідачем заробітної плати позивачеві призвела до його моральних страждань,оскільки ця обставина викликала хвилювання та стрес, що вимагало додаткових зусиль для організації життя. Проте, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі,так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю, спокою особи, а тому при стягненні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди, що адекватно нанесеній моральній шкоді На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial