Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 липня 2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № DNTAAK00120175, відповідно до якого банк зобов'язався надати кредитні кошти в розмірі 20 758, 15 доларів США на придбання автомобіля в автосалоні ВАТ «ВИАМОН». Без додаткових узгоджень з позивачем банк перерахував на поточний рахунок автосалону ВАТ «ВИАМОН» суму 95 820 грн. Позивач доларів США в касі банку не отримував. Позивач вважає укладений кредитний договір удаваним правочином, оскільки його було вчинено з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме надання кредитних коштів в національній валюті України - гривні. Укладення вказаного кредитного договору порушує права позивача, оскільки через значне підвищення курсу долара США до української гривні, в зв'язку з чим позивач вимушений сплачувати значно більшу суму кредиту в гривні, ніж фактично отриману. Тому позивач просить суд визнати кредитний договір удаваним правочином та застосувати наслідки удаваного правочину та визнати кредитний договір таким, що укладений у національній валюті - гривні, а саме, що кредит був наданий в сумі 95 820 грн., на умовах визначених в кредитному договору. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від позивача до суду надійшла заява про перенесення судового засідання у зв'язку з тим, що представник позивача зайнятий в іншому судовому засіданні, однак належних доказів суду надано не було. В зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання та ненадання доказів поважності неявки, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності позивача на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та надав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що кредитний договір в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, 20 липня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений кредитний договір № DNTAAK00120175, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу банку у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 20 758, 15 доларів США на придбання автомобіля. Пунктом 7.2 вказаного договору передбачено, що позичальник доручає без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в сумі 95 820 грн. на поточний рахунок ВАТ «ВИАМОН» /а.с.4-7/. На виконання умов кредитного договору банк перерахував на рахунок автосалону ВАТ «ВИАМОН» 95 820 грн. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом є будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При підписанні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Позивач погодився на умови про надання кредиту як такі, що його влаштовували. Пунктом 1 ч.2 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини ст. 2 вказаного закону надає дозвіл Національний банк України. Відповідно до п.2.3 глаи 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджену постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. В матеріалах справи мітиться банківська ліцензія № 22 та дозвіл № 22-2 виданий ПАТ КБ «Приватбанк» на право здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Наявність банківської ліцензії та дозволу НБУ є необхідною та достатньою умовою для надання кредитів в іноземній валюті. Укладення сторонами кредитного договору в іноземній валюті у 2007 році не суперечило положенням діючого на той час законодавства, а ПАТ КБ «Приватбанк» мав на той час відповідну банківську ліцензію та дозвіл. Твердження позивача про те, що його права порушують спірним договором, бо через коливання курсу долара до національної валюти України він в теперішній час вимушений сплачувати значно більшу суму в гривнях, ніж ту яку фактично отримав в гривнах від банку не має правового значення для вирішення справи. Як вбачається з позовної заяви предметом позовних вимог позивача є визнання укладеного кредитного договору № DNTAAK00120175 від 20 липня 2007 року удаваним правочином, тобто укладеним з метою приховування іншого кредитного договору. Частина 1 ст. 235 ЦК України надає визначення поняття удаваного правочину, тобто правочину вчиненого сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Частиною 2 наведеної статті врегульовані наслідки удаваного правочину у разі визнання його недійсним. Однак, на підтвердження своїх доводів позивачем, в порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України , не надано доказів удаваності вчиненого правочину й не пояснено який же правочин тоді сторони насправді вчинили, уклавши оспорюваний кредитний договір, приховуючи на його думку інший кредитний договір. Крім того, слід зазначити, що закон не передбачає недійсності удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони насправді мали на увазі. Отже, вимога позивача про визнання кредитного договору удаваним правочином ґрунтується на невірному тлумаченні ним положень ст. 235 ЦК України та є неконкретною, а тому задоволенню не підлягає. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що при укладенні кредитного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними, правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню а ні повністю, а ні частково. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає за необхідне [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору удаваним правочином, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не знайшли свого об'єктивного підтвердження вході судового засідання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed