Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, посилаючись на те, що 30 серпня 2001 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб, від якого вони мають сина [PERSON], 2001 р.н. Під час їх подружнього життя ними було придбано на праві спільної сумісної власності майно, а саме: автомобіль Chevrolet Aveo д.н.з. [NUMBER]; автомобіль ИЖ 2717-90 д.н.з. [NUMBER]; квартира за адресою: [ADDRESS]; садовий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. Також у період шлюбу ним було взято кредит, який відповідачка погашати спільно відмовляється. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.06.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Добровільно відповідачка розділити майно не бажає, у зв»язку з чим просив визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя та поділити порівну, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру по ? частині; провести розподіл спільного майна подружжя в рівних частках, яке складається з садового будинку [ADDRESS], автомобіль ИЖ 2717-90 д.н.з. [NUMBER] та заборгованості по кредитному договору № 119/11011495000 в АКІБ «УкрСиббанк» в сумі 6563,81 доларів США, що еквівалентно 52510 грн.; визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок 361/385 в садовому товаристві «Фотон» в с. Лозівок; виділити в натурі та залишити у власності [PERSON] автомобіль ИЖ 2717-90, д/н [NUMBER] та звільнити [PERSON] від обов»язку погашення заборгованості по кредитному договору. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистим майном одного з подружжя, посилаючись на те, що вона не погоджується з первісним позовом [PERSON] при цьому вказує, що квартира [ADDRESS] є її особистою власністю. Відповідно до акту приймання-передачі від 17 квітня 2002 року квартира [ADDRESS] була передана ВАТ «Черкаський ДБК» [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності від 17.05.2002р., виданого на підставі рішення Черкаського міськвиконкому № 1801 від 29.12.2001р., право власності на спірну квартиру було зареєстроване за [PERSON] Вважала, що фактичним власником квартири вона стала в 2000 році уклавши договір уступки квартири, а отримання на квартиру правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності в 2002 році, стало юридичним підтвердженням законності укладеної угоди. Просила визнати квартиру [ADDRESS] як її особисте майно. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визнати спільним майном подружжя: - Квартиру [ADDRESS]; - Садовий будинок [ADDRESS]; - Автомобіль ИЖ 2717-90, 2004 р.в., д.н. [NUMBER]. Також просив визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], на ? частину садового будинку [ADDRESS] та на автомобіль ИЖ 2717-90, 2004 р.в., д.н. [NUMBER], вартістю 2500 грн. За [PERSON] просив визнати право власності на ? частину квартири та на ? частину садового будинку та стягнути з неї на його користь половину грошових коштів, сплачених по кредитному договору № № 119/11011495000 в АКІБ «УкрСиббанк» в сумі 33325 грн. за мінусом вартості автомобіля 2500 грн. та всі судові витрати по справі. Адвокат позивача [PERSON] вважала позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення. Зустрічний позов вважала необґрунтованим та просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Підтримала зустрічний позов та просила визнати особистим майном [PERSON] квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що фактичним власником квартири вона стала в 2000 році до реєстрації шлюбу з [PERSON], уклавши з [PERSON] договір уступки квартири. Садовий будинок в товаристві «Фотон» також не вважала спільним майном подружжя, так як договір купівлі-продажу садового будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] 29.04.2005 року до цього часу не внесений в Єдиний реєстр нерухомості. А тому вважала, що договір не є укладеним, так як не пройшла його державна реєстрація. Стосовно стягнення коштів, сплачених по кредиту, вважала, що позивач не довів, що кредитні кошти, отримані на особисті потреби, він використав в інтересах сім»ї, тому і в цій частині просила в позові відмовити. Проти передачі автомобіля «Москвич» позивачу не заперечувала. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 30.08.2001 року по 11.06.2010 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] Фактично сторони проживали однією сім»єю та вели спільне господарство з серпня 1996 року. Ця обставина підтверджується показами свідків та матеріалами цивільної справи № 2-229/11, яка була вивчена в судовому засіданні. Судом встановлено, що спільним майном подружжя, придбаним в період шлюбу є: - Квартира [ADDRESS]; - Садовий будинок [ADDRESS]; - Автомобіль ИЖ 2717-90, 2004 р.в., д.н. [NUMBER]. Право власності на квартиру підтверджується: свідоцтвом про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім»я [PERSON], видане на підставі рішення Черкаського міськвиконкому № 1801 від 29 грудня 2001 року, актом прийому-передачі у власність квартири, збудованої в порядку дольової участі у будівництві житла від 17 квітня 2002 року, з якого вбачається, що [PERSON] прийняла квартиру [ADDRESS] згідно рішення Черкаського міськвиконкому від 29 грудня 2001 року № 1794. Квартира № 87 була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] в КП ЧООБТІ 19 квітня 2002 року. Власником садового будинку [PERSON] стала на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 29.04.2005 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу [PERSON] та внесений до Державного реєстру правочинів. Посилання представника відповідачки на ту обставину, що на підставі договору купівлі-продажу не була проведена державна реєстрація нерухомого майна, на думку суду, не впливає на перехід права власності до [PERSON], так як ст.. 16 ЦК України не передбачає недійсності правочинів, щодо яких не дотримано вимог закону про державну реєстрацію. Державну реєстрацію правочину не можна ототожнювати з державною реєстрацією нерухомого майна чи інших об»єктів цивільного права. Стаття 210 ЦК України передбачає обов»язковість державної реєстрації правочину, а не майна. Реєстрація правочину була здійснена нотаріусом, про що свідчить витяг з державного реєстру правочинів від 29.04.2005 року (а.с. 103,155). Також в п. 5 договору купівлі-продажу вказано, що продавець підтверджує факт повного розрахунку за проданий садовий будинок з прибудовою та надвірними спорудами. Що свідчить про те, що між сторонами відбулась передача коштів та майна і з 2005 року ні одна із сторін договору не заявила про його недійсність. Позиція представника відповідачки щодо набуття квартири до шлюбу також є необґрунтованою. Судом встановлено, що квартира, як об»єкт права власності і об»єкт нерухомості виникла з моменту отримання на неї Свідоцтва про право власності, тобто з 29 грудня 2001 року. В цей час сторони вже перебували в зареєстрованому шлюбі. Договір уступки вимоги, укладений між [PERSON] та [PERSON] 23.12.2000року відповідно до якого [PERSON] уступив чотирикімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала йому на праві дольової власності, і яку ВАТ «Домобудівельний комбінат» зобов»язувався передати йому по договору від 18.05.1998 року та договору від 30.04.1998 року, не містить інформації про те, на яких умовах [PERSON] передав своє право вимоги на квартиру. В той же час в судовому засіданні встановлено, що в 2000 році між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір займу в формі розписки, згідно з яким [PERSON] позичив у [PERSON] 16 тис. грн.. З метою забезпечення виконання договору займу був укладений договір уступки вимоги на квартиру між боржником [PERSON] та на той час майбутньою дружиною [PERSON] - [PERSON] Цю Обставину в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] Таким чином, посилання відповідачки про придбання квартири до шлюбу є надуманим. 15 червня 2006 року, тобто в період шлюбу, позивач уклав договір про надання споживчого кредиту в АКБ «УкрСиббанк» в сумі 12 тис. доларів США. Кредит надано йому для особистих потреб. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Це означає, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов»язки не тільки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, а й щодо погашення кредиту, оскільки розірвання шлюбу не звільняє одного з подружжя від виконання зобов»язань за кредитом. Відповідно до довідки Черкаського РУ АТ «УкрСиббанку» № 577 від 15 травня 2012 року (а.с.197) однією з обов»язкових умов надання кредиту [PERSON] 15 червня 2006 року було повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 214 від 01.06.2004р. в сумі 2 420,20 доларів США, укладеного між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк». Сума 2420,20 доларів США була внесена 15.06.2006 року на повне, дострокове погашення заборгованості і кредитний договір № 214 від 01.06.2004 року з [PERSON] припинив свою дію. Ця обставина свідчить про те, що відповідачці [PERSON] було відомо про отримання кредиту позивачем і що кредит було використано в інтересах сім»ї. Тому, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, вимоги позивача. В задоволенні зустрічного позову суд вважає необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved