overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернулася в суд з вищеназваним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві вказувала, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.04.2006 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між нею та чоловіком були припинені в листопаді 2008 року, в зв'язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого в сім'ї часто виникали сварки, які в свою чергу призвели до втрати почуття любові та взаємної поваги, що призвело до розпаду сім'ї, примирення вважає не можливим. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON], просила суд шлюб розірвати, місце проживання малолітньої дитини -- [PERSON], [INFO] визначити з нею. Прізвище після розірвання шлюбу залишити [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час,дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про час, дату та місце розгляд у справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони 28 квітня 2006 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною світлокопією свідоцтва про народження. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами були припинені в листопаді 2008 року по причини різних поглядів на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого між сторонами виникли непримиримі протиріччя щодо укладу життя, ведення спільного господарства та виховання дитини, що в свою чергу призвело до розпаду сім'ї. З листопада 2008 року сторони ніяких сімейних стосунків не підтримують. Небажання підтримувати сімейні стосунки, викликане не випадковими причинами і підтверджено в судовому засіданні серйозними доводами. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі. Суд з урахуванням матеріалів справи в їх сукупності та фактичних обставин даної справи, а також віку дитини, вважає необхідним визначити місце проживання малолітньої дитини - - [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON]. Суд, вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами за згодою позивача встановити [PERSON] прізвище - [PERSON] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

25.10.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 27.03.2010 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області актовий запис № 77. Шлюб перший. Від цього шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO]. З травня 2013 року сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з тієї причини, що в них різні погляди на сімейне життя, різні характери, вважає, що примирення між ними неможливо, а тому просить розірвати шлюб. В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в попередньому судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «[PERSON]». Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 27.03.2010 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області актовий запис № 77. Дошлюбне прізвище відповідачки Солод.(а.с.6). Від цього шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO](а.с.7). Із пояснень сторін вбачається, що з травня 2013 року сімейно-шлюбні відносини вони припинили з тієї причини, що в них різні характери, різні погляди на сімейне життя, примирення між ними неможливо. Відповідачка не заперечує проти позову. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст..235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, шлюб слід розірвати, прізвище відповідачці залишити [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

12 серпня 2013 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] у справі про розірвання шлюбу. Посилалась на те, що вони зареєстрували шлюб 02 липня 2008 року в Костянтинівському відділі РАГС, а/з № 176. Від спільного проживання вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначила, що з серпня 2012 року вони припинили спільне проживання, вважає, що сім'ю зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила після розірвання шлюбу повернути їй прізвище - [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи це тим, що за час спільного проживання ним із дружиною були отримані споживчі кредити питання по сплаті яких не вирішено. При цьому він визнав ті обставини, що фактично шлюбно-сімейні відносини із позивачкою та спільне проживання було припинено у серпня 2012 року. Суд, дослідивши наявні докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.105 ч.3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.(ст. 112 СК України). 02 липня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 176, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 4). У шлюб сторони вступили вперше, від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 3,5). Сторони припинили сімейні стосунки в зв'язку з частими сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. При цьому суд не бере до уваги заперечення відповідача про наявні кредитні відносини, які виникли під час шлюбу, тому що це не стосується предмету позову. Спір про поділ спільного майна відсутній. У зв'язку із тим, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2-ї групи і звільнений від сплату судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивач [PERSON] уклала договір купівлі-продажу з відповідачем, згідно якого вона фактично придбала у [PERSON] будинок [ADDRESS] Згідно до умов їхньої угоди позивач передала грошові кошти у розмірі 30 000 гривень, оскільки саме за таку ціну відповідач погодився продати свій будинок. У нотаріальному порядку посвідчити договір купівлі-продажу позивач не має можливості, оскільки відповідач не заперечує проти нотаріального посвідчення, але до нотаріуса не приходить не пояснюючи причин та до теперішнього часу позивач право власності належним чином не оформив, у зв'язку з чим позивач не має права належним чином розпоряджатися придбаним жилим будинком. Позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач позов визнав повністю, суду надана її заява. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що дійсно між сторонами було укладеного договір купівлі-продажу будинку разом із земельною ділянкою 17 квітня 2013 року. Відповідно наданих документів відповідач є власником спірного жилого будинку [ADDRESS]. Відповідно до статті 220 ч.2 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На підставі викладеного, відповідно до статей 16, 220, 392 ЦК України, ст.ст.130, 174, 213-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, просить розірвати шлюб між ними, який зареєстровано 03 лютого 1996 року Межигорецькою сільською радою Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 2. В шлюбі мають трьох дітей: син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], місце проживання яких позивач просить визначити разом з нею. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що сім'я фактично розпалась через постійні конфлікти, непорозуміння, відсутня взаємна повага, тривалий час проживають роздільно. Позивач переконана, що подальше збереження шлюбу не можливе і суперечитиме їхнім інтересам, їхній шлюб носить формальний характер, примирення між ними не відбудеться, тому просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. В судове засідання належним чином повідомлений відповідач повторно не з'явився. За згодою позивача судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного провадження. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сім'я [PERSON] та [PERSON] фактично розпалась, оскільки протягом тривалого часу сторони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, разом не проживають. А тому, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на домобудівництво та грошові внески. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від [INFO] року помер [PERSON], який є рідним братом позивача. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 208 р-р № 2422 від 10 листопада 1994 року посвідченого державним нотаріусом спадкоємцями майна житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] є в рівних частках кожний: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно ощадних книжок її покійного брата на них є грошові внески з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що зберігаються у відділенні № 3313/13 публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України на рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] відкритому на ім'я [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Представники відповідача, відповідачі в судове засідання не з'явилися, але на адресу суду спрямували заяви, у яких зазначають, що із позовом погоджуються та просять справу розглянути у відсутність їх представників. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 208 р-р № 2422 від 10 листопада 1994 року посвідченого державним нотаріусом спадкоємцями майна житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] є в рівних частках кожний: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог статті 1227 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Оскільки позивач рідною сестрою померлого спадкодавця, то відповідно позивач належить як до другої черги права на спадкування. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 392, 1262 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом у вересні 2013 року. Просила стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 4606,20 грн. за період з 01.10.2009 року по 01.07.2013 рік. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідач мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS] Згідно з вимогами ст. 25 Закону України „Про електроенергетику", п. 1.33 „Правил користування тепловою енергією", затверджених наказом Міністерства Енергетика та Палива № 307/262 від 28.10.2003 року, відповідачі повинні щомісяця вносити плату за відпущену теплову енергію, проте за період з 01.01.2009 року по 01.07.2013 рік відповідачами порушуються строки виплати за надані послуги в сумі 4606,20грн. В судове засідання відповідачі не з'явилися, проте надав судові письмову заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно з ч.4 ст 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією особистого рахунку, а також довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 17.09.2013 року Між позивачем та відповідачами, згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, виникли зобов'язання, які вони зобов'язані виконувати, та не звільняються від відповідальності за неможливістю виконання даного зобов'язання. Відповідно до ст. 25 Закону України „Про електроенергетику", п. 1.33 „Правил користування тепловою енергією", затверджених наказом Міністерства Енергетика та Палива № 307/262 від 28.10.2003 року відповідач має заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 4746,31 грн. за період з 01.01.2009 року по 01.07.2013 рік. Згідно до вимог ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності, впродовж якого особа може звернутися до суду за захистом порушеного права, встановлений три роки. Згідно договору № 56/62151 про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання від 18.02.2011 року відповідачі визнали суму боргу у повному обсязі, що на підставі ст. 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, тому заборгованість з 01.01.2009 року по 01.07.2013 рік в сумі 4606,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі. Крім цього, з відповідачів в силу ст.ст. 79 ЦПК України підлягає до стягнення сума судового збору на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом у вересня 2013 року. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 12468,76 грн. за період з 01.09.2007 року по 01.08.2013 рік. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідач мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS] Згідно з вимогами ст. 25 Закону України „Про електроенергетику", п. 1.33 „Правил користування тепловою енергією", затверджених наказом Міністерства Енергетика та Палива № 307/262 від 28.10.2003 року, відповідачі повинні щомісяця вносити плату за відпущену теплову енергію, проте за період з 01.09.2007 року по 01.08.2013 рік відповідачами порушуються строки виплати за надані послуги в сумі 12468,76 грн. В судове засідання відповідачі не з'явилися, проте належним чином були повідомлені про час розгляду справи, про що свідчать почтові повідомлення. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідачі зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджено копією особистого рахунку, а також довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 16.09.2013 року Між позивачем та відповідачами, згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, виникли зобов'язання, які вони зобов'язані виконувати, та не звільняються від відповідальності за неможливістю виконання даного зобов'язання. Відповідно до ст. 25 Закону України „Про електроенергетику", п. 1.33 „Правил користування тепловою енергією", затверджених наказом Міністерства Енергетика та Палива № 307/262 від 28.10.2003 року відповідачі мають заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 12468,76 грн. за період з 01.09.2007 року по 01.08.2013 рік. За період з 01.09.2007 року по 01.08.2013 рік строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України в три роки. Наслідки спливу позовної давності передбачені ст. 267 ЦК України, зокрема згідно з частинами 3, 4, 5 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, не заявивши про застосування строку позовної давності. Таким чином з відповідачів підлягає стягненню солідарно заборгованість за спожиту електричну енергію у повному обсязі за період з 01.09.2007 року по 01.08.2013 рік у розмірі 12468,76 грн. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідачів солідарно підлягає до стягнення сума судового збору, що була сплачена позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом у вересня 2013 року. Просить стягнути з відповідача заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 9269,14 грн. за період з 01.11.2006 року по 01.07.2013 рік. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідач мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згідно з вимогами ст. 25 Закону України „Про електроенергетику", п. 1.33 „Правил користування тепловою енергією", затверджених наказом Міністерства Енергетика та Палива № 307/262 від 28.10.2003 року, відповідачі повинні щомісяця вносити плату за відпущену теплову енергію, проте за період з 01.11.2006 року по 01.07.2013 рік відповідачами порушуються строки виплати за надані послуги в сумі 9269,14 грн. В судове засідання відповідач не з'явився, проте належним чином був повідомлений про час розгляду справи, про що свідчать почтові повідомлення. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджено копією особистого рахунку, а також довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 16.09.2013 року Між позивачем та відповідачами, згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, виникли зобов'язання, які вони зобов'язані виконувати, та не звільняються від відповідальності за неможливістю виконання даного зобов'язання. Відповідно до ст. 25 Закону України „Про електроенергетику", п. 1.33 „Правил користування тепловою енергією", затверджених наказом Міністерства Енергетика та Палива № 307/262 від 28.10.2003 року відповідачі мають заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 9269,14 грн. за період з 01.11.2006 року по 01.07.2013 рік. За період з 01.11.2006 року по 01.07.2013 рік строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України в три роки. Наслідки спливу позовної давності передбачені ст. 267 ЦК України, зокрема згідно з частинами 3, 4, 5 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач в судове засідання не з'явився, не заявивши про застосування строку позовної давності. Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість за спожиту електричну енергію у повному обсязі за період з 01.11.2006 року по 01.07.2013 рік у розмірі 9269,14 грн. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення сума судового збору, що була сплачена позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved