Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-07 00:00:00

[PERSON], звернувся в суд з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи тим, що 12 січня 1996 року помер його дідусь, [PERSON], а згодом 18 листопада 1996 року, померла його бабуся, [PERSON], які постійно проживали та були зареєстровані в [INFO]. Після їх смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями в с. Боблів, вул. Леніна, 15, та права на земельні частки (паї) розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах кожна у землі, що перебуває у колективній власності КСП Зоря с. Боблів, реорганізованого 30.12.1999 року у виробничий сільськогосподарський кооператив Зоря с. Боблів Немирівського району Вінницької області. За життя [PERSON] та [PERSON] розпорядилися своїм майном, склавши кожен особисто від свого імені заповіти посвідчені секретарем виконкому [PERSON] сільської ради 12.01.1996 року зареєстровані за реєстровими №5 та №6, відповідно до яких належний їм на праві особистої власності житловий будинок з господарчими будівлями в с. Боблів та все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що їм буде належати на день їх смерті, заповіли йому, [PERSON]. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно спадкодавців, інших спадкоємців немає. Спадщину після їх смерті він прийняв, так як на день смерті дідуся йому було 12 повних років, а на день смерті бабусі - виповнилося 13 років, а за змістом ч.4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини їх представників та згоди на відмову від спадщини органів опіки і піклування. Окрім того він вступив в управління та володіння спадковим майном. [PERSON] доглядає за будинком та господарськими будівлями, обробляє присадибну земельну ділянку. Зараз у нього виникла необхідність оформити спадщину юридично, однак, одержати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та на земельні частки (паї) у нотаріальній конторі неможливо, оскільки покійними [PERSON] та [PERSON] не було проведено первинної реєстрації права власності на житловий будинок в с. Боблів по вул. Леніна, 15 та не одержано свідоцтво про право власності на нього, а також за життя спадкодавці не одержали сертифікати на право на земельні частки (паї) з невідомих для нього причин. Оскільки оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі неможливо, він змушений звернутися до суду з даним позовом. За життя [PERSON] та [PERSON] у період 1948 - 1994 років працювали та були членами колгоспу ім. Леніна с. Боблів Немирівського району, реорганізованого загальними зборами членів цього колгоспу (протокол №3 від 16.06.1992 р.) в колективне сільськогосподарське підприємство Зоря с. Боблів Немирівського району. Зборами уповноважених членів КСП Зоря с. Боблів Немирівського району (протокол №5 від 30.12.1999 р.) КСП Зоря с. Болів реорганізовано у виробничий сільськогосподарський кооператив Зоря с. Боблів Немирівського району. Згідно повідомлення Архівного відділу від 03.04.2013 року засіданнями правління та загальними зборами уповноважених колгоспників колгоспу ім. Леніна с. Боблів за період 1966- 1996 років не приймалося рішень про виключення з членів колгоспу ім. Леніна с. Боблів, КСП Зоря с. Боблів [PERSON], [PERSON]. В КСП Зоря с. Боблів Немирівського району відбулося розпаювання земель. Згідно повідомлення від 01.04.2013 року Відділу Держземагенства у Немирівському районі 05.12.1993 року КСП Зоря с. Боблів був виданий державний акт на право колективної власності на землю. Розмір земельної частки (паю) становить 2,50 в умовних кадастрових гектарах та вартість земельної частки (паю) з врахуванням коефіцієнта індексації станом на 01.01.2013 року становить 57 353,71 грн. Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. На час виходу зазначеного Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року, а також видачі державного акта на право колективної власності на землю 05.12.1993 року, спадкодавці, [PERSON] та [PERSON], були членами КСП Зоря с. Боблів та по день їх смерті не були виключені з членів господарства, що підтверджується довідками Архівного відділу Немирівської РДА та ВСК Зоря с. Боблів. Таким чином, за нормами діючого на той час законодавства ЗК України (1990 р.), Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року спадкодавці [PERSON] та [PERSON] мали право на земельну частку (пай), однак, при розпаюванні земель КСП Зоря помилково не були включені до списку осіб, які мають право на одержання земельної частки паю, що долучається до державного акта на право колективної власності на землю. В порядку досудової підготовки, 03.04.2013 року, позивач звернувся до районного архіву та зясував, що рішенням 17 сесії 4 скликання [PERSON] сільської ради Немирівського району Вінницької області від 25.01.2006 року, [PERSON] та [PERSON] було включено у додаткові списки на право на земельні частки (паї) як членів господарства Зоря с. Боблів при паюванні земель та погоджено надати із земель резервного фонду 4,98 га ріллі. Частиною 1 ст. 2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. За змістом ст.1 вказаного Закону право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до п.2 ч. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, а отже правовстановлюючим документом. Факт належності заповітів, складених [PERSON], померлим 12.01.1996 р., та [PERSON], померлою 18.11.1996 р., йому [PERSON], підтверджується паспортом на його імя. Статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини за ст. 1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) № 899-ІУ від 05.6.2003 року право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. З урахуванням положень норм діючого законодавства про спадкування, за яким до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, питання спадкування права на земельну частку (пай) осіб, які правомірно набули такого права на підставі діючого на час набуття законодавства, не може бути перешкодою до захисту права спадкоємців таких осіб та їх права успадковувати всі належні і не припинені права спадкодавця. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його невизнання, порушення чи оспорювання. Пунктом 1 ч. 2 ст.16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. В звязку з цим позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, та визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] управління Держземагенства у Вінницькій області, в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позов не визнає заперечує проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі позов визнає не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області, в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи Виробничий сільськогосподарський кооператив Зоря, в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі позов визнає не заперечує проти його задоволення. Суд заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні, 12.01.1996 року помер дідусь позивача [PERSON], а 18.11.1996 року померла бабуся позивача [PERSON]. Після їх смерті залишилося спадкове майно, яким вони розпорядилися, склавши за життя заповіти, згідно яких все належне їм майно заповіли позивачу. Позивач фактично прийняв спадщину, однак нотаріально оформити її не має можливості, так як [PERSON] за життя не було виготовлено правовстановлюючі документи на належний їм будинок, а також вони не одержали сертифікати на право на земельні частки-паї. 05.12.1993 року КСП Зоря с.Боблів Немирівського району було видано державний акт на право колективної власності на землю. Розмір земельної частки(паю) становить 2.5 в умовних кадастрових гектарах. На час видачі зазначеного державного акту, [PERSON] та [PERSON] були членами КСП Зоря с. Боблів та по день їх смерті не були виключені з членів господарства. Згідно довідки архівного відділу Немирівської райдержадміністрації від 03.04.2013 року, вбачається, що рішенням 17 сесії 4 скликання [PERSON] сільської ради від 25.01.2006 року [PERSON] та [PERSON] було включено в додаткові списки на право на земельну частку(пай) членів господарства Зоря с. Боблів. У відповідності з п.2 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям від 08.08.1995 року, право на земельну частку(пай) мають члени КСП, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Частиною 1 ст.2 Закону України Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку(пай), є сертифікат на право на земельну частку(пай), виданий районною(міською) державною адміністрацією. За змістом ст.1 вказаного Закону право на земельну частку(пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку(пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до п.2 ч.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР(1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Враховуючи наведене, позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON]. Посилання представника відповідача [PERSON] управління Держземагенства у Вінницькій області на те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, не може бути прийнято до уваги, так як позов предявлено 31.05.2012 року, а про те, що [PERSON] та [PERSON] 21.03.2006 року були включені в додаткові списки на право на земельну частку(пай), позивач дізнався 03.04.2013 року, що підтверджується відповідною архівною довідкою. На думку суду, саме з цього дня і почався перебіг строку позовної давності передбачений ч.1 ст.261 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved