Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

15.10.2013 р. Павлоградська міжрайонна прокуратура звернулась до суду із даним позовом в інтересах [PERSON] та [PERSON]. Із урахуванням позовних вимог, уточнених відповідно до заяви від 19.11.2013 р., поданої до суду 28.11.2013 р., просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини для [PERSON] та [PERSON], визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я відповідача, в частині визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий відповідачу, та покласти на відповідача судові витрати у справі. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько відповідачки [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на землю (земельний пай на території Богданівської сільської ради) та житлового будинку на [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту складено не було. Дружина та сини вказаної особи померли раніше, і на час виникнення спірних правовідносин його спадкоємцями були донька [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, та онуки (позивачі) за правом представлення. Проте, 12 жовтня 2007 року Другою Павлоградською держпотконторою па підставі заяви відповідача про видачу спадщини, в якій відсутні будь-які дані про наявність спадкоємців за правом представлення, згідно зі ст. 1266 Цивільного кодексу України, на ім'я відповідача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - цілу частку земельної ділянки площею 9,130 га, розташованої на території Богданівської сільської ради Павлоградського району (кадастровий номер земельної ділянки 1223581300:02:001:0571). Тому спадщина, що залишилась після смерті [PERSON], не була поділена порівну між відповідачем та [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцями за правом представлення, чим порушено права останніх. На момент смерті [PERSON] його онуки [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми та самостійно не могли звернутися до нотаріальної контори та належним чином оформити за собою право власності в порядку спадкування чи поновити своє порушене право в судовому порядку. Прокурор Павлоградської міжрайонної прокуратури Таран К.О. уточнені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подали заяви (клопотання) про розгляд справи без їхньої участі. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази, перевіривши їх на належність, допустимість, достовірність та достатність, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 068066, виданого Павлоградською райдержадміністрацією 11.11.2002 р. [PERSON], вказана особа була власником земельної ділянки площею 9,130 га, розташованої на території Богданівської сільської ради Павлоградського району. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] у нього залишилась донька [PERSON] - відповідач по справі і спадкоємець першої черги за законом, та онуки - [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці [PERSON] за правом представлення. Так, [INFO] померла дружина [PERSON] [PERSON]. [INFO] помер син [PERSON], [PERSON]. [INFO] помер син [PERSON], [PERSON], після смерті якого залишилось четверо неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] [INFO] помер син [PERSON] - [PERSON]. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1266 Цивільного кодексу України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Отже, всі діти [PERSON] після смерті [PERSON], мали право на спадкування за правом представлення. Із спадкової справи [PERSON] вбачається, що 12.10.2007 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після [PERSON]., в якій вказала, що крім неї інших спадкоємців (за правом представлення), немає та поставила свій підпис. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON], [PERSON], син [PERSON] є батьком позивачів у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа., цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу, тобто у випадках, коли вказані особи відмовляються від прийняття спадщини за допомогою своїх законних представників. На момент смерті [PERSON] ([INFO]) онуки останнього [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]., як неповнолітні, згідно, з ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України вважаються такими, що прийняли спадщину, докази того, що від прийняття спадщини вказані особи відмовились, у справі відсутні. Згідно із ст. 1296, 1301 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними. З матеріалів справи вбачається, що на час прийняття спадщини після смерті [PERSON] у нього були малолітні онуки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідач не вказала державному нотаріусу про їх існування, тому свідоцтво про право на спадщину за законом було видане лише відповідачу на все спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON]. Оскільки відповідач є спадкоємицею першої черги після [PERSON], її частка в спадщині становить 1/2. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Сулеймановою 12.10.2007 р. є частково недійсним і підлягає скасуванню в частині іншої 1/2 частки спадкового майна [PERSON], права на яку належать [PERSON] та [PERSON] як спадкоємцям за правом представлення. Відповідно до ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Оскільки [PERSON] після прийняття спадщини після [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, та на його підставі зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку, розташовану на території Богданівської сільської ради загальною площею 9,130 га (кадастровий номер земельної ділянки 1223581300:02:001:0571), та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 949129 виданий 28.05.2008 року [PERSON] районною державною адміністрацією, вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає скасуванню. Згідно п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Задовольняючи вимогу про визначення позивачам додаткового строку для прийняття спадщини, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Проте, на час смерті [PERSON] його онуки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] були малолітніми, тому відповідно до ст. 1268 ч.4 ЦК України вони вважаються такими, що прийняла спадщину. Зважаючи на приписи ст.11 ЦПК щодо диспозитивності цивільного судочинства та ст.12 ЦК України, за якою особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, обраний Павлоградської міжрайонною прокуратурою спосіб захисту прав позивачів є таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Оскільки позов заявлений прокурором і при подачі позову судовий збір не сплачувався, тому на підставі ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 229,40 грн., встановлений для позовної вимоги немайнового характеру.

Outcome: approved