Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-18 00:00:00

[PERSON] 11.04.2013 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Позов, з урахуванням наступних уточнень, мотивовано таким. [INFO] помер брат [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], спадкоємцем першої черги був син спадкодавця [PERSON], спадкоємцем другої черги є вона позивач у справі, дружина спадкодавця [PERSON] померла раніше - [INFO], син спадкодавця [PERSON] помер [INFO] при відбуванні покарання в місцях позбавлення волі, позивач, вона [PERSON] звернулась у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON], проте нотаріусом 17.04.2013 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Вважає, що син спадкодавця - [PERSON] не цікавився здоров'ям свого батька, ніякої допомоги не надавала і невістка спадкодавця - відповідач по справі, яка мешкає в місті та добре знала про його безпорадний стан та хворобу. Поховання спадкодавця було здійснено також позивачем. Враховуючі, що в інтересах неповнолітньої [PERSON] її матір'ю [PERSON] до нотаріальної контори 27.07.2012 року подана заява про прийняття спадщини після смерті батька дитини - сина спадкодавця [PERSON], просить усунути [PERSON] та його неповнолітню доньку [PERSON] від спадщини після смерті [PERSON], що помер [INFO]. Визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за нею - [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], що помер [INFO], що був спадкоємцем та прийняв спадщину після смерті [PERSON], що померла [INFO]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на вимогах уточненого позову наполягала, надала пояснення, що по суті зводяться до викладеного в уточненій позовній заяві (т.1, а.с. 188-191). Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Надав пояснення, що по суті зводяться до письмових заперечень до позову від 03.09.2013 року (т. 2, а.с. 4-7). Представник Служби у справах дітей надіслав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без участі представника, проти позову заперечує. Представник Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контора в судове засідання не з'явився. Вислухавши представників сторін, дослідивши докази та інші матеріали справи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Судом встановлено таке. Відповідно до повідомлення начальника КРП «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» від 16.05.2013 року (т. 1 а.с. 144) право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Сімферопольської міської Ради, 08.02.2005 року. [PERSON] померла [INFO] (т. 1, а.с. 18). Спадкова справа після її смерті не відкривалась. [PERSON] помер [INFO] (т. 1, а.с. 25). Із заявами про прийняття спадщини,як це вбачається із спадкової справи за померлим [PERSON] звернулись його сестра [PERSON] Будь якої заяви сина спадкодавця [PERSON] спадкова справа не містить. [PERSON] помер [INFO] (т. 1, а.с. 64). За майном померлого відкрита спадкова справа за заявою матері його дочки [PERSON] (т.1 а.с.63). Відповідно до довідки Житлово-будівельного кооперативу № 83 пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] в сумі 4305 радянських рублів був повністю внесений (т. 2 , а.с. 11). В списку громадян, якім надана вказана житлова площа, [PERSON], чоловік - [PERSON], син [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 17.01.1976 року (т. 1, а.с. 17). Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність», що був чинним на час виникнення права власності на квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» під час внесення паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. З аналізу зазначених норм закону слідує, що спільна сумісна власність членів сім'ї члена кооперативу презюмується з моменту початку спільного проживання та початку виплати пайових внесків та існує до того часу, коли між членом житлово-будівельного кооперативу та членами його сім'ї існує спільна сумісна праця, тобто вони проживають однією сім'єю та ведуть спільне господарство з правами та обов'язками, передбаченими ст. 64 ЖК України. Згідно з п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Крім того, відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України зі смертю особи припиняється її правоздатність, тому за померлою особою не можна визнати будь-яке право. З урахуванням зазначеного правовий статус майна з питань його належності певній особі за позовом спадкоємця визначається за фактичними обставинами без визнання будь-якого права за померлими особами. Отже, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Оскільки, таке право не ніким не оспорюється (не ставиться під сумнів), то підстав визнання такого права в судовому порядку не вбачається. Відповідно до положень ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до частини 1 статті 1266 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] були рівними, тобто кожному з них належало по ? частки. Місцем відкриття спадщини відповідно до положень частини 1 статті 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Матеріалами справи (т. 1, а.с. 105) підтверджується, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] були зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Отже, після смерті [INFO] [PERSON] її спадкоємцями були її чоловік [PERSON] та син [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, які відповідно до ч.3. ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину по ? частки квартири [ADDRESS]. Після смерті [INFO] [PERSON], спадкоємцем першої черги за законом був його син [PERSON], позивач [PERSON] була спадкоємцем другої черги. За змістом до ч. 1 ст. 1258 ЦК України після смерті [INFO] [PERSON], право на спадкування одержав його син [PERSON], як спадкоємець першої черги. За змістом до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, наступна черга спадкоємців за законом мала би одержати право на спадкування, в тому числі й у разі усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування. Так, відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час слухання справи в суді не підтверджено належними доказами умисне ухилення [PERSON] від обов'язку забезпечення підтримки та допомоги спадкодавцю [PERSON] Також суду не надано правових підстав для усунення неповнолітньої [PERSON], [INFO] від права на спадкування, позовні вимоги в цій частині взагалі не підтверджуються належними доказами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] знаходився в місці відбування покарання, а відповідач [PERSON] за життя спадкодавця була неповнолітньою, на день смерті їй виповнилось лише 11 років, вона навчалась в школі. Отже, будь-яких доказів умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцю позивач суду не надала. Поряд з тим, в супереч твердженню позивача, суд вважає, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своїх батьків, оскільки його постійним місцем проживання було саме місце знаходження спадкового майна, заяву про відмову від прийняття спадщини він до нотаріуса не подавав. Що стосується, доводів позивача, що його місцем проживання на час відкриття спадщини за батьком, було місце знаходження установи де він відбував покарання, то ці доводи суперечать приписам Закону України «Про свободу пересування та вильний вибір місця проживання в Україні». Зазначені обставини, які встановлені судом, є підставою для відмови в позові. За такого рішення, витрати понесені позивачем при зверненні до суду, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed