Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з [PERSON] на свою користь 2 680,00 грн. в якості матеріальної шкоди та 50 000,00 грн. - в якості моральної шкоди, заподіяних йому злочином вчиненим вищевказаною особою, що передбачений ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України. (а.с.2-6) 28 листопада 2013 року представник позивача [PERSON] в судовому засіданні подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви просив суд: «Постановити рішення та стягнути з відповідача [PERSON], крім суми матеріальної шкоди, також 3 000,00 грн. затрачених на правову допомогу на користь [PERSON] (а.с.99) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити, пояснив, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. В порядку ст. 28 КПК України, позивачем було подано цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки, з подальшим звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75,76 КК України, однак цивільний позов потерпілого [PERSON] було залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2013 року, вирок суду змінено в частині посилання на залишення цивільного позову [PERSON] без розгляду, а його вирішення передано на новий розгляд, з іншій частині вирок залишено без змін. Як убачається з вироку суду та наявних у матеріалах кримінальної справи доказів, в ході вчинення [PERSON] відносно позивача злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, позивачу було нанесено тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, а вигляді перелому носа зі зміщенням, ускладненого сильною кровотечею, також [PERSON] погрожував позивачу наступною розправою та зник з місця пригоди. Внаслідок протиправних дій [PERSON] позивач змушений був перебувати на стаціонарному лікування у лікарні № 11 Дніпровського району м. Києва. Також, за власні кошти придбавати в аптеці і вживав для одужання протягом двох тижнів лікарські препарати за призначенням, всього позивач витратив на ці ліки 500,00 грн., нажаль чеки про придбання цих ліків у позивача не збереглись. В подальшому, позивач вимушений був застосовувати лікарські засоби, перелік та обсяг споживання яких збільшився, оскільки наслідки вищевказаного злочину потягнули за собою інші розлади здоров'я і у позивача виникла потреба придбавати лікарські препарати більшої вартості та більшого дозування. В результаті нанесених [PERSON] тілесних ушкоджень, глаукома на яку страждав позивач, почала стрімко прогресувати, внаслідок чого йому довелось провести позапланову операцію на очах вартістю 1360,00 грн. Крім того, вчинення протиправних дій з боку відповідача вкрай негативно вплинуло на його загальний стан здоров'я, виникла потреба щоденно приймати лікарські засоби, що також вимагає додаткових витрат. На відновлення та підтримку свого стану здоров'я, яке істотно погіршилося через протиправні дії відповідача щомісячно на час розгляду в суді даної справи позивач витрачає приблизно по 490,96 грн. Під час хуліганський дій [PERSON] в результаті його нападу на позивача, останньому були розбиті окуляри та пошкоджена куртка, яка через сильну кровотечу з носа, була залита кров'ю через що не підлягає подальшому використанню. Вартість розбитих окулярів позивач оцінює в розмірі 120,00 грн. а заплямовану кров'ю куртки - 700 грн., які також повинні бути відшкодовані відповідачем [PERSON] Таким чином, загальний розмір завданої відповідачу матеріальної шкоди складає суму 2 680,00 грн., з яких, вартість пошкоджених речей 820 грн., витрати на лікування 500,00 грн., витрати понесення на проведення позапланової операції на очах 1360,00 грн. Також, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 50000,00 грн., оскільки внаслідок протиправних злочинних дій відповідача позивач отримав тілесні ушкодження, вимушений проходити лікування, ці обставини підтверджуються медичними документами про стан його здоров'я після вчинення злочину, ці події негативно вплинули на психічний стан позивача, який довго не міг прийти до тями від такої несподіванки, весь цей час переживав за своє життя та безпеку, перебував у пригніченому стані, вимушений був звернутись до лікаря психіатра. Позивач просить врахувати, що він є особою похилого віку, інвалід 2 групи, має хронічні захворювання, а несподіваний напад на нього [PERSON] міг спричинити серцевий напад та нанести непоправний розлад здоров'я. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 500,00 грн., в іншій частині просив в позові відмовити з підстав, викладених у письмових заперечення на позов, які приєднано до матеріалів справи, (а.с. 71-75), пояснив, що відповідач вважає, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 500,00 грн., пов'язаної з лікуванням, є безпідставними, оскільки позивач сам вказує на те, що чеки за січень 2011 року на придбання ліків у нього не збереглися. Крім того, громадянин, який постраждав унаслідок застосування до нього незаконного насильства може звернутися до будь-якої медичної установи по допомогу, і в цьому випадку діє Інструкція про порядок обліку випадків звернення до медичних установ і міськрайлінорганів внутрішніх справ громадян із тілесними ушкодженнями кримінального характеру, затверджена спільним наказом МВС України та МОЗ України N 307/105 від 10.05.1993. Однак, в матеріалах справи відсутні дані про оформлення звернення позивача до медичної установи, у в зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень, з дотриманням положень цією Інструкцією. Також, є безпідставними вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 820,00 грн., що включає вартість пошкоджених речей, оскільки в матеріалах справи відсутній висновок спеціаліста товарознавця про ринкову вартість пошкоджених речей. Крім того, відсутні докази, що мають підтвердити, що ці речі були визнані речовими доказами по кримінальній справі, та судом вирішувалось питання про повернення речових доказів позивачу. Також, представник відповідача вважає безпідставною вимогу позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1360,00 грн., що включають витрати на проведення незапланованої операції на очах, оскільки позивачем не доведено причинно - наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача, внаслідок вчиненого злочину у січні 2011 року, та станом здоров'я позивача, що призвело до необхідності проведеної такої операції на очах, яка не відповідає періоду вчинення злочину. Разом з тим, відповідач визнає свою вину у скоєному ним злочину 19 січня 2011 року, внаслідок якого позивачу нанесено легкі тілесні ушкодження, та погоджується з тим, що внаслідок його злочинних дій позивач отримав тілесні ушкодження, переніс фізичний біль та душевні страждання, тому визнає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500,00 грн. Також, відповідач просить врахувати його майновий стан, оскільки на даний час відповідач не працює, на його утриманні перебуває малолітня дитина та мати похилого віку. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши матеріли кримінальної справи №2604/13209/2012 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 296 КК України, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді 3-х років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у виді обмеження волі, з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи і періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально- виконавчої інспекції. (а.с. 34-37) Як встановлено у мотивувальній частині вироку суду: «Проаналізувавши докази, які були зібрані в ході досудового слідства та фактичні дані, що були здобуті під час судового розгляду, суд вважає доведеною вину [PERSON] у грубому порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства що супроводжувалось особливою зухвалістю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 296 КК України. Цивільний позов потерпілого [PERSON] суд залишає без розгляду». На підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2013 року, апеляційний скаргу [PERSON] задоволено частково. Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2012 року відносно [PERSON] змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання на залишення цивільного позову [PERSON] без розгляду, а матеріали кримінальної справи, які стосуються вирішення цивільного позову, передати на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті цей же вирок залишено без змін. (а.с. 38-43) Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини першої та четвертої статі 28 Кримінально-процесуального кодексу України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільній позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно. Медична допомога -це вид діяльності, який включає комплект заходів, спрямованих на оздоровлення та лікування пацієнтів у стані, що на момент її надання загрожує життю, здоров'ю і працездатності та здійснюється професійно підготовленими працівниками, які мають на це право відповідно до законодавства ( Постанова Кабінету міністрів України від 11.07.2002 р. за №955 "Про затвердження Програми подання громадянам гарантованої державною безоплатної медичної допомоги") Звертаючись з позовом до суду, позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування за рахунок відповідача [PERSON], матеріальної шкоди на загальну суму 2 680,00 грн., яка включає: витрати на лікування - 500,00 грн.; вартість пошкодженої куртки - 700,00 грн.; розбиті окуляри -120,00 грн., 1360,00грн. - вартість лікування та інших захворювань, прогресування яких було прискорено вчиненим відповідачем злочином проти позивача, що призвело до розвитку хвороби глаукома, у зв'язку з чим проведено позапланову операцію, посилаючись як на правову підставу відшкодування завданих збитків, позивач посилається на положення ст.ст. 22, 1166 та 1195 Цивільного кодексу України. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України) У відповідності до роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до положень частини першої та другої статті 1195 Цивільного кодексу України Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Згідно положень частини першої ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи потерпілого. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я від 26.07.1999 № 184 "Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів" обов'язковою документацією, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів, зокрема, є форма № 003/о "Медична карта стаціонарного хворого", форма № 003-4/о "листок лікарських призначень", форма № 005/о "Листок реєстрації переливання трансфузійних рідин" тощо. Зазначена документація являється основними медичними документами стаціонару, які заповнюються на кожного хворого. Ведеться у всіх лікарнях, стаціонарах диспансерів, клініках ВУЗів та НДІ, а також санаторіях. Дані медичної карти стаціонарного хворого дають можливість контролювати правильність організації лікувального процесу і використовуються для видачі довідкового матеріалу за запитами відомчих закладів (суд, прокуратура, експертиза тощо). Виходячи із загальних норм чинного законодавства, суд вважає безпідставними вимоги позивача до відповідача [PERSON], пов'язані з лікуванням потерпілого, оскільки внаслідок вчиненого злочину, позивач не перебував на стаціонарному лікуванні, факт звернення позивача за медичної допомогою зафіксовано лише в листку непрацездатності, відповідно до якого [PERSON] перебував на амбулаторному лікування з 24 січня 2011 року по 28 січня 2011 року, з встановленою причиною непрацездатності: загальне захворювання (а.с. 14), при цьому інших доказів які мали підтвердити факт проходження позивачем лікування після вчиненого проти нього злочину, суду надано не було, а копії фіскальних чеків, які долучено до позовної заяви (а.с.13), не містять найменувань медичних препаратів, які призначались відповідно до рекомендацій лікарів, а також за датами їх придбання не відповідають періоду вчинення злочину. Разом з тим, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я та стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача збитків, які пов'язанні з витратами понесеними позивачем за проведення операції на очках, яка проведена в Київській клінічній офтальмологічній лікарні «Центр мікрохірургії ока» 27 квітня 2011 року, оскільки до позову не було долучено належних доказів щодо понесених позивачем фактичних витрат на лікування та не доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача, внаслідок вчинено злочину, та станом здоров'я позивача, після отриманих тілесних ушкоджень, з урахуванням проведеної в межах розгляду кримінальної справи судової медичної експертизи, якою не зафіксовано отримання позивачем внаслідок вчиненого злочину травм очей, в той же час під час розгляду цієї справи позивачем не заявлялось клопотання про призначення у справі судово-медичної експертизи. Виходячи з предмету спору, позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача матеріальні збитки, а саме: вартість пошкодженої куртки в сумі 820,00 грн. та розбитих окулярів в сумі 120,00 грн., однак на підтвердження заявлених вимог в цій частині позивачем не надано доказів, які мали підтвердити вартість цих речей, які не були визнанні речовими доказами в межах розгляду кримінальної справи, що підтверджується вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2012 року, разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди суд має з'ясувати причинний зв'язок між вчиненим та шкодою, що настала, роль та ступень участі кожної з винних осіб в її заподіянні, в той же час відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона має довести обставини на які вона посилається, як підставу своїх вимог та заперечень. Під час розгляду даної справи, судом, в порядку ч.4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, роз'яснено право позивача заявити клопотання про проведення судової товарознавчої експертизи пошкоджених речей, однак позивач відмовився від проведення судової експертизи, інших доказів, які мали підтвердити факт придбання речей та їх вартість позивачем суду не надано. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 680,00 грн. є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Об'єктом зобов'язання є відшкодування, яке заподіював зобов'язаний надати потерпілому. Зміст зобов'язання становлять право потерпілого і обов'язок заподіювача. Цим обов'язком є вчинення дій, за допомогою яких фізичне та психічне (душевне) благополуччя було б поновлено, право потерпілого - отримати таке відшкодування. Обов'язок заподіювача шкоди по її відшкодуванню виникає за певних юридичних фактів, до них належать: наявність моральної шкоди; неправомірні дії (бездіяльність) заподіювача; причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) заподіювача і шкодою, що спричинена; вина заподіювача. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Будучи допитаними в судовому засіданні свідок [PERSON], який перебуває з позивачем у дружніх стосунках, підтвердив, що не був учасником події, яка мала місце 19 лютого 2011 року внаслідок якої [PERSON] було нанесено [PERSON] тілесних ушкодження, однак в той же день свідок, який за фахом є лікарем, надавав особисто першу медичну допомогу позивачу, в подальшому, за проханням позивача, навідувався до нього, надавав рекомендації для проведення медикаментозного лікування, також свідок зазначив, що позивач є особою похилого віку, має хронічні захворювання, тому внаслідок отриманих тілесних пошкоджень, його здоров'я значно погіршилось, загострились хронічні хвороби, також позивач до цього часу з великим хвилюванням згадує ті події, не може змиритись з тим, що більш посилює негативні наслідки від вчиненого проти нього злочину. Порядок призначення судової експертизи у науково-дослідних судово-експертних установах Міністерства юстиції України, обов'язки, права та відповідальність судового експерта, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів визначається Законом України „Про судову експертизу", Цивільним процесуальним кодексом, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи. За вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви у поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки. Головними завданнями психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особливості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їх розвитку та індивідуальних властивостей. Відповідно до положень частини першої статі 54 Цивільного процесуального кодексу України спеціалістом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних засобів і може надавати консультації під час вчинення процесуальних дій з питань, що потребує спеціальних знань і навичок. На підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди, позивач посилається на, на те, що внаслідок скоєного злочину він отримав тілесні ушкодження, легкого ступеня тяжкості, що завдало йому фізичних та психологічних страждань, пов'язаних з тривалим розладом здоров'я, необхідністю переносити операційні втручання та численні медичні обстеження, проходити складний реабілітаційний період, в той же час відповідач [PERSON], як особа вина у скоєнні злочину, протягом розслідування кримінальної справи та розгляду справи в суді, не надавав будь-якої допомоги позивачу, як особі потерпілої від злочину, не висловлював наміру добровільно компенсувати затрати понесені позивачем на лікування та придбання медичних препаратів, тому позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON], як особи визнаної винним у скоєнні злочину, внаслідок протиправних дій відповідача позивач отримав тілесні ушкодження, переніс фізичний біль та душевні страждання, а також виходячи із суб'єктивного відношення позивача до скоєного проти нього злочину, суд враховує тривалість та ступінь душевних страждань позивача, обставини вчинення злочину, тривалість перенесеного ним фізичного болю, і з урахуванням розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що в межах даного спору слід визначити загальний розмір заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково, тому суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 гривень 00 коп., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, підставою для стягнення витрат на правову допомогу позивач посилається на умови договору про надання юридичних послуг №49/10 від 14 жовтня 2013 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON], яким передбачено оплата за послуги адвоката по наданню юридичної допомоги складає 700,00 грн. за кожне судове засідання. (а.с.61) На підтвердження виконання робіт по веденню цивільної справи в суді, між адвокатом [PERSON] та [PERSON] складено Акт від 27 листопада 2014 року, яким передбачено консультації щодо можливості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в судовому порядку, складання позовної заяви до суду, поїздка до суду для ознайомлення з матеріалами справи в суді, участь у 4-х судових засіданнях по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON], підготовка апеляційної скарги на вирок суду та участь при розгляді апеляційної скарги в суді, підготовка та звернення з адвокатськими запитами та поїздка до суду для участі при розгляді даної цивільної сапери, що загалом адвокатом витрачено 22 години і отримано від клієнта 3000,00 грн., факт отримання коштів підтверджується квитанцію №620976 від 17 жовтня 2013 року.(а.с.100, 101) Виходячи з наведеного, аналізуючи наявні у справі докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про відшкодування за рахунок відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити понесені позивачем витрати, пов'язанні безпосередньо з розглядом даної справи в суді, а викладені в акті виконаних робіт від 27 листопада 2013 року обсяг наданих адвокатом послуг не конкретизований, не містить конкретних сум та тарифів, з яких виходили сторони при визначенні загального розміру понесених витрат в сумі 3000, 00 грн., та суперечить умовам договору про надання юридичних послуг за №49/10 від 14 жовтня 2013 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON]. При вирішення питання розподілу судових витрат, суд враховує, що позивачем укладено угоду про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON] 14 жовтня 2013 року, , якою передбачено представництво інтересів позивача безпосередньо в межах розгляду даної цивільної справи, в той же час доказів, які мали підтвердити надання правової допомоги адвокатом [PERSON] під час проведення досудового слідства та при розгляді кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.296 КК України, суду не надано, також не наведено правових підстав для відшкодування в межах даного спору витрат на правову допомогу, які понесені позивачем за участь адвоката в кримінальній справі, з урахуванням положень кримінального процесуального законодавства. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи прийняття судом рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 229 грн. 70 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даними позовом до суду відповідно до положень п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи наведене та

Outcome: partial