Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-31 00:00:00

02.07.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та покладанням обов'язку на Новобузький РС УДМС України в Миколаївській області зняти відповідачку з реєстраційного обліку з вищевказаного житлового приміщення, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON], яка є попереднім власником цієї квартири, понад рік не проживає у спірному приміщенні та вибула проживати за іншою адресою, однак при цьому залишається бути зареєстрованою у вказаній квартирі і добровільно знятися з реєстрації не бажає. Наявність такої реєстрації відповідачки у належній їй житловій квартирі, створює їй перешкоди у користуванні та утриманні цього нерухомого майна, оскільки на відповідачку нараховуються необхідні комунальні платежі і остання будь-якого часу може вселитися в спірне приміщення, хоча вона і не являється членом її сім'ї. Зазначені обставини, порушують її права, як власника житлового будинку, що і змусило її звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON], згідно договору про надання правової допомоги № 07 від 11.02.2013 року, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені позивачкою вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання на виклик суду не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення їй судової повістки. Про причину своєї неявки суд не повідомила, проте направила до суду свої письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначила, що вона дійсно зареєстрована в с. Софіївка Новобузького району, зважаючи на те, що вона вже не є власником спірної квартири, не є членом сім'ї позивачки, відповідно не є наймачем цієї квартири, питання про зняття її з реєстрації з вказаного приміщення, у відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», може вирішуватися відповідною міграційною службою на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням, яким є свідоцтво від 22.06.2012 року, що посвідчує право власності позивачки на вказане житлове приміщення. Однак позивачка з відповідною заявою та свідоцтвом до міграційної служби не зверталася, відтак, враховуючи на те, що остання не скористалася можливістю знати її з реєстрації у встановленому вищевказаним Законом порядку і передчасно звернулася до суду з вказаним позовом, просила у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог - Тунік І.А., завідувач Новобузького РС УДМС України в Миколаївській області, в судове засідання на виклик суду не з'явилася, надала письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, своєї позиції щодо заявлених позовних вимог позивачки не зазначила, вирішення спору поклала на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 22 червня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 774, на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу ДВС Новобузького РУЮ від 30 березня 2012 року, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У зазначеній квартирі залишається зареєстрованою колишня її власниця [PERSON], що підтверджується довідкою Новобузького РС УДМС України в Миколаївській області від 05.07.2013 року № 992 та не заперечувалося самою відповідачкою. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому статтею 346 ЦК України передбачений перелік підстав припинення права власності, який не є вичерпним. Підставами припинення права власності є юридичні факти (певні обставини), з якими закон пов'язує припинення права власності. За загальним правилом припинення права власності на певне майно в однієї особи водночас означає виникнення права власності на це ж майно в іншої особи. Підстави припинення права власності можуть бути як за волею власника, та і незалежно від його волі. З встановлених по даній справі обставин вбачається, що право власності [PERSON] на належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] було припинено на законних підставах і водночас позивачка [PERSON] набула на цю квартиру право власності на законних підставах. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] фактично не проживає в зазначеній квартирі вже понад рік, у зв'язку з відкриттям виконавчого провадження про стягнення з неї боргу на користь [PERSON], що мало місце 15.06.2009 року, відповідачка забрала з квартири свої речі та вибула проживати за іншою адресою - [ADDRESS]. Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При судовому розгляді справи встановлено, що відповідачка не є членом сім'ї позивачки у справі. Договір найму спірної квартири між ними також не укладався. Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім'ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК УРСР та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням на підставі рішення суду є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи спеціальним органом в особі служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Згідно правової позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року щодо неоднакового застосування судом норм матеріального права, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відтак, зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втартила право користуватися житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] при судовому розгляді справи знайшли своє підтвердження і відповідно пілягають задоволенню, слід також задовольнити і похідні від таких вимог вимоги позивачки про зняття відповідачки з відповідного реєстраційного обліку. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки належить стягнути на користь позивачки, понесені останньою та документально підтверджені судові витрати (судовий збір), у розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved