Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2013 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він на початку 2007 р. познайомився з відповідачкою, яка навесні 2009 р. переїхала проживати разом з ним в належну йому квартиру [ADDRESS]. Стали проживали однією сім'єю, як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, однак офіційно свої стосунки не реєстрували в органах РАГС. Далі позивач зазначає, що 12.03.2007 р. він з відповідачкою набули право власності на про інвестовану двокімнатну квартиру [ADDRESS], проте, яка була оформлена на ім"я відповідачки. Також, у березні 2010 р. позивач придбав для відповідачки автомобіль BMW X1, реєстраційний номер [NUMBER], який також був оформлений на останню. Позивач зазначає, що вказаний вище автомобіль був придбаний за його особисті кошти, в тому числі і на виручені від продажу квартири, яка належала його матері. Проте, у лютому 2011 р. відповідачка зібрала свої особисті речі та залишила позивача, зазначивши, що їх стосунки закінчились, при цьому, відповідачка забрала автомобіль, придбаний позивачем. Таким чином, позивач вважає, що у період з лютого 2007 р. по 2011 р. він та відповідачка проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому просить суд встановити даний факт, визнати квартиру [ADDRESS] та автомобіль BMW X1, реєстраційний номер [NUMBER] об'єктами права спільної сумісної власності сторін, та в порядку поділу вказаного майна визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль, а за відповідачкою визнати право власності на вказану вище квартиру. 26.11.2013 р. представник позивача [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просив встановити факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2007 р. по лютого 2011 р., визнати спірне майно об'єктами права спільної сумісної власності сторін, в порядку поділу майна визнати за сторонами по ? частині кожному право власності на квартиру [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на автомобіль , при цьому, позивачці присудити грошову компенсацію вартості її частки вказаного автомобіля в розмірі 125 654,50 грн. В судовому засіданні, 16.12.2013 р. представник позивача [PERSON] подав заяву про залишення позовні вимоги без розгляду в частині визнання квартири [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності сторін та визнання за позивачем права власності на вказане житло. Також, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких, просив суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2009 р. по лютого 2011 р., визнати спірний автомобіль об'єктом права спільної сумісної власності сторін, визнати за позивачем право власності на автомобіль, при цьому, позивачці присудити грошову компенсацію вартості її частки вказаного автомобіля в розмірі 125 654,50 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з урахуванням їх уточнень та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити в повному обсязі. При цьому, представник відповідачки [PERSON] просив суд стягнути з позивача транспортні витрати в розмірі 5 830.31 грн., витрати на харчування в розмірі 154 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 36 544 грн. Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог про стягнення з позивача понесених представником відповідача витрат, оскільки належних доказів в підтвердження вказаних вимог не було надано суду. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідачки, свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до Акту ОСББ «Осокорки-Київ» від 11.10.2012 р. в квартирі [ADDRESS], у період з травня 2009 р. по лютого 2011 р. проживали [PERSON] - позивач по справі, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - діти позивача, та [PERSON] - відповідачка по справі (т. 1 а.с. 4). Встановлено та підтверджено представниками відповідачки та відповідачкою у своїх письмових поясненнях (т. 1 а.с. 152-157), що вона у період з лютого 2009 р. по лютого 2011 р. підтримувала статеві стосунки з позивачем, який в свій час передав відповідачці ключі від своєї квартири для можливості влаштовувати романтично-інтимні зустрічі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є сином позивача з яким та разом з сестрою [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS]. Свідок зазначив, що відповідачка на початку 2009 р. переїхала проживати до них у квартиру, де проживала з ними однією сім'єю, в якості фактичної дружини батька, про що знали рідні та близькі знайомі. Також, свідок зазначив, що його бабуся продала належну їй квартиру, гроші від якої батько, позивач по справі, витратив на придбання автомобіля, який був оформлений на відповідачку. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що між собою є подружжям, які проживають напроти будинку позивача з яким товаришують ще з часу перебування його у шлюбі з попередньою дружиною. Показали, що знають відповідачку, як цивільну дружину позивача, оскілкьи він так її представив при їх знайомстві. Далі свідки показали, що у 2010 р. були на ювілеї у позивача, де відповідачка була представлена всім гостям як його дружина. При цьому, на зазначеному святкуванні були присутні батьки останньої, які проголошували тости в адресу позивача та відповідачки на добробут їхньої спільної сім'ї, як подружжя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою позивача, з яким проживають в одному під'їзді та товаришують тривалий час, з яким разом святкують дні народження та інші свята. Свідок зазначила, що на початку 2009 р. відповідачка почала проживати у позивача, як його дружина. Знає, оскільки була свідком, що сторони вели господарство, здійснювали спільні покупки. Також, свідку відомо, у зазначений період сторонами був придбаний автомобіль BMW X1, реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, на початку 2011 р. сторони припинили свої стосунки, внаслідок чого відповідачка з'їхала з квартири позивача. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, в судовому засіданні встановлено та не спростовано представниками відповідачки, жодним доказом відповідно до ст. 60 ЦПК України, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] у період з червня 2009 р. по лютий 2011 р. проживали однією сім'єю, як подружжя без реєстрації шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного Кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Встановлено, що відповідно до Контракту № 10-379А від 20.03.2010 р. укладеного між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «АВТ Баварія» щодо придбання автомобіля BMW X1, реєстраційний номер [NUMBER] загальною вартістю 382 488,60 грн., покупець - відповідачка по справі, протягом 3 робочих днів з дати підписання цього Контракту сторонами, зобов'язана здійснити попередню оплату у розмірі не менше 25 % від вартості Товару (т. 1 а.с. 21 зворот). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Акту № 10-401 прийому-передачі автомобіля та Довідки-рахунку від 08.06.2010 р. відповідачка [PERSON] отримала автомобіль BMW X1, реєстраційний номер [NUMBER] загальною вартістю 382 488,60 грн. (т. 1 а.с. 7, 22). При цьому встановлено, що відповідно до виписки з рахунку Банку «Піреус Банк МКБ», позивач [PERSON] 08.06.2010 р. зняв з власного рахунку кошти на загальну суму 260 000 грн., які від свого імені відповідачка сплатила на рахунок ТОВ «АВТ Баварія» (а.с. 23). Також, суд вважає можливим прийняти до уваги послання позивача та його представника про часткову сплату позивачем внеску вартості спірного автомобіля в розмірі 85 000 грн., оскільки зазначене підтверджується відповідними квитанціями про здійснення валютно-обмінної операції від 20.03.2010 р. (а.с. 24-26). Посилання представників відповідачки, що спірний автомобіль придбаний за особисті кошти останньої суд не приймає до уваги, оскільки в силу ст. 60 ЦПК України, жодним доказом зазначене не надано та не доведено. Таким чином, суд в порядку п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», з'ясував джерело та час придбання спірного автомобіля BMW X1, реєстраційний номер [NUMBER], у зв'язку з чим приходить до висновку, що вказаний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя. Проте, позовні вимоги про визнання за позивачем [PERSON] право власності на спірний автомобіль з присудженням відповідачці [PERSON] грошової компенсації її частки вказаного автомобіля в розмірі 125 654,50 грн., не можуть бути судом задоволенні, оскільки сторонами не заявлялось клопотання щодо призначення по справі судової експертизи на предмет визначення ринкової вартості спірного автомобіля, при цьому, позивач в порядку ч. 2 ст. 365 ЦК України, не вніс на депозитний рахунок суду вартість частки відповідачки вказаного вище транспортного засобу. Також, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог представників відповідачки про стягнення з позивача транспортних витрат в розмірі 5 830,31 грн., витрат на харчування в розмірі 154 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 36 544 грн. в порядку ст. 79 ЦПК України, оскільки наданні представниками відповідача письмові докази в обґрунтування заявлених вимог не є належними в силу ст. 58 ЦПК України. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково доведенні в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі, ст.ст. 321, 328, 365 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 179, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: partial