Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу ? частки квартири [ADDRESS] фіктивним, а витяг про реєстрацію права власності на згадану квартиру незаконним. Свій позов мотивує тим, що позивачу [PERSON] належала на праві приватної власності двохкімнатна квартира [ADDRESS]. У 2007 році до позивача звернувся гр. [PERSON] разом із відповідачкою [PERSON], та попросили допомогти відповідачу [PERSON] у вирішенні житлової проблеми, зокрема зареєструвати [PERSON] у квартирі позивача, уклавши фіктивний договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири, так як дитина була співвласницею квартири [ADDRESS], показавши [PERSON] копію розпорядження Франківської райадміністрації від 30.08.2007 року № 823 про надання дозволу на відчуження квартири та на придбання іншої квартири для [PERSON] В подальшому, на неодноразові звернення до відповідачів виконати умови домовленості, зокрема відпродати належну їм лише формально 1/2 частку спірної квартири мені на протязі майже 5-ти років ігноруються. Відтак, за захистом порушених прав [PERSON] вимушений звернутись до суду із позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснення дав аналогічні викладеним у позові та просить такий задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Разом з тим, у судовому засіданні 24.12.2013 року позовні вимоги заперечили повністю, пояснили що договір купівлі-продажу ? квартири є дійсним та спрямований на реальне настання відповідних наслідків, а тому просять у задоволенні позову відмовити. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] та представник ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. Разом з тим, [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить дану справу розглядати у його відсутності. Представник Франківської РА ЛМР в судовому засіданні проти заявленого позову заперечив та просить у задоволенні такого відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS], де також зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Крім того, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4431351 від 12.08.2004 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29.06.2004 року володів згаданою квартирою на праві приватної власності в цілому. В силу змісту ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації. Як вбачається із договору купівлі-продажу частини квартири від 14.09.2007 року та посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], [PERSON] продав, а [PERSON] купила ? ідеальної частки квартири [ADDRESS]. Згідно із вимогами ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено у ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним У відповідності до вимог ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. За своєю правовою природою, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч.5 ст. 203 ЦК, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно, і така ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо хоча б одна сторона намагається досягти правового результату, такий правочин не визнається фіктивним. Як роз'яснює Пленум ВСУ, наданих у п. 24 Постанови № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Так, позивач у судовому засіданні пояснив, що перед укладенням спірного договору, отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 125 000,00 гривень за продаж 1/2 квартири [ADDRESS], якими розпорядився на власний розсуд. Позивач, який вимагає визнання правочину фіктивним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, чого в даному випадку [PERSON] не доведено. Згідно змісту ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача спростовуються нормами чинного законодавства та матеріалами справи, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю. З наведених міркувань та

Outcome: dismissed