Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання автомобіля марки Шевроле Авео 4, 2008 р. випуску, д/н [NUMBER], спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], стягнення з відповідача на його користь вартості ? частини вказаного автомобіля в сумі 36500 грн., визнання права власності на вказаний автомобіль за відповідачем по справі, зобов'язання надати технічний паспорт на автомобіль та договір купівлі-продажу автомобіля. При цьому посилається на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2012 р., але відносини між ними припинені, відповідач проживає з своїми батьками, з ним відмовляється спілкуватись, причин не пояснює. Після весілля за спільні кошти ними був придбаний автомобіль марки Шевроле Авео 4, 2008 р. випуску, д/н [NUMBER], який його дружина оформила на себе. Зазначений атвомобіль є сумісною власністю подружжя, але автомобіль знаходиться у володінні відповідача, і він не має змоги ним коримстуватись. По закону він має право на ? частину автомобіля, придбаного ними за спільні кошти подружжя в період шлюбу. Оскільки він не має змоги користуватись автомобілем, т.я. автомобіль оформлений на відповідача та враховуючи, що автомобіль річ неподільна, він бажає отримати свою частку в грошовому еквіваленті. Станом на червень місяць 2013 р. вартість такого автомобіля з урахуванням зносу коштує 73000 грн., і виходячи з того, що він має право на ? частину автомобіля, він має право на отримання від відповідача 36500 грн. В судовому засіданні [PERSON] та представник позивача позов підтримали. Представники відповідача позов не визнали, мотивуючи тим, що гроші на придбання автомобіля брались з подарованих на весіллі та позичених у батьків та родичів [PERSON] Враховуючи важкий матеріальний стан сім'ї подружжя та у зв'язку з народженням дитини, [PERSON] за згодою позивача по справі продала автомобіль, а кошти від продажу автомобіля були витрачені на погашення боргів та в інтересах їх сім'ї. Позивач же не надавав і ненадає ніякої матеріальної допомгио їй та дитині. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.05.2012 р. За час перебування в зареєстрованому шлюбі вони нажили спільне майно: автомобіль „Сhеvrоlе Аvео 4», 2008 р. випуску, д/н [NUMBER], який придбали за 41783 грн. 28 коп. по довідці-рахунку серії КІМ №945883 від 6.06.2012 р., який був зареєстрований на ім'я [PERSON] (а.с.41). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ним в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК). Судом встановлено, що автомобіль, підлягаючий поділу, дійсно сторони нажили під час шлюбу, і він є в наявності, але під час перебування в шлюбі проданий [PERSON] 8.12.2012 р. [PERSON] за 35154 грн., який його в подальшому продав [PERSON] за 46100 грн., що підтверджується копією довідки-рахунку №ВІА 156091 від 12.11.2013 р., із присвоєнням транспортному засобу номерного знаку [NUMBER]. Оскільки об'єкт спору-автомобіль вже відчужений [PERSON] і перебуває у власності іншої особи, договір відчуження не оспорюється позивачем по справі, не можна визнавати автомобіль на даний період часу спільною власністю подружжя, бо такий статус він мав до моменту відчуження, коли був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Відповідач по справі, її представники не довели в ході розгляду справи, що кошти від відчуження автомобіля були направлені на сім'ю, з врахуванням також інтересів позивача по справі. Між тим, позивач по справі стверджує у позові, що до дати продажу автомобіля він вже не підтримував сімейно-шлюбні відносини з відповідачем по справі. Це підтверджується також копією заяви [PERSON] на адресу Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.09.2013 р. про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], де вона вказує, що її фактичне проживання з чоловіком [PERSON] припинилось ще до народження їх сина [PERSON]. Дитина [PERSON] народився [INFO] р. (а.с. 5, 54). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ? частина вартості спірного автомобіля. Оскільки автомобіль відчужений, позивач, представники сторін в судовому засіданні не дійшли згоди по вартості спірного майна-автомобіля, придбаному подружжям за сумісні кошти під час шлюбу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість ? частини вартості автомобіля, виходячи з вартості автомобіля в 35154 грн., за яку автомобіль був відчужений відповідачем по справі [PERSON] по довідці-рахунку №893868 від 8.12.2012 р., тобто вибув із спільної сумісної власності подружжя (а.с.43, 56-58). Представники відповідача пояснили, що автомобіль відповідачкою продавався, перед цим потрапивши у ДТП, що підтверджується і копією довідки ДАІ с. Києва (а.с.50). При цьому, суд приймає до уваги, що позивач, представники стрін не заявляли клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи з покладенням відповідних витрат за її проведення на конкретну особу. Враховуючи, що автомобіль відчужений одним із подружжя стронній особі і вже не перебуває у сумісній власності подружжя, то не можуть бути задовлені позовні вимоги про визнання права власності на автомобіль за відповідачем по справі, зобов'язання відповідача надати технічний паспорт на автомобіль та договір купівлі-продажу автомобіля. Суд не погоджується з запереченнями представників відповідача про те, що автомобіль був придбаний переважно за кошти рідних [PERSON], а не лише за спільні кошти з позивачем, оскільки відповідних угод сторін по справі про запозичення коштів з іншими особами, батьками відповідача по справі тощо, не укладалось, як пояснили представники відповідача гроші з боку відповідача по справі рідним не повертались. Отже, грошові кошти на придбання автомобіля слід вважати спільними сімейними коштами сторін по справі, набутими ними під час шлюбу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі в сум 157 грн. 77 коп., потрачені на сплату судовго збору при подачі позову до суду виходячи з задоволеного об'єму позовних вимог, що підтверджується квитанцією від 26.06.2013 р. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial