Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

19.09.2013 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до відповідача ПОП «Лан» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, в якій зазначив, що у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 6,37 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Новобузької міської ради Миколаївської області. 01.12.2008 року між [PERSON] та ПОП «Лан» був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки. Вважає, що зазначений правочин є недійсним з тих підстав, що при його укладені між сторонами не досягнуто певних істотних умов передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які в спірному договорі відсутні, зокрема: умови збереження стану об’єкта оренди та умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Тому, посилаючись на викладене, просив визнати договір оренди земельної ділянки від 01.12.2008 року недійсним, витребувати у відповідача зазначену земельну ділянку та стягнути з вказаного підприємства на користь [PERSON] судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з’явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги до відповідача ПОП «Лан» підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач ПОП «Лан» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Заяв про розгляд справи за його відсутності не направляв. Однак, директором вказаного підприємства [PERSON] направлено на адресу суду письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що договір оренди земельної ділянки між ПОП «Лан» та [PERSON] був укладений та підписаний сторонами 01.12.2008 року за взаємною згодою. У спірному договорі передбачено всі ключові істотні умови для даного виду правочину, оскільки за основу брався бланк типового договору затвердженого відповідним нормативно-правовим актом чинним на час складання спірного договору. Вказаний договір пройшов державну реєстрацію 20.01.2009 року у Новобузькому районному відділі ДП «Центр ДЗК» Миколаївської регіональної філії, де перед цим він також пройшов повну перевірку на відповідність закону у Відділі Держкомзему Новобузького району. Позивач [PERSON] на підставі зазначеного договору одержував орендну плату, що свідчило про те, що йому було відомо про існування вказаного договору, а існування таких правовідносин тривалий час вказує про схвалення орендодавцем умов договору оренди землі, жодних претензій щодо виконання умов договору до серпня 2013 року, коли орендодавець звернувся до нього з вимогою повернути йому землю, останній не пред’являв, зазначив, що положення ст.ст. 30, 31, 32, 36 Закону України «Про охорону земель» в частині вимог щодо ведення сільгоспвиробництва та раціонального використання земельної ділянки, поліпшення стану її родючості, застосування науково обґрунтованої сівозміни ним дотримуються, а відтак виконуються умови збереження стану об’єкта оренди. Визнав, що в договорі дійсно відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, однак відсутність таких умов свідчить про те, що орендар не наділений правом передачі права оренди у заставу та внесення його до статутного фонду очолюваного ним підприємства. Підкреслив, що якщо позивач бажає внести відповідні зміни до спірного договору, то він згоден укласти з ним відповідну додаткову угоду. За таких підстав, вважає позовні вимоги позивача безпідставними, а тому у їх задоволені просив відмовити. Дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що громадянину [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 000448 від 18.08.2004 року належить земельна ділянка площею 6,37 га, що розташована в межах території Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області та передана йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 грудня 2008 року між [PERSON] та ПОП «Лан» в особі його директора [PERSON] був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років. Зазначений договір зареєстровано Новобузьким округом реєстрації Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 20 січня 2009 року за р./№ 040902005400. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції від 16.09.2008 року) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Позивач у своєму позові, наголошуючи на відсутність у спірному договорі істотних умов збереження стану об’єкта оренди та умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" наполягав на визнанні спірного правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, на думку суду відсутність в договорах оренди таких умов не є безумовною підставою для визнання правочину недійсними у розумінні зазначеної норми матеріального права та правил статті 215 ЦК України. Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням, згідно з договором оренди, дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, посилання на вказану статтю Закону закріплене в п. 28 спірного договору оренди, укладеного між сторонами. Відтак, законом та договором передбачені права орендодавця щодо умов збереження стану об’єкта оренди при використанні земельних ділянок орендарем. Що ж стосується такої істотної умови як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, то вона є дійсною лише при наявності застережень у договорі оренди про таку передачу у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. При цьому, згідно положень п. 26 спірного договору передбачено, що на орендовані земельні ділянки не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб. Відповідно до ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, обов'язковою умовою для судового захисту цивільного права є встановлення факту його порушення, невизнання або оспорювання. Проте, відповідно до ч.5 ст.93 ЗК України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, право оренди може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного фонду лише власником земельної ділянки. Тобто відсутність у договорі умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки може вплинути лише на права орендаря, але ніяким чином не порушує прав позивача як власника земельної ділянки і, відповідно, орендодавця. Зазначений договір у встановленому законом порядку пройшов державну реєстрацію, відсутність в договорі таких умов не стало підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, позивач [PERSON] мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було спрямоване на укладення договорів оренди, що встановлено в судовому засіданні та представником позивача не оспорювалось, істотні умови договору оренди землі, визначені законом в договорі, зазначені, тому відсутні підстави для визнання договору недійсним за правилами статті 215 ЦК України. За таких умов, відповідачем на законних підставах (на умовах укладеного та чинного договору оренди) використовується земельна ділянка позивача. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] пред’явлені в інтересах [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді справи, а тому задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати (судовий збір) у розмірі 354,10 грн., понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed