Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись на те, що з відповідачем з 30 листопада 2003 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у Чапаєвській сільській раді Чутівського району Полтавської області, від якого мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося через втрату поваги, любові, взаєморозуміння та дружби, тому продовжувати сімейні відносини не має сенсу. На утримання сина відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що зобов»язаний утримувати дитину до її повноліття, тому змушена звернутися до суду з позовом. У судове засідання сторони не з»явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позов підтримала у повному обсязі, відповідач позов визнав (а.с.11-12). Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 30 листопада 2003 року уклали шлюб у Чапаєвській сільській раді Чутівського району Полтавської області, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30 листопада 2003 року (а.с.3). Від шлюбу позивач та відповідач мають сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 23 березня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Октябрського районного управління юстиції (а.с.4). Сторони останнім часом шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, сім'ю зберегти не бажають. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б інтересам кожного з них, сторони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу в повному обсязі. Також судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вимоги ч.1 ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. Враховуючи те, що відповідач зобов"язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття та може її утримувати, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved