Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням буд. [ADDRESS] покликаючись на те, що в травні 2008 року за її спільною заявою із відповідачем [PERSON] будинок був приватизований на їхніх дітей - [PERSON] та [PERSON], які є власниками житла на підставі свідоцтва серії САВ №605892 від 17 травня 2008 року про право власності на житловий будинок. В грудні 2009 року відповідач добровільно виїхав з будинку [ADDRESS] і з того часу в ньому не проживає та не здійснює оплату за квартиру та комунальні послуги. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2011 року [PERSON] вселено в будинок [ADDRESS]. На підставі виданого судом виконавчого листа Залізничним відділом ДВС Львівського МУЮ було відкрито виконавче провадження, і відповідач був примусово вселений в будинок [ADDRESS] 13 січня 2012 року. Однак, з того часу відповідач в будинку не проживає, не зберігає у ньому своїх речей, за квартиру та комунальні послуги не оплачує. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши аналогічні пояснення, просить позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов заперечили та пояснили, що відповідач не проживав у будинку [ADDRESS] через перешкоди, які йому створювала позивач. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у судовому засіданні, проти позову заперечив та пояснив, що орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] вважає, що немає підстав для задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що спірне житло знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з двох житлових кімнат житловою плою 33,73 кв.м., кухні площею 10,2 кв.м., з вигодами, загальною площею 54,61 кв.м. та згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 191176889 виданого 12 червня 2008 року належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] /а.с. 16, 19/ Також дана обставина справи стверджується технічним паспортом на будинок [ADDRESS] згідно якого [PERSON] та [PERSON] є власниками даної квартири. /а.с. 17-18/ Як встановлено в судовому засіданні в будинку [ADDRESS] прописаний також і відповідач [PERSON], як батько [PERSON] та [PERSON], що стверджується довідкою ЛКП «Граніт» №1752 від 16 серпня 2012 року /а.с. 19/. Згідно акту ЛКП «Граніт» від 11 вересня 2013 року в будинку [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], тимчасово проживає [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на момент складення акту проживали у Німеччині. /а.с. 118/ Суд відхиляє покликання представника позивача на те, що відповідач не проживає у спірному житловому примущенні без поважних причин та йому не чинились перешкоди у проживанні в даному приміщенні, оскільки ні позивачем ні її представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних фактів та такі спростовуються рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06 червня 2011 року, яке набрало законної сили та у резолютивній частині даного рішення чітко вирішено зобов'язати позивача [PERSON] не чинити відповідачу [PERSON] перешкод у користуванні будинком [ADDRESS]. /а.с. 23-26/ Крім того суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дані ними в судовому засіданні, оскільки вони не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, є загальними, неконкретними, суперечливими та не містять жодних фактичних відомостей з приводу предмету спору. Також позивачем обґрунтовувалися позовні вимоги з посиланням на ст. 72 ЖК України, однак як безспірно встановлено в судовому засіданні будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності, а тому посилання позивача як на підстави задоволення позовних вимог на ст. 72 ЖК України є безпідставним, оскільки зазначені норми регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а спірна квартира належить до приватного житлового фонду і застосування до даних правовідносин ст. 72 ЖК України є безпідставним, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивач та її представник під час судового розгляду справи, не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed