Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Державна екологічна інспекція в Одеській області звернулись до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми шкодизаподіяної навколишньому природному середовищу у вигляді збитків нанесених державі в сумі 114 979 гривень 20 копійок. Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим, що [PERSON], займаючи посаду директора приватного підприємства Шанс здійснював в період з 15.03.2010 року по 16.08.2011 рік самовільне видобування підземних вод артезіанської свердловини в обсязі 2436 м.куб за адресою: Україна, Одеська область Великомихайлівський район смт. Велика Михайлівка без наявності діючого дозволу на спец. водокористування, що є порушенням п.9 ст.44, ст.110 Водного кодексу України. Внаслідок порушення були заподіяні збитки державі України на суму 114 979 гривень 20 копійок, які розраховані згідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього середовища від 20.07.2009 року №389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року за № 767/16783. Тому просять стягнути зІзбаша [PERSON] суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених державі, у розмірі 114 979 гривень 20 копійок. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що відповідач, займаючи посаду директора приватного підприємства Шанс здійснював в період з 15.03.2010 року по 16.08.2011 рік самовільне видобування підземних вод артезіанської свердловини в обсязі 2436 м.куб в смт. Велика Михайлівка без наявності діючого дозволу на спец. водокористування, що є порушенням п.9 ст.44, ст.110 Водного кодексу України. Внаслідок порушення були заподіяні збитки державі України на суму 114 979 гривень 20 копійок. Тому просять стягнути зІзбаша [PERSON] суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених державі, у розмірі 114 979 гривень 20 копійок. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не погодився з вимогами позивача викладеними в позовній заяві та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з наступних причин: в травні 2011 року позивачем була проведена перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої був складений акт від 19 травня 2011 року. В акті перевірки зазначено, що проведена позапланова перевірка додержання вимог природоохоронного законодавства комунальним підприємством ПП Шанс. Із змісту вищезазначеного акта вбачається, що перевірялася юридична особа і порушення, виявлені під час перевірки, допущені юридичною особою-ПП Шанс. Разом з актом перевірки ПП Шанс був наданий припис, в якому зазначений перелік заходів, які повинне здійснити ПП Шанс для усунення недоліків виявлених в результаті перевірки. В подальшому, ПП Шанс отримало претензію №90 від 08.12.201 року, в якій позивач вимагає сплатити збитки на суму 114 979, 20 ( сто чотирнадцять тисяч девятсот сімдесят девять) гривень 20 коп. Все вищеперераховане свідчить про те, що перевірка проводилась юридичної особи, порушення виявлені у юридичної особи і вимоги про відшкодування збитків предявлені до юридичної особи.Також суду пояснив, що шкода має бути стягнута з приватного підприємства Шанс директором якого він був , а не з нього особисто, так як ні в документах перевірки, ні в позовній заяві не вказано, яким чином він, [PERSON], завдав пряму дійсну шкоду і чи є вина його у заподіяні шкоди у звязку з неналежним виконанням своїх обовязків щодо самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів. В задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], будучи директором приватного підприємства Шанс здійснював в період з 15.03.2010 року по 16.08.2011 рік самовільне видобування підземних вод артезіанської свердловини в обсязі 2436 куб.м. за адресою: Україна, Одеська область Великомихайлівський район смт. Велика Михайлівка без наявності діючого дозволу на спец. водокористування, що є порушенням п.9 ст.44, ст.110 Водного кодексу України. Внаслідок порушення були заподіяні збитки державі України на суму 114 979 гривень 20 копійок, які розраховані згідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього середовища від 20.07.2009 року №389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року за № 767/16783. В матеріалах справи наявний вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року, згідно якого [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.240 ч.2 КК України (а.с.4-5). Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст.1166 ЦПК України. Згідно із зазначеними нормами обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди, який повинен, зокрема, приймати участь у справі в якості відповідача. Відповідно до частини першої ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкодип. 2 - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Також відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна п.9 - вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі. Відповідно до вимог статті 1172 ч.1 - юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових обов'язків). Суд, аналізуючи докази у справі, відповідно до вимог ст.ст.64, 57-59 ЦПК України, дійшов до висновку про те, що відсутні підстави згідно зі ст.1166 ЦК України для відшкодування матеріальної шкоди тому, що матеріальна шкода випливає з вини відповідача встановлена вироком суду щодо дій посадової особи підприємства при виконанні ним трудових обов'язків, що виключає право позивача на відшкодування шкоди з фізичної особи згідно вимогст.1166 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу свого позову. Позивач не довів свого позову, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст.88ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed