Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання довіреності удаваним право чином та визнання права власності на автомобіль. У позовній заяві вказує, що 13.04.2011 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки „ЗАЗ” моделі 1102 реєстраційний номер [NUMBER], про що свідчить розписка 13.04.2011 року про отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 10 000 грн. за продаж автомобілю. На момент придбання автомобілю у нього не вистачало коштів на зняття автомобіля з обліку та перереєстрацію в органах ДАІ, передача автомобілю у фактичне володіння, розпорядження та користування, з усіма документами на нього здійснювалося на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13.04.2011 року, реєстрацій номер 575, виданої відповідачем [PERSON] та посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. Фактично з 13.04.2011 року він володіє, розпоряджається та користується вказаним автомобілем. В момент вчинення сторонами дій, спрямованих на оплатну передачу автомобіля від однієї особи у фактичне володіння іншої, з розписки відповідача [PERSON] прямо вбачається договірні правовідносини купівлі-продажу. 19.10.2013 року у нього був вилучений зазначений транспортний засіб у зв'язку з накладенням арешту Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ на майно відповідача [PERSON]. На підставі викладеного позивач просить: визнати довіреність, реєстраційний номе 575 від 13.04.2011 року, видану [PERSON] - [PERSON] та посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] удаваним право чином та застосувати до нього правила щодо право чину купівлі-продажу транспортного засобу; визнати за ним право власності на автомобіль ЗАЗ” моделі 1102 реєстраційний номер [NUMBER]. В судовому засіданні позивач [PERSON], позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Орджонікідзевського ВДВС ЗМУ в судове засідання не з'явилася. Причину не явки суду не повідомили. У відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність не осіб, що не з'явилися, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення позивача, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобілю марки „ЗАЗ” моделі 1102 реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] На підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13.04.2011 року, реєстрацій номер 575, виданої відповідачем [PERSON] та посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], позивач користується вказаним автомобілем. Відповідно до частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто, представництвом не передбачається перехід права власності на об'єкт. Згідно статті 665 ЦК України, договір купівлі-продажу передбачає, що одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Саме за таким право чином відбувається перехід права власності на автомобіль. Стаття 237 ЦК України передбачає, що представництво - це правовідношення, в яких одна сторона має право вчиняти певні дії від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже оформляючи «генеральну довіреність» на автомобіль, позивач отримав автомобіль тільки для користування і розпорядження, але ніяк не у власність. За генеральною довіреністю ніякої купівлі-продажу не відбувається і тому власником автомобіля залишається продавець. Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. В силу приписів ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Тобто позивач повинен був довести, що правовідносини, які виникли між сторонами не відповідають змісту укладеного між ними правочину і що це є наслідком їх умисних дій. Закон містить вимоги щодо форми довіреності, це письмова форма, зокрема різновид письмової форми нотаріальне посвідчення, яке містить реквізит правочину підпис довірителя справжність якого відповідно до змісту довіреності засвідчено нотаріусом, що повністю узгоджується із ч.1 ст 245 ЦК України. Якою передбачено, що довіреності на вчинення правочинів, які потребують нотаріального посвідчення, також підлягають нотаріальному посвідченню. Посилання позивача на те, що наявна довіреність не відображала справжнього волевиявлення відповідача, оскільки в дійсності мав місце договір купівлі - продажу само по собі не спричиняє такого наслідку як недійсність чи нікчемність правочину. Таким чином укладена довіреність відповідає загальним умовам дійсності правочину, що передбачені ст.203 ЦК України, підстави для визнання її недійсною суд не вбачає, вважаючи що представником позивача не доведені обставини, якими обґрунтовувались заявлені позовні вимоги, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed