Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначила, що 26.12.1996 року померла [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], були визнані спадкоємцями спадкодавця, в рівних частках кожний. 11.03.1999 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою позивачу та відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. 13.03.2009 року випадково, в особистих речах спадкодавця позивач знайшла заповіт спадкодавця від 18.10.1989 року, посвідчений старшим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] Відповідно до вказаного заповіту все майно, що належить спадкодавцю, остання заповідає на користь своєї дочки-позивача. Третя особа-Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, порушивши вимоги чинного законодавства, не перевіривши наявність заповіту, видала позивачу та відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво про право на спадщину за законом, складається з наступного: 13/24 частин жилого будинку №5, розташованого на земельній ділянці розміром 488 кв.м., що знаходиться в м.Дніпропетровську, пров.1-й Проїздний. Згідно заповіту, спадкодавець заповідав позивачу все належне майно, відповідно позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом, набуває право власності на 13/24 частин жилого будинку №5, що знаходиться в м.Дніпропетровську, пров.1-й Проїздний, розташованого на земельній ділянці розміром 488 кв.м. На підставі викладеного просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.03.1999 року, видане державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] на ім.*я [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] одноособовою спадкоємицею [PERSON] за заповітом №1-6825 від 18.10.1989 року, посвідченим старшим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 13/24 частин жилого будинку №5, розташованого на земельній ділянці розміром 488 кв.м., що знаходиться в м.Дніпропетровську, пров.1-й Проїздний. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що [PERSON] є його рідною сестрою. Мама - [PERSON] померла 26.12.1996 року. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з 13/24 частин домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, пров.1-й Проздний,5. Спадкоємцями першої черги після смерті матері були вони з сестрою [PERSON], бо старший брат, [PERSON], [INFO], який був інвалідом дитинства 1-ї групи помер у 1992 році, тому вони вдвох звернулися до Друго дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги. Державний нотаріус, що приймав заяви про прийняття спадщин, згідно до діючого на момент смерті матері [PERSON] Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18.06.1994 року за №18/5, повинен був перевірити наявність заповітів від імені [PERSON], якщо такі були. Як видно зі спадкової справи №268 за 1999 рік, відомостей про наявність заповіту від імені [PERSON] не надано. З цього витікає, що державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.1999 року, керувався зазначеною вище Інструкцією 1994 року і проводив перевірку наявності заповіту від імені спадкодавця-Умеренко А.А. У зв*язку із зазначеним не мав сумнівів стосовно законності даного документу, який зареєстрував у КП «ДМБТІ» та став користуватися частиною домоволодіння, яку з відповідачкою розділили згідно до спільної домовленості. У належній йому частині зробив ремонт, вклавши значні матеріальні кошти. Таким чином, у продовж одинадцяти років користується спадковим майном, яке значно поліпшив за ці роки. Доводи [PERSON] стосовно того, що вона, перебираючи речі матері, більш ніж як через десять років після отримання спадщини та тринадцяти років після смерті матері, знайшла у її речах заповіт від імені [PERSON], датований 18.10.1989 року на користь [PERSON], викликають великі сумніви. Та обставина, що заповіт знайшовся через тринадцять років після смерті матері, ставиться під сумнів, бо після поховання матері, разом з ріднею перевіряли речі та документи матері, однак там ніякого заповіту не було. Тому наявність даного заповіту викликала підозру стосовно справжності документу. За життя мати ніколи не казала про бажання скласти заповіт на користь кого-небудь з дітей чи інших осіб, тому наявність заповіту викликає великі сумніви. Ознайомившись у судовому засіданні з копією заповіту від імені матері, датованого 18.10.1989 року, звернув увагу на підпис, вчинений ніби-то матір*ю. Однак, по причині того, що майже все своє життя прослужив у лавах Збройних Сил, постійно проживав далеко від матері, то впродовж тривалого часу змушені були спілкуватися за допомогою листів. Вона дуже часто писала листи і в кінці кожного листа ставила свій підпис, тому добре знав почерк та підпис матері і може з впевненістю сказати, що наданий до суду заповіт підписаний не матер*ю. Крім того, як зазначено у наданій до заповіту довідці нотаріуса, даний заповіт складений [PERSON], рік народження-невідомий, адреса зазначена: [ADDRESS], тоді як мати була прописана у квартирі [ADDRESS]. Тому всі наявні у заповіті неточності і сумніви дають право вважати, що заповіт, наданий до суду, не є дійсним, бо має цілу низку неточностей та підписаний не [PERSON] На підставі викладеного просить визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] від 18.10.1989 року, посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1-6825. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовну заяву підтримала та просила задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов [PERSON] не визнав. Підтримав та просив задовольнити зустрічний позов. В дебатах участі не приймав. Представник відповідача-Сорока Т.В. первісний позов не визнала та просила в задоволенні первісного позову відмовити. Підтримала зустрічний позову, який просила задовольнити. Третя особа:Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора- письмово просили розглядати справу у відсутності представника. Третя особа: КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради-представник в судове засідання не з*явився. Про день, час та місце судового засідання сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 17 грудня 1996 року померла [PERSON] /а.с.12/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 13/24 частин жилого будинку №5, розташованого на земельній ділянці розміром 488 кв.м., що знаходиться в м.Дніпропетровську, пров.1-й Проїздний,5 /а.с.59-60/. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] /а.с.13-15/ та [PERSON] / а.с.51/. До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON] /а.с.50/. 11.03.1999 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] /а.с.61/, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] набули право власності по 13/48 частин домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ,пров.1-й Проїздний, 5 та право власності зареєсторовано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради /а.с.67/. Як встановлено в судовому засіданні, згідно пояснень представників позивача, 13.03.2009 року позивачка [PERSON] в особистих речах матері [PERSON], випадково, знайша заповіт від 18.10.1989 року, посвідчений старшим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], відповідно до якого усе майно, яке належало спадкодавця [PERSON] вона заповідала [PERSON] /а.с.10/. В судовому засіданні було заслухано пояснення представника Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], яка пояснила, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 17.12.1996 року видано 11.03.1999 року спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] помилково, оскільки при житті спадкодавець [PERSON] 18.10.1989 року склала заповіт на ім.*я [PERSON], який в подальшому не відмінявся. В судовому засіданні судом було досліджено реєстр №1 реєстрації нотаріальних дій Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою з 13.09.1989 року /а.с.160-161/, відповідно до якого за реєстровим №1-825 значиться запис про складання та посвідчення заповіту [PERSON]. Відповідно до п.87 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5 заповіти, посвідчені нотаріусами, і заповіти, передані на зберігання до державного нотаріального архіву, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. В судовому засіданні також було досліджено алфавітну книгу обліку заповітів за 1989 рік /а.с.210/ відповідно до якої за номером 9 значиться запис про складання заповіту [PERSON] за реєстровим номером 1-6825. Відповідно до п.111-1 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру перевіряє наявність або відсутність заповіту, складеного спадкодавцем у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ, що зроблено не було нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори при підготовці та видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.1999 року, що є грубим порушенням « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України /в редакції 1963 року/ спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом-ч.2 ст.524 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК України /в редакції 1963 року/ кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його /не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки/ одному або кільком особам, які входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. У зв*язку з викладеним суд приходить до висновку, що дійсно має місце порушення права позивачки [PERSON] при отриманні спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 17.12.1996 року, у зв*язку з чим її право підлягає поновленню в судовому порядку , у зв*язку з чим її позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки [PERSON] щодо визнання її одноособовою спадкоємицею [PERSON] за заповітом від 18.10.1989 року, оскільки ця обставина доводиться самим заповітом і додатково, у судовому порядку, визнанню не підлягає. Необхідно також зазначити, що дізналася [PERSON] про порушення свого права саме 13.03.2009 року, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків, які були допитані в судовому засіданні, у зв*язку з чим суд вважає, що строк позовної давності позивачкою не пропущено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійснимзадоволенню не підлягає, оскільки з боку позивача за зустрічним позовом, не доведено обставини викладені в позові. Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень-ч.3 ст.10 ЦПК України. За клопотанням представника відповідача [PERSON]-[PERSON] судом було призначено судову почеркознавчу експертизу /а.с.105/ але експертиза проведена не була у зв*язку з неможливістю надання висновку судової почеркознавчої експертизи /а.с.117-118/. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України вирішуєчи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягненню підлягають судові витрати у розмірі 540 грн. 08 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial