Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що 06.03.2007 року вона уклала з відповідачем угоду про завдаток з [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 27.01.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу. У відповідності з вищезазначеною угодою вона передала [PERSON] грошову суму, еквівалентну 2500 доларів США за подальше придбання кімнати № 106 у гуртожитку по вул. Севастопольській, 116 у м. Сімферополь, в якій був зареєстрований [PERSON] Одразу після підписання цієї угоди у березні 2007 року за узгодженням з іншою стороною угоди вона вселилася у вищезазначену кімнату, зробила в ній ремонт і стала постійно в ній проживати. У травні 2007 року вона передала [PERSON] решту грошової суми, еквівалентну 26500 доларів США за придбання вищезазначеної кімнати № 106 у гуртожитку по вул. Севастопольській, 116 у м. Сімферополь. До теперішнього часу ні [PERSON], ні [PERSON] не приймають ніяких заходів по приватизації і відчуженню у її власність вказаного житла. [PERSON], не зважаючи на те, що сам не проживає у спірній кімнаті з 2007 року, не дає їй згоди на реєстрацію в ній. З березня 2007 року по теперішній час позивач постійно проживає у вищезазначеній кімнаті, [PERSON] весь цей час не проживає у ній. Факт її постійного проживання за вказаною адресою підтверджується листами на її ім’я від фізичних і юридичних осіб, які направлялися їй саме на цю адресу, договором про установлення домофону, бланком-замовленням про доставку їй за вказаною адресою предметів меблі і інтер’єру. З 2007 року вона сплачує комунальні послуги по цій кімнаті. Іншого житла або місця реєстрації на даний час вона не має, оскільки всі свої збереження у 2007 році передала представнику [PERSON] за придбання цієї кімнати. У відповідності з ч.2 ст.64 ЖК України членами сім’ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч.1 ст.64 ЖК України члени сім’ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов’язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. У відповідності до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання – це внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси і внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу виконавчої влади з питань реєстрації. Конституцією України кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, у зв’язку з чим той факт, що позивач не має реєстрації за адресою розташування вищезазначеної кімнати не може бути перешкодою для визнання за нею права на проживання на вищезазначеній житловій площі. За таких підстав вона має право користування житловою площею кімнати № 106 у гуртожитку по вул. Севастопольській, 116 у м. Сімферополь, і яке на даний час не оспорюється відповідачем [PERSON] Просила визнати за нею право користування вказаною житловою площею. Ухвалою суду від 15 листопада 2013 року до участі у справі у якості третьої особи залучено ЖКП «Побутфон». У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з’явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно положень ч.5 ст.74 ЦПК України. Представник третьої особи Центрального районного відділу у м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим у судове засідання не з’явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу у відсутність його представника. Представник третьої особи – ЖКП «Побутфон» у судове засідання не з’явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Вислухав позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси, фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до статей 1, 3, 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси фізичних та юридичних осіб. У відповідності зі статтею 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно зі ст.18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно з ч.1 ст.30 Житлового кодексу України державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду здійснюється [PERSON] народних депутатів, їх виконавчими і розпорядчими органами, а також спеціально уповноваженими на те державними органами в порядку, встановленому законодавством. Користування житловою площею в гуртожитках здійснюється на підставі ордеру, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст.129 ЖК України). Судом встановлено, що будинок № 116, розташований по вул. Севастопольській у м. Сімферополь, є гуртожитком, знаходиться у власності територіальної громади м. Сімферополя та перебуває на балансі ЖКП «Побутфон» (а.с.41, 51). Позивач [PERSON] проживає у кімнаті № 106 вказаного гуртожитку з дозволу відповідача [PERSON], який зареєстрований у цій кімнаті з 25.02.2010 року (а.с.9). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що позивач [PERSON] проживає у кімнаті № 106 по вул. Севастопольській у м. Сімферополь з 2007 року, а відповідач [PERSON] з цього часу там не проживає. При цьому встановлено, що ордер на вселення у спірне приміщення – кімнату № 106 по вул. Севастопольській у м. Сімферополь позивачу не видавався. За таких обставин вважається, що позивач проживає у вказаному житловому приміщенні без законних на те підстав. Період часу, протягом якого позивач проживає у спірній кімнаті гуртожитку, не має значення для визнання за нею право на користування житловим приміщенням, оскільки таких підстав для набуття права на користування житловою площею законом не передбачено. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що правових підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed