Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд із позовом до відповідача із мотивуючи тим, що з 1986 р. по 2006 р. працював на шахті «Відродження», ДП «Львівугілля». У 1992 році з ним стався нещасний випадок на шахті, внаслідок чого отримав травму хребта та забій нирки. 06.07.1992 р. відповідачем було складено акт розслідування нещасного випадку на виробництві, та встановлено, що травма спини була спричинена падінням кусків породи, внаслідок незадовільного утримання шахтою робочих місць. За наслідками даної травми йому встановлено діагноз:після травматичний остеохондроз поперекового відділу хребта з вираженим болевим синдромом і значним порушенням функцій; вторинна попереково-крижова радикулопатія, ускладнена лівобічною люмбоімалгією. Окрім цього у зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та важких умовах праці в контакті із вугільно-породним пилом, несприятливим мікрокліматом, неналежним забезпеченням роботодавцем засобами захисту, він отримав професійне захворювання -антракосилікоз І ст., хронічний бронхіт, емфізема легень ДН ІІ ст.. На підставі акту від 24.03.2006 р. розслідування хронічного профзахворювання форми П-4, встановлено, що таке виникло в результаті роботи в шкідливих умовах праці під землею на шахті. Висновком міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК від 11.06.2006 р. йому вперше і безтерміново встановлено та ІII групу інвалідності та 55% ступеня втрати професійної працездатності з яких: 30 % профзахворювання - антракосилікоз; 25% трудове каліцтво по травмі від 04.07.1992 р.. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, безстроково на 55% втратив працездатність внаслідок профзахворювання та трудового каліцтва, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 30000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, пояснив, що в продовж 1986-2006 р. працював на шахті «Відродження» ДП «Львіввугілля». Внаслідок роботи у шахті втратив працездатність по трудовому каліцтву та професійному захворюванні, отримав інвалідність. 11.06.2006р. року йому вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності, 55% втрати працездатності, з яких 30% професійне захворювання -антракосилікоз та 25 % по трудовому каліцтву. Змушений постійно проходити медичне лікування. Через значну втрату працездатності суттєво змінився його спосіб життя, що негативно відобразилось на здоров'ї. Вважає, суму моральної шкоди у 30000 грн. обґрунтованою та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду письмові заперечення на позов [PERSON], в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог покликаючись на те, що належним відповідачем по справі є Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Червонограді, оскільки це передбачено ч.3 ст.34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного ипадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Звертає увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва та пропущено трьохмісячний строк позовної давності для звернення до суду. Крім цього, у наданих медичних документах немає покликання про отримання позивачем фізичних та душевних страждань внаслідок отриманого трудового каліцтва та професійного захворювання та не вказано в чому полягають останні. У судове засідання на 26.12.2013 р. не з'явився, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності не подав, хоча про день та час розгляду справи належним чином повідомлений, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про отримання повістки про виклик до суду на 26.12.2013 р. Як передбачено ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або причина неявки визнана судом не поважною, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що впродовж 1986-2006 років [PERSON] працював під землею на шахті «Відродження», яка на даний час як структурний підрозділ, входить до складу ДП «Львіввугілля». З акту розслідування нещасного випадку на виробництві №39 від 06.07.1992 р., встановлено, що позивач працюючи в першу зміну в шахті, внаслідок падіння куска породи, через незадовільне утримання робочих місць, отримав травму хребта та лівої нирки. Окрім цього, внаслідок роботи в особливо шкідливих та тяжких умовах праці під землею на шахті, погіршився стан його здоров'я, внаслідок чого [PERSON] захворів на професійне захворювання - антракосилікоз І ст., хронічний бронхіт, емфізема легень ДН ІІ ст.. Згідно акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 24.03.2006 р. було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання [PERSON] та зроблено висновок про шкідливі умови праці які в основному пов'язані із контактом з вугільно - породним пилом в концентрації вище ГДК, несприятливим мікрокліматом. Висновком міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК від 11.04.2006 р. позивачу вперше і безтерміново встановлено 55% ступеня втрати професійної працездатності, з яких 30 % профзахворювання - антракосилікоз; 25% трудове каліцтво по травмі від 04.07.1992 р.. Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 21.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 p., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним, фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок травми від 04.071992 р. та отриманого професійного захворювання при виконанні своїх трудових обов'язків, в зв'язку з якими йому було встановлено 55% втрати професійної працездатності і ІІІ група інвалідності. Він не має можливості повноцінно працювати і для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Оцінюючи розмір моральної шкоди суд враховує загальний стаж роботи позивача на підземних роботах з шкідливими умовами праці, що склав більше 19 років. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлений його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує і ту обставину, що [PERSON] вперше та безтерміново встановлено 55% втрати працездатності (30 % профзахворювання - антракосилікоз та 25% по травмі від 04.07.1992 р.) та ІІІ групу інвалідності. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 11000 грн. моральної шкоди, так як вимоги про стягнення 30000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Львіввугілля».

Outcome: partial