Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь 43323,12 грн., що складається з 4500 доларів США та 2000 грн. – суми основного боргу, 525.01 доларів США та 323,33 грн. – процентів за користування грошовими коштами, 89,52 доларів США та 119,36 грн. – 3 % річних; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати в розмірі 4933,58 грн., з яких 4500 грн. – вартість послуг адвокатів, 433,58 грн. сума сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 25.02.2011 та 14.01.2012 р.р. Відповідно до розписки від 25.02.2011 року він передав [PERSON] 1500 доларів США та 2000 грн., які вона зобов’язалася повернути в строк до 25.03.2011 року. Згідно розписки від 14.01.2012 року він передав [PERSON] 3000 доларів США для подальшої передачі [PERSON] Позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день грошові кошти йому не повернено, в зв’язку з чим вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтвердили обставини викладені в заяві та просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з’явився, про час та місце слухання справи повідомлявся. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставах наявних у справі доказів, враховуючи, що представником позивача заявлено клопотання про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання. Згідно ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив зобов’язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно розписки від 25.02.2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 1500 доларів США, 2000 грн. строком на 1 місяць до 25.03.2011 року. Згідно розписки від 14.01.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 3000 доларів США для подальшої передачі [PERSON]. Отже фактично між сторонами укладено договір позики. Відповідач повідомлявся про необхідність повернення [PERSON] грошових коштів, 04.02.2013 року їй надсилалася вимога-претензія, однак на даний час борг погашено не було. Таким чином, згідно наданих розрахунків, станом на 10.04.2013 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 43323,12 грн., яка складається з: - суми основного боргу - 4500 доларів США та 2000 грн.; - процентів за користування грошовими коштами - 525.01 доларів США та 323,33 грн.; - 3 % річних - 89,52 доларів США та 119,36 грн. В зв’язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що неповернення відповідачем коштів, незалежно від причини, з якої це сталося, порушує права позивача, які мають бути поновлені. Таким чином, сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Ч. 2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу, пов’язані з оплатою правової допомоги адвоката. Таким чином, у зв’язку із задоволенням позовних вимог, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судових витрат та судового збору.

Outcome: approved