Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-22 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Головне управління Міністерства доходів і зборів України в Полтавській області про розірвання договору про надання послуг та виконання ремонтних робіт. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні, щодо вирішення позовних вимог поклався на розсуд суду, щодо позовної вимоги щодо призначення перевірки заперечував, як безпідставну та необгрунтовану. Відповідач до суду не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день та час проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 13 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання послуг та виконання ремонтних робіт. Відповідно до п. 1.2 Договору відповідач повинен був позивачу надати послуги та роботи наступного змісту: придбання та доставка матеріалів, установка огорожі з профнастилу. Відповідно до п. 3.1 Договору виконавець отримує винагороду у розмірі 4 200 грн. Відповідно до п. 3.4 Договору [PERSON] сплатила відповідачу суму у розмірі 3 200 грн. у якості авансу та коштів на придбання матеріалів. Відповідно до п. 5.2 Договору виконавець зобовязувався закінчити виконання ремонтних робіт та надання послуг 25 липня 2013 року. Коли настав останній день строку виконання Договору позивач звернулася до відповідача з метою отримання пояснень затримки виконання умов договору. На що було отримано відповідь, що його вини в цьому не має, це затримка з боку поставщиків та все буде вирішено найближчим часом. Проте, станом на день подання позовної заяви позивачка не має ні грошей, ні забору. Також, подавати позов до суду про розірвання Договору позивача призвело отримання інформації, що відповідач, здійснюючи свою діяльність не являється юридичною особою або фізичною особою підприємцем і здійснює вищевказану діяльність без відповідних дозвільних документів. Відповідно до п. 7.1 Договору сторони не досягнули домовленості шляхом переговорів. Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, які встановлюють що зобовязання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів. При цьому відповідно до ч. І п.1 ст.611 Цивільного кодексу у випадку порушення зобовязання однією стороною інша сторона може відмовитися від зобов'язання і розірвати договір, при цьому згідно п.2 ст.615 ЦК України така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення. Вислухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, а саме задовольнити позов, частково задовольнити позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 200 грн. та відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо призначення перевірки Головним Управлінням Міндоходів України в Полтавській області роз»яснивши право позивачу звернутися до даної установи із відповідною заявою. На підставі викладеного,

Outcome: partial