Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-14 00:00:00

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 27 червня 1975 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, діти від якого вже повнолітні, проте останнім часом спільне життя погіршилося через відсутність взаєморозуміння, поваги та уваги відповідача до позивача, через що втрачено почуття любові, поваги один до одного, припинені подружні стосунки і ведення спільного господарства більше року. Неповнолітніх дітей від шлюбу вони з відповідачем не мають, майновий спір відсутній. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2013 року справа прийнята до свого провадження на підставі проведеного повторного авторозподілу справ. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з'явився, у поданій через канцелярію суду заяві позов підтримав у повному обсязі, зазначивши, що подружні стосунки і ведення спільного господарства з відповідачем припинили з 20 січня 2003 року, а з 20 березня 2009 року проживають окремо та одночасно клопотав про розгляд справи у його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала та, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи в її відсутність не клопотала та про причини неявки не повідомила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 червня 1975 року перебувають у шлюбі, що зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №797 та підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно, в копії (а.с.7). Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Спільне життя з відповідачем перестало складатися з причин непорозуміння на побутовому грунті, відсутності уваги, піклування один про одного, через що втрачено почуття поваги і любові один до одного та з 20 січня 2003 року шлюбні стосунки між сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться, а з 20 березня 2009 року вони проживають окремо і шлюб став формальністю. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, те, що позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати. З урахуванням клопотання позивача суд вважає за можливе судові витрати віднести на його рахунок.

Outcome: approved