Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування посилаючись на те, що 04 лютого 2012 року померла його мати [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на гаражний бокс №167, площею 16,50 кв.м., який розташований в ГБК Березняки по вул. Березняківській, 27 в місті Києві. За життя [PERSON] склала заповіт на його імя, відповідно до якого заповіла йому гаражний бокс №167, площею 16,50 кв.м., розташований в ГБК Березняки по вул.Березняківській, 27 в місті Києві. У встановлений шестимісячний строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовили, в звязку з тим, що відсутня державна реєстрація на правовстановлюючому документі. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності на гаражний бокс №167, площею 16,50 кв.м., який розташований в ГБК Березняки по вул. Березняківській, 27 в місті Києві. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд визнати за [PERSON] право власності на гаражний бокс №167 по вул.Березняківській, 27 в місті Києві в ГБК Березняки, площею 16,50 кв.м. Представник відповідача до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Третя особа в судове засідання не зявилась, надійшов лист в якому просить суд розглядати справу у відсутність представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 04 лютого 2012 року померла [PERSON] (а.с.8), яка була матірю [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на гаражний бокс №167 по вул. Березняківській, 27 в місті Києві в ГБК Березняки, який належав останній на підставі договору дарування від 06 вересня 2000 року (а.с.10). [PERSON] 25 серпня 2005 року зробила розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до якого заповіла [PERSON] усе своє майно, що підтверджується заповітом посвідченим приватним нотаріусом КМНО [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 3707 (а.с.9). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст. 1235 Цивільного кодексу України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З копії спадкової справи № 329 до майна померлої 04 лютого 2012 року [PERSON] вбачається, що спадкоємцем її майна є [PERSON] (а.с.33-47). Судом встановлено, що Шістнадцята київська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючого документа (а.с.6). Як вже було встановлено, гаражний бокс №167 по вул. Березняківській, 27 в місті Києві в ГБК Березняки належав [PERSON] на підставі договору дарування від 06 вересня 2000 року. Частинами 1 та 2 ст. 243 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Відповідно до ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу Української РСР, до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР). Отже, згідно чинного, на день укладення договору дарування від 06.09.2000 року, законодавства України [PERSON] в установленому законом порядку набула право власності на гаражний бокс №167 по вул. Березняківській, 27 в місті Києві в ГБК Березняки, а положення щодо реєстрації вказаного договору у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів не впливали на сам факт набуття права власності на спірний гаражний бокс. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки, [PERSON] в установленому законом порядку набула право власності на гаражний бокс №167 по вул. Березняківській, 27 в місті Києві в ГБК Березняки, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], позивач немає можливості в інший спосіб захистити свої права, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на гаражний бокс №167 по вул. Березняківській, 27 в місті Києві в ГБК Березняки, який належав [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved