Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що той 13.08.2012р. о 9 годині 06 хвилин, по факсу, направив до Одеського обласного штабу політичної партії «УДАР Віталія Кличка» листа з неправдивою та ганебною інформацією про нього та його сина, виклавши факти, які є брехливими та такими, що не відповідають дійсності, зокрема, що він був головою партії «Наша Україна», що в даний час він безробітний, та що проти нього було порушено 4 кримінальні справи. Він є одним із засновників і беззмінним керівником Красноокнянської районної організації Народного Руху України, але ніколи не мав жодного відношення до партії «Наша Україна». Інформація щодо його сина теж не відповідає дійсності, а саме, що в сина незакінчена середня освіта, що він знаходиться на обліку в психдиспансері та здійснив п'ять спроб суїциду. І навіть, якби ця інформація була правдивою, то відповідач не мав права її поширювати, так як вона стосується психічного здоров'я його сина. Його син закінчив Одеський автодорожній технікум і має середню освіту, на обліку в психдиспансері ніколи не перебував та не перебуває, неправдивою є й інформація про п'ять спроб суїциду. Під час виборчої кампанії 2012 року по виборам депутатів до Верховної Ради України, він працював керівником районного виборчого штабу політичної партії «УДАР Віталія Кличка», тож змушений був виправдовуватись перед керівництвом Одеського обласного штабу політичної партії «УДАР Віталія Кличка», спростовуючи брехню стосовно нього та членів його сім'ї. Неправомірними діями відповідача принижена його честь, людська гідність та ділова репутація, чим завдано моральної шкоди в розмірі 4 000грн., яка виразилась в моральних стражданнях, хвилюваннях та переживаннях, від чого погіршився стан здоров'я, а тому просив зазначену суму стягнути із відповідача. В судовому засіданні позивач, збільшивши розмір моральної шкоди до 6 000грн., наполягав на своїх вимогах та на обставинах, зазначених в позовній заяві, пояснивши суду, що, на його переконання, лише відповідач міг відправити, підготовлений ним рукописний текст, із телефону-факсу належного Красноокнянському підрозділу Державної виконавчої служби, як колишній керівник районного управління юстиції. Відповідач в судовому засіданні, не визнаючи позов та надавши свої заперечення, стверджував, що ніякого листа до Одеського обласного штабу політичної партії «Удар Віталія Кличка», в тому числі відносно позивача, він не направляв. Ксерокопія рукописного тексту, долучена позивачем до позову, є аркушем його особистих тез, для виступу на зборах громадської районної організації ветеранів Афганістану, однак на вказаних зборах він присутнім не був і ніде їх не оголошував. Вказаний текст зберігався в його робочому столі, і яким чином він потрапив до позивача йому не відомо, однак він не виключає, що хтось неправомірно заволодів ним, і з певною метою надіслав до обласного штабу зазначеної політичної партії. /а.с. 18 / Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши всі подані сторонами докази, суд, на підставі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного: свідок [PERSON] суду повідомила, що працює у Красноокнянському підрозділі державної виконавчої служби тривалий час і на її робочому місці знаходиться стаціонарний телефон-факс №2-26-61. Про відправку із цього телефону до Одеси, факсом, рукописного тексту стосовно [PERSON] їй відомо зі слів позивача. Чи була вона на робочому місці 13 серпня 2012 року о 09год. 06хв., вона не пам'ятає, але в той період часу вона, як правило, до 09год. 30хв. відвідувала по службовим питанням Держказначейство і інші держустанови; свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач в минулому році заходив до Відділу ДВС, і показавши фотокопію рукописного тексту, що знаходиться у справі (ар.сп.6,30), запитував чи не виконаний вказаний текст відповідачем, судячи із почерку. На вказане питання він відповів, що знає лише підпис відповідача, а не його почерк, а тому не може сказати ким виконаний текст. Після цього позивач попросив зробити із вказаного тексту фотокопію на телефоні-факсі, що і було зроблено; свідок [PERSON] суду повідомив, що про надіслання листа, стосовно позивача та його сина, до обласного штабу партії «УДАР» він дізнався від самого позивача, а відповідач, з приводу підписання будь-якого листа, до нього ніколи не звертався; свідок [PERSON] в судовому засіданні не заперечував, що вказаний рукописний текст міг бути відправлений із телефону-факсу Красноокнянського підрозділу Державної виконавчої служби, про що свідчить номер телефону, який відобразився на фотокопії тексту, однак відповідач, як колишній його керівник, з проханням відправити по факсу будь-які документи, до нього особисто не звертався; в фотокопії рукописного тексту, відправленого 13.08.2012р. о 09год. 06хв. факсимільним зв'язком із телефону [NUMBER], належного Красноокнянському відділу державної виконавчої служби, міститься інформація стосовно позивача та його сина, яка безумовно ображає честь, гідність та ділову репутацію; /а.с.6,30,39/ згідно фрагменту медичної картки, позивач 20.08.2012р. звертався за медичною допомогою з приводу головного болю, відсутності сну, тривоги, подавленого стану, виниклого тиждень тому із-за стресу. Після приймання призначених медпрепаратів, 29.08.2012р. стан дещо покращився; /а.с. 21-22 / із листа-відповіді від 09.07.2013р. Одеської обласної організації ПП «УДАР», на запит керівника Красноокнянської районної організації, вбачається, що в серпні 2012 року голова Одеського обласного союзу ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів) передав в обласний штаб ПП «УДАР» лист, отриманий ним з Красноокнянської районної організації, в якому йшлося про кандидата на посаду керівника Красноокнянського виборчого штабу [PERSON] Після ознайомлення з листом та заслуховування ґрунтовних пояснень останнього, було вирішено не брати до уваги відомості викладені в вищезазначеному листі та прийняти позитивне рішення стосовно призначення позивача на посаду керівника районного штабу; /а.с. 27-29 / ст.3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ст.28 Конституції України гарантовано, що кожен має право на повагу до його гідності; відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу; п.2 ч.2 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи; згідно ч.1 ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ч.1 ст.270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі; ч.ч.1, 3 ст.277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, а негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; відповідно до абзацу 3 ч.4 ст.277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування; згідно ч.ч.1, 3 ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, а фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі; ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову, лише в частині визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутації позивача, а також зобов'язання відповідача припинити неправомірні дії щодо підготовки таких відомостей для оприлюднення. Водночас, в задоволенні позову, в частині відшкодування моральної шкоди, на думку суду, слід відмовити, оскільки позивач не надав суду беззаперечних доказів того, що надіслання зазначеного тексту до певної політичної сили, тобто поширення вказаної інформації, було здійснено саме відповідачем. На підставі ст.ст.3, 28 Конституції України, ст.ст.16 ч.1, 23 ч.2, п.2, 201 ч.1, 270 ч.1, 277 ч.ч.1,3,4, 297 ч.ч.1,3 ЦК України, та

Outcome: partial