Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-17 00:00:00

В вересні 2009 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до приватного підприємства «ІКІО», третьої особи [PERSON] про стягнення частки, що становить 16,66% статутного фонду приватного підприємства «ІКІО». На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2008 року за нею визнано право власності на 16,66% статутного фонду приватного підприємства «ІКІО». 19 червня 2009 року вона звернулась до відповідача з вимогою про виплату належної їй частки в статутному фонді відповідача, проте відповідач добровільно не виконав її вимогу, що і стало причиною на звернення до суду. В судовому засіданні представник позивачки та позивачка зменшили позовні вимоги, та просять стягнути з відповідача на користь позивачки 16 327,44 грн., з яких 8 430,00 грн. частки в статутному фонді приватного підприємства «Ікіо», та 7 897,44 грн. сплачених судових витрат. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позов є необґрунтованим, та таким що не може бути задоволений, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону. Третя особа та її представник проти задоволення позову заперечують, посилаючись на те, що поділ майна здійснюється в натурі, а тому просить відмовити в задоволенні позову про стягнення судових витрат та частки в статутному фонді. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, подані сторно ми докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2008 року за [PERSON] визнано право власності на 16,66% статутного фонду приватного підприємства «ІКІО». 19 червня 2009 року позивач звернулась з вимогою про виплату їй протягом семи днів з моменту отримання даної вимоги належну їй частку в статутному фонді приватного підприємства «ІКІО». Вказану вимогу відповідач отримав 23 червня 2009 року. Дані факти підтверджуються: рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2008 року; заявою ВСМ192560 від 19 червня 2009 року; повідомленням про вручення поштового відправлення. В силу ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яке відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Рішенням конституційного суду України від 19.09.2012р. по справі №1-8/2012, №17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України визначено, що положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до висновку Експерта про проведення судової оціночно-будівельної експертизи №1855/12-21 від 26.06.2013р., та висновку експерта про проведення судово-економічної експертизи №1854/12-21 від 27.06.2013р. вартість 16,66% частки в статутному фонді приватного підприємства «Ікіо» в грошовому виразі складає 1 197 570,00 грн., що підтверджується наявними висновками в матеріалах справи. Відповідач виконав вимогу позивачки в сумі 1 189 140,00 грн., відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 19 березня 2010 року де зазначено, що ринкова вартість грошового розміру 16,6% статутного фонду приватного підприємства «ІКІО» становить 1 189 140,00 гривень, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін. Тому, суд приходить до висновку що на користь позивачки з відповідача слід стягнути різницю яку відповідач не сплатив позивачці в сумі 8 430,00 грн., так як відповідач не виконав свого зобов'язання перед позивачкою в повному обсязі. Крім того стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають і судові витрати понесені нею в сумі 7 897,44 грн., що підтверджується копіями квитанцій наявних в матеріалах справи.

Outcome: approved