Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство „Дельта Банк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством „Дельта Банк" та фізичною особою - резидент України [PERSON] був укладений кредитний договір № 002-07269-200811, відповідно до якого позивач зобов'язався надати Відповідачеві кредит у сумі 5599,00 грн. на придбання певного майна/послуг. Відповідно до договору за користування кредитом відповідач сплачує проценти, виходячи зі ставки 0,01% в рік, також за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 1,24% в місяць. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві кредит у сумі 5599,00, про що свідчить меморіальний ордер № 29260105 від 22.08.2011 року та рахунок-фактура № ТТ2743-00081ТТ від 20.08.2011 року. Зі свого боку відповідач отримав у своє розпорядження майно, що підтверджується актом прийому-передачі № 2743-05307 від 20.08.2011 року. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат передбачених договором. Станом на 22.08.2013 року відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. [PERSON] був повідомлений про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів, однак на даний час кредитна заборгованість позичальником не погашена. Таким чином , станом на 22.08.2013 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 5600,53, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 4975,48 грн., заборгованості за відсотками - 0,18 грн., заборгованості за комісіями - 624,87 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 5600,53 грн., а також суму судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. У судове засіданні представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно по наявних матеріалах у відсутність відповідача. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 124 ч.2 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством „Дельта Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 002-07269-200811, відповідно до якого позивач зобов'язався надати Відповідачеві кредит у сумі 5599,00 грн. на придбання певного майна/послуг. Відповідно до договору за користування кредитом відповідач сплачує проценти, виходячи зі ставки 0,01% в рік, також за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 1,24% в місяць. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві кредит у сумі 5599,00, про що свідчить меморіальний ордер № 29260105 від 22.08.2011 року та рахунок-фактура № ТТ2743-00081ТТ від 20.08.2011 року. Зі свого боку відповідач отримав у своє розпорядження майно, що підтверджується актом прийому-передачі № 2743-05307 від 20.08.2011 року. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат передбачених договором. Станом на 22.08.2013 року відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. [PERSON] був повідомлений про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів, однак на даний час кредитна заборгованість позичальником не погашена. Таким чином , станом на 22.08.2013 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 5600,53, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 4975,48 грн., заборгованості за відсотками - 0,18 грн., заборгованості за комісіями - 624,87 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, усі зібрані у справі докази та їх оцінка у сукупності вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк". Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати, по сплаті судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп., підлягають стягненню з відповідача. Керуючи ст.. 124 Конституції України, ст.ст. 7, 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 610, 612, 625, 629 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,

Outcome: approved