Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернулася 15 січня 2013 року до суду із позовною заявою, в якій з врахуванням уточнень просить визнати відповідача батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання вказаної дитини в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, стягнути аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 заробітку (доходу) відповідача. Вимоги мотивовані тим, що з листопада 2009 року позивач та відповідач мали інтимні стосунки, потім стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу до кінця 2010 року. Не проживаючи разом сторони у справі підтримували інтимні стосунки до листопада 2011 року. [INFO] у позивача народилася дитина [PERSON], яку позивач зареєструвала в органах РАЦС відповідно до вимог ч.1 ст. 135 СК України, та батьком якої позивач вважає саме відповідача. Враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та позивача, остання просить стягнути з відповідача аліменти. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнений позов у повному обсязі, наполягали на його задоволенні, просили також стягнути судові витрати в сумі 2799,78 грн., які пов'язані із оплатою палива для автомобілю, на якому здійснювалися поїздки позивача з дитиною до експертної установи з метою проведення експертизи. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав його недоведеності, пояснив, що між сторонами у справі дійсно підтримувалися інтимні стосунки з серпня 2009 року по листопад 2011 року, однак вони ніколи сумісно не проживали разом, тому відповідач не вважає себе батьком дитини позивача. Також відповідач просив у разі задоволення позову врахувати, що з нього на утримання іншої неповнолітньої дитини стягуються аліменти, він має незадовільний стан здоров'я, тому вважав за доцільне визначити розмір аліментів на утримання дитини та позивача 1/6 частки заробітку (доходу). Щодо витрат, пов'язаних із оплатою палива просили відмовити в задоволенні цих вимог, оскільки неприбуття відповідача до експертної установи відбувалося з поважних причин, та таки витрати не є судовими в розумінні ст. 79 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу без присутності представника Служби у справах дітей Гагарінської районної державної адміністрації в м. Севастополі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (серія [NUMBER], актовий запис № 752 від 19.07.2012 року). Батьком вказаної дитини відповідно до вимог ч.1 ст. 135 СК України записаний [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п.3 ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. На підставі ч.1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Севастополя від 22.04.2013 року у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров'я України. Листом Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров'я України від 28.05.2013 року № 1167-02 повідомлено про дату та час проведення експертизи (01.07.2013 року з 10 до 14 години), зі вказаним листом представники сторін були ознайомлені 07.06.2013 року, наслідки ухилення від проведення експертизи роз'яснені. Листом Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров'я України від 05.07.2013 року № 1409-02 повідомлено про дату та час проведення експертизи (02.09.2013 року з 10 до 14 години), зі вказаним листом представники сторін були ознайомлені 07.08.2013 року, наслідки ухилення від проведення експертизи роз'яснені. Також в даному листі вказано, що 01.07.2013 року відбір біологічних зразків не проводився у зв'язку з неприбуттям [PERSON], якій надіслав телеграму та довідку про його находження в лікарні. Вказана обставина підтверджується довідкою КЗ «Міська лікарня № 1» від 27.06.2013 року. Отже, відповідач не прибув 01.07.2013 року до експертної установи з поважних причин. Листом Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров'я України від 04.09.2013 року № 1826-02 повідомлено про дату та час проведення експертизи (01.10.2013 року з 10 до 14 години), зі вказаним листом представники сторін були ознайомлені 18.09.2013 року, наслідки ухилення від проведення експертизи роз'яснені. Також в даному листі вказано, що 02.09.2013 року відбір біологічних зразків не проводився у зв'язку з неприбуттям [PERSON], якій надіслав лист про неможливість прибуття до експертної установи у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою. Належні докази, що відповідач був учасником ДТП 02.09.2013 року останнім не надані. Листом Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров'я України від 04.10.2013 року № 2025-02 вказано, що 01.10.2013 року відбір біологічних зразків не проводився у зв'язку з неприбуттям [PERSON] до експертної установи. Однак відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні належні та беззаперечні докази неможливості бути присутнім відповідачу 02.09.2013 року та 01.10.2013 року в експертній установі для проведення експертизи, отже, суд доходить висновку, що відповідач ухилявся від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Суд роз'яснив сторонам в судовому засідання необхідність проведення експертизи у даній справі, однак клопотання про повторне призначення у справі експертизи відповідачем та його представником не заявлялося. Пунктом 2 абз. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Пунктом 3 абз. 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ також передбачено, що у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). У зв'язку з відсутністю висновків судової молекулярно-генетичної експертизи судом за клопотання представника позивача були допитані свідки. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснив, що він є батьком позивача, знає відповідача. Підтвердив, що позивач проживає з ним, позивач та відповідач зустрічалися з липня 2009 року по листопад 2011 року, відповідач приходив до них у гості, разом відзначали свята, потім вони перестали зустрічатися. [PERSON] сказала йому, що вона чекає дитину від відповідача, але останній вже має іншу сім'ю. Стосунки з іншими чоловіками [PERSON] не мала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила, що вона не знає сторін у справі, є донькою представника позивача, вона була присутня в серпні 2013 року в кафе «Мадам шоко», в якому відбувалася зустріч між представниками позивача та відповідача, на якій також був присутнім й відповідач, якій сам визнав, що він є батьком дитини позивача, однак він просив за винагородження в сумі 10000,00 доларів США закрити справу про визнання батьківства. Суд критично відноситься до показів свідка [PERSON], оскільки остання не впізнала відповідача, якій був присутнім в судовому засіданні, до того ж, її покази суд вважає неналежним доказом у справі, оскільки вони не стосуються предмету доказування, який полягає у встановленні міжособових стосунків позивача та відповідача, період їх спільного проживання. На підставі вищенаведеного, враховуючи, що відповідач відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України не надав суду належних доказів того, що він не є батьком [PERSON], [INFO], суд доходить висновку, що відповідачем не спростовано доводів позивача, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], при цьому, суд приймає до уваги покази свідка [PERSON], пояснення позивача та відповідача та вважає достатнім встановлення на підставі цих пояснень фактичних даних, які, на думку суду, є доказами підтримання сторонами у справі інтимних стосунків з серпня 2009 року по листопад 2011 року і, як наслідок таких стосунків, народження позивачем [INFO] доньки [PERSON] від відповідача [PERSON], у зв'язку з чим вимога позивача про визнання відповідача батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Судом також встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою КП «РЕП № 9» від 14.12.2013 року № 1807. Згідно з положеннями ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України суд враховує при визначенні розміру аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 01.07.2013 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, починаючи утримання з 04.06.2013 року. Суд не враховує встановлений судом розмір аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], при визначені розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні відомості, що вказане рішення суду ним добровільно чи примусово виконується, враховуючи, що відповідач, як він сам пояснив, проживає однією сім'єю з дружиною [PERSON] та сином [PERSON], разом з цим, відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин спільного проживання та знаходження на його утриманні дитини [PERSON], а також враховуючи ту обставину, що позов про стягнення аліментів [PERSON] був поданий 04.06.2013 року під час розгляду даної справи, однак не зважаючи на те, що відповідач знав про наявність даного спору в суді, визнав позов [PERSON] в значному розмірі, при цьому, суд наголошує, що матеріальне забезпечення (утримання) однієї дитини не може бути значно зменшено (погіршено) за рахунок матеріального забезпечення іншої дитини з урахуванням принципу рівноправності та справедливості, отже, відповідач не позбавлений правової можливості на зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] Також суд не приймає до уваги витяг з медичної картки відповідача № 6519 КЗ «Севастопольська міська лікарня № 9» про проведення операції, тобто про незадовільний стан здоров'я останнього, оскільки вказаний витяг датований 19.01.2011 роком, отже, відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні належні та беззаперечні докази, що свідчили б про незадовільний стан здоров'я відповідача на час розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 СК України частина заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов було подано до суду 15.01.2013 року. На підставі наведеного, враховуючи, що відповідача визнано батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаної дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) але, згідно з ч.2 ст.182 СК України, не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи утримання з 15.01.2013 року до досягненням дитиною повноліття. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дружини суд зазначає наступне. Ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач працює електриком в ПП «А.Р.К.А.» та має постійне місце роботи і регулярний дохід у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідкою ПП «А.Р.К.А.» від 25.11.2013 року. Отже, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сумісної з відповідачем дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, починаючи утримання з 15.01.2013 року, що суд вважає достатнім для утримання позивача. Згідно зі ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Оскільки позивачем не були заявлені вимоги про визначення прізвища дитини, враховуючи різні прізвища сторін у справі, а суд позбавлений з огляду на приписи ст.ст.10, 11 ЦПК України самостійно визначити предмет позову, тому підлягає залишенню прізвище дитини, визначене в її свідоцтві про народження серії [NUMBER], актовий запис № 752 від 19.07.2012 року, - [PERSON], при цьому, сторони не позбавлені правової можливості на підставі ст.134 СК України визначити інше прізвище дитини за спільною заявою, поданою до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Виходячи з ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до суду: позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; заяви про забезпечення доказів або позову - 0,1 розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовій збір за вимогу немайнового характеру (визнання батьківства) в сумі 114,70 грн., а також судовий збір за подання заяви про призначення експертизи в розмірі 114,70 грн., а всього - 229,40 грн. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 229,40 грн. (114,70 грн. - за вимогу про стягнення аліментів на дитину, 114,70 грн. - за вимогу про стягнення аліментів на утримання матері), оскільки позивач за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору. При цьому, суд вважає, що витрати, пов'язані із оплатою палива для автомобілю у зв'язку із поїздкою до експертної установи позивача не підлягають стягненню з відповідача, оскільки таки витрати не є судовими з огляду на приписи ст. 79 ЦПК України, тому що витратами, пов'язаними з проведенням експертизи, є витрати за клопотання про призначення експертизи та вартість експертизи (витрати експертної установи), які безпосередньо стосуються проведення судової експертизи для встановлення певних обставин, необхідних для розгляду справи по суті. До того ж, надані копії фіскальних чеків не є належними та беззаперечними доказами понесення позивачем витрат на пальне, оскільки з них не вбачається, що придбання пального було здійснено саме позивачем та прибуття до експертної установи здійснювалося саме на автомобільному транспортному засобі. На підставі викладеного,

Outcome: partial