Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд розміром 0,25 га, для ведення підсобного господарства та 0,27 га яке залишилося після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що [INFO] року в с. Горщик Коростенського району Житомирської області померла її мати [PERSON], яка постійно проживала за адресою [ADDRESS]. Вона належним чином прийняла спадщину, але нотаріус відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. В судове засідання позивачка не з»явилась, надіслала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. А тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів та без фіксації технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги повністю, виходячи з таких підстав. Як встановлено судом позивачка [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON], що стверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про одруження. Померла спадкодавець за життя не оформила свідоцтво про право власності на житловий будинок , але зареєструвала його в погосподарській книзі Горщаківської сільської ради Коростенського району Житомирської області. Після смерті спадкодавиці позивачка звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено та роз"яснено, що успадковане майно, яке належало матері вона не може оформити ,так як відсутнє свідоцтво про право власності, саме тому їй необхідно встановити факт належності житлового будинку з погосподарськими будівлями померлій [PERSON] Оскільки спадковий будинок був побудований під час дії ЦК Української РСР в редакції 1963 року, діючим на той час законодавством не передбачено було реєстрацію будинків, документом, що підтверджував право власності на будинок була погосподарська книга сільської ради, то суд приходить до висновку, що і мати позивачки мав право власності на будинок, а , відповідно, і визнає його за нею. Згідно положень ст.ст.100,101 ЦК УРСР (яка діяла на той час) в редакції 1963 року громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 «Особиста власність» цього ж кодексу не пов»язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Відповідно до п.4ч.2п.п.6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1996 року (що була чинна до 13 грудня 1995 року) державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. Згідно з вимогами ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без міни її цільового призначення. При таких обставинах суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved