Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-15 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], який в подальшому неодноразово уточняв та просив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним кредитним договором, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладанням від імені відповідачів договору купівлі -продажу, з наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та виселення. Вимоги мотивовані тим, що 03.07.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений іпотечний кредитний договір, згідно якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 51500 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 27.06.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за іпотечним кредитним договором, між позивачем та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно з яким відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 53 кв.м., яка розташована в [ADDRESS]. Банк свої зобов'язання виконав, а відповідачка [PERSON] своєчасно кредит не погашає, проценти не сплачує, тому, станом на 06.06.2013 року, сума заборгованості по іпотечному кредитному договору склала 103435,72 доларів США. У зв'язку з невиконанням зобов'язання за вказаним кредитним договором, забезпеченим договором іпотеки від 03.07.2007 р., позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачку, яка зареєстрована у вказаній квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачка [PERSON] з позовом згодна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином. З матеріалів справи вбачається, що правовідносини сторін регулюються нормами глави 47, 48 Розділу І „Загальні положення про зобов'язання" і глави 71 § 2 Кредит ЦК України, та Закону України "Про іпотеку" та глави 2 ЖК України. Судом встановлено, що 03.07.2007 р. між банком та [PERSON] був укладений іпотечний кредитний договір, згідно якому відповідачка одержала від банку кредит в сумі 51500 доларів США, на строк до 27.06.2017 р., з оплатою 13,08 % річних. 03.07.2007 р. в забезпечення виконання зобов'язань за іпотечним кредитним договором, між позивачем та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно з якому відповідачка надала в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру, загальною площею 53 кв.м., яка розташована в [ADDRESS]. Вартість предмету іпотеки була визначена в сумі 64876 доларів США, що еквівалентно 327624 гривням по курсу 5,05 гривень за 1 долар. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно умов договору, вимог даного Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Частина 2 ст. 1050 ЦК України передбачає, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним забезпеченням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Як встановив суд, Банк неодноразово звертався з вимогами до відповідача як іпотекодавця та майнового поручителя про дострокове виконання зобов'язання. Проте, вони залишилися невиконаними. [PERSON], як позичальник та [PERSON], як майновий поручитель, з грудня 2007 р. належним чином зобов'язання не виконує, кредит і проценти погашає нерегулярно, чим порушує умови кредитного договору. За відповідачами, станом на 06.06.2013 р. утворилася заборгованість по кредиту на загальну суму 98480,41 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом на суму 63785,35 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом на суму 13334,54 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 2122,51 доларів США та пені в сумі 19238,01 доларів США. На час розгляду справи, відповідачі вказану заборгованість не погасили. Ніяких дій направлених на виконання зобов'язань про повернення кредиту та процентів, не робили. Розрахунок по заборгованості по кредиту, процентам, комісії та пені складений вірно. Курс Національного банку України по валюті долар США до гривні, станом на 06.06.2013 р. складає 7,99 за 1 долар США. Викладене підтверджується копіями іпотечного кредитного договору від 03.07.2007 р., договору купівлі продажу квартири від 03.07.2007 р., витягом з державного реєстру правочинів, розрахунком заборгованості за станом на 06.06.2013 р., довідкою банка про курс гривні до долару США, розрахунком заборгованості. Але, суд не може погодитися з тим, що необхідно одночасно стягнути пеню за прострочення погашення договору та штраф за прострочення погашення договору. В даному випадку це може привести до застосування до боржника подвійної цивільно - правової відповідальності за одне й те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Так, в задоволенні вимог про стягнення штрафу слід відмовити. Таким чином, зобов'язання, передбачені кредитним договором, незважаючи на вимогу банку про дострокове повернення кредиту та процентів, комісії та пені, порушуються зі сторони відповідачів. Суд вважає, що позивач обґрунтовано заявив вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири, що належить на праві власності [PERSON] І ці вимоги підлягають задоволенню, як просив Банк, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснювання продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови , з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки, з початковою ціною предмета іпотеки встановлюваної на рівні, не нижче за звичайну ціну на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на час укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Стаття 39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки та початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації. На час розгляду справи вартість предмету іпотеки, визначена договором, незначно більше ніж сума заборгованості. Але, оскільки вартість нерухомого майна постійно змінюється як в сторону зменшення так і збільшення, то визначити її ринкову ціну суд на час винесення судового рішення не може. Це питання повинно бути вирішено на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження із початковою ціною на день проведення прилюдних торгів. В такому випадку не будуть порушені права відповідача. Що стосується вимог банку про виселення відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки, то і вони підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частина 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України передбачають, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Як встановив суд, в зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань, передбачених кредитним договором, банк направив вимогу-попередження про повернення кредиту, нарахованих процентів, комісії і штрафу у 30 денний строк. У випадку невиконання цієї вимоги банк повідомляв відповідача про намір звернути стягнення на предмет іпотеки та пропонував добровільно звільнити квартиру зі всіма членами сім'ї. Проте, заходи щодо добровільного звільнення предмету іпотеки з ціллю погашення заборгованості за кредитом, відповідно до вимог ст. 40 Закону України "Про іпотеку", ст. 109 ЖК України, у добровільному порядку відповідачем також не здійснені. При таких обставинах, оскільки кредитні зобов'язання в добровільному порядку не виконані, суд вважає можливим звернути стягнення на предмет іпотеки з виселенням відповідачів, які проживають з ним з квартири [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON] Оскільки позов „Приватбанк" задоволено, то судові витрати в сумі 3670 гривень 40 копійок ( судовий збір в сумі 3441 гривень, 114 гривень 70 копійок та 114 гривень 70 копійок, підлягають стягненню з відповідачки на користь банку. На підставі ст. 11, 526, 536, 611, 615 ч. 1, 1046 - 1050, 1054 ЦК України, ст. 33, 39-40 Закону України "Про іпотеку", ст. 109 Житлового кодексу України,

Outcome: partial