Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

В серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на те, що вона перебувала з підприємством - відповідачем у трудових відносинах та з травня 2013 року звільнилася, після чого з нею не було проведено повний розрахунок як того вимагає діюче законодавство, просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за період затримки розрахунку, та суму завданої йому моральної шкоди. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за період затримки розрахунку, а позовні вимоги в частині стягнення суми компенсації за завдану моральну шкоду - залишити без розгляду. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернулась з заявою, у якій просить суд розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності такого представника до суду не надходило. За таких обставин суд, відповідно до положень ст.ст. 189, 224 ухвалив заочне рішення. З'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач працювала на ТДВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ» за трудовим договором, що випливає з копії трудової книжки позивача, що наявна в матеріалах справи. 13 травня 2013 року позивача було звільнено з підприємства на підставі п.6 ст.38 КЗпП України. При звільненні позивач повного розрахунку в частині виплати їй нарахованої заробітної плати не отримала та до теперішнього часу у відповідача існує перед позивачем заборгованість, що випливає з наданих суду пояснень позивача, на які від належним чином повідомленого про час, місце та суть справи відповідача заперечень не надійшло, та підтверджується довідкою ТДВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ» № 272/02 від 09.08.2013 року Відповідно до положень ст.ст.116,117 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, проводиться у день звільнення; в разі невиплати в ці строки з вини підприємства належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України (п.20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. №13) при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановлені факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених нами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до положень п.2 абз. 3 Постанови КМ України №100 від 08 лютого 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 8 Постанови КМ України №100 від 08 лютого 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За такого суд доходить висновку про необхідність обчислення середньої заробітної плати позивача виходячи з 2-х останніх повних відпрацьованих місяців: березня та квітня 2013 року, що необхідно для визначення суми компенсації середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Так нарахована сума заробітної плати у березні 2013 року становить 2066,11 грн., а у квітні - 2073,71 грн., а сукупна кількість робочих днів - 44, а за такого середньоденна заробітна плата позивача складає (2066,11+2073,71)/44 = 94,08 грн. Оскільки позивача було звільнено 13.05.2013 року, та до дати постановлення рішення повного розрахунку вона не отримала, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку що має бути обчислено виходячи з середньоденного заробітку позивача та строку такої затримки: 94,08*121=11383,68 грн. Таким чином суд зазначає про те, що, обов'язок з доведення відсутності вини роботодавця в затримці розрахунку з працівником покладено на такого роботодавця, та враховуючи що відповідач не надав до суду жодних заперечень, суд доходить висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь суми нарахованої але не виплаченої заробітної плати в розмірі 6805,90 грн., середнього заробітку за час затримки повного розрахунку в розмірі 11383,68 грн. За викладених обставин, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved