Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 13869 грн. боргу за договором позики, укладеного 13 березня 2009 року, 1345,29 грн. - встановленого індексу інфляції за час прострочки, 1300,22 грн. - 3% річних від простроченої суми за час прострочки. Крім того, позивач вказав, що відповідач взяв у нього в користування автомобільний причіп та бетонозмішувача, які у встановлений строк не повернув, а тому просив стягнути на його користь з відповідача вартість автомобільного причепа в розмірі - 3000грн., та вартість бетонозмішувача - 1500грн. Також просив стягнути на його корисить судові витрати в розмірі 229,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 190 грн. 15 серпня 2013 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правовоу допомогу в розмірі 400грн, послуги нотаріуса в розмірі 200грн., послуги перекладача -100 грн., витрати, пов'язані з переїздом перекладача та компенсацію за відрив від звичайних занять перекладача в розмірі 300 грн. В обґрунтування позову позивачем вказано, що 13 березня 2009 року в простій письмовій формі було укладено між ним та відповідачем договір позики, за яким він позичив відповідачу 13869 грн. строком на 15 місяців. Строк повернення позики сплинув, а відповідач кошти не повернув. Суму компенсації та процентів, що підлягають до стягнення обґрунтовував тим, що боржник, який просторочив зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від простороченої суми. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з наведених в ньому підстав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду, заяву про слухання справи у його відсутності не подавав, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи в заочному порядку, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. В попередньому судовому засіданні відповідач позов не визнав та пояснив, що кошти він отримав від позивача, однак використав їх на будівництво будинка для позивача, а тому він не зобов'язаний йому нічого повертати. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем, а також вказали, що відповідач брав у позивача автопричіп та бетонозмішувача, які не повернув до цього часу. Заслухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги пояснення свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлені наступні факти: 13 березня 2009 року між сторонами укладено в письмовій формі договір позики, відповідно до якого позивач позичив відповідачу 13869 грн., які відповідач зобов'язався повернути протягом наступних 15 місяців. Повертати кошти відповідач зобов'язався з червня 2009року у розмірі по 500 грн. щомісячно (а.с.6); 20 вересня 2011року постановою дільничого інспектора міліції Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області стверджено факт отримання відповідачем від позивача коштів в сумі 13869 грн. та його майна, а саме: автомобільного причепа та бітонозмішувача, які відповідач не повернув позивачу і нині (а.с.10). Правовідносини регулюються ст.ст.1046-1053 ЦК України. Виходячи із пояснень сторін та свідків, суд приходить до висновку, що при укладанні договору позики сторони дотрималися обов'язкової письмової форми, а тому суд вправі вважати доведеним факт отримання відповідачем грошових коштів, що ним оспорюється. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач визнав факт отримання коштів, однак не довів того, що що отримані кошти були ним витрачені на користь позивача, а тому з нього слід стягнути на користь позивача позичену суму, суму індексу інфляції за час прострочки договору позики, та суму 3% річних від простроченої суми за час прострочення. З цих підстав, суд позов задовольняє. Відповідно до ст. 22 ч.4 ЦК України, на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб. Вирішуючи питання про стягнення вартості пошкодженого майна позивача, суд вважає, що факт передачі відповідачу бетонозмішувача та автопричепа та їх вартість позивачем не доведені, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволення позову в цій частині. В зв'язку із частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1131,74 грн. (200грн. +400грн.+229,40грн.+ 590грн.= 1419,40грн; 17704,51грн. Х 1419,40 грн. / 22204,51 грн. = 1131,74грн. (а.с.1, 19, 20, 21). На підставі викладеного,

Outcome: partial