Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

12.09.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь борг у сумі 43943,00 грн., а також судові витрати посилаючись на наступні обставини. 07.02.2012 року позивачка та відповідачка уклали договір позики, відповідно до якого [PERSON] надала в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 43943,00 грн., а остання в свою чергу зобов'язався повернути вказані кошти в повному обсязі в термін до 07.08.2012 року. Даний договір укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Після настання строку повернення грошових коштів [PERSON] свої зобов'язання за договором позики перед позивачкою не виконала, грошові кошти не повернула. Позивачка намагалася врегулювати спір у досудовому порядку та необноразово зверталася до відповідачки з проханням повернути позичені гроші, однак вона на такі спроби не реагує, жодних заходів щодо повернення грошових коштів не вживає. У зв'язку з цим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про розгляд справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши думу представника позивачки, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 07.02.2012 року між сторонами укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №152. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла в борг для особистих потреб гроші в сумі 43943,35 грн., які остання зобов'язалася повернути позивачці готівкою в термін не пізніше 07.08.2012 року. Зі змісту договору також вбачається, що передачу грошей здійснено до його укладання. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] у встановлений термін грошові кошти позивачці не повернула, внаслідок чого прострочила виконання грошового зобов'язання в розмірі 43943,35 грн. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 1 ст. 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що відповідачка [PERSON] порушила умови договору позики, отримані в борг грошові кошти в розмірі 43943,35 грн. в термін визначений договором не повернула, а тому вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачки на її користь боргу у розмірі 43943,00 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 439,43 грн.

Outcome: approved