Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивач в серпні 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства « Український Зональний Науково- дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву», надалі «КиївЗНДІЕП » в якому просить стягнути з відповідача 97292,54 грн. заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку -3607,76 грн., матеріальну допомогу при звільненні у розмірі 10 посадових окладів у розмірі 35000 грн., щорічну матеріальну допомоги до відпустки на оздоровлення у розмірі 4500 грн. та 3500 грн.- середній заробіток за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову посилається на те, що він у відповідача займав посаду головного архітектору проекту з 30.08.1968 року, є ветераном праці, має звання « Почесний робітник КиївЗНІЕП». 08.02.2013 року був звільнений згідно з ст.38 КЗпП України за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію. Вказує, що в день звільнення в порушення вимог ст.116 КЗпП України йому не було виплачено заробітної плати за 2010 рік у розмірі 26736,8 грн. Посилається , що згідно з колективним договором на 2008-2010 рік, посадовий оклад Головного архітектора проекту дорівнює коефіцієнту співвідношень розмірів посадових окладів до мінімальної заробітної плати, а саме -4, 1. Тому позивач, обрахував розмір заробітної плати у сумі 3500 грн., вирахувавши його наступним чином -869 грн. - мінімальна заробітна плата х 4,1-коефіціент=3562,90 грн. Свої вимоги про стягнення заробітної плати мотивує тим, що відповідач мав щомісячні регулярні надходження коштів за виконані роботи по договорам майстерні, у розмірі, що станом на 01.12.2010 року становить 91068,14 грн, щомісячні надходження коштів за роботу у 2010 року ( у березні -15000 грн., квітні 15000 грн., травні 25000 грн; листопаді 2010 року 025992 грн. та 295580 грн.), що у загальному розмірі складає 201618,14 грн.; у 2011-2012 роках замовник ТОВ « Фактор Капітал» за виконану роботу по договору № 002г-08 виплатив борг інституту у розмірі 800000грн., проте працівниками майстерні коштів отримано не було, у зв»язку з чим позивач за 2010 рік просить стягнути 26736,8 грн.; за 2011 рік 38664,37 грн; за 2012 рік 31891,37 грн. Також позивач просить стягнути компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 3607,76 грн. , за 2001-2002р.р, 2004 р.,2005р.,2006р, 2010р.,2011р.,2012 р., вважаючи ,що ним отримано неповну компенсацію при проведенні розрахунку при звільненні. Крім того, посилаючись на умови Колективного договору , позивач просить виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4500 грн., виходячи із розрахунку : 500 грн. х 9 ( кількість відпусток), а також матеріальну допомогу при звільненні на пенсію у розмірі 10-ти посадових окладів, які повинні виплачуватись працівникам із стажем роботи в інституті 25 років у розмірі 35 тис. грн. В ході розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволення. В подальшому, в судове засідання не з`явився, подавши через канцелярію суду заяву в якій просив проводити судовий розгляд у його відсутність, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, пославшись на відсутність заборгованості перед позивачем по заробітній платі та грошовій компенсації за невикористану відпустку. Стосовно позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги при виході на пенсію представник відповідача зауважив про те, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 13.11. 2008 року № 509 Інституту було заборонено використання коштів на оплату соціальних додаткових гарантій працівникам, а відтак у відповідача були відсутні підстави для проведення таких виплат. В подальшому, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду, представник відповідача в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, виходить із наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] з 30.08.1968 року працював в ПАТ « Український Зональний Науково - Дослідному і проектному інституті по Цивільному будівництву» , надалі ПАТ «КиївЗНДІЕП», на посаді головного архітектора. Відповідно до Наказу від 05.02.2013 року № 18к позивач звільнений за власним бажанням з посади головного архітектора в зв»язку з виходом на пенсію. З Витягу Єдиного державного реєстру державних осіб та фізичних осіб -підприємців вбачається, що ПАТ «КиївЗНДІЕП» засноване Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства. Відповідно до Розділу 5.2 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом інституту на 2008-2010 роки встановлено, що місячна заробітна плата працівників складається з місячного посадового окладу, який розраховується по затвердженій схемі, розробленій у відповідності з галузевою тарифною угодою та доплат до посадового окладу, передбачених переліком з врахуванням виконання фінансового плану інституту, наявності коштів та фактичного вкладу працівника. Розмір надбавки для працівників підрозділів визначає керівник цих підрозділів з урахуванням фактичного вкладу працівника. Таким чином розмір заробітної плати працівниками у відповідності до умов Колективного договору залежить від сукупності усіх умов, визначених у пункті 5.2.2 Договору, в тому числі в разі наявності коштів на оплату праці інституту. З матеріалів справи вбачається, що 13.11.2008 року Міністерством регіонального розвитку та будівництва України був прийнятий Наказ № 509 « Про фінансову стабілізацію господарської діяльності підприємств, установ, організацій, віднесених до сфери управління Мінрегіонбуду» відповідно до якого керівникам підприємств, установ та організацій, віднесених до сфери управління Міністерства заборонено на період з 14.11.2008 року використання коштів, зокрема на оплату додаткових соціальних гарантів працівників, визначених у колективному договорі, положенні про оплату праці або про матеріальне стимулювання ( преміювання) працівників (додаткова відпустка,та ін. Одночасно вирішено вжити дієвих заходів щодо економії ( обмеження) витрат на оплату праці працівників. З урахуванням того , що ПАТ «КиївЗНДІЕП» належить до сфери Міністерства регіонального розвитку та будівництва України, вищевказаний наказ безпосередньо підлягав виконанню відповідачем. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно з ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 32 КЗпП У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Судом встановлено , що в ПАТ « КиївЗНДІЕП» в 2010 році відбулась зміна в організації виробництва і праці у в зв`язку з чим з 11 березня 2010 року на період подолання фінансових труднощів, в зв`язку з невиконанням умов Колективного договору встановлено оплату праці усім працівникам виходячи із норм тривалості робочого часу з урахуванням мінімальної заробітної плати 700 грн. одночасно встановлено, що оплата праці на підприємстві буде проводитись пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку, що підтверджується наказом від 10 березня 2010 року № 47к. Зазначене позивачем не оспорювалось та не спростовувалось. Відповідно до частини 2 статті 56 КЗпП України оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Таким чином, судом встановлено, що з 2010 року на товаристві позивач отримував заробітну плату згідно із зміненими умовами праці відповідно до Наказу від 10.03.2010 року, який на час розгляду справи є чинним, позивачем не оспорений. Матеріали справи свідчать про те, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня, про що свідчать Індивідуальні відомості про застраховану особу , надані Пенсійним фондом України. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Матеріали справи свідчать про те, що при звільненні з позивачем проведений розрахунок заробітної плати, що підтверджується оборотно-сальдовими відомості про проведення нарахувань за 2010 роки, які сформовані 08.10.2013 року, за період з 01.01.11-31.03.2013, за період з 01.01.12-30.09.2013 року видатковими касовими ордерами про отримання виплати розрахункових при звільненні від 08.02.2013 року, 20.02.2013 року, зведеною відомістю про виплату заробітної плати за січень 2013 року, відомостями карткового рахунку позивача за період з 01.02.2013-31.05.2013, відомістю за лютий 2013 року. ( а.с.а.с.45-52). Отже, зважаючи на зміни в організації виробництва та праці , які відбулись у відповідача в 2010 році, зважаючи на відсутність доказів про наявність заборгованості по заробітній платі, суд вважає ,що підстави для стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з 2010 року по 2012 рік у розмірі 97292,54 грн. відсутні, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, то як свідчать матеріали справи при звільненні з позивачем такий розрахунок проведений, що підтверджується відомостями за лютий 2013 року про отримання компенсації при звільненні за невикористану відпустку у розмірі 1 384,48 грн. та 4 828,81грн. та карткою рахунку про зарахування таких коштів для виплати. Посилання позивача у позові на те, що він відповідно до пункту 6.2.11 Колективного договору має право на додаткову відпустку за сумлінну працю з оплатою 100% середнього заробітку , судом до уваги не приймається, оскільки відповідно до наказу від 13.11.2008 року № 509 Міністерства регіонального розвитку та будівництва України керівникам підприємств, що входять до сфери управління Міністерства заборонено з 14.11. 2008 року використання коштів на оплату соціальних гарантій працівників, визначених у колективному договорі, в тому числі щодо оплати додаткових відпусток. Відповідно до пункту 8.2.9 Колективного договору передбачено виплата з фонду інституту працівникам, що звільняються по виходу на пенсію за віком матеріальну допомогу в розмірі 10 окладів згідно зі стажем роботи в інституті 25 років у розмірі 100% від 10 посадових окладів. Матеріали справи свідчать про те, що відповідно до Положення про фонд соціального розвитку ПАТ « КиївЗНДІЕП», затвердженого Наказом від 05.06.2009 року передбачено формування фонду інституту за рахунок нерозподіленого прибутку підприємства. При цьому кошти на соціальні та культурно-масові заходи використовуються, виходячи із пріоритетів і реальних фінансових можливостей інституту. При цьому як вбачається з довідки наданої ПАТ « КиївЗНДІЕП» від 09.10.2013 року № 21-693 за період з 2009 року по 2013 рік включно, кошти для поповнення Фонду соціального розвитку інституту не виділялись. Тому, з урахуванням встановлених засновником Міністерством регіонального розвитку та будівництва України фінансових обмежень, порядку використання коштів фонду для виплати соціальних гарантій, суд вважає, що вимоги позивача про виплату йому матеріальної допомоги при звільненні у розмірі 10 посадових окладів , що складає 35 000 грн. відсутні. З тих самих підстав не підлягають задоволенню вимоги про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 4500грн. З урахуванням того, що з позивачем розрахунок проведений у повному обсязі у строки, визначені у статті 116 КЗпП України, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, оцінюючи докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд вважає, що позов є необґрунтованим , а відтак в його задоволенні слід відмовити. В порядку розподілу судових витрат, визначеному у ст.88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 229,40 грн. слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed