Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

На початку липня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] та [PERSON] з позовом про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належав автомобіль марки TOYOTA LC 200, легковий універсал, випуску 2008 року, реєстраційний номер шасі [NUMBER], номерний знак [NUMBER], чорного кольору. 08.08.2008 року ним була видана нотаріально посвідчена довіреність №? 6789, згідно якої він надав право розпоряджатись зазначеним автомобілем [PERSON] та [PERSON] 06 серпня 2012 року вказана довіреність була ним скасована, однак 07 серпня 2012 року відповідач [PERSON] незаконно продав спірний автомобіль своїй рідній сестрі [PERSON] за 240 044,00 грн. і на теперішній час автомобіль має державний номерний знак [NUMBER]. Просив суд зобов'язати відповідачів передати йому зазначений автомобіль, ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Наприкінці вересня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ТОВ «Авто-Ареал» про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що відповідач [PERSON], який діяв за довіреністю від його імені, 07 серпня 2012 року уклав з ТОВ «Авто-Ареал» договір комісії на продаж автомобіля TOYOTA LC 200, що належав [PERSON], незважаючи на те, що вказана довіреність 06 серпня 2013 року була позивачем скасована. В результаті укладення зазначеного договору право власності на його автомобіль перейшло до сестри [PERSON] [PERSON] Просив визнати зазначений договір недійсним, посилаючись на те, що згідно постанови КМУ № 1200 від 11.11.2009 року «Про затвердження порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери» комісіонер зобов'язаний ретельно перевірити документи, які пред'являє комітент чи довірена особа, в тому числі комісіонер мав змогу перевірити чинність, представленої [PERSON] довіреності, в Єдиному реєстрі довіреностей. Ухвалою суду від 15 жовтня 2013 року цивільні справи за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння та за позовом [PERSON] до [PERSON] і ТОВ «Авто-Ареал» про визнання договору недійсним за клопотання представника позивача об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили визнати недійсним зазначений договір комісії та повернути [PERSON] спірний автомобіль. Наполягали на тому, що напередодні скасування довіреності [PERSON] повідомив про це [PERSON], що може підтвердити в судовому засіданні свідок [PERSON] Про скасування довіреності було відомо також і [PERSON], оскільки вона являється рідною сестрою [PERSON] До УДАІ м. Полтави з повідомленням про скасування довіреності він звернувся тільки 07 серпня 2013 року об 11 год., коли автомобіль був уже проданий, тому що 06 серпня 2012 року (понеділок) канцелярія УДАІ не працювала. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, суду пояснив, що [PERSON] про скасування довіреності на розпорядження автомобілем TOYOTA LC 200 було невідомо, оскільки [PERSON] його про цю обставину не повідомляв. Тому, 07 серпня 2012 року він продав зазначений автомобіль [PERSON] за 240 044 грн. Більше того, скасовуючи зазначену довіреність 06 серпня 2012 року, [PERSON] зобов'язувався негайно повідомити про це представника, а також відомих йому третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, що зазначено в заяві про скасування довіреності, чого позивач не зробив. Ця обставина підтверджується і листом УДАЇ м. Полтави № 11/2-3148 від 03.09.2013 року про те, що станом на 07.08.2012 року інформації щодо заборони продажу спірного автомобіля на підставі довіреності в базі даних «Арешт» Полтавського ВРЕР не було. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] також проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що її довірителька [PERSON] 07 серпня 2012 року дійсно купила автомобіль марки TOYOTA LC 200, легковий універсал, випуску 2008 року, реєстраційний номер шасі [NUMBER], номерний знак [NUMBER], чорного кольору за 240 044,00 грн., що належав [PERSON], через ТОВ «Авто-Ареал». Про те, що довіреність на розпорядження автомобілем, видана її брату [PERSON], скасована позивачем [PERSON] було невідомо. Тому, вона являється добросовісним набувачем спірного майна. А витребувати майно за відплатним договором у добросовісного набувача можна тільки за наявності підстав, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК України. Зазначала, що ніяких доказів того, що [PERSON] знала або повинна була знати про скасування довіреності позивач суду не представив. Вважала, що позивач за допомогою судових позовів намагається звести рахунки з відповідачем [PERSON], оскільки свого часу вони мали спільний бізнес. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Представник ТОВ «Авто-Ареал» проти задоволення позову про визнання договору комісії недійсним заперечував, суду пояснив, що, укладаючи договір комісії спірного автомобіля, [PERSON] представив товариству всі необхідні документи, в тому числі і оригінал довіреності на розпорядження автомобілем. Окрім того, Полтавський ВРЕР зняв автомобіль з обліку, що свідчило про те, що ніяких заборон стосовно спірного автомобіля не було. Представник Управління ДАІ м. Полтави суду пояснила, що довіреність на ім'я [PERSON] ніяких сумнівів не викликала, тому Полтавський ВРЕР оформив і видав всі необхідні документи для продажу автомобіля. Доступу до Єдиного реєстру довіреностей Управління ДАІ м. Полтави не має. Пояснила, що канцелярія УДАІ м. Полтави дійсно не працює у неділю та понеділок, однак всю кореспонденцію у ці дні приймає чергова частина УДАІ. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Допитана судом за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду пояснила, що на початку серпня 2012 року вона працювала бухгалтером у [PERSON] Приблизно 03 серпня 2012 року вона на прохання позивача винесла у двір будинку №? 53/1 по вул. Жовтневій, у м. Полтаві, де знаходився офіс [PERSON], бухгалтерську документацію. У дворі знаходились [PERSON] і [PERSON], які щось обговорювали. Підійшовши до них, вона почула, як [PERSON] сказав [PERSON]: «А ти побіжиш скасовувати довіреність і забереш машину» і показав в сторону автомобіля. В зв'язку з чим була сказана ця фраза вона не знає, оскільки всієї розмови вона не чула. Підтвердила суду, що працювала в компанії, де [PERSON] був засновником, а [PERSON] - директором. Вислухавши позивача, представників сторін, свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2008 року позивачем [PERSON] була видана нотаріально посвідчена довіреність №? 6789, згідно якої він надав право розпоряджатись автомобілем марки TOYOTA LC 200, легковий універсал, випуску 2008 року, реєстраційний номер шасі [NUMBER], номерний знак [NUMBER], чорного кольору [PERSON] та [PERSON] строком на 5 років з правом передоручення. 06 серпня 2012 року зазначена довіреність позивачем скасована, однак 07 серпня 2012 року відповідач [PERSON] продав вказаний автомобіль своїй рідній сестрі - відповідачу [PERSON] за 240 044,00 грн. і на теперішній час автомобіль має державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, може у будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Скасовуючи довіреність на розпорядження спірним автомобілем, [PERSON] взяв на себе зобов'язання повідомити представника та третіх осіб особисто, що зазначено в заяві від 06.08.2012 року про скасування довіреності. Запис про припинення дії довіреності був внесений приватним нотаріусом до Єдиного реєстру довіреностей 06.08.2012 року о 13 год. 08 хв. Наразі, відповідач [PERSON] звернувся до Управління державної автомобільної інспекції м. Полтави з заявою про зняття спірного автомобіля з обліку 07.08.2012 року о 9год.48 хв. Облікова картка приватного транспортного засобу була видана Полтавським ВРЕР УДАІ 07.08.2012 року об 11 год.38 хв. З заявою про реєстрацію автомобіля та зміну державного номерного знаку відповідач [PERSON] звернулась 07.08.2012 року о 13 год.56 хв. З повідомлення УДАЇ м. Полтави № 11/2-3148 від 03.09.2013 року вбачається, що станом на 07.08.2012 року інформації щодо заборони продажу спірного автомобіля на підставі довіреності в базі даних «Арешт» Полтавського ВРЕР не було. Таким чином, скасувавши довіреність на розпорядження спірним автомобілем, [PERSON], всупереч вимогам ст. 249 ЦК України, негайно не повідомив про це представників, зокрема, [PERSON], та органи ДАІ м. Полтави. Пояснення позивача про те, що він повідомив відповідача [PERSON] про скасування довіреності у присутності свідка [PERSON]. спростовуються показаннями самого свідка, яка в судовому засіданні пояснила, що приблизно 03.08.2012 року випадково почула фразу: «А ти побіжиш скасовувати довіреність і забереш машину», яку [PERSON] сказав [PERSON] В якому контексті була сказана ця фраза вона не знає. Пояснення позивача про причини, з яких він не зміг своєчасно повідомити органи ДАІ про скасування довіреності, суд оцінює критично, оскільки представник УДАІ м. Полтави в судовому засіданні повідомила, що у дні, коли не працює канцелярія управління, заяви і іншу кореспонденцію приймає чергова частина УДАІ м. Полтави. Пояснення ж позивача про те, що коли він 07.08.2012 року об 11 год. приїхав до УДАІ м. Полтави, то автомобіль був уже проданий не відповідають дійсності, оскільки з заявою про реєстрацію автомобіля [PERSON] звернулася до УДАІ близько 14 год. Таким чином, будучи власником спірного автомобіля, позивач повинен був своєчасно потурбуватись про збереження свого майна, чого він не зробив. Окрім того, відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно: 1) загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі інших шляхом. Позивачем не надано суду ніяких доказів того, що відповідач [PERSON] знала або повинна була знати про те, що довіреність на спірний автомобіль була скасована [PERSON] і відповідач [PERSON] не мав права його відчужувати. Та обставина, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] не є доказом того, що вона знала або повинна була знати про скасування довіреності та взаємовідносини між [PERSON] і [PERSON] Тому, суд визнає [PERSON] добросовісним набувачем спірного автомобіля. Окрім того, суд приймає до уваги і ту обставину, що позивач, узнавши про продаж автомобіля ще 07 серпня 2012 року, звернувся до суду з даними позовними вимогами тільки на початку липня та у вересні 2013 року, що свідчить про обґрунтованість тверджень представників відповідачів про те, що причиною звернення [PERSON] до суду є намагання звести рахунки з колишнім партнером по бізнесу [PERSON] Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовів позивача і вважає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed