Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до підприємства Ізяславської виправної колонії № 31 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати та моральної шкоди. В обгрунтування позову посилається на те, що 12 березня 2003 року по 02.10.2012 року вона працювала на підприємстві ІВК-31, звідки була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Розрахунок при звільненні з нею проведений не був, численні звернення до відповідача належного результату не дали, а тому змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні [PERSON], її представник [PERSON] заявлений позов підтримали, позовну вимогу стягнення компенсації втрати частини заробітної плати просили залишити без розгляду. Представник відповідача юрисконсульт Желіховська Л.В. проти позову не заперечила, надала суду розрахунок заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає до повного задоволення, в частині стягнення моральної шкоди - до часткового задоволення. Ухваленою Міжнародною Організацією Праці Конвенцією № 95 1949 року „Про охорону заробітної плати" передбачено, що заробітна плата виплачується регулярно. Після закінчення строку дії трудового договору остаточний розрахунок у зв'язку з усією належною заробітною платою проводиться відповідно до законодавства даної країни, колективного договору або за відсутністю такого законодавства чи договору, протягом розумного періоду, залежно від умов договору ( ст. 12 Конвенції ). Національним законодавством - Кодексом законів про працю України та Законом України «Про оплату праці» передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Суд встановив, що [PERSON] працювала в ІВК-31на посаді товарознавця, 02 жовтня 2012 року вона звільнилася з роботи за згодою сторін відповідно до наказу № 51 о/с, однак в день звільнення розрахунок по заробітній платі з нею проведений не був. Заборгованість із заробітної плати згідно довідки відповідача становить 6690 грн. 94 коп. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що невиплата розрахункових коштів при звільненні позвача мала місце з вини роботодавця - підприємства Ізяславської виправної колонії № 31. Розрахунок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995 р. № 100 і становить 12463 грн. 08 коп. без відрахувань прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В ході судового розгляду доведено, що порушенням законних прав позивача йому завдано моральну шкоду, розмір якої суд визначає, виходячи із засад розумності та справедливості. На підставі ст. 12 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 95 1949 року, ст.ст. 116, 117, 237-1 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial