Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-28 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 23.05.2013 року звернувся позивач МТСБУ із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 29.10.2009 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ», держномер [NUMBER], на вул. Овідіопольська дорога, у м. Одесі, виїхав на смугу зустрічного руху, за наявності подвійної суцільної лінії, де скоїв зіткнення із автомобілем марки «Фольксваген», держномер [NUMBER], під керування водія [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку, в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.12.2009 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 29.10.2009 року визнаний водій автомобілю марки ««ВАЗ», держномер [NUMBER], - [PERSON] Згідно висновку №1010 експертного автотоварознавчого дослідження від 15.11.2009 року вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Фольксваген», держномер [NUMBER], складає 138109,76 грн. На момент скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку із тим, що відповідач добровільно не відшкодував шкоду, заподіяну власнику автомобіля ««Фольксваген», держномер [NUMBER], він звернувся до МТСБУ з метою отримання страхового відшкодування. 25.05.2010 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] в розмірі 25500 грн. Оскільки [PERSON] відмовляється в добровільному порядку відшкодувати в порядку зворотної вимоги суму виплаченого страхового відшкодування, позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із регламентною виплатою, у розмірі 25500 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 200 грн., 2000 грн. витрат на правову допомогу, а також понесені судові витрати. Представник позивача за довіреністю - [PERSON]. позовні вимоги підтримала, про що надала суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за відсутності представника позивача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.12.2009 року [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER], по вул. Овідіопольській дорозі, у м. Одесі, в порушення п.п. 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, за наявності подвійної суцільної лінії, де скоїв зіткнення із автомобілем марки «Фольксваген», держномер [NUMBER], під керування водія [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку, в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновского районного суду м. Одеси від 07.12.2009 року встановлено, що зіткнення відбулось в результаті винних дій відповідача [PERSON], в результаті чого він був визнаним винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що суд, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Згідно висновку №1010 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного СПД «[PERSON].» 15.11.2009 року, розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок пошкодження автомобілю марки «Фольксваген», держномер [NUMBER], складає 138109,76 грн. На дату скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Фольксваген», держномер [NUMBER], [PERSON], була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ВВ/9786778 від 19.12.2008 року). Власник пошкодженого автомобіля марки «Фольксваген», держномер [NUMBER], [PERSON], з метою отримання страхового відшкодування, звернувся 26.03.2010 року до МТСБУ з відповідною заявою. Зазначена шкода, особисто винуватцем ДТП відповідачем [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі. В момент скоєння ДТП, відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У зв'язку з настанням події, передбаченої пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно наказу МТСБУ №1381 від 25.05.2010 року, МТСБУ 25.05.2010 року здійснило виплату [PERSON] відшкодування відповідно до встановленого розміру ліміту відповідальності на його розрахунковий рахунок в розмірі 25500 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2286 від 25.05.2010 року. Також судом встановлено, що позивачем були понесені витрати у розмірі 200 грн. за послуги аварійних комісарів для встановлення розміру завданої шкоди, що підтверджується платіжним дорученням №2144 від 17.05.2010 року. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи припис ст. 993 ЦК України, позивач набув право вимоги у деліктних правовідносинах, що первісно виникли між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема, транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 257 грн., що підтверджується платіжним дорученням №27883 від 21.03.2013 року, наявним в матеріалах справи, у зв'язку з чим він підлягає стягненню з відповідача. Що стосується вимог позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату правової допомоги на суму 2000 гривень, то вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав. До матеріалів справи було додано платіжне доручення №976 від 01.03.2013 року, за яким МТСБУ сплатило на користь ФОП [PERSON]. 1000 грн. за надання правової допомоги. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. В порушення зазначеного положення, МТСБУ не надано доказів, які б підтверджували право ФОП [PERSON]. на надання правової допомоги, відсутній договір між позивачем та цієї особою про надання правової допомоги, не зазначено якого характеру правову допомогу було отримано позивачем та не надано належного розрахунку вартості проведеної роботи по наданню правової допомоги. При таких обставинах вимоги МТСБУ про компенсацію витрат на оплату правової допомоги не підлягають задоволенню судом.

Outcome: partial