Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-14 00:00:00

16 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за борговою розпискою від 16 вересня 2010 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми у сумі 9495,60 грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що 16 вересня 2010 року [PERSON] взяв по розписці в борг 8200 грн., строк сплати настав 15.11.2010 року, оскільки письмова вимога про повернення боргу [PERSON] отримана 15.10.2010 року, а ст.. 1049 ЦК України встановлено, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей час визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що станом на 01.06.2013 року становить 1295,60 грн. Просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду заяву про зменшення позовних вимог, просив стягнути з [PERSON] невиплачену частину боргу у сумі 4574 грн. 10 коп. Просив справу розглядати за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису (а.с. 20) Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій вказав, що повернув [PERSON] борг у сумі 4250 грн., визнає суму боргу у розмірі 3950 грн. з урахуванням трьох відсотків річних (а.с. 21) Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з розписки, складеної 16.09.2010 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 8200 грн. (а.с. 6) В матеріалах справи міститься лист вимога, направлений [PERSON] на імя [PERSON] щодо повернення боргу (а.с. 8), який отриманий [PERSON] 15.10.2010 року (а.с. 9) Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З копії розписки від імені [PERSON], що міститься в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 3100 грн. та від [PERSON] грошові кошти у сумі 1150 грн., а всього 4250 грн. /а.с. 22/ , про що визнав у заяві від 15.08.2013 року [PERSON], а також три відсотки річних за час прострочення від простроченої суми /а.с. 21/ Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що борг виник 01 грудня 2010 року . Відсоток на кожен місяць виходячи із трьох відсотків річних становить по 0,25 відсотка на кожен місяць /3 відсотки/12 місяців=0,25 відсотка/ З початку виникнення боргу пройшло повних тридцять два місяця, таким чином, три відсотки річних за час прострочення від простроченої суми становить 316 грн. /3950 грн.*0,25 відсотки*32 місяця = 316 грн./ Тобто, відповідно до умов договору позики позивачем були надані відповідачу грошові кошти 8200 грн., чим позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем по справі, а взяті відповідачем на себе договірні зобовязання перед позивачем виконані частково на суму 4250 грн. Неповернення боржником заборгованості, яка залишилася не повернутою, перед позивачем за договором позики свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобовязань. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачені при предявленні позову витрати по сплаті судового збору в розмірі по 380 грн. 77 коп.

Outcome: partial