Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-13 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, укладену між нею та відповідачами, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 37,1 м. кв., житловою площею 29,3 м. кв. з господарськими будівлями погребом з шиєю (літ. В1, в), прибудовою (літ. а), навісом (літ. Б), літньою кухнею (літ. В), сараєм (літ. Г), навісом (літ. Д), вбиральнею (літ. Е), ворітьми №1-2, огорожею №3, розташований по вул. Ломоносова,119 в м. Балта Одеської області, який раніше належав [PERSON], померлій 05.12.2004 року, стверджуючи, що 20.11.2004 року вона уклала з [PERSON] угоду купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку, згідно якої сплатила їй гроші у сумі 22000 грн., про що складена відповідна розписка, а [PERSON] передала позивачу правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, пообіцяла зявитися до нотаріальної контори для належного оформлення угоди купівлі-продажу, але до нотаріальної контори вона не зявилася, оскільки 05.12.2004 року вона померла, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є її чоловік [PERSON], дочка [PERSON], але спадщину у вигляді вище вказаного житлового будинку вони не приймали і приймати не мають наміру, оскільки їм відомо про укладення вище зазначеної угоди купівлі-продажу, по причині смерті [PERSON], а також по причині того, що у останньої був відсутній державний акт на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, оформити належним чином угоду купівлі-продажу житлового будинку на даний час неможливо. Вказані обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачі до судового засідання не зявилися, але надіслали на адресу суду заяви, в яких позов визнали в повному обсязі, підтвердили викладені в позові обставини, в тому числі і те, що [PERSON] за свого життя продала належний їй житловий будинок, просять справу розглянути за їх відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 20.12.1962 року, посвідченого державним нотаріусом Балтської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр №3092, належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Ломоносова,121 в м. Балта Одеської області, в 1971 році замість старого житлового будинку [PERSON] самочинно побудувала новий житловий будинок з господарськими будівлями (старий будинок був знесений), який у 1972 році був зареєстрований під номером 119, 20.11.2004 року [PERSON] уклала з позивачем [PERSON] угоду купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку, згідно якої позивач сплатила їй гроші у сумі 22000 грн., про що складена відповідна розписка, а [PERSON] передала позивачу правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, сторони мали намір оформити угоду в нотаріальній конторі, але 05.12.2004 року [PERSON] померла, після її смерті відповідачі, як спадкоємці першої черги за законом, спадщину у вигляді вище вказаного житлового будинку не прийняли, приймати її не мають наміру, оскільки їм відомо про те, що [PERSON] ще до своєї смерті будинок продала, що відповідно до технічного висновку КП «Одесаоблпроект» побудований покійною [PERSON] житловий будинок та господарські будівлі мають позитивні конструктивні характеристики і можуть бути визнані придатними до подальшої експлуатації обєкта як житловий будинок з господарськими будівлями. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по причині смерті не змогла посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріуса, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріальній конторі, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 20.11.2004 року між [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, повинна перебувати у власності відчужувача цього житлового будинку і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на житловий будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved