Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

23.10.2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Відповідно до ст.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які внесені до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Українка» зареєстрований 18.01.1996 року , виданий на підставі рішення Красноградської районної ради народних депутатів №14 від 18.05.1995 року. Відповідно до рішення загальних зборів членів КСП «Українка» від 11.02.1995 року затверджено списки членів КСП «Українка» Хрестищенської сільської ради, які мають право на земельну частку (пай) до зазначеного списку позивач включена під №181. Рішенням загальних зборів КСП «Українка» від 17.02.1996 року затверджено списки членів КСП «Українка» на видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай), до якого [PERSON] не включена. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON], позивач переведена до КСП «Українка» з 01.08.1992 року бухгалтером і була звільнена 04.05.1996 року за власним бажанням. Відомостей про прийняття позивача в члени КСП «Українка» суду не надано. Позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 6,44 умовних кадастрових гектарів та виділити належну їй земельну ділянку. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов до Хрестищенської сільської ради Красноградського району Харківської області, Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, треті особи: відділ Держземагенства у Красноградському районі Харківської області про визнання права на земельну ділянку та надання земельної ділянки і свій позов обгрунтовує в суді тим, що вона перебувала в трудових відносинах з КСП «Українка» з 1992 року по 1996 рік. В 1996 році КСП «Українка» отримало державний акт на право колективної власності на землю. Відповідно до списку-додатку членів КСП за №181, вона значилася в цьому списку як особа, що має право на земельну частку (пай), але сертифікат не отримувала. На її думку, оскільки вона працювала, то була членом КСП. Про порушення своїх прав дізналася нещодавно, раніше їй розяснювали, що вона не має права на землю. Просить визнати право на землю згідно списку та зобов"язати надати земельну ділянку із земель КСП «Українка. Доказом того, що вона є членом КСП є її робота на посаді бухгалтера, інших доказів про членство в КСП «Українка» [PERSON] немає. З позовом вона звернулася в межах строку позовної давності. Представник Хрестищенської сільської ради Красноградського району в судове засідання не прибув, заяви про визнання позову суду не надано, при вирішенні справи відповідач покладається на розсуду суду. В запереченні Красноградської районної державної адміністрації Харківської області вказано, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в звязку з пропуском строку позовної давності. Представник третьої особи відділу Держземагенства у Красноградському районі Харківської області до суду не зявився. З направленого заперечення вбачається , що третя особа просить відмовити [PERSON] у позові. Звертає увагу на те, що в трудовій книжці відсутній запис про прийняття [PERSON] в члени КСП та не доведено обставини, з якими законодавство повязує набуття права на земельну частку (пай) у КСП, крім того позивач пропустив строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення позивача, враховуючи письмові заяви і заперечення, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] 10.10.1987 року була прийнята в члени колгоспу імені Кірова. За власним бажанням 30.06.1990 року її було звільнено з членів колгоспу імені Кірова. З 02.01.1991 року позивача було зараховано на посаду бухгалтера в колгосп «Українка», в звязку зі створенням КСП по птахівництву «Українка» переведена з 01.08.1992 року та працювала на посаді бухгалтера до звільнення за власним бажанням 04.05.1996 року. До теперішнього часу [PERSON] проживає на території Красноградського району Харківської області . Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Українка» зареєстровано 18.01.1996 року, що вбачається з тексту заперечення третьої особи і ніким не спростовувалось. Згідно з рішенням загальних зборів членів КСП «Українка» від 11.02.1995 року затверджено списки членів КСП «Українка» Хрестищенської сільської ради, які мають право на земельну частку (пай), до зазначеного списку [PERSON] включена під №181. За рішенням загальних зборів КСП «Українка» від 17.02.1996 року затверджено списки членів КСП «Українка» на видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай), до якого позивач не включена. Проаналізувавши докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що [PERSON] працювала в КСП «Українка» з 01.08.1992 року по 04.05.1996 року, але не була членом КСП. Запис трудової книжки позивача свідчить лише про перебування її в колгоспі імені Кірова з 1987 по 1990 рік. Відповідно до ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Письмова відповідь відділу Держземагенства у Красноградському районі від 12.08.2013 року свідчить, що в списках, які наявні у Справі про паювання земель колективної власності КСП «Українка», [PERSON] відсутня. Суд рахує вірним, що вона не включена до списку членів КСП «Українка» від 17.02.1996 року на видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай). Враховуючи, що в списку членів КСП «Українка» Хрестищенської сільської ради, затвердженого 11.02.1995 року , які мають право на земельну частку (пай) є прізвище [PERSON] під №181, але по ньому не проводилося паювання земель колективної власності КСП «Українка», суд не може визнати належним доказом. П.2 Указу Президента України „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року вказує, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Суд, дослідивши докази по справі прийшов до висновку, що [PERSON] не була членом КСП «Українка» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Українка», який зареєстровано 18.01.1996 року. Тому вона не могла мати право на земельну частку (пай) як мали його члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства. Приймаючи до уваги, що право колективної власності на землю підприємства посвідчується Державним актом, суд вважає, що право на земельну частку (пай) у члена підприємства виникло з моменту отримання КСП «Українка» Державного акту на право колективної власності на землю, тобто з 18.01.1996 року. Виходячи з викладеного по даній справі перебіг позовної давності починається з 18.01.1996 року. Згідно зі ст.ст.256,257, ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність це строк у межах якої сторона може звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Як вбачається з матеріалів справи, з позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивач звернулася у суд 23.09.2013 року. Відповідач і третя особа в судовому засіданні просили суд застосувати строки позовної давності, а позивач не просив поновити строки позовної давності. В ч.1,ч.2 ст.60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог і визнання права на земельну частку (пай) [PERSON] відсутні, оскільки позовні вимоги є недоведені.

Outcome: dismissed