Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказавши, що за договором дарування йому належить житловий будинок [ADDRESS] у якому, окрім нього та дітей, зареєстрована його колишня дружина [PERSON], відповідач у справі. Однак з вересня 2011 року відповідач, забравши всі свої речі, у цьому будинку не проживає, виїхала з села та спроб вселитися в будинок не робила. Однак відповідач реєстрацію місця свого проживання за зазначеною адресою не зняла, чим перешкоджає позивачу у здійсненні його прав як власника. Зазначивши, що відповідач більше року не проживає без поважних причин на спірній житловій площі, просив визнати її такою, що втратила право користування належним йому житловим будинком. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач позов не визнала та пояснила, що перебувала у шлюбі з позивачем з 2001 року, будинок купляли у 2003 році за спільні гроші. Що чоловік оформив угоду як договір дарування на себе, дізналась тільки тоді, коли в сім'ї почались негаразди. Чоловік безпричинно став лаятись на неї та піднімати руку, нерідко виганяв з дому. На початку вересня 2011 року він учергове побив її та вигнав з будинку. Вона пішла з дому до своєї тітки, у чому була, взявши трохи одягу. В десятих числах вересня чоловік поїхав у відрядження, тому вона повернулась додому та продовжувала жити у будинку. Однак на початку листопада чоловік повернувся та знову вчинив скандал, внаслідок чого вона знов була вимушена піти з дому. Так тривало до квітня 2012 року до розлучення: вона проживала у будинку з дітьми тільки тоді, коли чоловік виїздив у відрядження. Після розлучення проживати у будинку їй було неможливо, оскільки чоловік привів іншу жінку, а влітку він взагалі поміняв замки. Вислухавши сторони та їх представників: позивача - [PERSON], відповідача - [PERSON], які діють за довіреностями, заслухавши показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з урахуванням такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.156 ЖК України, ч.2 ст.405 ЦК України, припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишнього члена його сім"ї права користування займаним приміщенням; член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.04.2012 р. та свідоцтв про народження судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09.02.2001 р. по 06.04.2012 р., від якого мають малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З договору дарування житлового будинку від 15.05.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори за р.н. 1-2041, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1273507 від 18.08.2003 р. судом встановлено, що під час перебування у шлюбі позивач отримав у дар житловий будинок [ADDRESS]. Згідно з довідкою №675, виданою 24.07.2013 р. сільським головою с.Блощинці, у цьому будинку, окрім інших, зареєстрована відповідач. Як пояснила відповідач, припинити проживання у спірному будинку її змусили нестерпні умови, які штучно створив позивач, спричиняючи їй побої та привівши іншу жінку, а також помінявши замок у дверях. Свідок [PERSON], сусід позивача, у судовому засіданні підтвердив, що між сторонами часто виникали скандали, а років зо три тому відповідач пішла з дому, після чого він її не бачив. Свідок [PERSON], сусідка позивача, також повідомила суду, що близько трьох років відповідач не проживає у будинку позивача. Свідок [PERSON], тітка відповідача, показала суду, що племінниця часто прибігала до неї переночувати, коли чоловік приїжджав з поїздок та бив її. У його відсутності племінниця поверталась додому та доглядала за дітьми. Зі слів племінниці знає, що позивач виганяв її з хати, а потім привів другу жінку, та з пів року тому поміняв замок. Свідок [PERSON] також показав суду, що близько 2-х років відповідач проживає то в однієї, то в іншої тітки, бо чоловік не пускає її до хати. З показань свідка [PERSON] судом встановлено, що у вересні 2011 року її племінниця - відповідач у справі прибігла до неї в сльозах та сказала, що позивач вигнав її з хати. Вона її заспокоїла, і вранці відповідачка поїхала додому. Однак вечором вона повернулась і сказала, що чоловік знову її вигнав. На третій день племінниця знову поїхала додому та була там дня три, одначе повернулась побита. Показала, що до розлучення у квітні 2012 року племінниця їздила додому, коли чоловік був у відрядженнях, та жила разом з дітьми. Свідок [PERSON], тітка відповідачки, також показала суду, що остання у вересні 2011 року приїжджала до неї побита та казала, що чоловік вигнав її з дому та погрожував вбити. Показання цих свідків узгоджуються між собою та не спростовані позивачем, а тому суд бере їх в обґрунтування судового рішення як належні та допустимі докази. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позивач не довів суду, що відповідач не проживає в його будинку більше року без поважних причин, а тому у задоволенні позову відмовляє. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed