Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У травні 2013 року [PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Вимоги за позовом обґрунтовувались тим, що відповідач протягом подружнього життя не піклувався про доньку, не виявляв до неї батьківської турботи, матеріально сім'ю не забезпечував, вів аморальний спосіб життя. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу в грудні 2004 року донька проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, а відповідач з цього часу жодного разу не спілкувався з донькою, просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивач поданий позов підтримала повністю з підстав, викладених у ньому просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його присутності, проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] не заперечував. Представник органу опіки та піклування та прокурор у судовому засіданні висловили думку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, що відповідатиме інтересам дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 04.12.2001 (а.с. 6). Згідно довідки КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №6» №196 від 05.02.2013 року малолітня [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявами на неправомірні дії відповідача щодо вчинення насильства в сім'ї та нанесення позивачу тілесних ушкоджень, що підтверджується постановами про відмову у порушенні кримінальної справи від 04.03.2005, 12.02.2005, 03.03.2005 (а.с. 10-15). Відповідно до принципу п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитини має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до рішення опікунської ради при виконавчому комітеті Житомирської міської ради від 07.02.2005 обмежено зустрічі [PERSON] з його дочкою [PERSON] до усунення негативних проявів в його поведінці, які погано впливають на стан здоров'я дитини (а.с. 17). З висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням міськвиконкому від 04 грудня 2013 року №578, вбачається, що батько фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тому вбачається за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] (а.с.41-42). З огляду викладене, враховуючи, що в судовому засіданні судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час з 2005 року участі у вихованні дочки не брав, дитину не провідував, її життям та здоров"ям не цікавилась, будь-якого виду допомоги на утримання дитини не надавав, що свідчить про свідоме нехтування та самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов"язків, своєю поведінкою та діями відповідач не тільки засвідчив, що насправді не зацікавлений долею дитини, а й може негативно впливати на стан її здоров'я, суд дійшов висновку про необхідність застосування крайньої міри, позбавивши [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], яка з урахуванням конкретних обставин даної справи є виправданою та необхідною виходячи з інтересів дитини. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 114 грн. 70 коп., понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved