overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

06 грудня 2013 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за час спільного шлюбу з відповідачем народилася дитина – [PERSON] [INFO] Малолітня дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає. Тому просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з’явилася але надала письмову заяву в якій вказала, що просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що згоден сплачувати аліменти на утримання свого сина [PERSON]. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком (а.с. 3). Також встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 701 від 06.12.2013 року, виданої Виконавчим комітетом Охтирської міської ради (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров’я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, він офіційно працює і щомісячно отримує заробітну плату, а відтак має можливість сплачувати аліменти на свого сина. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи зібрані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з тих підстав, що відповідач має постійний дохід у вигляді щомісячної заробітної плати, тому необхідно стягнути з [PERSON] [INFO] аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON] [INFO]. Згідно статті 367 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн. в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок під літ. «А», підвал під літ. «пд», прибудова під літ «а», стодола під літ. «Б», стайня під літ. «В», комора під літ. «Г», підвал під літ. «пд», ворота 1, в селі Мильне по вул. Підліски буд. № 30, Зборівського району, Тернопільської області, посилаючись на те, що після смерті брата вона є спадкоємницею його майна. Однак свідоцтво про право на спадщину не видано. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та послалася на обставини, викладені у позові. Відповідач в судовому засіданні, позовну заяву визнав повністю, та не заперечує проти її задоволення. Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Частина 1 статті 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України, cпадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що 16 вересня 2010 року помер брат позивачки [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок під літ. «А», підвал під літ. «пд», прибудова під літ «а», стодола під літ. «Б», стайня під літ. «В», комора під літ. «Г», підвал під літ. «пд», ворота 1, в селі Мильне по вул. Підліски буд. № 30, Зборівського району, Тернопільської області. Інша ? частина вищевказаного житлового будинку належить позивачці, що підтверджується довідкою-характеристикою виданою Зборівським районним БТІ № 378 від 14.11.2013року. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем спадкового майна є його сестра [PERSON], інших спадкоємців немає. Звернувшись у Зборівську державну нотаріальну контору з приводу оформлення спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, за позивачкою слід визнати право власності на спадкове майно, оскільки вона прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

1. Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи, що шлюб фактично розпався, причина розпаду – несумісність характерів, постійні сварки та скандали, що виникали на цьому ґрунті, втрата почуття любові та взаємоповаги. У зв’язку з наведеним просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Мороз». 2. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. 2.1. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. 3. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09.12.2011р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис №671; від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], 28.07.2012р.н., згідно свідоцтва про народження серії 1-КГ №140155, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні від 02.08.2012р., актовий запис №573; шлюб – перший, спору з приводу розподілу майна та місця проживання дитини не має; шлюб фактично розпався, причина розпаду – несумісність характерів сторін, постійні сварки та скандали, що виникали на цьому ґрунті, втрата почуття любові та взаємоповаги, сім’я фактично розпалась, поновлювати її сторони не збираються, збереження сім’ї неможливе. 4. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. 5.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Згідно позовної заяви сторони 21.01.2012 року зареєстрували шлюб у Сусловецькій сільській раді Летичівського району, актовий запис № 1. Подружнє життя не склалося по тій причині, що не зійшлись характерами, тривалий час немає спільних інтересів, що призвело до втрати почуття поваги та любові, виникнення непорозумінь, конфліктів, разом не проживають понад 1 рік 5 місяців, спільного господарства не ведуть, їх сім'я розпалася, спору відносно майна немає, у зв'язку з чим позивач просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу змінити її прізвище на «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилась, згідно поданої заяви просить справу розглядати у її відсутність, позов підтримує. В судове засідання відповідач не з'явився, згідно поданої заяви просить справу розглядати у його відсутність, позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки протягом 1 року 5 місяців проживають окремо, спільних інтересів немає, спільне господарство не ведуть. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно змісту ч. 2 ст. 112, ст. 113 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них; особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували 21.01.2012 року шлюб у виконавчому комітеті Сусловецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не проживають разом тривалий час суд вважає ці обставини такими, які свідчать, що їх сім'я розпалась, тому подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В судовому засіданні представник [PERSON] позов підтримав та пояснив, що сторони з 11.12.1965 року перебували в шлюбі який на теперішній час розірвано. Під час шлюбу 30.10.1987 року придбаний житловий будинок №137 по вул. Чкалова, м. Скадовська, Херсонської області, який зареєстрований на відповідачку, крім цього відповідачка в березні 2005 року шляхом приватизації набула право власності на земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Вважає, що як житловий будинок так й земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, та просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 137 по вул. Чкалова в м. Скадовську Херсонської області та на 1/2 частину земельної ділянки для його обслуговування. [PERSON] позов визнала частково, а саме в частині визнання права власності на житловий будинок. Представник [PERSON] пояснила, що дійсно житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частках між подружжям, тоді як земельна ділянка набута [PERSON] в порядку приватизації в 2005 році, коли згідно діючого законодавства об’єкти права власності набуті внаслідок приватизації не вважалися спільною власністю подружжя, у зв’язку з чим в частині вимог щодо поділу земельної ділянки просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Відповідно ст. 22 КпШС України,майно набуте подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Сторони не оспорюють, що житловий будинок №137 по вул. Чкалова, в м. Скадовськ, Херсонської області, який згідно довідки БТІ належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.1987 року, придбаний ними під час шлюбу, тому суд погоджується з обґрунтованістю вимоги [PERSON], щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку. Стосовно позовних вимог про поділ земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право на земельну ділянку виданого 02.03.2005 року відповідно до рішення Скадовської міської ради № 371 від 01.02.2005 року, суд дійшов висновку про неможливість їх задоволення так як остання не ґрунтуються на вимогах законодавства. Так, правовідносини з набуття [PERSON] земельної ділянки виникли в 2005 році, тоді як об’єкти права власності набуті одним з подружжя внаслідок приватизації визнавалися спільною сумісною власністю подружжя після внесення змін в ст. 61 СК України Законом України №2913-VI від 11.01.2011 року, отже вказана норма не може бути застосована до спірних правовідносин. Законом України від 17.05.2012 року № 4766-VI внесено зміни в ст. 57 СК України, відповідно до яких об’єкти які набуті під час шлюбу внаслідок приватизації знову визнаються особистою власністю особи, яка використала відповідне право на приватизацію. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач [PERSON] зняла без згоди банку заставне майно- автомобіль КІА та продала, новий власник автомобіля [PERSON] Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобілю марки КІА, 2006 року випуску, кузов № КNЕGЕ222265037690, укладений між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив, що вважає, що між [PERSON] та [PERSON] укладено усний договір про продаж автомобілю, дату укладення даного договору він не може зазначити, саме усний договір просить признати недійсним. Зазначив, що визначено чотири відповідача, оскільки всі вони мають відношення до продажу автомобіля. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що до нього не заявлено вимог. Представник третьої особи зазначив в судовому засіданні, що вважає позовні вимоги обгрунтованими. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явилась, причини неявки суду не повідомила, про час слухання справи повідомлялась. Представник відповідача ТОВ «Дніпронафтасервіс» в судове засідання 23.12.2013 року не з’явився. Причини неявки суду не повідомив. Заслухавши осіб, що беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне. У договорі комісії від 29.07.2011 року за № 245 зазначено що він укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо продажу автомобілю марки КІА, кузов № КNЕGЕ222265037690. Позовні вимоги позивача до відповідачів ТОВ «Дніпронафтасервіс», [PERSON] не заявлено, хоча зазначено даних осіб відповдачами, тому задоволенню позов до даних відповідачів не підлягає. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору між [PERSON] та [PERSON] щодо продажу предмету застави, дати укладення такого договору з боку позивача суду не надано. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] є необгрунтованими. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному об’ємі.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В грудня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом та вказав, що 24 лютого 2013 року померла [PERSON], після смерті якої він є спадкоємцем за заповітом. З поважних причин пропустив строк звернення до нотаріальної контори. Просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Деражнянського району в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, та підлягають задоволенню. Факт смерті [PERSON] 24 лютого 2013 року підтверджується оглянутим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії 1-БВ №220080, виданим виконавчим комітетом Мазниківської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області від 6 листопада 2013 року. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем до майна померлої за заповітом, що підтверджується заповітом, посвідченим Мазниківською сільською радою Деражнянського району Хмельницької області 25 вересня 2008 року, який на день смерті спадкодавця не був змінений та скасований. Згідно із ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважної причини у зв’язку із тим, що йому не було відомо про наявність заповіту, тому він був позбавлений можливості своєчасно оформити свої спадкові права. Такі причини судом визнаються поважними і для забезпечення реалізації позивачем своїх прав як спадкоємця, суд вважає за доцільне надати додатковий строк для прийняття спадщини, який буде необхідним та достатнім у межах 1 місяця. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Згідно позовної заяви сторони 05.09.1999 року зареєстрували шлюб у Летичівському райвідділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 40, від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося по тій причині, що не зійшлись характерами, тривалий час немає спільних інтересів, що призвело до втрати почуття поваги та любові, виникнення непорозумінь, конфліктів свідком яких стає дитина, з жовтня 2012 року не проживають як подружжя, її неодноразові спроби протягом року зберегти сім'ю не принесли результату, тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», спору відносно спільного майна та місця проживання дитини немає. Позивач в судове засідання не з'явилась, згідно поданої заяви просить справу розглядати у її відсутність, позов підтримує. В судове засідання відповідач не з'явився, згідно поданої заяви просить справу розглядати у його відсутність, позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки не зійшлись характерами, тривалий час існують напружені відносини в зв'язку з чим виникають конфлікти, як подружжя не проживають понад рік, спроби примирення не принесли результату, спору відносно майна та місця проживання сина немає. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно змісту ч. 2 ст. 112, ст. 113 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них; особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 05.09.1999 року про що в Книзі реєстрації актів про одруження в Летичівському райвідділі реєстрації актів громадянського стану зроблено запис за №40, після реєстрації шлюбу прізвище дружини «[PERSON]». Згідно поданих сторонами письмових заяв вбачається, що вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, не проживають разом понад рік, спроби примирення між ними не принесли результату, тому суд вважає вказані обставини такими, які свідчать, що їх сім'я розпалась і подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають в шлюбі з 14.11.2009 року та спільно проживали до лютого 2013 року. Від спільного проживання в шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через непорозуміння, різні погляди на сімейні відносини. В судове засідання позивач та представник позивача з”явилися, подану позовну заяву підтримують, просять її задовольнити. Відповідач в судове засідання з’явився, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Вислухавши пояснення позивача її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об’єктивно встановлено, що між сторонами існують формальні шлюбні відносини на ґрунті непорозуміння одне до одного та різних поглядів на життя, внаслідок чого вони не підтримують шлюбні стосунки та мешкають окремо. Майнового спору між сторонами немає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що сім’я сторін розпалася і не може бути збережена, в зв’язку з чим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін в плані влаштування власного життя. Крім того, судом було надано термін на примирення один місяць і за цей період відносини між сторонами не змінилися. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд рахує за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Сторони зареєстрували шлюб 05.12.2002 року у виконавчому комітеті Соколівської сільської ради ,Крижопільського р-ну, Вінницької області, актовий запис № 15, шлюб – повторний Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] – 28.08.2005р.н. який проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні. Позивач звернулася з позовом в суд до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, причиною розпаду сім’ї є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довір’я,а також те, що при вирішенні різних сімейних питань вони не приходили згоди, на цій підставі між ними виникали непорозуміння. Спільне подружнє життя припинили зу березні 2013року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд їх задоволити, примиритись не бажає. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище – [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з’явився надіслав телефонограму в якій позовні вимоги визнав та не заперечує щодо їх задоволення, просить справу слухати без його участі. Спору про місце проживання дитини та розподіл майна немає. Суд, вивчивши матеріали справи, а також ті обставини ,що сторони спільним подружнім життям не проживають з березня 2013 року, спільне господарство не ведуть, вважає що позов підлягає до задоволення, шлюб підлягає розірванню, так як, в судовому засіданні встановлено, що сім’я розпалася остаточно і збережена бути не може, що також буде відповідати інтересам сторін.

Outcome: approved