Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. На підставу своїх вимог посилається на те, що відповідно до кредитно-заставного договору № СSТ0АК79270014 від 26.03.2008 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" надав кредит відповідачу в сумі 139063,40 грн. на термін до 25.03.2015 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Станом на 27.08.2013 року загальна сума заборгованості по договору становить 478478,49 грн., яка на даний час не сплачена, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись із даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість в сумі 478478,49 грн. та судові витрати по справі в сумі 3441 грн. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що у 2008 році особисто оформив та підписав кредитний договір та отримав гроші в сумі 139063,40 грн. на купівлю автомобіля. В квітні 2009 року позивачем по укладеному договору було збільшено відсоткову ставку з 15,48 % на 27,14 %, із чим він не погодився в односторонньому порядку, оскільки вважає такі дії банку неправомірними. Вважає несправедливими положення укладеного кредитного договору, так як сплачував щомісячні платежі більше одного року, потім у нього було вилучено автомобіль та реалізовано, і як наслідок він повинен ще сплатити банку близько 500 тис.грн. Вказав, що не може сплатити таку велику заборгованість, оскільки вона не є співмірною із тілом кредиту. Просив в позові відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд застосувати строк позовної давності, вважає, що кредитний договір між сторонами по справі був укладений у 2008 році, а рішенням апеляційного суду Черкаської області від 01.09.2011 року між тими самими сторонами було встановлено, що [PERSON] не виконав умови договору, тим самим заборгував станом на 20.07.2009 року 169958,52 грн. Вважає, що оскільки судом встановлено факт наявності заборгованості [PERSON] перед банком станом на 20.07.2009 року, тому саме з цієї дати слід відраховувати строк позовної давності. А позивач на день подачі позову пропустив трирічний строк, тому в позові просив відмовити в частині стягнення штрафних санкцій в сумі 250 грн. та 22772,79 грн., та пені в сумі 224148,07 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що предметом спору в даній справі є кредитні правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитно-заставного договору № СSТ0АК79270014 від 26.03.2008 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" надав кредит [PERSON] в сумі 139063,40 грн. на термін до 25.03.2015 року (а.с. 6-22). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором № СSТ0АК79270014 від 26.03.2008 року станом на 27.08.2013 року загальна сума заборгованості відповідача становить 478478,49 грн., яка складається: 107135,25 грн. - заборгованість за кредитом, 115569,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8602,91 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 224148,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 22772,79 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 30-35). Відповідно до ст. 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст. 1, 10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та підлягає виконанню у встановлений строк (термін), що встановлений договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 625 ч. 1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таки, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що кредитно-заставний договір укладено у письмовій формі, підписано сторонами по справі, зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі ст. 629 ЦК України цей договір є обов'язковим до виконання. В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач вживав заходів для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з його вини. Заперечення відповідача про те, що позивачем було неправомірно збільшено відсоткову ставку за укладеним договором є необґрунтованими, так як такі дії позивача відповідають діючому на той час законодавству, рішення про зміну відсоткової ставки по укладеному між сторонами по справі кредитно-заставному договору було прийнято 31.12.2008 року (а.с. 79), тобто до прийняття Закону України від 12.12.2008 року № 661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності 10.01.2009 року. Крім того, як вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості, нараховані суми після підвищення розміру процентів за договором, сплачувались відповідачем, а тому останнім вчинено дії, які свідчать про прийняття пропозиції щодо зміни умов договору, що передбачено ст. 642 ч. 2 ЦК України. Заперечення відповідача про те, що умови договору є несправедливими і суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», а саме порушують умови споживчого кредиту, є безпідставними, оскільки як свідчать матеріали справи, та визнав сам відповідач, що договір був укладений з метою купівлі автомобіля, а не договір споживчого кредитування. Заперечення представника відповідача про те, що позивач при зверненні до суду пропустив трирічний строк позовної давності, і що укладений кредитно-заставний договір не є строковим, є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 251 та 256 ЦК України позовна давність застосовується до договору, з яким пов'язано його початок та закінчення. Судом встановлено, що кредитно-заставний договір між сторонами по справі є строковим, відповідно до п. 17.1.5 даного догоору дата погашення кредиту встановлена 25.03.2015 року, про що також свідчить графік погашення кредиту (а.с. 23). Жодна із сторін договору не вчинила визначених в договорі чи законі дій, спрямованих на розірвання чи припинення дії кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач виконав взяті за договором зобов'язання, а відповідач порушив умови договору, через що утворилась заборгованість, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що розмір нарахованої неустойки (пені) значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, сама заборгованість становить 107135,25, а тому із урахуванням цієї суми, суд вважає можливим в силу ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір заборгованості по сплаті неустойки (пені), яка становить загальну суму 224148,07+250+22772,79=247170,86 грн., до 10000 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума боргу за кредитно-заставним договором в сумі 241307,63 грн. (107135,25 грн. - заборгованість за кредитом, 115569,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8602,91 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 10000 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором) та стягнути судовий збір, сплачений позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial