Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа: Міністерство юстиції України П'ята Київська державна нотаріальна контора. Заявник при зверненні до суду мотивує свої вимоги тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом. 11. 09. 2003 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2\\3 частини житлового будинку [ADDRESS] на ім'я [PERSON], який був сином померлого [PERSON]. Заявник зазначає, що він з 1970 року проживає за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з чим, на його думку, є таким, що прийняв спадщину та має право на обов'язкову частку у спадщині. Також зазначає, що про існування заповіту заявник дізнався тільки після смерті свого брата, [PERSON], який помер [INFO] року. 09. 07. 2013 року заявник звертався до П'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині, що складає 2\\3 частини житлового будинку [ADDRESS], однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку після смерті батька. В зв'язку із зазначеним заявник просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] в будинку [ADDRESS] з 11. 08. 1973 року і до часу відкриття спадщини - [INFO] року. Заявник в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. П'ята Київська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO] року народження зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту з відміткою про місце проживання (а.с. 6). Вбачається, що [INFO] року помер батько заявника, [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом. 11. 09. 2003 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2\\3 частини житлового будинку [ADDRESS] на ім'я [PERSON], який був сином померлого [PERSON]. Заявник при зверненні до суду зазначав, що він з 1970 року проживає за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з чим, вважає себе таким, що прийняв спадщину та має право на обов'язкову частку у спадщині. Також зазначав, що про існування заповіту він дізнався тільки після смерті свого брата, [PERSON], який помер [INFO] року. Вбачається, що 09. 07. 2013 року заявник звертався до П'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині, що складає 2\\3 частини житлового будинку [ADDRESS], однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку після смерті батька. Заявник при зверненні до суду просив встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] в будинку [ADDRESS] з 11. 08. 1973 року і до часу відкриття спадщини - [INFO] року, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 1970 року постійно проживав разом із своїм батьком за вказаною адресою і має право на обов'язкову частку у спадщині, на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.. 535 ЦК УРСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Вбачається, що на час оформлення заповіту, заявнику було 63 роки. Згідно п. 1 ч. 1 ст.. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 11. 08. 1973 року зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відміткою в паспорті заявника про місце реєстрації, а відповідно до запису в будинковій книзі - з 21. 08. 1970 року, тобто вважається таким, що прийняв спадщину та має право на отримання обов'язкової частки у спадщині (а.с. 6, 8-16). Відповідно до ч. 2 ст.. 1300 ЦК України, на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст.. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими при з'ясуванні обставин справи по суті. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заявником було доведено обставини на які він посилався при зверненні до суду, в зв'язку з чим суд вважає вимоги заявника обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наведених вище підстав. На підставі викладеного та

Outcome: approved