Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності, визнання права власності та сплату грошової компенсації посилаючись на наступні обставини. [INFO]. померла мати позивача [PERSON], та бабуся позивача [PERSON], - [PERSON]. За життя на випадок своєї смерті [PERSON] було складено заповіт від 16.02.2011р., посвідченого державним нотаріусом Першої Севастопольської державної нотаріальної контори Пониматченко О.Є., реєстровий № 1-171, 1-172. Відповідно до вказаного заповіту після її смерті належна їй квартира [ADDRESS] в порядку спадкування в рівних частках по 1/2 кожному переходить [PERSON] та [PERSON] Крім позивачів у померлої є ще один син [PERSON] - відповідач. У встановлений діючим законодавством час всі троє звернулися до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкування за заповітом квартири [ADDRESS], оскільки не було надано правовстановлюючих документів на квартиру (після смерті [PERSON] виявилось, що всі документи на квартиру зникли), а отримати дублікати правовстановлюючих документів на вказану квартиру не виявилось можливим. Вирішуючи це питання у судовому порядку, сторони (позивачі та відповідач) 16.11.2012 року одержали рішення Ворошиловського районого суду м. Донецька, яке набрало законної сили 27.11.2012 року, відповідно до якого сторони цієї справи стали власниками квартири [ADDRESS], яка розташована на 3 поверсі 6 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею - 40,2 кв.м, у тому числі 1-ша кімната - 24,0 кв.м, 2-га кімната - 16,2 кв.м, загальною площею - 64,0 кв.м. в наступних частках: - визнано право власності за [PERSON] на 3/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 16.02.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Севастопольської державної нотаріальної контори Пониматченко О.Є., реєстровий № 1- 171, 1-172; - визнано право власності за [PERSON] на 3/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 16.02.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Севастопольської державної нотаріальної контори Пониматченко О.Є., реєстровий № 1- 171, 1-172; - визнано право власності за [PERSON] на 1/4 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Право власності кожним з позивачів було зареєстровано у відповідності з вимогами ст. 182, 1299 ЦК України. Обом позивачам разом належить 6/8 частини квартири [ADDRESS] в місті Донецьку, що відповідає 30,15 кв.м. житлової площі, відповідачу відповідно 1/4 частина квартири, що відповідає 10,05 кв.м. житлової площі. Позивач [PERSON], має свою сім'ю, одружений 12.10.2011 року, проживає з дружиною разом з батьками за адресою: [ADDRESS], свого житла не має. У квартирі [ADDRESS] з 17.04.2012 року, після смерті [PERSON], нікого не зареєстровано. Позивачі є основними квартиронаймачами. Всі платежі за утримання квартири з березня 2012 року до січня 2013 року здійснював [PERSON], з січня 2013 року - [PERSON] Відповідач у несенні цих затрат ніякої участі не брав, інтерес до цього питання не проявляв. Позивачі вважають, що проживання в одній квартирі з сім'єю відповідача неможливе з наступних підстав. По-перше, між ними тривалий час існують неприязні стосунки. По-друге, у відповідача є своє житло. Та частина, власником якої є відповідач (частина квартири, що дорівнює 10,05 кв.м. жилої площі), не дає можливості для нормального проживання не одній людині. По-третє, досягнути розумного вирішення питання шляхом продажу та розподілу вирученої суми від продажу квартири пропорційно часткам кожного у спільному майні, не виявляється можливим, бо відповідач заявив, що він бажає одержати половину вирученої суми від продажу квартири, на інше він не згоден. Викладене дозволяє позивачам у відповідності до ч. 1 ст. 365 ЦК України ставити питання про припинення за [PERSON] права власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Просили суд припинити право власності [PERSON] на 1/4 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частини квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частини квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], вплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/4 частини квартири [ADDRESS] в місті Донецьку з депозитного рахунку суду. Відповідач позовні вимоги не визнав та звернувся до позивачів з зустрічним позовом про зобов'язання вчинити певні дії та вселення. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 18.01.2013 року він зареєстрував право власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. В лютому 2013 року після реєстрації права власності, він попрямував у вказану квартиру, щоб взяти розрахункову книжку для сплати комунальних платежів. Але виявив, що двері разом із замками замінено. У зв'язку з цим він до теперішнього часу не може користуватися своєю власністю. З цього приводу у лютому 2013 року він звертався до [PERSON], і, дізнавшись від нього, що це він замінив двері, попросив у нього один дублікат ключів, щоб потрапити до квартири. На що [PERSON] відповів, що нікому не довіряє, і відмовився надавати йому дублікат ключів. Після телефонної розмови він відправив три листи: один - [PERSON], другий - [PERSON], третій - їх представнику [PERSON] з проханням надати йому дублікат ключів, з метою вільного користування своїм майном. Однак на вказані лис ти відповідачі та їх представник ніяк не відреагували. Також з метою захисту своїх законних прав власника він звернувся до Ворошиловського РВ ДМУ, в якому на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення було відкрите провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №120130508100001591 від 26.03.2013 року. Попередня правова кваліфікація правопо рушення - ч. 1 ст. 382 КК України. На даний час розслідування за цим фактом триває. Також просив звернути увагу, що відсутність вільного доступу до вказаної квартири унемож ливлює сплату комунальних платежів пропорційно його частині квартири, тому що розра хункова книжка з номером ЄРЦ та лічильники за водопостачання та електроенергію знахо дяться в квартирі. Крім того, в жилому приміщенні знаходяться деякі його речі, які залиши лися у зв'язку з доглядом за хворою матір'ю до моменту смерті. Таким чином, вважає, що відповідачі порушують його законні права співвласника квартири за вищевказаною адресою, тому просив суд зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні належною йому на праві спільної часткової власності квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], зобов'язати надати йому ключі від замка вхідних дверей квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], вселити його у вищевказану квартиру. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] первісний позов підтримала, навела доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, та просила задовольнити позов у повному обсязі, зустрічний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] заперечував проти задоволення первісного позову, оскільки це порушує його право власності і просив у його задоволенні відмовити, а задовольнити у повному обсязі заявлені ним позовні вимоги. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] також заперечував проти задоволення первісного позову, оскільки це порушує передбачену Конституцією України презумпцію недоторканості права власності і просив у його задоволенні відмовити, а задовольнити у повному обсязі позовні вимоги, заявлені у зустрічному позові. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів за первісним позовом (відповідачів за зустрічним), відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним), представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним), дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. Згідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно до технічного паспорту спірна квартира складається з двох кімнат житловою площею - 40,2 кв.м., у тому числі 1-ша кімната - 24,0 кв.м., 2-га кімната - 16,2 кв.м., загальна площа квартири - 64,0 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку. Поняття «незначна частка», яке міститься в п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України, на думку суду, є оціночним та має з'ясовуватись з урахуванням всіх даних щодо спірного майна, а не лише з урахування розміру цієї частки у спільній власності. Як зазначалось вище, житлова площа спірної квартири складає 40,2 кв.м., тобто з урахуванням ідеальних часток кожного співвласників на позивачів припадає 30,15 кв.м. жилої площі, а на відповідача - 10,05 кв.м. Квартира складається з двох житлових кімнат. Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Враховуючи частки всіх співвласників у спірній квартирі, розмір житлової площі, що припадає на кожного з них, суд вважає, що виділення у володіння та користування співвласників окремих кімнат у спірній квартирі в будь-якому випадку порушуватиме права позивачів, оскільки кожна з кімнат спірної квартири є меншою за ту площу, що відповідає долі позивачів. Ці обставини вказують на те, що частка відповідача в даній квартирі є незначною саме у зв'язку з цим. Таким чином, суд вважає, що оскільки частка відповідача у спірній квартирі є незначною, не може бути виділена в натурі, те, що припинення його права власності на неї не завдасть істотної шкоди його інтересам або інтересам інших осіб, а також те, що позивачами внесено вартість частки відповідача у спільному майні на відповідний депозитний рахунок, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів щодо припинення права власності відповідача на 1/4 частку спірної квартири. Згідно до звіту ТОВ "РОНА" про оцінку ринкової вартості ? частини двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], станом на 21.03.2013 року складає 135808,00 гривень. Відповідно до платіжного доручення №27095723 від 26.04.2013 року позивач [PERSON] попередньо вніс 135808,00 гривень на депозитний рахунок ГУ ДКСУ у Донецькій області. Згідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи те, що позивачами внесено кошти на депозитний рахунок, розмір яких відповідає частці спірної квартири, право власності відповідача на яку припиняється за рішенням суду, суд вважає правильним одночасно з припиненням права власності відповідача, визнати право власності позивачів на 1/4 частину спірної квартири пропорційно їх часткам у сумісному майні, оскільки у інший спосіб оформлення прав позивачів на цю частку неможливе. Щодо заявленого зустрічного позову суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України встановлені гарантії прав громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартири), а саме, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку (квартири) в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Судом встановлено, що у спірній квартирі відсутнє ізольоване житлове приміщення, яке за своєю площею відповідає частині відповідача у зазначеній квартирі, відповідачем [PERSON] не заявлялися вимоги про визначення порядку користування відособленими приміщеннями. Крім того, судом задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], щодо припинення права власності [PERSON] на ? частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, тому позовні вимоги заявлені у зустрічному позові не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачів сплачений ними судовий збір в розмірі 470,40 гривень. На підставі ст. 47 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 356, 358, 365 ЦК України,

Outcome: approved