Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-20 00:00:00

В вересні 2013р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача КС «Аккорд», в якому просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за депозитним договором №3075/10-01-2008 від 10 січня 2008 р. у розмірі 57 3120,78 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між 10 січня 2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено Депозитний договір №3075/10-01-2008 (далі по тексту - договір). Відповідно до п. 1.1 договору позивач вніс 46 800,0 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру. Строк дії договору до 10 січня 2009 р. (п.1.3 договору). Процентна ставка по договору - 24% річних (п. 1.4 договору). Однак, ні протягом дії договору, ні після його закінчення позивач не отримав відсотків по договору та самого вкладу. Часткова виплата відбулась лише у 2011 р. у розмірі 750,0 грн. Станом на момент подачі позову заборгованість відповідача за договором складає 46 050,0 депозитного внеску та 11 262,78 коп. за процентами. У зв'язку із цим, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. До судового засідання сторони надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому відповідач направив заяву про затвердження мирової угоди, за текстом мирової угоди запропонованої стороною відповідача, останній визнає, що його заборгованість перед позивачем відповідає відомостям, які викладені в матеріалах судового провадження і становить 57 312,78 грн. Оскільки мирова угода не відповідала вимогам визначеним процесуальним законодавством, ухвалою суду від 21 листопада 2013 р. було відмовлено у її визнанні. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 10 січня 2008 р. між сторонами було укладено договір, відповідно до п.п. 1.1 - 1.2 якого позивач вніс до спілки депозитний внесок на умовах зворотності та платності у розмірі 46 800,0 грн., термін внеску складав 12 місяців з 10 січня 2008 р. до 10 січня 2009 р. Відповідно до п. 1.4 договору процентна ставка по внеску складає 24 % річних з виплатою відсотків в кінці терміну. Згідно п. 2.1-2.3 договору спілка виплачує відсотки та депозитний внесок вкладникові на наступний день після настання терміну сплати відсотків чи закінчення договору. Виплата відсотків та суми внеску спілка здійснює через касу за місцем знаходження спілки в робочі дні та години. Відповідно до п. 3.1. договору сторони несуть відповідальність за виконання або неналежне виконання умов цього договору згідно чинного законодавства. Судом достовірно встановлено, що термін дії договору, відповідно до п. 4.1. договорів сторонами не продовжувався. У відповідності з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ч. 7. ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки», повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. У відповідності з ч. 1 ст. 23 цього Закону внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, у порядку і строки, які визначені відповідно до ч. 7 ст. 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за укладеним договором перед позивачем не виконав, що не заперечується і самим відповідачем, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 57 312,78 грн., що складається з: 46 050,0 грн. - суми депозитного вкладу, 11 262,78 грн. - процентів за договором, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 573,13 грн.

Outcome: approved