Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що після смерті його батьків відкрилася спадщина на нерухоме майно по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, проте за відсутності документів, які б підтверджували факт прийняття ним спадщини, а також, у зв'язку із допущенням помилок в прізвищі померлих батьків позивача та його прізвищі, останньому було відмовлено державним нотаріусом Четвертої ДДНК у видачі свідоцтва про право на спадщину, що стало причиною для звернення до суду з позовом про визнання за собою права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, загальною площею 36 кв.м., що знаходиться в районі житлового будинку [ADDRESS] у м. Дніпропетровську та домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1, поз. 1-6, загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 13,8 кв.м., тамбуру літ. а-1, сараю літ. Н, споруд № 1-5. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволені наполягав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду нотаріально посвідчену заяву, в якій позов визнала та просила суд розглянути справу за її відсутності. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності у відповідності до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Виконкому АНД райради депутатів трудящихся від 21.03.1950 р. № 513 за батьком позивача [PERSON] було закріплено земельну ділянку для особистого житлового будівництва площею 420 кв.м. в [ADDRESS] на якій останній здійснив будівництво житлового будинку літ. А-1, поз. 1-6, загальною площею 29,4 кв.м., житловою площею 17 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до довідки № 117197 від 05.11.2013 р., виданої Квартальним комітетом № 19, вул. Нова в 1975 р. була перейменована на вул. Чернівецьку, у зв'язку з чим домоволодінню присвоєно нову адресу: [ADDRESS] [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на вищевказане нерухоме майно. За життя останній заповіту не складав, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією спадкової справи № 1026/2013. Враховуючи, що на момент його смерті та після неї, дружина померлого [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] проживали у спірному домоволодінні по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, вони згідно ст. 549 ЦК УРСР вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] [INFO] року померла [PERSON], яка за життя заповіту не склала, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією спадкової справи № 1052. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 01.11.2013 р., об'єкт нерухомості по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ. А-1, поз. 1-6, загальною площею 29,6 м2, житловою площею 13,8 м2, тамбур літ. а-1, сарай літ. Н, споруди № 1-5, побудовані до 05.08.1992 р., у зв'язку з чим не підлягають вводу до експлуатації. Згідно постанови державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06.11.2013 р. вихідний № 4583/02-31 до с/с 1026/2013, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, оскільки останнім не було надано до нотаріальної контори документів, які б підтверджували факт прийняття ним спадщини після померлого [PERSON] В даній відмові державний нотаріус звертає увагу на той факт, що документи, подані до нотаріальної контори ставлять під сумнів ступінь споріднення між [PERSON] та його померлим батьком [PERSON], що також виключає можливість видачі останньому свідоцтва про право на спадщину за законом. Як вбачається з матеріалів справи, дійсно наявна різниця в написанні прізвища померлих батьків позивача та його власному прізвищі, а саме: · у рішенні Виконкому АНД райради депутатів трудящихся від 21.03.1950 р. № 513, яким за батьком позивача [PERSON] було закріплено земельну ділянку по [ADDRESS], прізвище останнього зазначено як «[PERSON]»; · у свідоцтві про одруження батьків позивача серія [NUMBER], виданого 05.02.1960 р., їх прізвище зазначено як «[PERSON]»; · у свідоцтві про народження позивача № [NUMBER] його прізвище вказано як «[PERSON]»; · у свідоцтві про смерть батька позивача серія [NUMBER], актовий запис № 132, виданого 10.03.1959 р., прізвище вказано як «[PERSON]»; · у свідоцтві про смерть матері позивача [PERSON] серії [NUMBER], актовий запис № 856, виданого 23.04.1996 р. її прізвище вказано «[PERSON]». Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. 16 ЦК України кожна сторона має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, згідно ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки продовжував фактично проживати в домоволодінні по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську. Частиною 2 статті 553 ЦК УСРС вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Постанови КМУ «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 22 червня 2011 р. № 703, рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на таке майно. Враховуючи, що відповідач [PERSON] жодної дії щодо прийняття спадщини не вчиняла, на свою частку у спадщині не претендує та претензій до позивача не має, при цьому позивач, проживаючи в домоволодінні по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, здійснював його розбудову, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпропетровську. Разом з цим приймаючи до уваги, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження його позовних вимог щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, що знаходиться в районі житлового будинку [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial