Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в обгрунтування якого зазначив, що з 03.08.2011 року по 29.04.2013 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія". На день звільнення позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата, за якою остаточний розрахунок відповідачем ТОВ "Східна вугільна компанія" було проведено лише 10.06.2013 року. На підставі викладеного позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Представник позивача у судове засідання зявився, уточнив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку в сумі 5321,94 грн. та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання з'явився, в частині стягнення середнього заробітку в сумі 5321,94 грн. позовні вимоги визнав, заперечував проти задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно копії трудової книжки [PERSON] з 03.08.2011 року був прийнятий на роботу до ТОВ "Східна вугільна компанія" прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею, 29.04.2013 року звільнений за ст.36 п.1 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК відповідач має право протягом усього часу розгляду справи визнати позов повністю або частково. В запереченні на позовну заяву ТОВ "Східна вугільна компанія" зазначило, що остаточний розрахунок із позивачем було здійснено 10.06.2013 року та надало розрахунок середнього заробітку за час розрахунку при звільненні в сумі 5321,94 грн. Зазначені обставини також були визнані представником позивача, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов’язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки фактичний розрахунок відповідачем проведено тільки 10.06.2013 року, на користь відповідача підлягає стягненню середній заробіток в сумі 5321,94 грн. Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, представник позивача зазначив, що внаслідок невиплати заробітної плати при звільненні позивач змушений був обмежувати себе та свою родину у витрачанні грошових коштів, відчував моральні страждання через неможливість власною працею забезпечити достатній життєвий рівень. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем жодними доказами не підтверджено втрату нормальних життєвих звязків та прийняття додаткових зусиль для організації свого життя. Окрім того, позивач з 13.05.2013 року, тобто через два тижні після звільнення з попереднього місця роботи, почав працювати на ВП "Шахтоуправління Червонопартизанське", що підтверджується записом №16 у його трудовій книжці. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Суд приходить до висновку, що передбачене ст.ст. 47, 116 КЗпП України право позивача на отримання остаточного розрахунку при звільненні було порушене і це порушення сталося з вини відповідача. Між протиправними діями відповідача, які виявились в несвоєчасній виплаті винагороди за працю, та збитками позивача, що виявились у моральних стражданнях внаслідок необхідності обмежувати себе та близьких у задоволенні матеріальних потреб через брак коштів, існує прямий причинний звязок. Встановлена законодавством гарантія виплати заробітку в день звільнення надає працівнику можливість планувати повсякденні витрати після припинення трудових відносин, а тому порушення цієї гарантії і вимагає від людини додаткових зусиль для організації свого життя. Влаштування позивача на нове місце роботи не тягне за собою одразу ж виплату заробітної плати, оскільки працівник остання нараховується за певний період роботи. Разом з тим, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди до 250,00 грн. У зв'язку із задоволенням позову з відповідача має бути стягнуто судовий збір на користь держави, оскільки позивача було звільнено від його сплати. На підставі ст.47, 116-117, 237-1 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial