Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів із зазначеної квартири та зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування №200, посвідченого нотаріусом від 16.05.2013 року. У зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З травня 2012 року у квартирі позивачки проживають [PERSON] та [PERSON] Відповідачі комунальні платежі не сплачують, перешкоджають позивачці, як власнику житла, користуватися та розпоряджатися квартирою, вставили у двері новий замок, ключі від якого не надали. З урахуванням наведеного та з посиланням на ст.ст. 16, 316-319, 321, 383, 386, 387, 391, 1212 ЦК України, позивачка просила суд: усунути їй ([PERSON]М.) перешкоди у користуванні належною на праві власності квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] та зняття їх з реєстраційного обліку за зазначеною адресою; стягнути судові витрати (а.с.3-6). Під час провадження по справі позивачка 10.04.2013 року уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд: усунути їй - [PERSON] перешкоди у користуванні належною на праві власності квартирою, розташованою за адресою: м. Сімферополь. [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] та зняти їх з реєстраційного обліку за зазначеною адресою; стягнути з відповідачів на її користь спричинену моральну шкоду у розмірі 2000 гривень; при ухвалені судового рішення вирішити питання про судові витрати (а.с. 48-52). У судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Відповідачі до судового засідання після перерви не з’явилися, повідомлені належним чином (а.с. 117), причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або проведення розгляду у їх відсутність суду не надавали. Враховуючи викладене, суд ухвалив про продовження розгляду справи за відсутністю належно повідомлених відповідачів. До оголошеної перерви, відповідачка [PERSON] та її представник – [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що [PERSON] не чинить перешкоди позивачці у володінні та користуванні належною їй квартирою. Присутній у судових засіданнях до перерви представник співвідповідача [PERSON] – [PERSON] також заперечував проти задоволення позовних вимог до свого довірителя, також зазначаючи,що позивачкою не доведена відсутність в неї ключів від квартири, а також те, що [PERSON] їй чиняться перешкоди у володінні та користуванні квартирою; факт спричинення відповідачами моральної шкоди, позивачкою не доведений. Третя особа по справі [PERSON] у судовому засіданні зазначав, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, відповідачі чинять їй як власнику перешкоди у користування квартирою, яку він, [PERSON] подарував їй раніше, не пускають до квартири. Заслухавши пояснення позивачки, заперечення відповідачки [PERSON] та її представника, представника [PERSON] – [PERSON], думку третьої особи по справі [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи та оцінивши усі наявні по справі докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири №326, що розташована за адресою: м. Сімферополь, вул. Маршала Жукова, 15, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] 16.05.2012 року, що підтверджується витягом КРП «СМБРТІ» №34453334 від 12.06.2012 року (а.с. 7,8). За лицевим рахунком №77460 від 19.08.2013 року у квартирі №326, що розташована за адресою: м. Сімферополь, вул. Маршала Жукова, 15, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи у спірній квартирі мешкають [PERSON] та [PERSON] – без дозволу на це позивачки по справі. За положеннями ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зі змісту цивільного законодавства вбачається, що обов’язком власника не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки. Відповідачами, з моменту відкриття провадження по справі до винесення рішення, докази правомірності проживання на теперішній час у спірній квартирі суду не надані. Більш того, допитаний судом свідок [PERSON] підтвердив, що у його присутності позивачка не могла увійти до своєї квартири, оскільки наявні в неї ключи не підходили до замку, що знаходився на вхідній двері до квартири. Свідок [PERSON], що заступником начальника ЖЕД-4, підтвердила у суді, що посвідчувала акти про недопуск до квартири №326 за адресою: м. Сімферополь, вул. М.Жукова, 15 [PERSON] Те, що відповідачі є членами сім’ї колишнього власника спірної квартири – третьої особи по справі [PERSON], за відсутності погодження на проживання з боку позивачки, яка на теперішній час є власником цієї квартири, не надає [PERSON], [PERSON] права на володіння та користування чужим майном. З припиненням права власності [PERSON] на вищевказану квартиру, відповідачі [PERSON] та [PERSON] також втратили право користування цим приміщенням і підлягають виселенню. Враховуючи висновок суду про безпідставність проживання у спірній квартирі та виселення відповідачів, суд вважає що заслуговують уваги й вимоги [PERSON] про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірній квартирі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення про виселення. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачі ніколи не були членами сім'ї теперішнього власника квартири, із втратою прав на квартиру колишнього власника квартири, вони теж втратили право на володіння та проживання у квартирі, проживають у спірній квартирі без відповідних правових підстав, а також враховуючи, що проживання відповідачів чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею права користування і розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], заявлені на підставі ст. 391 ЦК України, про усунення їй перешкод з боку [PERSON] та [PERSON] шляхом виселення останніх з квартири [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку, без надання іншого жилого приміщення є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Порушене право власності [PERSON] підлягає судовому захисту шляхом задоволення її позовних вимог про усунення їй як власнику перешкод у користуванні власністю та виселення [PERSON]. [PERSON] з квартири за № 326 по вул. М.Жукова, 15 у м. Сімферополі та зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Розглядаючи вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд дійшов до висновку про відмову у їх задоволенні, виходячи наступного. Відповідно до п. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Пунктом 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 своєї постанови за № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Однак позивачкою не додані докази спричинення їй відповідачами моральної шкоди. Не встановлено цього й судовим розглядом. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON], [PERSON] про стягнення моральної шкоди – за недоведеністю. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суду, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачки, сплачений нею судовий збір – по 53 гривні 65 копійок – з кожного. Разом з тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про компенсацію їй правової допомоги у розмірі 1500 гривень, оскільки за прибутковим касовим ордером №346 ці кошти були нею перераховані СПД Трутьку, який й є виконавцем цих послуг(а.с.24-25). У матеріалах справи відсутні докази того, що Трутько є адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги ( ч.1 ст. 84 ЦПК України). Тому вимоги [PERSON] про компенсацію їй зазначених витрат, не засновані на положеннях цивільного процесуального законодавства. На підставі статей 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial