Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до ДП "Макіїввугілля" та ДП «Шахта № 13-БІС» "Про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи", на обґрунтування якого зазначила, що шлюб між [PERSON] та нею був укладений 15 серпня 1969 року й після одруження вона змінила прізвище на «[PERSON]». Від вказаного шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO]. У 1996 році [PERSON] працював на шахті № 13-БІС міста Макіївки робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею на шкідливих роботах у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища. [INFO] року з ним трапився нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого його було смертельно травмовано. У цій смерті винен роботодавець, який не забезпечив належні та безпечні умови праці. Смерть [PERSON], який трагічно загинув у шахті, заподіяла їй фізичні та моральні страждання, оскільки вона залишилась без сина. Внаслідок цього горя, вона змушена була здійснювати додаткові зусилля для організації свого повсякденного життя, переносила і продовжує переносити особливі моральні страждання у зв'язку з самим фактом смерті сина, через яку вона не мала можливості вести нормальне і повноцінне сімейне життя, були частково порушені її відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також її плани на подальше життя. Безмежне горе щодо втрати сина завдало моральної шкоди, яку слід стягнути з роботодавця. При вирішенні справи суду необхідно врахувати роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в Постанові № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», в якому зазначено, що судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. За таких обставин рішення можна ґрунтуватись лише на чинному законодавстві, а не на тому, яке втратило чинність. Враховуючи обсяг заподіяних їй моральних страждань /фізичних, душевних, психічних/, характер та тривалість, глибину заподіяної моральної шкоди, ступень та тривалість моральних страждань, вважає, що сума відшкодування заподіяної смертю моральної шкоди, яку повинні відшкодувати відповідачі, становить по 500000 гривень на її користь з кожного з них. При визначенні цього розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди враховуються тривалий характер і ступень її заподіяння, а також всі без винятку вищевказані обставини. Просила стягнути з ДП «Макіїввугілля» та ДП «Шахта № 13-БІС» на її користь гроші в сумі по 500000 гривень з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті сина - [PERSON] від нещасного випадку у шахті та допустити негайне виконання рішення суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, скористувавшись правом, передбаченим частиною 1 статті 38 Цивільного процесуального кодексу України щодо прийняття участі у цивільній справі через представника за довіреністю. Представник позивача [PERSON], що діяв на підставі довіреності, у судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, зареєстровану за вхідним № 23724/13-вх від 31.10.2013 року, з проханням справу розглянути за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги його довірителя підтримує у повному обсязі й просить їх задовольнити. Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та її представника свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача ДП «Макіїввугіля» Черемісіна Г. Ю., що діяла на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що акт про нещасний випадок на виробництві по формі Н-1 від 02.04.1996 року був складений комісією та затверджений керівництвом «Шахти № 13-БІС». Наказом Міністерства вугільної промисловості від 25.09.2007 року № 379 «Про утворення шляхом виділення Державного підприємства «Шахта № 13-БІС» відокремлений підрозділ «Шахта № 13-БІС» виділено із складу ДП «Макіїввугілля» та на його базі створено ДП «Шахта № 13-БІС» /місце розташування: 86145, Донецька область, місто Макіївка/. Згідно наказу № 379 від 25.09.2007 року ДП «Шахта № 13-БІС» є правонаступником майнових прав та обов'язків ДП «Макіїввугілля», пов'язаних з діяльністю його відокремленого підрозділу «Шахта № 13-БІС». Вважає, що ДП «Макіїввугія» є не належним відповідачем та просила відмовити позивачу у стягненні моральної шкоди з ДП «Макіїввугілля» в сумі 500000,00 гривень. Представник відповідача ДП «Шахта 13-БІС» Масюріна Г. Ю., що діяла на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила суду, що у нещасному випадку, який трапився із близькою людиною позивача, є й вина цього працівника підприємства. Крім того, на той час їх шахта не була самостійною юридичною особою, внаслідок чого належним відповідач у цьому спорі є саме ДП «Макіїввугілля». Також звернула увагу суду на відсутність доказів, наданих позивачем на підтвердження факту завдання моральної шкоди, а тому у позові просила повністю відмовити. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази у справі, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Зі свідоцтва про народження /серії [NUMBER]/, виданого 28.07.1970 року Советським райЗАГС міста Макіївки Донецької області убачається, що [PERSON] народився [INFO] року, про що в книзі реєстрації актів про народження 28.07.1970 року зроблено запис за № 472. Його батьками у вказаному свідоцтві зазначені: [PERSON] та [PERSON] /а. с. 7/. Згідно із актом про нещасний випадок на виробництві № 34 від 02 квітня 1996 року з [PERSON] 30.03.1996 року під час виконання трудових обов'язків трапився нещасний випадок, внаслідок якого він був смертельно травмований /а. с. 8 - 9/. Відповідно до свідоцтва про смерть /серії [NUMBER]/, виданого 02.04.1996 року Відділом РАГСу Совєтського району міста Макіївки Донецької області, [PERSON] помер [INFO] року у віці 25 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 02 квітня 1996 року зроблено запис за № 351. Причина смерті: механічна асфіксія від здавлювання органів грудної клітини та животу /а. с. 10/. З протоколів засідання комісій з розслідування причин нещасного випадку, який стався на шахті № « 13-БІС» з ГРОЗ дільниці № 6 [PERSON] [INFO] року, від 08.04.1998 року, встановлено, що на час смерті загиблого членами його сім'ї була дружина - [PERSON], син - [PERSON], батько - [PERSON] та мати - [PERSON], яким вирішено виплатити одноразову допомогу, страхові виплати та інші суми компенсацій /а. с. 11 - 13/. Згідно наказу Міністерства вугільної промисловості від 25.09.2007 року № 379 «Про створення шляхом виділу Державного підприємства «Шахта № 13-БІС» відокремлений підрозділ «Шахта № 13-БІС» виділено із складу ДП «Макіїввугілля» та на його базі створено ДП «Шахта № 13-БІС» /місце розташування: 86145, Донецька область, місто Макіївка/. Крім того, встановлено, що ДП «Шахта № 13-БІС» є правонаступником майнових прав та обов'язків ДП «Макіїввугілля», пов'язаних з діяльністю його відокремленого підрозділу «Шахта № 13-БІС». Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди. Відповідно до роз'яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 5 своєї Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Враховуючи наведене суд виходить з того, що станом на дату виникнення спірних правовідносин їх правове регулювання здійснювалось нормами Цивільного кодексу України від 18 липня 1963 року. З огляду на положення частини другої статті 4 Цивільного кодексу УРСР однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є заподіяння шкоди іншій особі. Як убачається з положень статті 6 Цивільного кодексу України захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема, шляхом компенсації моральної шкоди. Згідно до положень частини першої статті 440-1 Цивільного кодексу України моральна /немайнова/ шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, виходячи з наведених вище норм права суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди, у зв'язку із загибеллю її сина, внаслідок нещасного випадку на виробництві. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати /частина друга статті 440-1 Цивільного кодексу України/. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і ступень страждань позивача [PERSON] через смерть її сина, якому на час смерті виповнилось лише 25 років, тому вважає, що законною та справедливою компенсацією завданої їй шкоди є грошова сума у розмірі 30000,00 гривень. Крім того, при вирішенні спірних правовідносин суд виходить з того, що з огляду на положення статті 153 Кодексу Законів про Працю України від 10 грудня 1971 року та статті 17 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року /у редакціях чинних на дату виникнення спірних правовідносин/ на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином, обов'язок по забезпеченню належних безпечних умов праці повинно було виконати ДП «Шахта № 13 - БІС», як юридична особа з якою перебував у трудових відносинах загиблий [PERSON] Отже, виходячи з наведених обставин сума завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди у розмірі 30000,00 гривень підлягає стягненню на її користь з відповідача ДП «Шахта № 13 - БІС». Щодо позовних вимог [PERSON] до ДП «Макіїввугілля» про стягнення моральної шкоди, спричиненою смертю її сина, суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, оскільки відповідно до наказу № 379 від 25.09.2007 року «Шахта № 13-БІС» була відокремлена від складу ДП «Макіїівугілля» та створено ДП «Шахта № 13-БІС», яке є правонаступником майнових прав та обов'язків ДП «Макіїввугілля», пов'язаних з діяльністю його колишнього відокремленого підрозділу «Шахта № 13-БІС», у зв'язку з чим ДП «Макіїівугілля» не несе відповідальності по зобов'язанням ДП «Шахта № 13-БІС». Також, як убачається із змісту позовних вимог, [PERSON] обрала спосіб відшкодування завданої їй моральної шкоди шляхом одноразової виплати грошової суми, а тому застосувати приписи пункту 3 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України щодо допуску негайного виконання судового рішення не можливо, оскільки ця норма процесуального права розповсюджує свою дію тільки на щомісячні виплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial