Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 33555,14 гривень та судові витрати, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № DOXRRX01350022 від 17.02.2007 [PERSON] отримав кредит у розмірі 2196,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, своїм підписом у заяві, однак зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 25.09.2013 має заборгованість у розмірі - 33555,14 грн. В досудовому порядку відповідач суму боргу не повертає, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Справу просили розглянути заочно. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду неповідомленні, тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України розглядає справу в заочному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. 17 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DOXRRX01350022. [PERSON] отримав кредит у розмірі 2196,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2196,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом по 17.02.2008 включно. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до умов вищевказаного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Згідно заяви [PERSON] від 17.02.2007 останній ознайомився та погодився із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»). Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 25.09.2013 заборгованість відповідача перед позивачем складає 33555,14 гривень, з них: - заборгованість за кредитом - 2121,48 гривень; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 12985,55 гривень; - заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 538,00 гривень; - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 15836,06 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 500,00гривень; - штраф (процентна частина) - 1574, 05 гривень. Відповідно до кредитного договору, кредит був наданий строком на 12 місяці по 17.02.2008 включно, тобто кінцевою датою повернення кредиту є 17.02.2008. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», Стандарт) термін позовної давності встановлено сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до п.7 ч.11 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 23 ст. 1 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до заяви позичальника кредит є споживчим. Відповідно до ст.ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № DOXRRX01350022 від 17.02.2007, позивач звернувся до суду 10.10.2013, тобто після спливу строку позовної давності - 17.02.2013 року, встановленого сторонами у п'ять років. З заявою про поновлення строків позовної давності позивач не звертався. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Крім вище зазначеного, про порушення зобов'язання відповідачем банк дізнався ще у 2007 році, а до суду звернувся з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом лише у 2013 році, тобто після спливу майже семи років після початку порушення зобов'язання та через п'ять років після закінчення строку виконання зобов'язання, до цього будь-яких заходів щодо стягнення заборгованості з відповідача не приймав, чим сприяв збільшенню розміру неустойки за кредитним договором. Так, суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позовної давності. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, то вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача у розмірі 335 грн. 55 коп. задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed