Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вимогами про визнання заповіту [PERSON] від 12.07.2012 року, на користь [PERSON], недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач постійно проживав разом зі спадкодавцем здійснював за ним догляд, тому складення заповіту на користь [PERSON], на його думку не являється дійсним волевиявленням спадкодавця. Посвідчення заповіту відбулось з порушенням вимог, встановлених Цивільним кодексом України. Крім того, вважає, що заповіт підписаний не спадкодавцем, а іншою особою, оскільки підписи у його трудовій книжці та у заповіті відрізняються. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позові. Просили у разі задоволення позову не стягувати з відповідачів судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог. Вважає, що позивач безпідставно звернувся до суду, оскільки вона жодним чином не впливала на батька та не вимагала складення заповіту на її користь, оскільки на спірне майно будинок з господарськими спорудами, вона не претендує, має своє житло. Звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по заповіту, так як виконувала волю батька і від спадщини відмовлятися не збирається. Просила у позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні, що відбулось , вона заперечувала проти позову. Суть заперечень зводилась до того, що вона на спадщину батька, яку він залишив її сестрі [PERSON], не претендує і хоча вона відповідно до положень закону має право на обовязкову частку у спадщині, із відповідною заявою до нотаріальної контори не зверталась. Тому їй незрозумілі позовні вимоги відносно неї. Складення заповіту на користь [PERSON] можна пояснити тим, що батько бажав зберегти будинок, щоб позивач не залишився безхатьком, тобто щоб цей будинок в позивача не відібрала його колишня дружина або хтось інший. Просила у позові відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили, що проживають в [INFO], являються сусідами позивача. Їм відомо, що позивач проживав зі своїми синами разом з батьками у будинку, який є спадковим та здійснював догляд до самої смерті як матері, так і батька. Жодних висловлювань від батьків з приводу того, що вони мали намір позбавити позивача спадщини їм відомо не були. Відповідачки проживали та проживають у своїх будинках, батьків відвідували рідко. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON], який являється батьком позивача та відповідачок, за життя склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо належного йому на майна заповів його [PERSON]. ( а.с.9) Зі спадкової справи встановлено, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON]. Відповідач [PERSON] на день відкриття спадщини, у відповідності до положень ст.. 1241 ЦК України, як повнолітній непрацездатна дитина спадкодавця, мала право на обовязкову частку у спадщині. Однак, як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] не зверталась. Таким чином, [PERSON] не являється належним відповідачем у даній цивільній справі, тому позовні вимоги до неї позивачем заявлені безпідставно. Як видно з заповіту, який мається у спадковій справі, він складений в с. Олешня 12 липня 2012 року, посвідчено секретарем виконавчого комітету Олешнянської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 15. Текст заповіту, на прохання заповідача, секретарем виконкому записано зі слів заповідача за допомогою компютерної техніки, зачитано заповідачу вголос та підписано заповідачем власноручно у присутності секретаря виконкому. Відповідно до ст.. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Зі змісту ч.1 ст. 1248 ЦК України слідує, що заповіт повинен бути записаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Частиною 2 цієї ж статті Заповіт може бути на прохання заповідача записаний нотаріусом за допомогою загально прийнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Як зазначено в ст. 1253 ЦК України, у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою. Як видно з оскаржуваного заповіту, текст заповіту з його слів був записаний за допомогою загально прийнятих технічних засобів. Всупереч вищенаведеним вимогам закону, заповідач особисто текст заповіту не прочитав. Текс заповіту вголос прочитаний секретарем виконкому, але свідки, як того вимагають норми цивільного законодавства, при цьому присутніми не були. Таким чином, заповіт [PERSON] від 12.07.2012 року складений з грубим порушенням вимог щодо його посвідчення. Відповідно до ст.. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Виходячи зі змісту ст.. 210 ЦК України, якою передбачається державна реєстрація такого правочину як заповіт і який було внесено в реєстр, та статей 215-216 ЦК України, для застосування наслідків нікчемного правочину не виключається можливість звернення особи до суду за захистом порушеного права. В судовому засіданні позивач просив не стягувати з відповідачів судові витрати у разі задовлення його позовних вимог. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved