Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-29 00:00:00

22.03.2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що вироком Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 03.10.2013 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Злочинні дії відповідачем були вчинені відносно [PERSON], який є особою, застрахованою в Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та який є офіційно працевлаштованою особою. Внаслідок злочинних дій відповідача [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, з приводу яких він знаходився на лікуванні, що підтверджено листками непрацездатності. В позові зазначено, що за період лікування з 11.03.2012 року по 15.06.2012 року [PERSON] позивачем в зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та перебуванні на лікарняному було сплачено 12414,72 грн. Посилаючись на положення Цивільного Кодексу України, ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, обумовленими похованням», позивач просить стягнути з відповідача на свою користь шкоду, спричинену витратами на оплату перебування застрахованої особи на лікуванні в розмірі 12414,72 грн., поклавши на відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Дав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Вказав, що оплата листків непрацездатності застрахованим особам проводиться за рахунок коштів Фонду, тобто винні дії відповідача спричинили шкоду і позивачу, який був змушений оплатити постраждалій особі середній заробіток за час перебування на лікарняному. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що дійсно вироком суду був засуджений за спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень, але вироком суду цивільний позов [PERSON] був задоволений, з нього були стягнуті витрати на лікування [PERSON] в сумі 5459,00 грн. Посилаючись на ч. 2 ст. 1191 ЦК України, відповідач вказує, що він мав відшкодувати потерпілому лише витрати на лікування, що він зроби, тому вимоги Фонду безпідставні . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, шкода, спричинена майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її спричинила.. Судом встановлено, що вироком Краснодонського міськрайонного суду від 03.10.2012 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. За вироком, [PERSON] спричинив [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження - закритий перелом лодижки правої гомілки з розривом м/б сіндесмоза. Відповідно до ст.. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі наведеного суд вважає встановленим факт спричинення внаслідок винних дій відповідача тілесних ушкоджень [PERSON] Данний факт встановлений вироком суду, що набрав законної сили та не потребує додаткового доказування. До матеріалів позову додані документи, які підтверджують факт роботи [PERSON] під час отримання тілесних ушкоджень в ТОВ «Транспортна компанія «Вугілля». Позивачем додані копії листків непрацездатності щодо перебування [PERSON] в період з 11.03.2012 року по 15.06.2012 року на амбулаторному лікуванні з діагнозом: закритий перелом зовнішньої кісточки зі зміщенням (а.с. 3-6). [PERSON] відповідно до положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», є особою, застрахованою в Фонді соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності. До позову додані копії протоколів засідання комісії із соціального страхування ТОВ «Транспортне підприємство «Вугілля» щодо проведення [PERSON] страхових виплат у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності в період з 11.03.2012 року по 15.06.2012 року. (а.с.13-20). Відповідно до інформації, яка надана адміністрацією ТОВ «ТК «Вугілля», всього за період тимчасової непрацездатності [PERSON] було виплачено за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 12414,72 грн. (а.с.2). Спірні правовідносини регулюються положеннями глави 67 ЦК України та положеннями ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Так ст.. 34, 35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» передбачений обов»язок страхувальника виплатити застрахованій особі допомогу в разі настання страхового випадку - тимчасової втрати працездатності внаслідок отримання травм, які не пов»язані з нещасним випадком на виробництві. Ч. 2 ст. 35 зазначеного Закону передбачає, що допомога по непрацездатності виплачується за рахунок коштів страхувальника. Згідно зі ст.. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Посилання відповідача на положення ч. 2 ст. 1191 ЦК України є безпідставними, оскільки вони встановлюють обов»язок винної особи відшкодувати витрати потерпілого від злочину, тоді як спірні відносини мають іншу правову природу та стосуються стягнення шкоди в порядку регресу. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт виплати позивачем застрахованій особі [PERSON] допомоги по тимчасовій втраті працездатності, яка наступила внаслідок винних дій відповідача, приймаючи до уваги, що допомога по тимчасовій втраті працездатності здійснюється з власних коштів позивача, суд вважає необхідним задовольнити заявлений позов у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 12414,72 грн. в рахунок компенсації витрат, понесених позивачем внаслідок необхідності виконання своїх страхових зобов»язань перед третьою особою. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд також вважає необхідним покласти на відповідача судові витрати, а саме: стягнути з нього на користь держави суму судового збору.

Outcome: approved