Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому, посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе на підставі розписки від 1.07.2013 року зобов'язань, просить стягнути із відповідача суму основного боргу в розмірі 2557760,00грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3441,00 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач, будучи, на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явився. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення не надсилав. У зв'язку із зазначеним, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 3 цієї статті позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, 1 липня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки, за якою відповідач отримав, а позивач надав у борг 320 000 доларів США, які зобов'язався повернути за вимогою в повному обсязі. При цьому, адресу місця свого проживання відповідач вказав як [ADDRESS]. Згідно опису вкладення у лист від 17 липня 2013 року, позивач направив відповідачу на зазначену ним адресу вимогу про повернення боргу, яку, з причини не проживанням останнього, повернуто відправнику (довідка укрпошти від 13.09.2013 року № 03124 0477330 7). Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що між сторонами укладено договір позики за яким позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 320 000 доларів США, що на момент стягнення за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют становить 2 557 760, 00 грн., відповідач у встановлений договором строк позику не повернув, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то згідно зі ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved