Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди з відповідача [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що згідно розписки від 02.05.2012 року позивач дав у борг відповідачу борг у сумі 40 000 грн. та відповідач зобов’язався повернути позивачу ці кошти протягом трьох місяців. В листопаді 2012 року відповідач повернув 2000 грн. Станом на день подачі позову до суду відповідач не сплатив суми боргу. З цих підстав, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми заборгованості у розмірі 38 000 грн., а також моральну шкоду в розмірі 2000 грн., судові витрати по справі. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача, [PERSON], на його користь грошові кошти в сумі 36 850 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судові витрати по справі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з’явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується оголошенням в газеті «Високий Замок» 23 грудня 2013. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення справи не заявив, що дає підстави відповідно до ст.169 ЦПК України справу розглядати у його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, а тому, суд приходить до переконання про можливість, відповідно до ст. 224 ЦПК України постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, належить частково задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 000 грн., що підтверджується розпискою від 02 травня 2012 року, яка міститься в матеріалах справи. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. В судовому засіданні встановлено, що згідно вказаної розписки [PERSON] взяв в борг 40000 грн. в [PERSON] та зобов’язався повернути протягом трьох місяців. Розписка написана власноручно відповідачем без стороннього тиску і є фактом виникнення зобов’язання відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] Наявність у позивача розписки відповідача свідчить про неповернення ним боргу. Належних і допустимих доказів щодо написання розписки під фізичним та психологічним тиском суду не представлено. Як вбачається із матеріалів справи, 15.04.2013р. старшим слідчим слідчого СВ залізничного РВ винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку із відсудтністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Враховуючи вимоги ст.1046 ЦК України, те, що відповідачем були порушені вимоги договору позики, а саме не повернуто кошти позивачу, з відповідача на користь позивача слід стягнути 36 850 грн. заборгованості за договором позики. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На підтвердження вказаних обставин позивач [PERSON] не надав будь-яких доказів суду, а також, не довів, що внаслідок того, що відповідач [PERSON] не повернув йому коштів, він зазнав моральних страждань, відсутні в матеріалах справи і фактичні дані, які свідчили про негативні наслідки зазначених подій, що призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків [PERSON] Крім того, вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставною, оскільки договірними відносинами, які виникли між сторонами (договір позики) відшкодування моральної шкоди не передбачено. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. правову до Щодо відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн, то в матеріалах справи наявна лише квитанція до прибуткового касового ордера, при цьому відсутні акти виконаних робіт, що не може вважатись належним та допустимим доказом. Крім цього в матеріалах справи відсутній вмотивований розрахунок суми з врахуванням Постанови КМУ від 27.04.2006р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов’язаних з розглядом цивільних, кримінальних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави». Відтак, суд вважає, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення. Крім того, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати в розмірі 369,41 грн. та 75 грн. витрат за публікацію оголошення в пресі про виклик відповідача до суду.

Outcome: partial