Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

До апеляційного суду звернувся відповідач [PERSON] з апеляційною скаргою на заочне рішення суду, яким з нього на користь позивача [PERSON] було стягнуто 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач [PERSON], який на той час працював на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства прокуратури Донецької області, не надав відповіді на скаргу позивача [PERSON], зареєстровану за № 2925 від 02 вересня 2008 року. Даний факт був обговорений на нараді у прокуратурі та до відповідача були застосовані заходи дисциплінарного впливу. Суд першої інстанції також установив, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2009 року дії прокуратури Донецької області були визнані неправомірними щодо неналежного розгляду та надання відповідей на звернення [PERSON] протягом липня-грудня 2008 року та було зобов»язано прокуратуру розглянути ці звернення і особисто надати належні відповіді. Оскільки відповідач неналежним чином виконував свої обов»язки, що доведено не тільки судовими рішеннями, а й визнано керівництвом прокуратури, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] спричинив позивачеві [PERSON] моральну шкоду, тому стягнув у відшкодування цієї шкоди 10 000 грн. Ухвалою суду від 07 листопада 2013 року відповідачеві [PERSON] було відмовлено у перегляді заочного рішення суду від 18 березня 2013 року. В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду є незаконним. Зокрема, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2009 року, якою дії прокуратури Донецької області було визнано незаконними та зобов»язано вчинити певні дії, було скасовано постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2009 року в частині визнання дій прокуратури неправомірними щодо неналежного розгляду звернень позивача [PERSON] та надання йому відповідей на його звернення особисто; у задоволенні цих вимог [PERSON] було відмовлено. Крім того, суд першої інстанції не з»ясував обсяг його службових повноважень, чи мав він право підписувати відповіді на звернення громадян, чи несе він відповідальність за стан розгляду таких звернень. Суд також не встановив наявність причинного зв»язку між заподіяною позивачеві шкодою і протиправними діями заподіювача цієї шкоди, а також лишив поза увагою, що кримінальна справа, порушена за фактом вчинення стосовно [PERSON] злочинів, передбачених ст.ст.225, 227 КК України, була закрита за відсутності складу зазначених злочинів. Апелянт вважає, що не є доведеними ті обставини справи, на які посилається суд першої інстанції та вважає їх встановленими, крім того, судом були порушені вимоги як матеріального, так процесуального права. Відповідач [PERSON] до апеляційного суду не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому судової повістки, направленої на його адресу рекомендованим листом. У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Оскільки [PERSON] не надав доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки до апеляційного суду, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачеві у задоволенні його вимог, з таких підстав. Звертаючись до суду зі своєю позовною заявою, [PERSON] вказав, що відповідач [PERSON], який працював прокурором обласної прокуратури Донецької області, неналежним чином виконував свої обов»язки, на порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» та «Про захист прав споживачів» не вжив заходів до того, щоб він зміг замінити неякісний автомобіль, придбаний ним у автосалоні, більш того, автосалон був ліквідований без правонаступника, а відповідач не сприяв тому, щоб до нового статуту були включені відомості про те, що створений автосалон є правонаступником ліквідованого. Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача, також вказав, що відповідач [PERSON] як прокурор відділу обласної прокуратури неналежно виконував свої службові обов»язки, не надав особисто відповіді позивачеві на його звернення до обласної прокуратури, чим порушив його права та спричинив йому моральну шкоду. Однак з такими доводами позивача та висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам матеріального та процесуального права. Так, зі справи вбачається, що між сторонами - позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] - виникли правовідносини з приводу звернень позивача до обласної прокуратури Донецької області у 2008 році, де у той час на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства працював [PERSON]. Позивач вважає, що його звернення були розглянуті неналежним чином, не отримані відповіді у встановленому законом порядку, не надана допомога йому як громадянину України, у зв»язку з чим були порушені його права споживача, бо він не зміг замінити неякісний автомобіль, який придбав в автосалоні. Між тим, у відповідності до вимог ч.1 ст.1172 ЦК України за шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх службових обов»язків, відповідає юридична або фізична особа. Отже, якщо позивач [PERSON] вважає, що неправомірними діями відповідача [PERSON] як працівника прокуратури області при виконанні ним службових обов»язків стосовно розгляду його звернень до прокуратури йому була спричинена певна шкода, позовну заяву йому слід було подавати до юридичної особи - прокуратури Донецької області, а не до працівника цього органу, який у даному випадку не є належним відповідачем. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги [PERSON], послався на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2009 року, якою дії прокуратури Донецької області визнані незаконними та зобов»язано вчинити певні дії, розглянути звернення [PERSON] та надати йому особисто відповіді на його звернення. Натомість суд першої інстанції не прийняв до уваги, що вказана постанова 19 травня 2009 року була скасована постановою Донецького апеляційного адміністративного суду, [PERSON] у задоволенні його вимог було відмовлено. На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача [PERSON] слід задовольнити, рішення суду скасувати як таке, що ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, та ухвалити нове про відмову [PERSON] у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed