Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

Позивач вказав, що 12 березня 2013 року за рішенням Апеляційного суду Донецької області його було поновлено на роботу у ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля". 13 березня 2013 року він прибув на роботу де йому було запропоновано тогож дня відпрацювати втретю зміну, хоча відповідно до довідки МСЕК йому протипоказана робота в підземних умовах. На прохання позивача про надання вакансій які не суперечать висновкам МСЕК йому було відмовлено. Через ганебне ставлення до нього та зрозумівши, що йому не буде запропановано ніяких вакансій у нього погіршилось здоров*я (піднявся тиск, почала боліти голова). Наказом №526к від 13 березня 2013 року позивача було звільнено за власним бажанням. Але при звільненні з ним не був своєчасно проведений розрахунок - не сплачено заробітну плату за 12 та 13 березня 2013 року та компенсацію за щорічну відпустку. Вказане порушення відповідачем його трудових прав сильно позначилось на його матеріальному та моральному становищі, був порушений життєвий устрій, порушені життєві зв*язки, він був обмежений матеріально, що змусило його докладати значних зусиль для організації свого життя та шукати кошти для забезпечення сім*ї. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду 5000 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та підтвердили доводи позовної заяви. Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що згоден з уточненим розрахунком середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, але не згоден з вимогами про стягнення моральної шкоди, бо позивач не надав доказів завданої йому моральної шкоди. Судом на підставі пояснень сторін та письмових матеріалів: копій паспорту позивача, наказу про його звільнення, копій рішення про поновлення його на роботі, довідок про розмір заробітної плати, та дати розрахунку, встановлено, що 12 березня 2013 року за рішенням суду позивача було поновлено на роботу у ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля". Наказом №526к від 13 березня 2013 року позивача було звільнено за власним бажанням. Але при звільненні з ним не був своєчасно проведений розрахунок - не сплачено заробітну плату за 12 та 13 березня 2013 року та компенсацію за щорічну відпустку, які було виплачено тільки 07 травня 2013 року. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно вивплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому позов в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку необхідно задовольнити. Як видно з довідок, розрахунок з позивачем відповідач здійснив тільки 07 травня 2013 року, що з дня звільнення складає 35 робочих днів - у березні 12, у квітні - 22 і 1 у травні, розмір часової тарифної ставки, встановленої на підприємстві [PERSON], як гірнику очисного забою становм на день звільнення - на 13 березня 2013 року складав 33 гривні 06 коп., тобто за 6 годин робочого дня середній заробіток складав - 33 гривні 06 коп. х 6 = 198 гривень 36 коп., що за 35 робоичх днів - 198 гривень 36 коп. х 35 = 6942 гривень 05 коп. З вказаним розрахунком сторони у судовому засіданні погодились. Що ж стосується моральної шкоди, затримка розрахунку звичайно ж порушила трудові права позивача та завдала йому моральної шкоди. Але трудовим законодавством за таке порушення вже передбачено сатисфакцію у вигляді стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, про що позовні вимоги підлягають задоволденню. Суд вважає, що затримка розрахунку за 2 робочих дні та невикористану щорічну відпустку не могла спричинити суттєвого порушення матеріального становища позивача та його сім*ї та завдати йому таку моральну шкоду, для відшкодування якої потрібно ще окремо стягувати суми моральної шкоди. Тому суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Outcome: partial