Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Рахівської державної нотаріальної контори, третя особа без самостійних вимог: Середньоводянська сільська рада Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Дане нерухоме майно належало на праві приватної власності [PERSON], однак, як з'ясувалося після її смерті, первинна реєстрація права власності на спадкове домоволодіння, яке було збудовано нею, в якому вона проживала до дня своєї смерті і яке вважала своєю власністю, за нею здійснена не була. Разом з тим, через відсутність належних правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, позивач, як спадкоємець за заповітом, фактично не має можливості оформити у встановленому законом порядку своє право власності на спадкове майно. У зв'язку з чим просив визнати за ними право власності на житловий будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Завідуюча Рахівською державною нотаріальною конторою Пріц О.І. надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає. Представник відповідача - реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області - Петращук І.В. в судовому засіданні не заперечив проти задоволення даних позовних вимог. Представник третьої особи - Середньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області в судове засідання не з'явився, сільський голова - Н.І.Шіман надіслав заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника сільської ради. Позовні вимоги визнає. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], і відносно якого остання розпорядилася шляхом складення заповіту 7 квітня 1986 року. Згідно даного заповіту [PERSON] належний їй на праві особистої власності, жилий будинок [ADDRESS] заповіла [PERSON]. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в його користь. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, в судовому засіданні з матеріалів справи, зокрема з довідки виконавчого комітету Середньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області від 9 жовтня 2013 року №500 встановлено, що будинок, який знаходиться в [ADDRESS], належав нині померлій [PERSON] згідно даних погосподарської книги за №1882-1. Згідно довідки виконавчого комітету Середньоводянської сільської ради №2856 від 09.10.2013 року назва вулиці Калініна в с. Середнє Водяне Рахівського району Закарпатської області змінена на назву вулиці Сперанца. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Враховуючи, що спадщина відкрилася в період дії Цивільного кодексу 1963 року, суд застосовує його при вирішенні питання фактичного прийняття спадщини, оскільки ст. 549 цього Кодексу передбачала, визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Тобто, для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки вступив у володіння та управління спадковим майном. Дане стверджується записом у паспорті громадянина України, з якого вбачається, що останній за адресою спадкового житлового будинку проживає з 25 січня 1980 року. Отже, враховуючи, що позивач по справі є спадкоємцем по заповіту, фактично прийняв спадщину, вступивши в оперативне ним володіння, в силу ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, майнового спору з приводу спадкування не існує, що стверджено довідкою Середньоводянської сільської ради №3369 від 9 грудня 2013 року, відповідачами позов визнаний, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved