Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа – Кіровський районний сектор головного управління державної міграційної служби України в АР Крим, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов’язання не перешкоджати позивачу проходити на прибудинкову територію, в будинок та господарські споруди, передати ключі від домоволодіння та виселення відповідача, мотивуючи позовні вимоги тим що, він є власником вказаного будинку, в зазначеному будинку проживає відповідач, яка була членом сім’ї колишнього власника, на усні та письмові прохання не чинити перешкоди власнику у користуванні будинком не реагує. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач та її представник про, день, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину своєї неявки відповідач суду не повідомила, натомість надіслала суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою її представника, не надавши жодних доказав на підтвердження зазначених доводів. Тому суд вважає причину неявки позивача та її представника не поважною. Таким чином, відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України, про що у порядку частини 1 статті 225 ЦПК України постановлена ухвала. Представник третьої особи в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд, вислухавши думку сторін, вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок №189 по вул. Каланіна в с.Ізюмівка, Кіровського району АР Крим належить на праві приватної власності [PERSON] з 18.09.2009р. на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2009 року, укладеного з [PERSON] (а.с.7-9). Відповідачі дійсно, після укладення договору купівлі-продажу спірного будинку та набуття позивачем права власності на нього продовжують до теперішнього часу проживати у спірному будинку, як члени сім’ї колишнього власника. На прохання позивача звільнити домоволодіння відповідачі не реагували, зазначаючи, що не мають іншого житла. Зазначені обставини визнані сторонами по справі в судовому засіданні, та ними не оспорюються. Згідно адресної довідки за адресою спірного домоволодіння зареєстровані [PERSON] з 28.07.2000 року та [PERSON] з 20.04.2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таке право члена сім'ї власника будинку користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже припинення права власності на будинок припиняє право членів сім'ї користування цим будинком. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, лише за умови збереження права власності на будинок цього самого власника, тобто незмінності власника майна. З припиненням права власності особи на житлове приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням. Так як, в даному випадку, власник будинку змінився, новий власник заперечує проти подальшого користування будинком членами сім'ї колишнього власника, які не бажають добровільно залишити будинок, то, відповідно до вимог ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, позовні вимоги позивача щодо захисту його порушеного права підлягають захисту. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, доведені належними доказами, отже є підстави для задоволення позову. З оглядом на вищенаведене та з урахуванням вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини, які виникли між сторонами, позовні вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку у цьому будинку підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Відтак суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved