Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Акціонерний Банк «Порто-Франко» 18.09.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 616,68 грн. та судового збору у розмірі 229,40 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 05.06.2012 року між ПАТ «Акціонерний Банк «Порто-Франко» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 332-1-1-12, згідно з умовами якого Банк зобов’язався надати Позичальнику [PERSON] короткостроковий кредит у розмірі 13 487,15 грн., строком з 05.06.2012 року до 02.11.2012 року, зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 26 % річних, а Позичальник зобов’язався належним чином використати кредит, повернути його, виплатити відсотки, комісії у відповідності до його умов. Банк своїх зобов’язання за кредитним договором виконав та надав Відповідачу кошти. Однак, Відповідач свої зобов’язання за кредитним договором не виконав і заборгованість за ним не сплатив. У зв’язку з цим, станом на 01.08.2013 року, за ним перед Банком утворилася заборгованість за зазначеним договором у розмірі 5 616,68 грн.. В судове засідання 17.12.2013 року представник позивача ПАТ «Акціонерний Банк «Порто-Франко» - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 09.09.2013р.) не з’явився, але 17.12.2013 року надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в якій також зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з’явився, хоча повідомлявся належним чином у встановленому порядку про час, дату та місце судового засідання, поважних причин щодо неявки не надавав, чим позбавив суд можливості вислухати його думку по суті. Суд, у зв’язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.06.2012 року між ПАТ «Акціонерний Банк «Порто-Франко» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 332/1-1-12, згідно з умовами якого Банк зобов’язався надати Позичальнику [PERSON] короткостроковий кредит у розмірі 13 487,15 грн., строком з 05.06.2012 року до 02.11.2012 року, зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 26 % річних, а Позичальник зобов’язався належним чином використати кредит, повернути його, виплатити відсотки, комісії у відповідності до його умов (а.с.7-13). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору відповідач [PERSON] був ознайомлений та згодний, про що свідчать його підписи на кожній сторінці договору. Також, відповідачем [PERSON] та Банком було підписано Доповнення № 1 до вказаного кредитного договору, згідно якого сторони узгодили графік повернення кредиту з розрахунком його сукупної вартості та реальної відсоткової ставки (а.с.14). З позову вбачається, що Позивач умови кредитного договору виконав та надав Відповідачу [PERSON] кошти, які зазначені у кредитному договорі. З заяви на видачу готівки № 2 від 05.06.2012 року, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що [PERSON] отримав кошти в розмірі 12 050 грн. (а.с.6). Згідно п. 1.2. кредитного договору, за згодою сторін, кредит надається з одночасним авансовим утриманням відсотків з судного рахунку Позичальника у день видачі кредиту у сумі 1 437,15 грн.. З урахуванням цього суд вважає, що Позивач у повному обсязі надав Відповідачу кошти, які зазначені у кредитному договорі. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач [PERSON] свої зобов’язання за кредитним договором належним чином не виконав, не здійснив погашення кредиту, не з’являється до Позивача у зв’язку з вирішенням питання щодо його заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого у нього перед Позивачем утворилася заборгованість за кредитним договором. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. У зв’язку з неналежним виконанням зобов’язань за Кредитним договором № 332/1-1-12 від 05.06.2012 року у Відповідача [PERSON] перед Позивачем ПАТ «Акціонерний Банк «Порто-Франко», станом на 01.08.2013 року виникла заборгованість, загальна сума якої складає - 5 616 (п’ять шістсот шістнадцять) гривень 68 копійок, з яких: - сума заборгованості за кредитом - 1 171 (одна тисяча сто сімдесят одна) грн. 18 коп.; - сума заборгованості за відсотками - 123 (сто двадцять три) грн. 47 коп.; - пеня за виникнення простроченої заборгованості – 4 296 (чотири тисячі двісті дев’яносто шість) грн. 14 коп.; - штраф 2% (згідно п. 7.3. ) - 25 (двадцять п’ять) грн. 89 коп.. Розрахунок заборгованості доданий до матеріалів справи (а.с.15). Жодних доказів щодо сплати коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, Відповідач суду не надав. Таким чином, на момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків, тощо у суду не має. Пунктом 3.2.2. зазначеного договору кредиту встановлено, що Позичальник зобов’язаний повернути в повному обсязі та вчасно всю суму кредиту, нараховані відсотки, комісію у строки та на умовах договору. Згідно п. 3.2.4. вказаного договору встановлено, що Позичальник зобов’язується повернути Банку кредит та оплатити відсотки за використання кредиту не пізніше строку, вказаного у п. 1.1. договору. Пунктом 7.2. договору передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів (у повному обсязі чи частково) або/чи за несвоєчасну повну або часткову сплату відсотків, Позичальник сплачує Банку неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5 % від простроченої суми кредиту і відсотків за кожен день прострочення платежу. Пунктом 7.3. договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником зобов’язань, визначених в п.1.1. договору, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 2 % від простроченої суми кредиту і відсотків, станом на дату невиконання зобов’язань. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач до Банку не з’являється, не вирішує питання щодо погашення заборгованості в наслідок чого Банк несе збитки, що призводить до погіршення його фінансового стану. З позову вбачається, що співробітники Банку вели з боржником [PERSON] неодноразові телефонні розмови щодо погашення заборгованості за договором кредиту, пояснювали що у іншому випадку будуть змушені звернутися до суду за захистом своїх прав, однак заборгованість так і не була погашена. Отже, допустивши прострочення кредиту, Відповідач порушив не тільки свої договірні зобов’язання, а й вимоги законодавства України. За таких обставин суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача всієї суми заборгованості є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язаний повернути кредит та сплатити проценти. В разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець (Банк) відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача всієї суми заборгованості за вищезазначеним кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст. 1050 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що внаслідок невиконання Відповідачем умов Кредитного договору № 332-1-1-12 від 05.06.2012 року, Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 (двісті двадцять дев’ять) гривень 40 копійок, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 1602 від 10.09.2013 року, на зазначену суму (а.с.1). Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності повного задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved