Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-16 00:00:00

В провадженні вказаного складу відповідного районного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що в березні 2012 року відповідач [PERSON] завдала [PERSON] певних тілесних ушкоджень. За заявою [PERSON] відповідні обставини перевірялись правоохоронними органами, однак в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] було відмовлено. Позивач свідчила, що у зв'язку із заподіяними їй ушкодженнями здоров'я вона була вимушена звертатись за медичною допомогою і проходити лікування. У зв'язку з цим, позивач звернулась з даним позовом в суд, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь суму майнової шкоди у розмірі 1437,00 гривень, а також суму компенсації моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень. Представник позивача [PERSON] у відкрите судове засідання з'явився, від імені та в інтересах особи заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання з'явилась, заявлені вимоги визнала частково - в частині витрат на лікування в розмірі 827,09 гривень, проти задоволенні інших вимог заперечувала, просила суд в їх задоволенні відмовити. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені суду, а також забезпечені судом письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог - з наступних підстав і в такому обсязі. Під час розгляду цивільної справи і на підставі наявних доказів судом встановлено, що 31 березня 2012 року в квартирі [ADDRESS] на побутовому підґрунті виник конфлікт зокрема між [PERSON] та [PERSON], внаслідок якого [PERSON] було заподіяно тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому носових кісток, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. За заявою [PERSON] щодо злочинних дій [PERSON] проводилась перевірка Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, що було встановлено судом на підставі витребуваних матеріалів №2010/12. Так, згідно остаточної постанови Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 02 червня 2012 року, було відмовлено в порушенні кримінальної справи. Слідством було встановлено, що 31 березня 2012 року при виході з квартири [ADDRESS] [PERSON] нахилилась, щоб підняти з підлоги сумку, та [PERSON] схопила її за волосся. При цьому, відмахуючись правою рукою, [PERSON] випадково потрапила в обличчя [PERSON], внаслідок чого завдала їй вказаних ушкоджень. В силу ст. 61 ч.1 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином через відсутність преюдиціального доказу вини відповідача, часткове визнання позову [PERSON] суд розцінює як визнання спірних обставини. Відповідно до ст. 1195 ч.ч.1,2,3 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Як роз'яснює ст. 1197 ч.ч.1,3 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. При цьому, до втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Але пред'являючи відповідний позов, позивачем [PERSON] вимог щодо відшкодування саме заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності за рахунок [PERSON] - заявлено не було, відповідних розрахунків на підставі встановленого ступеню втрати професійної або загальної працездатності, суду не надавалось, що сукупно виключило можливість їх вирішення в силу ст. 11 ЦПК України. З позиції сторони позивача в суді в процесі розгляду даної цивільної справи випливає, що заявляючи до стягнення з [PERSON] суму майнової шкоди у розмірі 1437,00 гривень, позивач [PERSON] вкладала в цю категорію сенс понесених витрат, що були пов'язані із медичними обстеженнями та придбанням ліків, які в силу ст. 1195 ч.1 ЦК України віднесені до додаткових витрат. Стосовно вимог позивачів про відшкодування понесених витрат на лікування, суд звернув увагу на наступне. Аналіз представлених суду медичних документів та фінансово-платіжних квитанцій свідчить, що низка чеків свідчить про придбання медикаментів та товарів супутнього призначення, що не кореспондуються із призначеним лікуванням та характером ушкоджень здоров'я позивача. Разом з тим, серед тих документів, на які посилаються позивачі в обґрунтування відповідних вимог, є чеки, що не містять назви конкретного препарату. Суд погоджується із позицією відповідача, що ці відомості не дають підстав для визначення конкретного лікарського засобу з метою встановлення його відповідності призначеному лікуванню згідно медичної документації, та перевірки обґрунтованості придбання такого препарату. Відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість часткового задоволення заявлених вимог та наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 827,09 гривень - в якості підтверджених витрат на лікування. В силу ст. 23 ч.ч.1,2,3,4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Водночас, згідно ст. 1168 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як роз'яснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже зважаючи на відповідні вимоги та визнання позову відповідачем суд погоджується, що [PERSON] з боку [PERSON] дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, однак суму компенсації, яку заявила до стягнення позивач у розмірі 20000,00 гривень, суд вбачає надмірною. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, а також враховуючи обставини завдання шкоди та дії самої [PERSON], суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 200,00 гривень. Як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У зв'язку з цим, в процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення інших вимог сторони позивачів та прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь держави суму неоплаченого судового збору - в розмірі 214,60 гривень.

Outcome: partial