Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-22 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 22 400,00 грн, інфляційні витрати в розмірі 22,40 грн, 3% річних в розмірі 152,81 грн., загальна сума складає 22 575,21 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 березня 2013 року між ним та відповідачем, було укладено Договір позики шляхом написання розписки. Згідно умов Договору позивач надав відповідачу, позику у розмірі 22 400,00 грн. зі строком строком на один місяць, тобто кінцевим терміном повернення позики до 02.04.2013 року. Відповідач станом на 02.07.2013 року вимоги щодо повернення боргу не виконав та грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, але через канцелярію подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини його неявки суду не відомо, а тому суд у відповідності до статті 224 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Як встановлено в судовому засіданні, 02 березня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 17 400,00 грн та 500,00 грн., що загалом складає 22 400,00 грн. На підтвердження укладення договору позики позивач надав розписки на вказані суми. Відповідач зобов'язався повернути вказану суму позивачу з кінцевим терміном до 02.04.2013 року. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, у встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідач так і не виконав зобов'язання по Договору та суму позики позивачу не повернув. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджуються не виконання відповідачем свої зобов'язань, передбачених Договорами позики від 02 березня 2013 року щодо повернення позивачеві суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача боргу є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 536 Цивільного Кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, позивачем заявлені вимоги до відповідача, щодо сплати 3% річних в розмірі 152,81 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 22 575,21 грн, з яких: борг за договором позики - 22 400,00 грн, інфляційні витрати - 22,40 грн, 3% річних - 152,81 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судові витрати в сумі 229,40 грн. Дані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved