Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 17 травня 2008 року між Товариство з обмеженою відповідальність «Комерційний Банк «Дельта» (правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк») та відповідачем було укладено кредитний договір №001-28112-170508, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 2 748,34 гривень, на придбання певного майна/послуг, зі сплатою відсотків виходячи зі ставки 0,01%, а також за ведення кредитної справи плату в розмірі 1,49% в місяць. Позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання перед кредитором, і тому станом на 15 квітня 2013 року за ним наявна заборгованість в розмірі 3 198,91 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився,надіславши до суду заперечення, де просив застосувати строк позовної давності та просив слухати справу за його відсутності.. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 17 травня 2008 року між Товариство з обмеженою відповідальність «Комерційний Банк «Дельта» (правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк») та відповідачем було укладено кредитний договір №001-28112-170508, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 2 748,34 гривень, на придбання певного майна/послуг, зі сплатою відсотків виходячи зі ставки 0,01%, а також за ведення кредитної справи в розмірі 1,49% в місяць, з кінцевим терміном повернення 16 березня 2009 року.(а.с. 7-11). Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером №20571241 від 19 травня 2008 року та рахунком-фактурою №1Ц-080517-001від 17 травня 2008 року (а.с.5-6). Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 15 квітня 2013 року заборгованість за кредитним договором № 001-28112-170508 від 17 травня 2008 року складає 3 198,91 гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 2 748,34 гривень, заборгованість за відсотками - 0,12 гривень, заборгованість за комісіями - 450, 45 гривень. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у сорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги те, що позивач дізнався про порушення відповідачем його обов'язків перед кредитор за виконання кредитного договору 16 березня 2009 року, строк позовної давності сплинув 16 березня 2012 року, та враховуючи, що відповідач бородін А.В. просив застосувати сплив позовної давності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed