Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

26 вересня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 05 липня 2013 року, реєстровий номер 4285, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], який належить їй на підставі права приватної власності таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач зазначає, що 24 липня 2008 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки з метою забезпечення умов укладеного між ними ж кредитного договору № ML 703/212/2008 від 22.07.2008 р. Предметом іпотеки є нерухоме майно, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира належить їй на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Ленінського районною радою м. Харкова № 385 від 07.05.2008 р. У зазначеній квартирі з 11.12.2008 р. зареєстровані та проживають вона, її чоловік [PERSON] та малолітній син [PERSON], [INFO]. Наприкінці серпня 2013 року вона отримала від Ленінського ВДВС Харківського МУЮ, у якому її повідомлено, що згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було відкрито виконавче провадження по вилученню зазначеної квартири на користь відповідача. Проте, спірний виконавчий напис вона вважає незаконним та таким, що виконанню не підлягає з ряду причин. Так, згідно договору іпотеки від 24.07.2008 р., укладеним між нею та ЗАТ «ОТП Банк» підставою для дострокового виконання умов договору є іпотечний випадок, з моменту якого іпотеко держатель повинен надіслати їй іпотечне повідомлення із вказівкою загальної суми борговий зобов’язань та граничного строку їх погашення, у разі невиконання якого мав право звернути стягнення на предмет іпотеки. Проте, зазначений іпотечний випадок мав місце у 2009 році. Про це свідчить виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.12.2009р., яким звернуто стягнення на належну їй квартиру, що є предметом іпотеки, де строк платежу за іпотечним випадком настав 17.09.2009 року. Та оскільки виконавцями при наданні досудової вимоги від 17.08.2009 року були здійснені порушення умов договору, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09.11.2012 року було винесено рішення по справі № 2-1052/12, яким зазначений виконавчий напис було визнано недійсним. За договором про відступлення права вимоги від 12.11.2010 року право вимоги на предмет іпотеки, належній їй квартири, було придбано відповідачем. Проте, письмова вимога, що була надіслана їй листом від 16.05.2013 р. не підписана уповноваженою на те особою – начальником відділу [PERSON], тому не має жодної юридичної сили, є недійсною та не могла стати підставою для вчинення виконавчого напису. Крім того, іпотечний випадок, про який йдеться мова у досудовій вимозі відповідача від 16.05.2013р. № n847 не може вважатися таким, оскільки іпотечний випадок вже мав місце у 2009 році і тому, посилання на те, що термін виконання за кредитним договором настав 02.07.2013 року є безпідставним і не може бути підставою для повторного вчинення виконавчого напису. Більш того, з моменту вчинення першого виконавчого напису, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, строк платежу за яким настав 17.09.2009 року між нею та банківською установою перестали існувати договірні відносини, а факт передачі права вимоги на предмет іпотеки Банком відповідачу підтверджує розірвання кредитного договору і фактично і матеріально. А з моменту фактичного розірвання договірних відносин, тобто з 17.08.2009р. до здійснення другого виконавчого напису 05.07.2013р. пройшло більш трьох років, внаслідок чого для терміну здійснення виконавчого напису з моменту настання іпотечного випадку, має бути застосована позовна давність, термін якої складає 3 роки. Суперечить досудова вимога і наступний за нею виконавчий напис діючому законодавству і умовам кредитного договору і у тому, що приватний нотаріус Дніпропетровського МНО [PERSON] вчинивши 05.07.2013 р. повторний виконавчий напис зробила у ньому запис, що строк платежу за договором іпотеки настав 02.07.2013 р., проігнорувавши той факт, що цей договір іпотеки забезпечує відповідний кредитний договір, за яким здійснюються платежі. Таким чином, спірний виконавчий напис порушує її конституційні права, як громадянина, чинне законодавство України на направлений на незаконне позбавленні її та її неповнолітньої дитини житла. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі, визнавши виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 05.07.2013р. про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати. Представник відповідача у судове засідання заявився. Позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що 24.07.2008 р. між позивачкою та ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML 703/212/2008, за яким вона отримала кредит в сумі 131 448,36 долл. США та зобов’язалася повернути кредит у строк до 22.07.2023 р. в розмірі та порядку, передбаченим умовами договору. На забезпечення взятих на себе зобов’язань між сторонами був укладений договір іпотеки № PML703/212/2008 від 24.07.2008 р., за яким позивач передала в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS]. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило», а вони прийняли на себе зобов’язання за кредитним договором № ML 703/212/2008 від 24.07.2008 р. та за договором іпотеки № PML703/212/2008 від 24.07.2008 р. У зв’язку з невиконанням позивачем зобов’язань за кредитним договором № ML 703/212/2008 від 24.07.2008 р. 16.05.2013 р. ними на адресу позивача було направлене іпотечне повідомлення з вимогами щодо погашення кредиту та відсоткам за його використання протягом 30 днів з моменту отримання цього повідомлення та попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв’язку з невиконанням позивачем, вимог, викладених у повідомленні від 16.05.2013 р., вони звернулися до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису. 05.07.2013 р. зазначеним нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 4285, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки – квартиру [ADDRESS] для задоволення їх вимог на суму 1 147 618, 12 грн. Ці дію повністю відповідають ЗУ «Про іпотеку, ЗУ «Про нотаріат та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Постанові КМУ «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку», тож вони та нотаріус діяли у встановленому законом порядку, законно реалізувавши своє право на захист законних інтересів. Позовні вимоги позивача вважають безпідставними, оскільки нею жодних документів щодо відсутності заборгованості за зазначеним кредитним договором надано не було, тож у задоволенні позову просять відмовити. 3-тя особа – приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з’явилася, надала заяву, у якій просить розгляд справи проводити без її участі. Представник 3-ї особи Ленінського районного відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у судове засідання не з’явився, надав клопотання, у якому просить проводити розгляд справи без їх участі. Відповідно до ст.. 169 ЦПК України суд вирішив проводити розгляд справи без участі 3-х осіб. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст. 16 ЦК України закріплено перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту, зазначений у вказаних нормах не є вичерпним: суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Інтерес позивачки у спірних правовідносинах полягає у визнанні спірного виконавчого надпису таким. Що не підлягає виконанню, оскільки його виконання тягне для неї наслідки у вигляді виникнення грошового зобов’язання перед іпотекодавцем, тому суд вважає, що позивач [PERSON] може заявляти вимоги про визнання виконавчого надпису таким. Що не підлягає виконанню, це є належним способом захисту своїх прав. Відповідно до ст.. 589 ЦК України в разі невиконання зобов’язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов’язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у зв’язку з пред’явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов’язання та/або умов іпотечного договору, іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов’язань, вимога про виконання порушеного зобов’язання не менш ніж у тридцяти денний строк та попередження про стягнення звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Ця стаття Закону містить вичерпний перелік вимог до оформлення вимоги для усунення порушень. Посилання позивача на відсутність юридичної сили у отриманій нею вимозі не має підґрунтя. Так, основним із способів засвідчення документу, за загальними правилами, дійсно є підпис , який надає документу юридичну силу, підтверджує відповідальність певної особи за його зміст. Такі ж положення мають загальні інструкції з діловодства, які носять рекомендаційний характер. Проте, типової інструкції, що має імперативний характер та висуває чіткі вимоги по оформленню певних документів, у тому числі подібних вимог, свою дію на товариства з обмеженою відповідальністю, даному випадку – відповідача, не поширюються. Як вбачається з матеріалів справи, право вимоги у відповідача виникло з моменту придбання права кредитного портфелю, утому числі на кредитний договір ML 703/212/2008 від 24.07.2008 р. та за договір іпотеки № PML703/212/2008 від 24.07.2008 р., тобто з 12 листопада 2010 року. Іпотечне повідомлення (вимога) було надіслане позивачу 16 травня 2013 року. Отже в межах визначеного законом строку. Посилання позивача на те, що іпотечний випадок мав місце в серпні 2009 року, друге ж повідомлення про погашення заборгованості по кредиту та відсотками від 16.05.2013 р. вже не може вважатися «випадком», оскільки був другим. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09.11.2012 року було винесено рішення по справі № 2-1052/12, яким виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно – квартиру [ADDRESS] було визнано недійсним. Оскільки жодних юридичних наслідків для сторін не настало, мислення позивача щодо безпідставності для надіслання досудової вимоги відповідачем 16.05.2013 р. помилкові. Згідно з ч.ч.1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов’язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов’язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Виконавчого надпису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Судом встановлено, що між позивачем та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») 24 липня 2008 року було укладено кредитний договір № ML 703/212/2008, за умовами якого вона отримала кредит в сумі 131 448,36 долл. США та прийняла на себе зобов’язання повернути кредит у строк до 22.07.2023 р. в розмірі та порядку, передбаченим умовами договору, згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків.. На забезпечення взятих на себе зобов’язань між сторонами24 липня 2008 року був укладений договір іпотеки № PML703/212/2008, за яким позивач передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. 10 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був виданий виконавчий напис № 11845 про звернення стягнення на належну позивачці квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 1 186 502, 22 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 2-1052/12 від 09 листопада 2012 року вищезазначений виконавчий напис було визнано недійсним. 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст..ст.512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. За умовами зазначеного договору ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» прийняло на себе зобов’язання за кредитним договором № ML 703/212/2008 від 24.07.2008 р. та за договором іпотеки № PML703/212/2008 від 24.07.2008 р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цими договорами (включаючи право стягнення на предмет іпотеки). Відповідно до ст..512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов’язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), та згідно ст.. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов’язанні у обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором № ML 703/212/2008 від 24.07.2008 р. та за договором іпотеки № PML703/212/2008 від 24.07.2008 р. (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки). У зв’язку з невиконанням зобов’язань за кредитним договором [PERSON] № ML 703/212/2008 від 24.07.2008 р. відповідачем – ТОВ «Факторинг-Україна» 16 травня 2013 року було надіслано позивачеві іпотечне повідомлення № n847 з вимогами щодо погашення заборгованості по кредиту та відсоткам за його використання протягом 30 днів з моменту його отримання та попередженням про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. 05 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис № 4285, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] для задоволення вимог ТОВ «Факторинг Україна» в сумі 1 147 618, 12 грн. Вказані дії приватного нотаріуса позивачка [PERSON] вважає незаконними, які суперечать вимогам Наказу (Інструкції) Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Згідно зі ст.. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчинять нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами та розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні та нотаріальний акт оскаржують ся до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав і інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.. 50 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 47 цього Закону для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Неподання особою необхідних належним чином оформлених документів є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. У ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що нотаріус не мала права вчиняти спірний виконавчий напис за відсутністю підстав для їхнього вчинення, так як нотаріусу не було надано доказів, які б підтверджували б безспірність заборгованості позивачки перед відповідачем за договором іпотеки, та доказів направлення на її адресу вимоги та отримання нею письмової вимоги про усунення порушення згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.. 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис нотаріуса при наявності умов щодо дї строків виникнення права вимоги, вчиняється на підставі документів, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.87 Закону). Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років., а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так, згідно п.1 Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов’язання. Згідно абз.2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3.03.1999р., нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Доказом такої безспірності може бути лист, акт чи інший письмовий документ, з якого вбачається, що особа, відносно якої вчиняється виконавчий напис, визнає конкретну суму за конкретним зобов’язанням. Проте, письмових доказів, які б підтверджували те, що позивач [PERSON] визнає заборгованість перед відповідачем у сумі 1147618,12 грн. суду не надано. Позивачем факт узгодження суми заборгованості з відповідачем, на підставі якого мав бути складений виконавчий напис нотаріусом, заперечується. Вказані обставини на думку суду свідчать про те, що при вчиненні спірного напису нотаріус не переконався належним чином у безпечності вимог, що підлягають стягненню за цим написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив вказані норми матеріального права. Та обставина, що позивач не повідомила нотаріуса по наявність сказаних обставин, не є підставою вважати, що розмір заборгованості між сторонами є безспірним. Таким чином, заборгованість перед відповідачем за кредитним договором є спірною тому відповідач повинен був звертати стягнення виключно у судовому порядку, а нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Крім цього, не були враховані зміни та доповнення від 15.06.2009 р. до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р., відповідно до яких виконавчий напис нотаріуса на іпотечному договорі може бути вчинений тільки після закінчення строку основного зобов’язання, що відсутнє у даному випадку, оскільки відповідач звернувся за отриманням нотаріального напису достроково до закінчення строку кредитного договору. Виходячи з наведеного, враховуючи, що по своїй суті оскаржу вальний виконавчий напис є виконавчим документом, вчинений з порушенням їх видачі, то його слід скасувати та визнати таким, що не підлягає виконанню, що не суперечить ст.. 16 ЦК України, як спосіб захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачкою в розмірі відповідно до квитанції про сплату судового збору на суму 114,70 грн.

Outcome: approved