Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "Приватбанк") звернувся до суду з позовом до [PERSON] про передачу предмета застави в заклад, посилаючись на те, що ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] уклали кредитно-заставний договір № DN81AR56390055 від 17.03.2008 року, за яким ПАТ КБ "Приватбанк" надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 68086 грн. 27 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.03.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором [PERSON] надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2008 року, тип ТЗ: легковий автомобіль, номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів за згодою представника позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та правовідносини. 17.03.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № DN81AR56390055, відповідно до умов якого ПАТ КБ " ПриватБанк" надав [PERSON] кредит у розмірі 68086 грн. 27 коп з кінцевим строком погашення до 16.03.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,60 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором [PERSON] надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2008 року, тип ТЗ: легковий автомобіль, номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] У зв'язку з чим просить просить суд вилучити у [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ "Приватбанк" предмет застави автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2008 року, тип ТЗ: легковий автомобіль, номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR56390055 від 17.03.2008 року було звернено стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2008 року, тип ТЗ: легковий автомобіль, номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч.6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізації предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення з заставодержателем договору купівлі - продажу предмету застави від імені заставодавця. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави були задоволені, та було звернуто стягнення на автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2008 року, тип ТЗ: легковий автомобіль, номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобілю ПАТ КБ «Приват Банк». Але в порушення вимог договору застави, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором застави не виконує, предмет застави в заклад банку не передає, в зв'язку з чим вони звернулися до суду та просять вилучити у відповідача [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «Приват Банк» вищевказаний предмет застави, а також комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) вищезазначеного автомобіля, що належить на праві власності відповідачу, та стягнути з відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти . Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України та у відповідності до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов»язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, на підставі вище вказаного рішення суду встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином свої зобов'язання за укладеним кредитним договором, в зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави, чим і скористався банк, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням суду, яке набрало законної сили, позовні вимоги позивача були задоволені та звернуто стягнення на предмет застави, а тому рішення суду підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 54 зазначеного Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Отже, фактично, із ухваленням вказаного рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, позивачу були надані всі права щодо здійснення продажу автомобіля. Враховуючи те, що рішення суду про звернення стягнення на предмет застави набуло законної сили, передача в заклад цього предмету на такому етапі є способом виконання цього рішення, а саме надання можливості банку самостійно здійснити продаж заставного майна. При цьому суд враховує, що позивачем в судовому засіданні не було надано жодних достовірних доказів того, що банк звертався до виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження або звертався до відповідача з письмовою вимогою щодо передання автомобіля у заклад і йому було відмовлено. На підставі вище викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed