Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

15.03.2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати державний акт про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, вул. Ломоносова, 4. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач по справі відповідно до договору довічного утримання після смерті [PERSON] отримав земельну ділянку та житловий будинок за адресою: с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, вул. Ломоносова, 5. Весь час позивач та померла [PERSON] були сусідами та вели добропорядні відносини. Вже після її смерті відповідач, став пред’являти претензії до межі, яка існує між земельними ділянками з посиланням на державний акт на землю. Але коли [PERSON] здійснювала дії по виготовленню державного акту, то не погоджувала межі земельних ділянок. Таким чином, відсутність погодження меж земельних ділянок є порушенням закону, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача. У зв’язку із викладеним позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили суд задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача відділу Держземагенства у Біляївському районі Одеської області до судового засідання не з`явився, але надіслав заяву, в якій проти позовних вимог позивача не заперечував та просив справу розгляди без його участі (а.с.35,95). Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] належить житловий будинок за адресою: с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, вул. Ломоносова, 4-а, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок № 480 від 21.10.2004 року (а.с.10). Згідно до витягу з рішення № 300-V від 29.03.2007 року Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,062 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, вул. Ломоносова, 4-а (а.с.16). Відповідно до витягу з рішення № 538 – V від 26.10.2007 року Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (Присадибна ділянка) за адресою: с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, вул. Ломоносова, 4 (а.с.70). Згідно до дублікату договору купівлі – продажу від 20.06.1962 року, [PERSON] придбала у власність житловий будинок за адресою: с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, вул. Ломоносова, 4 (а.с.72). Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (державного акту), та його державної реєстрації, а ч. 3 вказаної статті встановлено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить розпорядження землями територіальних громад, в тому числі і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до цього Кодексу (п. а, б). Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Доводи позивача про те що межі земельної ділянки не були погоджені між землекористувачами спростовується матеріалами справи, так як позивачу, були відомі межі земельної ділянки, оскільки [PERSON] був виданий акт від 10.12.2007 року, який був підписаний власником земельної ділянки – [PERSON], суміжними землекористувачами, в тому числі і позивачем. З даного акту вбачається, що проведено обстеження і встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої у власність [PERSON] для подальшого використання за призначенням. В натурі межі земельної ділянки закріплені межовими знаками, всі присутні з ними ознайомлені, заперечень з їх боку щодо меж земельної ділянки не заявлено. Суду не було надано належних та допустимих доказів того, що у зазначеному акту стоїть підпис не [PERSON], а також того, що він вказаний акт не підписував, як про це стверджує позивач, а саме суду не надано висновку експерта про те, що у зазначеному акту стоїть підпис не [PERSON], або матеріалів кримінального провадження по факту підробки підпису позивача, або інших відповідних доказів з цього приводу. На підставі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суду не було надано позивачем доказів щодо виготовлення ним державного акту на право власності на земельну ділянку, яка була йому передана у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, вул. Ломоносова,4-а. Також суд звертає увагу на те, що [PERSON] відповідно до витягу з рішення № 300-V було передано у власність земельну ділянку площею 0,062 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, вул. Ломоносова,4-а, ще 29.03.2007 року, тобто задовго до виготовлення [PERSON] акту встановлення меж в натурі від 10.12.2007 року. Крім того, суд не може погодитись з доводами позивача про те, що [PERSON] пред’являє позивачу претензії до межі, яка існує між їх земельними ділянками, оскільки суду не було надано з цього приводу жодного належного та допустимого доказу (висновків відповідних комісії щодо обстеження існуючих меж земельних ділянок позивача та відповідача або звернення до Нерубайської сільської ради чи правоохоронних органів щодо неправомірних дій, на думку позивача, з боку [PERSON]В.). На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed