Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

В листопаді 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки житлового приміщення № 656/7-Дон від 30.07.2007 р. - квартиру [ADDRESS], загальною площею 36,8 кв.м., у тому числі житлового - 18,6 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО[PERSON] 30.07.2007 р., за реєстровим № 4524, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Встановити початкову ціну реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Мотивуючи тим, що 30 липня 2007 року акціонерне товариство «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» та відповідач [PERSON] уклали Кредитний договір № 656/7 - Хц, згідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 26 000 дол. США строком до 30.06.2027 р., зі сплатою щомісячної процентної винагороди в розмірі 11,2 % річних за користування кредитом, та щомісячно сплатою комісійної винагороди за управління фінансовим кредитом в розмірі 0,15 % від фактичного залишку заборгованості за кредитом. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки житлового приміщення № 656/7-Дон, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 4528, у відповідності до якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. Також, 30.07.2007 року між відповідачами [PERSON], [PERSON] та позивачем був укладений договір поруки № 656/7-Хц, згідно до якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов'язаннях [PERSON] з кредитного договору з будь-якими змінами та доповненнями до нього. Відповідач не виконував умови договору та має заборгованість за кредитом та відсоткам за користування кредитом в загальній сумі 214 332,91 грн.. 03.07.2013 р. з метою досудового врегулювання спору позивач надіслав відповідачам лист-вимогу про погашення заборгованості. Проте відповідачі заборгованість не погасили. Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 17.10.2013 р. виникла загальна заборгованість у розмірі 214 332,91 грн.. Представник позивача за довіреністю Юнякін Р.Ю. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомили, заяви про перенесення розгляду справи не надали. В зв'язку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до кредитного договору № 656/7-Хц від 30.07.2007 р. відповідачем [PERSON] від позивача отримано кредит у розмірі 26 000,0 дол. США строком до 30.06.2027 р., згідно кредитного договору відповідач повинен сплачувати 11,2 % річних за користування кредитом та щомісячно сплачувати комісійну винагороду за управління фінансовим кредитом в розмірі 0,15 % від фактичного залишку заборгованості за кредитом, що також підтверджується заявою на видачу готівку № 656/7-Хц від 30.07.2013 р. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між відповідачем [PERSON] та банком укладено договір іпотеки житлового приміщення № 656/7-Дон, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 4528, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 36,8 кв.м., у тому числі жилою площею 18,6 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 30.07.2007 за реєстром № 4524. В судовому засіданні достовірно встановлено, що публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» є повним правонаступником акціонерного товариства «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК». Згідно ч. 4 п. 3.1 іпотечного договору встановлено, що позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання при умові порушення [PERSON] кредитного та цього договору, задовольнити у повному обсязі усі свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, а якщо цього недостатньо, то отримати суму, якої не вистачає, за рахунок іншого майна відповідача. Відповідно до п. 2.13 іпотечного договору, банк набуває право стягнення заборгованості за рахунок предмета іпотеки у випадках неналежного виконання відповідачем кредитного договору, якщо кредит не буде погашений у термін, визначений кредитним договором, не сплачені в термін відсотки, штрафні санкції і витрати, пов'язані з його виконанням. Згідно п. 5.1 іпотечного договору, позивач набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, якщо на момент настання терміну виконання основного зобов'язання, воно не буде виконано повністю, у випадку порушення графіку погашення кредитної заборгованості або у разі несплати відсотків (або частини відсотків) відповідно д умов кредитного договору. При цьому позивач має право звернути стягнення на весь предмет іпотеки, за своїм розсудом, та задовольнити за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі усі вимоги, передбачені кредитним договором. У відповідності до п. 5.3 іпотечного договору, позивач за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити у повному обсязі усі вимоги, передбачені кредитним договором, а також усі збитки по страхуванню, зверненню стягнення та реалізації переданого в іпотеку майна. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Судом встановлено, що 30.07.2007 р. в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між ПАТ «Креді Агріколь Банк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 656/7-Хц, згідно якого [PERSON] на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати у повному обсязі по зобов'язаннях [PERSON], які виникають з кредитного договору. Згідно умов п. 1.1 договору поруки, відповідачка [PERSON] добровільно взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями відповідача [PERSON], які випливають з умов кредитного договору, у повному обсязі. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Розглядаючи питання щодо стягнення заборгованості з [PERSON] суд виходить з такого. Відповідно до роз'яснення, яке міститься в п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.3,4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. В абз.2 п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" також вказано, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення ст.11 Закону України "Про іпотеку" (або ст.589 ЦК щодо заставодавця). Відповідно до наведених норми закону і роз'яснень Пленуму ВССУ одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором і стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, можливо у разі, якщо позичальник є відмінним від особи іпотекодавця. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є одночасно позичальником за кредитним договором і іпотекодавцем за договором іпотеки, а тому задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON], як поручителя, за кредитним договором і одночасне звернення стягнення на належну відповідачу [PERSON] квартиру, яка є предметом іпотеки, для погашення вказаної заборгованості не можна вважати правильним, оскільки має місце подвійне стягнення заборгованості з позичальника, який є також і іпотекодавцем. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості з [PERSON], як поручителя за договором поруки, не засновані на законі, тому в цій частині необхідно відмовити. Встановлено, що відповідач договірні зобов'язання належним чином не виконує, кредит і нараховані проценти не сплачує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 26 815,08 доларів США, що еквівалентно 214 332,91 грн., відповідач повідомлявся про наявність у нього заборгованості за кредитним договором, але заборгованість погашена не була. Також встановлено, що з метою досудового врегулювання спору позивач 03.07.2013 р. надіслав відповідачам лист-вимогу про погашення заборгованості. Проте відповідачі заборгованість не погасили. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виповняться належним чином відповідно до умов договору і вимогам ЦК України. У відповідності ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання і на підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 33 Закону України „Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим та заснованим на законі, у судовому засіданні об'єктивно доведені всі обстави по справі, відповідачем не надано жодного доказу на спростування зазначених обставин, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 2143,33 грн., тобто по 1071,66 грн. з кожного. На підставі ст.ст.526, 530, 610, 611, 612, 629, 1050, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 12, 33, 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial