Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-16 00:00:00

17 вересня 2013 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна про стягнення 8 283,50 грн. компенсації за невикористані щорічні відпустки та 90 039,51 грн. заробітної плати за період з 12.11.2009 року по 23.05.2012 року. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем не в повному обсязі нарахована компенсація за невикористану відпустку та не виплачена заробітна плата. У ході судового розгляду позивачем уточнені позовні вимоги щодо періоду стягнення заробітної плати. На розляд суду передані вимоги про стягнення заробітної плати за період з 12.11.2009 року по 23.05.2013 року. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з урахуванням уточнень та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. У задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю з підстав, викладених у наданих суду письмових запереченнях. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов є необгрунтованим, а тому не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 вересня 2009 року в цивільній справі №2-2327/2009 частково задоволено позов [PERSON]: позивача поновлено на роботі на посаді начальника відділу адміністративної підтримки Полтавської філії ЗАТ СК Провідна з 19 вересня 2007 року, стягнуто з СК Провідна на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51 090,38 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2009 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 16 лютого 2010 року, рішення Київського районного суду м.Полтави скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Переглянувши вказані судові рішення за винятковими обставинами, Верховний Суд України ухвалою від 16 травня 2012 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2009 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 лютого 2010 року скасував, а рішення Київського районного суду м.Полтави від 16 вересня 2009 року залишив без змін (т.1 а.с.33-35). Вказану ухвалу відповідач отримав 28 травня 2012 року, що підтверджується відбитком штемпеля на супровідному листі Верховного суду України від 23.05.2012 року, вхідний № 5462 (т. 1 а.с. 32). На виконання ухвали Верховного суду України від 16.05.2012 року, відповідач 29 травня 2012 року видав наказ № 635-к про поновлення на роботі [PERSON]О та виплати 51 090,38 грн. Наказом № 284 ру-к від 29 травня 2012 року [PERSON] встановлено оклад у розмірі 1 638,00 гривень згідно штатного розкладу, з дня поновлення на роботі. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно виконав рішення суду у повному обсязі, без порушення прав позивача. Відповідач неодноразово надсилав листи та телеграму [PERSON] про необхідність стати до роботи у філії ПрАТ СК Провідна у м. Полтава, що знаходиться за адресою: м. Полтава, Пушкіна, 44-А., що підтверджуються рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т. 1 а.с. 81, 82) та телеграмою від 14.06.2012 року. Постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції [PERSON] про закінчення виконавчого провадження від 29.04.2013 року встановлено, що рішення суду боржником виконано самостійно у повному обсязі, до відкриття виконавчого провадження, відповідно до наказу № 635-к від 29 травня 2012 року. Згідно наказу № 248 зв/ру-к від 11 червня 2013 року [PERSON] звільнено з роботи 14 червня 2013 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) з виплатою відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП України компенсації за 115 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період оплачуваного вимушеного прогулу з 15.08.2007 року по 30.05.2012 року. Як вбачається з розрахункового листка за 06/2013 [PERSON] виплачено 5 217,57 грн. компенсації за невикористану відпустку, з розрахунком останній згоден (а.с. 99). Відповідно до ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП України, до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час, оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Статтею 2 Закону України Про відпустки визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України Про відпустки до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховується, зокрема, час коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час, оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Частиною 1 ст. 24 Закону України Про відпустки передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі по тексту - Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Положеннями абз. 4 п. 2 розділу 2 Порядку передбачено: якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. У останньому абзаці п. 4 Порядку зазначено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до п. 7 Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток, у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством. Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Так відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства,

Outcome: dismissed