Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи сповіщений належним чином, згідно ст.74 ЦПК України, причини його неявки суду не відомі, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надійшло. Позивач, [PERSON], не з'явилась у судове засідання, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Судом були досліджені наступні документи: свідоцтво про одруження між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25.05.1997р. у Долинській сільській раді народних депутатів Ренійського району Одеської області, актовий запис № 3; копія паспорту громадянки України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER]; копія свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; лист-відповідь Ренійського РС ГУДМС України в Одеській обл. за вх. № 4708 від 20.06.2013р.; заява [PERSON] про розгляд справи у її відсутності від 13.08.2013р. за вх. № 6142; квитанція про сплату судового збору. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб із відповідачем, [PERSON], який зареєстрований 25 травня 1997р. у Долинській сільській раді народних депутатів Ренійського району Одеської області, актовий запис за № 3. Від шлюбу у сторін народилась двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Сумісне життя не склалося, оскільки під час шлюбу постійно виникали сварки, на ґрунті того, що відповідач часто вживає спиртні напої, вони перестали розуміти один одного. Відповідач постійно принижує позивача, неодноразово наносив їй тілесні пошкодження. Позивач вважає, що подальше сумісне проживання з відповідачем, [PERSON] неможливе, оскільки між ними втрачено почуття любові та поваги. Відповідач, [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання своїх дітей не надає, тому позивач просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей. Відповідач має можливість платити аліменти, оскільки поїхав на заробітки до Росії та має стабільний дохід. В своєму позові, позивач також вказує, що після розірвання шлюбу з відповідачем, просить залишити дітей проживати разом із нею, також просить залишити їй своє шлюбне прізвище «[PERSON]». Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбаченого ст.111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки позивач зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляє, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Відповідно до 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбаченого ст.111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки ні позивач, ні відповідач зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. З урахуванням положень ст.235 ЦПК України «у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається». Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Згідно ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень сімейного законодавства України, визначаючи розмір аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність непрацездатних членів сім`ї, інші істотні обставини.

Outcome: approved