Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

05.08.2013р. до Ленінського районного суду м. Луганська надійшла позовна заява Комунального дошкільного навчального закладу ясла-садок компенсуючого типу № 42 до [PERSON] про відшкодування заподіяної шкоди, в обґрунтування якої позивач зазначив, що з 03.03.2007р. по 08.07.2011р. відповідачка працювала в закладі позивача на посаді вчителя-дефектолога. З 01.11.2006р. по 01.11.2010р. [PERSON] навчалася в аспірантурі заочної форми навчання НПУ ім. М.П. Драгоманова м. Києва за спеціальністю № 13.00.03 «Корекційна педагогіка». Наказом по НМУ ім. Драгоманова за № 1902 від 07.10.2010р. [PERSON] з 01.11.2010р. була відрахована з аспірантури у зв'язку з успішним закінченням аспірантури, про що була повідомлена адміністрацією ВУЗу. Знаючи про те, що вона відрахована з аспірантури, 30.12.2010р. відповідачка надала до закладу відповідача помилково видану їй довідку на пільги аспірантові та клопотання про надання пільг з НПУ ім. Драгоманова, на підставі якої у відповідності до Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого Постановою КМУ від 01.03.1999р. № 309, відповідач в період з листопада 2010р. по березень 2011р. надавав їй один вільний день від роботи в тиждень з оплатою його у розмірі 50% середньої місячної зарплати працівника, а також додаткову оплачувану відпустку з 01.01.2011р. по 01.01.2011р. У зв'язку з тим, що в оплачені позивачем періоди відповідачка не проходила навчання, її дії були визнані позивачем прогулами, а відповідачку згідно до наказу від 08.07.2011р. № 114-к було звільнено на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Загальна сума безпідставно виплачених відповідачці коштів складає 2322,23грн. Посилаючись на вищевказані обставини та положення ст.ст. 1213, 1214 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь вищевказану суму безпідставно виплачених коштів. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову КДНЗ ясла-садок компенсуючого типу № 42 заперечував посилаючись на недоведеність факту існування у позивача шкоди в сумі 2322,23грн. та на пропуск позивачем річного строку звернення до суду з вимогами про стягнення з працівника шкоди, що встановлений ст. 233 КЗпП України. Крім того, відповідачка звернулась до суду з зустрічним позовом до КДНЗ ясла-садок компенсуючого типу № 42 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення додаткової заробітної плати у якості компенсації за невикористані додаткові відпустки, в обґрунтування якого вказала, що під час її звільнення, відповідачем в порушення ст. 116 КЗпП України не було проведено розрахунок та в порушення ст.ст. 19, 24 Закону України «Про відпустки» не виплачено компенсацію за невикористані відпустки. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального дошкільного навчального закладу ясла-садок компенсуючого типу № 42 до [PERSON] про відшкодування заподіяної шкоди та за зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Комунального дошкільного навчального закладу ясла-садок компенсуючого типу № 42 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та додаткової заробітної плати у якості компенсації за невикористану відпустку не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до наказу позивача № 11 від 03.03.2007р. відповідачку [PERSON] було призначено на посаду вчителя-дефектолога на 1 ставку (а.с. 7). Листом від 05.07.2011р. № 02-10/1722 НПУ ім. М.П Драгоманова позивача було повідомлено про те, що [PERSON] навчалась в аспірантурі заочної форми навчання та 01.11.2010р. була відрахована з аспірантури у зв'язку з її закінченням відповідно до наказу від 07.10.2011р. № 1902. При видачі довідки про навчання та надання додаткової оплачуваної відпустки [PERSON] завідувачем відділу аспірантури та докторантури Нікуліною І.О. було допущено помилку (а.с. 8). Наказом позивача № 114-к від 08.07.2011р. відповідачку було звільнено за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 08.07.2011р. (а.с. 11). Не погоджуючись з вищевказаним наказом [PERSON] оспорила його в судовому порядку. Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 04.07.2012р. в цивільній справі № 2-635/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 10.10.2012р. в задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі було відмовлено (а.с. 12-19). Зазначені судові рішення мотивовані доведеністю в судовому засіданні факту прогулів [PERSON] та дотриманням закладом процедури звільнення з підстав, що передбачені п. 4 ст. 40 КЗпП України. Наданими позивачем розрахунковими документами та відомостями з виплати заробітної плати за період з листопада 2010р. по березень 2011р. (а.с. 10-33) доведено той факт, що відповідачці було безпідставно нараховано та сплачено заробітну плату за період її прогулів в сумі 2322,24грн. Зважаючи на те, що вказані кошти відповідачка отримала безпідставно та через надання нею недостовірних відомостей про своє навчання в аспірантурі, вищевказана сума сплаченої заробітної плати є матеріальною шкодою, яка була завдана позивачеві протиправними діями відповідачки. Враховуючи те, що завдана позивачеві матеріальна шкода витікає з трудових правовідносин з відповідачкою, свої вимоги щодо стягнення завданої матеріальної шкоди позивач мав заявляти з врахуванням положень чинного трудового законодавства України, зокрема з врахуванням вимог ч. 3 ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Враховуючи вказане та приймаючи до уваги те, що про завдану матеріальну шкоду позивач не міг не знати на час звільнення відповідачки, тобто 08.07.2011р. та приймаючи до уваги те, що з цієї дати минуло більше 1 року, суд визнає, що свої вимоги про стягнення матеріальної шкоди позивач заявив з пропуском передбаченого законом строку для звернення до суду, у зв'язку з чим в позові КДНЗ ясла-садок компенсуючого типу № 42 має бути відмовлено за пропуском строку позовної давності. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості зустрічних позовних вимоги суд враховує наступне. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказуючи про те, що остаточний розрахунок при звільненні був здійснений позивачем лише 15.08.2013р. та їй не було виплачено компенсацію за невикористану соціальну відпустку, відповідачка мала надати суду докази цих обставин та наявність в неї права на соціальну відпустку. Однак належних доказів цих обставин відповідачка суду в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надала. Повідомлення прокурора Ленінського району м. Луганська від 20.07.2011р. № 339-11 (а.с. 94), на яке посилається відповідачка, не містить жодних відомостей про порушення позивачем строків розрахунку при звільненні її та невиплати компенсації за невикористану соціальну відпустку. Так само не мають доказового значення для вказаних обставин надані відповідачкою копії індивідуальних відомостей про застраховану особу (а.с. 95-98), копія свідоцтва про розірвання шлюбу та копія свідоцтва про народження (а.с. 99-100). Виходячи з визначення, що передбачене ст. 18-1 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми», статус одинокої матері має особа за умови, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Однак надана відповідачкою копія свідоцтва про народження містить запис про батька дитини відповідачки, у зв'язку з чим [PERSON] не доведено належним чином її статус одинокої матері. З огляду на вказані обставини суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON]Г про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та додаткової заробітної плати у якості компенсації за невикористану відпустку. На підставі викладеного та

Outcome: approved