Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Галицького районного суду з позовом і просить виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з належного йому приватного житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] та зобов'язати ВГІРФО Галицького РВ УМВС України в Івано-Франківської області зняти їх з реєстрації у вказаному будинку. Під час розгляду справи [PERSON] подав письмову заяву про доповнення та уточнення позовних вимог і просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги в зміненому вигляді підтримали. При цьому, [PERSON] суду пояснив, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS], який йому подарувала мати - [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу [PERSON] 14 грудня 2001 року. У вказаному будинку проживали також його бувша дружина - [PERSON], 1956 року народження та повнолітні діти - [PERSON], 1985 року народження та [PERSON]., 1992 року народження. Сімейне життя не склалося і 24 листопада 2011 року рішенням Галицького районного суду шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Ще до розлучення, через постійні сварки та скандали, дружина забрала свої речі та перейшла проживати на квартиру в м. Івано-Франківськ, де проживає до теперішнього часу. Син, [PERSON], одружився і перейшов проживати в житловий будинок своєї дружини по [ADDRESS], а дочка [PERSON] після одруження постійно проживає в житловому будинку свого чоловіка по [ADDRESS]. Не проживаючи в належному йому на праві приватної власності житловому будинку, відповідачі залишаються бути зареєстрованими в цьому будинку і на його (позивача) неодноразові прохання виписатися з будинку відповідачі не реагують, через що в нього виникають певні незручності щодо здійснення ним своїх прав користуванням та розпорядженням житлом, зокрема оформлення субсидій на оплату вартості опалення та електропостачання. Вважає, що вибувши на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, відповідачі втратили право користування житлом в його будинку. Просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала і суду пояснила, що з позивачем одружилася в січні 1985 року і після одруження стала проживати в житловому будинку по [ADDRESS], який на той час належав бабці чоловіка - [PERSON]. Після смерті останньої в 2011 році, житловий будинок згідно заповіту став власністю матері позивача - [PERSON] В цьому будинку народилися їхні діти, син [PERSON], 1985 року народження та дочка [PERSON], 1992 року народження. Проживаючи з чоловіком та його матір'ю тривалий час однією сім'єю в спірному житловому будинку, вони вели спільне господарство, виховували дітей. Вона працювала та нарівні з чоловіком вкладала кошти та свою працю в ремонт будинку, підтримання його в належному стані, разом добудовували літню кухню. Проте, в останні роки спільного проживання, в них з чоловіком сталися неприязні стосунки. Останній постійно вчиняв безпідставні сварки та скандали, застосовував до неї фізичну силу, виганяв з дому. Коли діти були ще неповнолітніми, вона терпіла знущання чоловіка заради дітей. В даний час обоє дітей вже одружені і мають свої сім'ї. В зв'язку з негативною поведінкою позивача, вони змушені були після одруження йти проживати відповідно до батьків невістки та зятя. Сама вона, не стерпівши знущань чоловіка, в кінці 2011 року змушена була звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням Галицького районного суду від 24 листопада 2011 року шлюб їхній було розірвано. Ще до розлучення, вона деякий час виїжджала за межі України на сезонні роботи, а після розлучення, бувший чоловік та його мати перестали допускати її в житловий будинок, через що вона приблизно ще з травня 2011 року змушена винаймати житло в м. Івано-Франківську. Позову не визнає з тих підстав, що спірне будинковолодіння є єдиним місцем її проживання, іншого житла в неї не має, а проживши в цьому житловому будинку близько 28 років вважає, що вона вправі нарівні з бувшим чоловіком та його матір'ю користуватись цим будинком та нести такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї, оскільки припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє її права користування займаним приміщенням. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні теж позову не визнав, суду пояснив, що в спірному будинку він народився і проживав фактично до свого одруження. Так як, батьки його постійно сварилися, батько застосовував до матері фізичну силу та виганяв її з дому, після одруження він (відповідач) перейшов проживати в господарство батьків своєї дружини в с. Дубівцях, де проживає до теперішнього часу. Проте, вважає що право на проживання в житловому будинку батька він не втратив, оскільки теж вкладав свою працю при проведенні ремонту будинку та будівництві літньої кухні, у всьому допомогав батькам та бабці по господарству. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала з тих же підстав, що й відповідач [PERSON] При цьому доповнила, що більше року тому вона одружилася і стала проживати в житловому будинку батьків чоловіка по [ADDRESS], де з чоловіком та малолітньою дочкою проживають до теперішнього часу. В задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS], який йому подарувала мати - [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу [PERSON] 14 грудня 2001 року, що стверджується копією договору дарування та витягу про державну реєстрацію прав від 16.12. 2011 року (а.с. 4 - 6). З довідок Дубовецької сільської ради за № № 436, 437, 438 від 21.05.2012 року (а.с. 7 - 9) вбачається, що відповідачка [PERSON], будучи зареєстрованою [ADDRESS], за вказаною адресою не проживає, [PERSON] зареєстрована [ADDRESS], фактично проживає [ADDRESS], [PERSON] теж будучи зареєстрованим в спірному житловому будинку, фактично проживає [ADDRESS]. Вказаний факт стверджується також актами обстеження умов проживання відповідно від 27 червня, 02 серпня, 01 жовтня та 09 жовтня 2013 року. Підтвердили це в судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які показали суду, що вже більше одного року відповідачі в житловому будинку по [ADDRESS] не проживають, а проживає там [PERSON] разом із своєю матір'ю - [PERSON] З копії виписки рішення Галицького районного суду від 24 листопада 2011 року (а.с. 10) вбачається, що цим рішенням за позовом [PERSON] шлюб, зареєстрований 19 січня 1985 року у Дубовецькій сільській раді між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а відповідно до ч. 2 ст. 167 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття Посилання представника відповідачів на ст. 64 Житлового кодексу України, а саме на те, що члени сім'ї наймача, хоч і перестали бути такими, але продовжують проживати у займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як і наймач і члени його сім'ї суд вважає безпідставним, оскільки в судовому засіданні самі відповідачі не заперечили того, що всі вони в спірному будинковолодінні перестали проживати більше року тому, з вимогою про вселення чи усунення перешкод в користуванні житловими приміщеннями в цьому будинковолодінні жоден з них не звертався. Сама стаття 64 Житлового кодексу регулює порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а не в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. На підставі вищенаведеного, ст. 405 ЦК України, ст. 167 Житлового кодексу України,

Outcome: approved