Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Представник позивача за первісним позовом звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 01.07.2010 року. У вересні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати договір поруки від 29.01.2009 року неукладеним (т.1 а.с. 166-167). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.02.2012 року (т.3 а.с.61-63), позовні вимоги ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 36-КЛ від 20.11.2006 року у загальному розмірі 12 609 806,35 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн. В задоволенні позову [PERSON] відмовлено (т.3 а.с.9-12). 28.11.2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2011 року, та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.114-116 т.3). 12.03.2013 року, збільшивши розмір позовних вимог (т.3 а.с.158-159), представник позивача за первісним позовом, просив суд стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за Кредитним договором № 36-КЛ від 20.11.2006 року, станом на 20.02.2013 року, в загальному розмірі - 1 798 581,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 14 268 025, 41 грн., включаючи: - основний борг - 1 268 000,00 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 10 049 026,8 грн.; - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією по 18.01.2010 року у сумі - 129 407,91 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 1 025 570,63 грн.; - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією з 19.01.2010 року по 02.02.2011 року у сумі - 207 458, 91 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 1 658 219, 06 грн.; - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 181 296,20 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 1 436 790,51 грн.; - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 12 418,57 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 98 418,41 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ОМЕГА БАНК» судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача за первісним позовом посилається на те, що 20.11.2006 року Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» та ТОВ «Династія Україна» було укладено Кредитний договір № 36-КЛ, відповідно до якого позивач зобов'язався надати ТОВ «Династія Україна» кредит на наступних істотних умовах: 1) сума кредиту - 1 300 000,00 доларів США (п.1.2. Кредитного договору); 2) строк повернення кредиту - до 19.11.2009 року (п.1.3. Кредитного договору); 3) процентна ставка - 14 - 15,5% річних (п.1.4. Кредитного договору); 4) цільове призначення кредиту - поповнення обігових коштів (п.1.5. Кредитного договору); 5) відповідальність за порушення зобов'язань по поверненню суми кредиту та процентів - пеня в розмірі подвійної процентної ставки за кредитною лінією (п.6.1. Кредитного договору); 6) дострокове повернення кредиту на вимогу Банку на десятий день з дати направлення Банком Позичальнику повідомлення про дострокове припинення дії договору (п. 8.1.-8.2. Кредитного договору). В забезпечення належного виконання ТОВ «Династія Україна» зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 29.01.2009 року між банком як кредитором, ТОВ «Династія Україна» як позичальником та [PERSON] як поручителем було укладено Договір поруки № 242П/35-36-37, відповідно до умов якого відповідач поручився за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 36-КЛ від 20.11.2006 року. На виконання зобов'язань по даному кредитному договору позивачем було надано ТОВ «Династія Україна» кредит у сумі 1 300 000,00 доларів США. Однак, позичальник - ТОВ «Династія Україна» в порушення умов Кредитного договору та норм чинного законодавства зобов'язань по своєчасному поверненню кредитних коштів зі сплатою процентів належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 20.02.2013 року, утворилася кредитна заборгованість в загальному розмірі - 1 798 581,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 14 268 025, 41 грн. Згідно зі статтею 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 29.09.2009 року позивач направив на адресу [PERSON] як до поручителя ТОВ «Династія Україна» письмове повідомлення про наявність у останнього заборгованості за кредитним договором № 36-КЛ від 20.11.2006 року з вимогою про дострокове повернення Поручителем кредитних коштів зі сплатою процентів та штрафних санкцій, однак дана вимога залишилася без задоволення, що і змусило позивача за первісним позовом звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «Династія Україна» своїх зобов'язань за кредитним договором № 36-КЛ від 20.11.2006 року, утворилася кредитна заборгованість, яку позичальник не сплатив, тому банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення даної заборгованості з [PERSON], як поручителя ТОВ «Династія Україна», посилаючись на договір поруки № 242П/35-36-37 від 29.01.2009 року. Однак з вказаним договором поруки [PERSON] не погоджується, вказуючи на те, що він не підписував його, а відтак не є поручителем ТОВ «Династія Україна», у зв'язку з чим, просив суд визнати договір поруки № 242П/35-36-37 від 29.01.2009 року неукладеним та стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь [PERSON] судові витрати по справі. Додатково в обґрунтування заперечень проти позовних вимог за первісним позовом представник [PERSON] - [PERSON] вказує на те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року ліквідовано юридичну особу ТОВ «Династія Україна» - позичальника за Кредитним договором № 36-КЛ від 20.11.2006 року, а 10.12.2013 року дану юридичну особу знято з державної реєстрації, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у зв'язку з чим припинились її кредитні зобов'язання за спірним кредитним договором. Оскільки забезпечене порукою зобов'язання припинилось, то відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України відбулося й припинення поруки за договором поруки № 242П/35-36-37 від 29.01.2009 року (т.4 а.с.86-87). Також зазначає про те, що після укладення спірного договору поруки банком була застосована збільшена процентна ставка за основним зобов'язанням у розмірі 15,5 % річних без погодження вказаної зміни з поручителем - [PERSON], в результаті чого збільшився обсяг відповідальності останнього, що суперечить п. 11 договору поруки, у зв'язку з чим, поруку слід вважати припиненою згідно ч.1 ст. 559 ЦК України. В своїх письмових запереченнях [PERSON] також посилається на те, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] як з майнового поручителя з пропуском шестимісячного строку для пред'явлення такої вимоги від дня настання строку виконання основного зобов'язання, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, що також є підставою для припинення поруки, у зв'язку з чим, просив суд відмовити ПАТ «ОМЕГА БАНК» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - Предчук Т.В. в судове засідання не з'явилася, надавши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК» підтримує в повному обсязі (т.4 а.с. 103, 111-113). В своєму клопотанні також зазначає, що станом на 27.12.2013 року банком подано апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року про ліквідацію третьої особи - ТОВ «Династія Україна», в силу чого дану юридичну особу не можна вважати ліквідованою. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON], його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримують в повному обсязі, позовні вимоги за первісним позовом - не визнають (т.4 а.с. 104, 107). Представники третіх осіб за первісним та зустрічним позовами - Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Династія», будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надавши кожен окремо до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні справи покладалися на розсуд суду (т.4 а.с.109-110). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісною позовною заявою не підлягають задоволенню, як не підлягають задоволенню і позовні вимоги за зустрічним позовом з наступних законних підстав. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 611 цього ж Кодексу, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 20.11.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» (т.1 а.с.179-184, т.4 а.с.44-50) та ТОВ «Династія Україна» було укладено Кредитний договір №36-КЛ (т.1 а.с.9-16), відповідно до пунктів 1.2., 1.3., 1.4. якого позивач зобов'язався надати ТОВ «Династія Україна» кредит у сумі - 1 300 000,00 доларів США, на строк до 19.11.2009 року, в обмін на зобов'язання Позичальника повернути кредит зі сплатою процентів, виходячи зі ставки - 14 % річних за умови, якщо обсяг щомісячних грошових надходжень на рахунки Позичальника, відкриті в АКБ «ТАС-Комерцбанк», за попередній місяць становить не менше, ніж 80% від загального обсягу грошових надходжень на рахунки Позичальника (пп.1.4.1.), а в разі порушення умов пп. 1.4.1. Кредитного договору - 15,5 % річних, починаючи з лютого 2007 року. Відповідно до п. 6.1. Кредитного Договору, у випадку ненадходження на рахунок банку сум заборгованості за кредитно лінією та процентів в строки, визначені в договорі, позичальник незалежно від наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов'язань за цим Договором, сплачує Банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки за кредитною лінією, зазначеною у п. 1.4., що діє на момент прострочення відповідного платежу від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення, при цьому кількість днів року приймається рівною 360 дням. Пеня сплачується у національній валюті України по курсу НБУ на день сплати. Додатковою угодою № 2 від 20.01.2009 року до кредитного договору №36-КЛ від 20.11.2006 року п. 1.2. договору викладений в іншій редакції, де зазначено, що розмір кредитної лінії: 1 300 000,00 доларів США, який змінюється відповідно до графіку, при цьому з боку ТОВ «Династія Україна» угоди підписані генеральним директором товариства [PERSON] (т.1 а.с. 20). В забезпечення належного виконання ТОВ «Династія Україна» зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 29.01.2009 року між банком як кредитором, ТОВ «Династія Україна» як позичальником та відповідачем за первісним позовом - [PERSON] як поручителем було укладено Договір поруки № 242П/35-36-37, відповідно до умов якого [PERSON] поручився за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 36-КЛ від 20.11.2006 року (т.1 а.с. 123). Крім того, в забезпечення зобов'язань позичальника - ТОВ «Династія Україна» за цим же Кредитним договором також було укладено Договір поруки № 240П/35-36-39, де поручителем виступає ТОВ «Торговий дім «Династія» (т.1 а.с. 121). Банк свої зобов'язання за кредитним договором №36-КЛ від 20.11.2006 року та додаткової угоди № 2 від 20.01.2009 року щодо надання ТОВ «Династія Україна» кредитних коштів в сумі 1 300 000,00 доларів США виконав у повному обсязі, що підтверджується виписками з особового рахунку (т.1 а.с. 26-29, 30-38,39-42,43-118). Однак, ТОВ «Династія Україна» взяті на себе зобов'язання згідно вищевказаного кредитного договору належним чином не виконало, у зв'язку з чим, станом на 20.02.2013 року, утворилася кредитна заборгованість в загальному розмірі - 1 798 581,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті, становить 14 268 025, 41 грн., у тому числі: - основний борг - 1 268 000,00 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 10 049 026,8 грн.; - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією по 18.01.2010 року у сумі - 129 407,91 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 1 025 570,63 грн.; - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією з 19.01.2010 року по 02.02.2011 року у сумі - 207 458, 91 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 1 658 219, 06 грн.; - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 181 296,20 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 1 436 790,51 грн.; - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 12 418,57 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 98 418,41 грн. Розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком та випискою Національного Банку України щодо офіційного курсу гривні до іноземної валюти ( т. 1 а.с. 124-125, т. 2 а.с. 120-123, т.3 а.с.161 -185, т.4 а.с.108). Тобто судом встановлено, що, дійсно, з боку ТОВ «Династія Україна» як позичальника за кредитним договором №36-КЛ від 20.11.2006 року мало місце порушення кредитних зобов'язань, проте в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження позовні вимоги ПАТ «ОМЕГА БАНК» про стягнення даної заборгованості з [PERSON] як поручителя ТОВ «Династія Україна», виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України правовідносини між поручителем та кредитором боржника виникають на підставі договору, згідно якого поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі статтею 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктами 2, 4 спірного Договору поруки сторони обумовили, що у разі невиконання позичальником зобов'язань основного зобов'язання, Поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, які мають бути погашені за вимогою Банку протягом 10 днів з моменту дня отримання поручителем письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Разом з цим, стаття 559 ЦК України визначає підстави припинення поруки. Зокрема з частини 1 статті 559 ЦК України слідує, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. А відповідно до ч. 4 ст. 559 цього ж Кодексу порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 10.12.2013 року юридичну особу - ТОВ «Династія Україна» припинено на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року, у зв'язку з визнанням її банкрутом (т.4 а.с.91-102, 103). Згідно із ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема, за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до змісту ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати (ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 листопада 2012 року у справі № 6-129 цс 12). Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. Таким чином, оскільки припинилося грошове зобов'язання ТОВ «Династія Україна», у зв'язку з ліквідацією цієї юридичної особи, тому це є підставою і для припинення поруки за договором поруки № 242П/35-36-37 від 29.01.2009 року, поручителем за яким виступає [PERSON] Суд не приймає до уваги заперечення представника позивача за первісним позовом - Предчук Т.В. стосовно того, що станом на 27.12.2013 року третю особу - ТОВ «Династія Україна» не можна вважати ліквідованою, так як на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року, згідно якої ліквідовано дану юридичну особу, банком подано апеляційну скаргу, оскільки як слідує зі ст.ст. 91, 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Наявний в матеріалах справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців доводить припинення юридичної особи - ТОВ «Династія Україна» з 10.12.2013 року (а.с.103 т.4). Відповідно до ч. 1 ст. 18. Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Виходячи з викладеного, у суду відсутні підстави піддавати сумніву достовірність відомостей, зазначених у вищевказаному Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо припинення юридичної особи - ТОВ «Династія Україна», в силу чого, посилання Предчук Т.В. не заслуговують на увагу. Судом також встановлено, та що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 36-КЛ від 20.11.2006 року (т.2 а.с.120-121), у червні 2009 року банком було підвищено розмір процентної ставки за основним зобов'язанням з 14% до 15,5% річних, внаслідок чого фактично збільшився обсяг відповідальності [PERSON] як поручителя ТОВ «Династія Україна». У пункті 15 договору поруки № 242П/35-36-37 від 29.01.2009 року, [PERSON] підтвердив про своє ознайомлення з усіма умовами кредитного договору № 36-КЛ від 20.11.2006 року, в якому передбачена можливість підвищення процентної ставки за основним зобов'язанням з 14% до 15,5% річних, повністю погодившись з цими умовами. Проте, на думку суду, зазначене ознайомлення не є належним повідомленням [PERSON] про підвищення банком процентної ставки в січні 2009 року та не свідчить про надання ним згоди на таке підвищення без додаткового повідомлення. Більш того, пунктом 11 спірного договору поруки визначено, що не потребують повідомлення Поручителя ті зміни до основного зобов'язання, які не впливають на збільшення обсягу відповідальності Поручителя, тоді як підвищення розміру процентної ставки з 14% до 15,5% річних збільшує обсяг відповідальності поручителя, а отже про таке підвищення банк повинен був повідомити [PERSON] з отриманням від останнього відповідної згоди. Оскільки, в матеріалах справи відсутнє підтвердження інформованості [PERSON] про збільшення відсоткової ставки та отримання від нього відповідної згоди, тому в силу ч.1 ст.559 ЦК та роз'яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму ВСС від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», поруку слід вважати припиненою, у зв'язку зі зміною основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім того, як вже зазначалося вище, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 10 договору поруки №242П/35-36-37 від 29.01.2009 року сторони визначили, що строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням, однак дана умова не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Верховний Суд України, рішення якого є обов'язковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України, у постанові від 23.05.2012 (справа № 6-33цс12) вказав, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Визначаючи дату, якою закінчується строк виконання основного зобов'язання ТОВ «Династія Україна» як позичальника за Кредитним договором № 36-КЛ від 20.11.2006 року, суд виходить з положень п. 4.1. цього ж Договору, яким визначено, що погашення заборгованості за кредитною лінією здійснюється по 19.11.2009 року. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, починаючи з 20.11.2009 року та впродовж послідуючих шести місяців до 20.05.2010 року Банк, виявивши порушення з боку Позичальника - ТОВ «Династія Україна» щодо виконання кредитних зобов'язань, не був позбавлений права на пред'явлення вимоги до [PERSON] як до майнового поручителя ТОВ «Династія Україна», однак з вказаною позовною заявою звернувся лише 01.07.2010 року, тобто поза межами встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, що свідчить про припинення поруки. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду в повній мірі знайшло своє підтвердження припинення поруки за договором №242П/35-36-37 від 29.01.2009 року, що виключає право позивача за первісним позовом - ПАТ «ОМЕГА БАНК» вимагати з поручителя - [PERSON] стягнення боргу за кредитним договором № 36-КЛ від 20.11.2006 року, у зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОМЕГА БАНК» слід відмовити. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо визнання неукладеним договору поруки №242П/35-36-37 від 29.01.2009 року, позивач за зустрічним позовом - [PERSON] та його представник вказують на те, що [PERSON] не підписував зазначений договір поруки, а відтак не є поручителем ТОВ «Династія Україна». Однак, суд критично оцінює наведені посилання, оскільки вони спростовуються висновком експерта від 02.07.2013 року за №58/04-142 (т.4 а.с. 35-38), яким встановлено, що підпис від імені [PERSON], розташований в графі «ПОРУЧИТЕЛЬ» договору поруки № 242П/35-36-37 від 29.01.2009 року (а.с. 224 том №2), виконаний [PERSON]. Крім того, як слідує з роз'яснень, викладених у п. 8 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, у зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою слід відмовити. Оскільки в задоволенні позовних вимог як за первісною позовною заявою, так і за зустрічною - відмовлено, тому не підлягають стягненню зі сторін і понесені ними і документально підтверджені судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України (т.1 а.с. 1, 2, 165). На підставі викладеного і

Outcome: dismissed