Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач 27.08.2013 року звернувся до [PERSON] з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору № Р4858/4 від 12.09.2011 року [PERSON] було надано кредит у сумі 6000 грн. строком до 12.09.2012 року із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 45 % річних з умовою погашення кредиту рівними частинами щомісячно згідно графіку, а відповідач зобов’язалася повернути кредит повністю, відповідно до умов договору. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються 12.07.2012 року. Станом на 26.08.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 4240,06 грн., із якої: 1487,047 грн. – борг за кредитом; 2753,02 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом. Сума заборгованості підтверджується наданою карткою платежів по кредиту. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 4240,06 грн. та понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 229,40 гр. [PERSON] 06.11.2013 року звернулася до Херсонської регіональної кредитної спілки «КредитСервіс» з зустрічними позовними вимогами про розірвання та визнання недійсним кредитного договору. Зазначила, що зміст укладеного між сторонами кредитного договору суперечить частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як відповідачем ні перед його укладанням, ні протягом його дії її не було повідомлено у письмовій формі про умови надання кредиту. Крім того, розділ 7 кредитного договору «відповідальність сторін» не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку кредитної спілки за невиконання або не належне виконання умов договору. В порушення вимог чинного законодавства договір не містить порядку зміни або припинення договору, що суперечить ст.628 ЦК України та п.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зазначене свідчить, що кредитний договір № Р4858/4 від 12.09.2011 року за своїм змістом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, порушує його законні права та інтереси. З підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 525 ЦК України, ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», просила суд визнати недійсним та розірвати кредитний договір № Р4858/4 від 12.09.2011 року, зняти заборону на майно позичальника, стягнути з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію, зобов’язавши ХРКС «КредитСервіс» повернути їй сплачені по кредитному договору відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві. В задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити за необґрунтованістю, так як відповідач був повністю письмовій формі проінформований про умови кредитування в ХРКС «КредитСервіс», мав повне усвідомлення ризиків внаслідок несплати кредиту та фактично відмовляється виконувати прийняті на себе зобов’язання за договором. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги спілки не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю. Не спростовувала обставини порушення нею договірних обов’язків щодо внесення щомісячних платежів та відсотків за користування кредитними коштами згідно графіку погашення кредиту. Не заперечувала,що саме нею 12.09.2012 року підписані письмові умови надання кредиту. Зустрічні вимоги підтримала, одночасно просила розірвання договору і визнання його недійсним. Право змінити підставу або предмет позову позивачу судом роз’яснено, заяв про зміну підстав або предмету позову не надходило, позивач наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених нею у зустрічній позовній заяві. Судом встановлено, що відповідно до договору № Р4858/4 від 12.09.2011 року ХРКС «КредитСервіс» [PERSON] було надано кредит у сумі 6000 грн. строком до 12.09.2012 року із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 45 % річних. Кредит мав цільове призначення – капітальний ремонт житла (а.с 18). Отримання коштів підтверджується видатковим касовим ордером, підписаним [PERSON]С.( а.с.19). Згідно п.пю1.1.-1.5 кредитного договору відповідачу було видано кредит на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності, забезпеченості з умовою погашення кредиту рівними частками щомісячно, згідно графіку, а відповідач в свою чергу зобов’язалася повернути кредит повністю, відповідно до умов договору. Протягом дії кредитного договору відповідачем були порушені зобов’язання по своєчасному та повному погашенню кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором станом на 26.08.2013 року у розмірі 4240,06 грн., із якої: 1487,047 грн. – борг за кредитом; 2753,02 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, що підтверджується розрахунком, що підтверджується карткою платежів по гривневому кредиту (а.с.6). Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. З листа від 25.12.2012 року та претензії від 29.01.2013 року, вбачається, що позивач попереджав відповідачів про виникнення простроченої заборгованості і необхідності погашення заборгованості. (а.с.20-21). З пояснень [PERSON] вбачається, що вона лист та претензію отримала та погасити заборгованість не змогла у зв’язку з матеріальним становищем. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Крім того, ч.2 ст.1050 ЦК України передбачає, що коли договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплаті відсотків, належних йому. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов’язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі викладеного суд, вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача підлягає стягненню судовий звір, сплачений позивачем. Зустрічні позовні вимоги суд вважає такими, що не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що зі змісту укладеного кредитного договору та додатків до нього кредитна спілка повідомила позичальника [PERSON] у письмовій формі про умови надання та погашення кредиту, ці умови визначені та погоджені сторонами, в договорі зазначені також права та обов’язки сторін, їх відповідальність у разі порушення прийнятих зобов’язань, внесення змін до нього. Положення змісту договору не суперечить вимогам ст.628 ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Згідно ч.1 , 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Змістом ст.652 ЦК України передбачені підстави розірвання договору у зв’язку з істотною зміною обстановки за наявності одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач за зустрічним позовом не навів належних і допустимих доказів на підтвердження доведеності обставин для розірвання договору , передбачених ст. 651 та 652 ЦК України, та обставин, передбачених ст. 203,215, 525 ЦК України, для визнання договору недійсним З наведених вище підстав, суд у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про розірвання кредитного договору, визнання його недійсним, відмовляє за необґрунтованістю заявлених вимог. В задоволені вимог про стягнення судових витрат суд відмовляє за ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved