Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання договору іпотеки недійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2003 по справі № 2-671/2003 є власником об'єкту нерухомого майна, а саме: будівлі вагової з автовагами інв. № 1863, 616 літера «А», будівлі зерноскладу інв. № 530 літера «Б», будівлі зерноскладу інв. № 547 літера «Г», будівлі автовагів інв. № 1851 літера «В», будівлі зерноскладу інв. № 679 літера «Д», зерноочищувача ЗАВ-20 інв. № 707 літера «Ж» літера № « 6», будівлі зерноскладу інв. № 643 літера «З», огорожі інв. № 808 номер по плану «№ 1-5», навісу інв. № 800 літера «И», яке розташоване по [ADDRESS] В лютому 2011 року на його адресу від [PERSON] надійшла вимога, датована 10.02.2010, щодо припинення посягань на предмет іпотеки. До вимоги був долучений договір іпотеки, укладений 13.11.2010 між [PERSON] та [PERSON], на підставі якого відповідач [PERSON] набула статус іпотекодержателя майна, розташованого по [ADDRESS] Позивач, посилаючись на те, що укладений 13.11.2010 між відповідачами договір іпотеки, порушує його права як власника майна, яке є предметом договору, прохає суд визнати вищезазначений договір іпотеки недійсним з моменту його укладення. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені. Зазначив, що за [PERSON] на час укладення договору іпотеки дійсно було зареєстровано право власності на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS], яке є предметом іпотеки. Це право [PERSON] набув на підставі рішень суду, якими були визнані дійсними договори купівлі-продажу вказаного майна, укладені спочатку між [PERSON] та [PERSON], а потім відповідно між [PERSON] та [PERSON] Але ці рішення місцевого суду були скасовані судом апеляційної інстанції. Таким чином, представник позивача вважає, що оскільки договори, на підставі яких [PERSON] набув права власності на будівлі, що стали предметом іпотеки, визнані рішеннями апеляційного суду Запорізької області не укладеними, тобто такими, що не створюють для сторін ніяких прав та обов'язків, то [PERSON] відповідно не мав прав розпоряджатися зазначеним майном. З цих причин вважає, що укладений між відповідачами договір іпотеки від 13.11.2010 не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, що тягне за собою його недійсність. За твердженням представника позивача за [PERSON] зараз у передбаченому законом порядку зареєстровано право власності на будівлі, розташовані по [ADDRESS], і останній як власник цього майна має право порушити питання щодо визнання недійсним договору іпотеки належного йому майна. Представник позивача також зазначив, що на теперішній час [PERSON] вже не є власником земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти нерухомого майна, оскільки судове рішення, на підставі якого він набув це право, також скасовано. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що підстави для визнання договору іпотеки недійсним відсутні, оскільки на час укладення оспорюваного договору нотаріус перевірив наявність у [PERSON] права власності на предмет іпотеки. Право власності на об'єкти нерухомості по [ADDRESS] за [PERSON] було зареєстроване на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області. [PERSON] з жовтня 2006 року не є власником даних об'єктів, оскільки продав ці об'єкти [PERSON], а той в свою чергу за продав їх [PERSON] Вважає, що скасування апеляційним судом Запорізької області рішень місцевого суду, якими вищезазначені угоди були визнані дійсними, і на підставі яких [PERSON] набув право власності на вказані об'єкти нерухомості, розташовані в [ADDRESS] не позбавило [PERSON] права власності на це майно, оскільки поворот виконання рішення не застосовувався. Також відповідач зазначила, що обставини, з якими закон пов'язує недійсність правочину, відсутні та навіть не наводяться в позові. До того ж вважає, що оскільки [PERSON] не стороною оспорюваного правочину, він не має право його оскаржувати. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що підстави для визнання договору недійсним законодавством чітко визначені. Таких підстав позивач у своєму позові не навів. За таких обставин він не вбачає підстав для визнання спірного договору недійсним. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.11.2010 між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2834 (копія т. 1 а.с. 5-8). Відповідно до п. 1.1. договору цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу [PERSON] від 13.11.2010 за реєстровим № 2887, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, за умовами якого Іпотекодавець зобов'язаний до 13.11.2011 повернути до Іпотекодержателю позику в розмірі 800000 грн. Предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові будівлі зерносховища - інв. № 707 літ. Ж № 6; інв. № 1863, 616 літ. А; інв. № 1851 літ. В; інв. № 530 літ. Б; інв. № 679 літ. Д; інв. № 547 літ. Г; інв. № 643 літ. З; літ. И; з відповідними надвірними господарчими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] розташовані на належній Іпотекодавцю земельній ділянці несільськогосподарського призначення площею 3,3953 га, наданій для розташування зерносховища, розташованій на території Тернавської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту, кадастровий номер 2321587300:03:005:0105, на яку також поширюється іпотека відповідно до вимог ст.ст. 6, 15 Закону України «Про іпотеку», який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі: 1. Нежитлові будівлі зерносховища - рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.05.2010 (справа № 2-872/2010), та зареєстрованого в Електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 02.07.2010; 2. Земельна ділянка - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області від 15.10.2010. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (невідповідність змісту правочину акту цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; відсутність у сторони правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутність вільного волевиявлення або його невідповідність його внутрішній волі; фіктивність правочину; протиріччя інтересам дітей при вчиненні правочину батьками). В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що договір іпотеки не відповідає передбаченим ст. 203 ЦК України загальним вимогам, необхідним для чинності правочину, оскільки [PERSON] не був власником майна, яким розпорядився. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.05.2010, яким за ним визнано право власності на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, було скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07.02.2011 та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2010 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 19.10.2006. За таких обставин, договір купівлі-продажу від 19.10.2006, укладений між [PERSON] та [PERSON], не був укладений і відповідно до цього не створив прав та обов'язків сторін, а, отже, власником об'єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2003 є [PERSON] Проте із зазначеними обставинами суд не погоджується з наступних підстав. У вищезазначеному договорі іпотеки зазначено, що нежитлові будівлі зерносховища належать Іпотекодавцю, тобто [PERSON], на праві власності на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.05.2010 (справа 2-872/2010р.). Цим рішенням (копія т. 1 а.с. 156) був визнаний дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS], укладений 18.01.2010 між [PERSON] та [PERSON]. За [PERSON] було визнано право власності на нерухоме майно: будівлю вагової з автовагами інв. № 1863, 616 літ. «А», будівлю зерноскладу інв. № 530 літ. «Б», будівлю зерноскладу № 547 літ. «Г», будівлю автовагів інв. № 1851 літ. «В», будівлю зерноскладу інв. № 679 літ. «Д», зерно очищувач ЗАЗ 20 інв. № 707 літ «Ж», літ. № 6, будівлю зерноскладу інв. № 643 літ. «З», огорожу інв. № 808 номер по плану « 01-5», навіс інв. № 800 літ. «И», розташовані по [ADDRESS] На підставі рішення суду [PERSON] зареєстрував право власності на вищевказані об'єкти нерухомості в ОП ЗМБТІ, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26589116 від 02.07.2010 (копія т. 1 а.с. 167). В свою чергу [PERSON] набув право власності на вищезазначене нерухомого майна на підставі рішення Вільнянського районного суду від 31.08.2007 (копія т. 1 а.с. 70-71), згідно з яким був задоволений його позов до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 19.10.2006 та за [PERSON] було визнано право власності на це майно, яке в подальшому зареєстроване в ОП ЗМБТІ, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16362508 від 22.10.2007 (копія т. 1 а.с. 168). Проте це рішення Вільнянського районного суду також було скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2010 і в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено (т. 1 а.с. 12-13). В судовому засіданні також встановлено, що рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.05.2010, на підставі якого [PERSON] набув право власності на вищезазначене майно, яке стало предметом іпотеки, було скасовано рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 07.02.2011 (копія т. 1 а.с. 14-15), та у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на вищезазначене майно відмовлено. При перегляді в касаційному порядку ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.08.2011 (копія т. 1 а.с. 75) касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] було відхилено, та вищезазначене рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 07.02.2011 залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» об'єкт нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише за умови, якщо це нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності. Встановлено, що на момент укладення та посвідчення договору іпотеки рішення суду, на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на спірне нерухоме майно, не було скасовано. Тому, відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, [PERSON] здійснював усі права власника щодо належного йому нерухомого майна. Крім того, суд враховує, що предметом іпотеки, згідно з договором, є також земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 3,3953 га, наданій для розташування зерносховища, розташованій на території Тернавської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту, кадастровий номер 2321587300:03:005:0105, яка на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №? 112483 (копія т. 1 а.с. 124). За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» будівля (споруда) можуть бути передані в іпотеку тільки разом із земельною ділянкою, на якій вони розташовані, або навпаки; роздільна іпотека таких об'єктів законом не передбачена. Приватним нотаріусом [PERSON] були надані суду письмові пояснення (т. 1 а.с. 119-128), в яких він зазначив, що при посвідченні оскаржуваного договору іпотеки йому були надані правовстановлюючі документи на нерухоме майно, зокрема, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №? 112483, виданий Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області від 15.10.2010 на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.05.2010 та зареєстрований відділом Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 19.10.2010 за № 011026000090, а також рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.05.2010, зареєстроване Електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 02.07.2010. При цьому суд не приймає до уваги твердження представника позивача, що на теперішній час [PERSON] вже не є власником земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти нерухомого майна, оскільки судове рішення, на підставі якого він набув це право, також скасовано. Право власності Іпотекодавця [PERSON] на цю земельну ділянку було визнано рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.05.2010 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] Проте 22.03.2011 ухвалою Вільнянського районного суду рішення було скасоване за нововиявленими обставинами (т. 1 а.с. 72-74), і ухвалою від 12.10.2011 позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду (т. 1 а.с. 172). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2011 ухвалу від 11.10.2011 скасовано, а справу направлено до Вільнянського райсуду для продовження розгляду (т. 1 а.с. 169-171). На підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.05.2010 [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області від 15.10.2010 на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.05.2010, який зареєстрований відділом Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 19.10.2010 за № 011026000090. За змістом ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За правилами ст.ст. 181, 182 ЦК України право власності на спірну земельну ділянку виникає в особи з моменту державної реєстрації такого права. Встановлено, що в провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебувала цивільна справа за позовом прокурора Вільнянського району Запорізької області в інтересах Головного управління Державного комітету України по земельних ресурсах в Запорізькій області до [PERSON], треті особи: відділ Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації. Предметом вказаного позову був Державний акт на право приватної власності серії ЯЛ №? 112483 від 15 жовтня 2010 року, виданий на ім'я [PERSON], на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Рішенням суду від 12.03.2013 (т. 2 а.с. 122-123) в задоволенні позову відмовлено. Підстав для визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON], не встановлено. На вказане рішення суду [PERSON] подано апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 124-125). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04.09.2013 (т. 2 а.с. 131-133) апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.03.2013 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2013 (т. 2 а.с. 161-162) касаційну скаргу [PERSON] також відхилено, судові рішення у вищевказаній справі залишені без змін. Згідно з мотивувальною частиною ухвали апеляційного суду, судова колегія не знайшла порушення прав [PERSON] щодо земельної ділянки. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вищенаведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсним договору іпотеки від 13.11.2010, немає. Крім того, згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому зазначені особи самостійно розпоряджуються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. При цьому, обравши певний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Суд вважає, що позивач не довів свої вимоги та невірно обрав спосіб захисту свого права, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed