Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Славутський солодовий завод» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказував, що він із червня 2008 року працював в ПАТ «Славутський солодовий завод». В січні 2011 року адміністрацією заводу було встановлено новий розпорядок роботи для електриків з обов’язками слюсаря контрольно-вимірювальних приладів та апаратури, що призвело до додаткового психоемоційного та фізіологічного навантаження. Це проявилося в тому, що окрім 8-годинного робочого дня при 5-денному тижні додалося так зване «чергування» (за графіком чергувань – як раніше ходили в зміни по 4 особи; зміна по 12 годин: з 08.00 по 20 00, наступного дня з 20.00 по 08.00, дві доби на відпочинок і знову зміна з 08.00 по 20.00 і т.д.). Це означало, що перебуваючи вдома, позивач за графіком чергування, мав чекати виклику на роботу в будь-який час. За місяць такого «чергування вдома», якщо не перекривається звичайний робочий день годинами за графіком чергувань, це склало 110 потенційних годин надурочних, а за рік 110х12=1320 годин. При цьому, згідно ст.. 65 КЗпП України, надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника 4 години протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. За 8 місяців, позивач стверджує, що у нього було фактичних викликів на 122 години за період з 10.04.2011 р. по 19.12.2011 р., коли його було шпиталізовано із роботи. Позивач вважає, що вказані зміни та відповідні навантаження призвели до того, що 19.12.2011 р. він був шпиталізований до Славутської центральної районної лікарні з діагнозом антено-невротичний синдром, а 26.05.2012 р. при обстеженні в санаторії Лівадія був поставлений діагноз інфаркт міокарда в стадії рубцювання, після якого знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в ЦРЛ і в ХОЛ. 20.11.2012 р. йому було проведено операцію стентування ПМШГ ЛК (І). На день звернення із позовом, позивач вказує, що у нього ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз, стенокардія напруги, гіпертонічна хвороба ІІІ ст, інвалідність ІІІ групи загального захворювання. До переведення на нову форму роботи, згідно записів у медичній книжці, він не мав діагнозу серцево-судинних захворювань. Операція коштувала йому 30 000 грн. – допомогла держава з боку МОЗ, також була отримана матеріальна допомога при звільненні з боку відповідача близько 18 000 грн. Із посиланням на ст. 173 КЗпП України, позивач шкоду заподіяну ушкодженню здоров’я пов’язану з виконанням трудових обов’язків, оцінює у 12 000 грн. Окрім цього, подальше обмеження працездатності та іншого, в якості моральної шкоди він оцінює в 70 000 грн. Із посиланням на п. 2 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач просив звільнити його від сплати судового збору. Посилаючись на ст. 56 Конституції України та ст. 237-1 КЗпП України, просив стягнути з ПАТ «Славутський солодовий завод» 12 000 грн. матеріальної шкоди та 70 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов із викладених підстав. Суду додатково пояснив, що саме зміни в режимі роботи призвели до його захворювання, а також що медичними працівниками ПАТ «Славутський солодовий завод» не було виявлено змін у його стані здоров’я. Представник відповідача в судовому засіданні просив у позові відмовити. Суду надав письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що на підставі заяви позивача, відповідно до наказу № 82-к від 03.06.2008 року [PERSON] було прийнято на строк з 04.06.2008 р. по 10.07.2008 р. на посаду електромонтера з виконанням обов’язків слюсаря КВПіА, із тимчасовим, на період переведення [PERSON], виконанням обов’язків чергового електромонтера, з доплатою 4% від тарифної ставки за шкідливі умови праці. Із наказом позивач ознайомлений. Відповідно до приймальної записки від 03.06.2008 року [PERSON] пройшов вступний інструктаж з питань охорони праці, пожежної безпеки, електробезпеки, охорони навколишнього середовища, а також власноручно підписався на підтвердження того, що він ознайомлений з умовами праці. Крім цього, [PERSON] пройшов медобстеження, що підтвердило можливість обіймати ним вказану посаду. На підставі наказу №101-к від 11.07.2008 р. з [PERSON] продовжено трудовий договір на посаді електромонтера з виконанням обов’язків слюсаря КВПіА 4 р., з доплатою 4% від тарифної ставки за шкідливі умови праці та 20% за розширену зону обслуговування. Із посадовою інструкцією [PERSON] було ознайомлено під підпис. Розпорядженням Генерального директора ВАТ «Славутський солодовий завод» №6 від 28.10.2010 р. з 10 січня 2011 року усіх п’ятьох електромонтерів заводу, в т.ч. і [PERSON] переведено на однозмінний режим роботи та встановлено їм доплату за розширену зону обслуговування в розмірі 8%. При цьому, в разі надзвичайної ситуації на заводі вирішено забезпечити можливість цілодобового екстреного зв’язку та своєчасну доставку електромонтера на завод черговим автомобілем. Усі п’ятеро електромонтерів, включаючи й позивача, були ознайомлені з розпорядженням під розписку. Заперечень або скарг щодо зміни режиму роботи від жодного з них не надходило. За період з 15.02.2011 р. по 12.12.2011 р. [PERSON] залучався до роботи надурочно та у вихідні дні виключно у зв’язку із виробничою необхідністю для ремонту електроустаткування. Загальна кількість надурочних годин за цей період склала 32 години. До роботи у вихідні дні працівник залучався у вказаний період 79 годин. Загальна кількість надурочних годин та годин роботи у вихідні дні становила 111 годин, які оплачені у подвійному розмірі, на які є згода працівника та погодження профспілкової організації. Тобто позивач, добровільно уклав трудовий договір із відповідачем, пройшов усі необхідні інструктажі, був обізнаний із істотними умовами праці та без будь-якого примусу прийняв їх та зобов’язався виконувати. Будь-яких медичних протипоказань до виконання позивачем обов’язків за трудовим договором не існувало. В подальшому позивач погодився на реорганізацію режиму роботи шляхом введення однозмінного робочого дня. Починаючи з грудня 2011 року позивач мав систематичні проблеми зі здоров’ям та об’єктивно не міг виконувати належним чином своїх трудових обов’язків. Відповідно до наказу №166-к від 26.12.2011 року та на підставі медичного висновку та службової записки інженера-електрика, [PERSON] відсторонено від проведення робіт на висоті та від роботи в позаурочний час та вихідні дні. Адміністрація відповідача всіляко йшла на зустріч ситуації, в якій опинився позивач, затвердивши спеціально для нього посадову інструкцію електрика 2 р. із виключенням будь-якої важкої праці. Позивача було звільнено 11.02.2013 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Зважаючи на стан здоров’я позивача та на ускладненні сімейні обставини, відповідач прийняв рішення про виплату йому благодійної (матеріальної) допомоги в розмірі 20 000 грн., що є прикладом турботливого ставлення до працівників відповідача, а не обов’язком. Відповідач не розуміє, а позивач не доводить у позові, які саме винні дії відповідача у зв’язку з трудовими правовідносинами між сторонами можуть бути хоча б теоретичною підставою для матеріальної відповідальності, оскільки відповідач організував виробничий процес у строгій відповідності до чинного законодавства, забезпечив належні та безпечні умови праці, систематично доводив до працівників інформацію про зміни в умовах праці, коли такі мали місце, використовував працю осіб у надурочний час та вихідні дні виключно в порядку, передбаченому чинним законодавством. Необґрунтованим відповідач вважає заявлений позивачем позов із посиланням на ст.. 173 КЗпП України, оскільки відповідач ніколи не отримував ні від позивача, ані від будь-якого лікувального закладу повідомлення про професійне захворювання ( отруєння) за формою П-3, яке б дало підстави стверджувати про наявність у позивача професійного захворювання та проводити відповідні розслідування. Такі види професійного захворювання як інфаркт, ішемічна хвороба серця, а також інші, на які вказує позивач, відсутні у Постанові КМУ від 08.11.2000 р. №1662, а тому для ідентифікації захворювання позивача як професійного немає жодних правових підстав, а отже – немає підстав для відповідальності відповідача. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що до задоволення не підлягає. Судом об’єктивно встановлено, що на підставі заяви позивача, позивача [PERSON] було прийнято на строк з 04.06.2008 р. по 10.07.2008 р. на посаду електромонтера з виконанням обов’язків слюсаря КВПіА, із тимчасовим, на період переведення [PERSON], виконанням обов’язків чергового електромонтера, з доплатою 4% від тарифної ставки за шкідливі умови праці на підприємство ВАТ «Славутський солодовий завод», що стверджується наказом № 82-к від 03.06.2008 року. Із останім позивач ознайомлений. Відповідно до приймальної записки від 03.06.2008 року [PERSON] пройшов вступний інструктаж з питань охорони праці, пожежної безпеки, електробезпеки, охорони навколишнього середовища, а також власноручно підписався на підтвердження того, що він ознайомлений з умовами праці. Крім цього, [PERSON] пройшов медобстеження, при цьому застережень щодо зайняття ним вказаної посади не було. Він був належно ознайомлений із своїми посадовими обов’язками, що підтверджується його підписом у посадовій інструкції. На підставі наказу №101-к від 11.07.2008 р. з [PERSON] продовжено трудовий договір на посаді електромонтера з виконанням обов’язків слюсаря КВПіА 4 р., з доплатою 4% від тарифної ставки за шкідливі умови праці та 20% за розширену зону обслуговування. Із посадовою інструкцією за вказаною посадою [PERSON] було ознайомлено під підпис. За розпорядженням Генерального директора ВАТ «Славутський солодовий завод» №6 від 28.10.2010 р. «Про організацію роботи електротехнічного та електротехнологічного персоналу заводу» з 10 січня 2011 року електромонтерів заводу, в т.ч. і [PERSON] переведено на однозмінний режим роботи та встановлено їм доплату за розширену зону обслуговування в розмірі 8%. При цьому, в разі надзвичайної ситуації на заводі вирішено забезпечити можливість цілодобового екстреного зв’язку та своєчасну доставку електромонтера з виконанням обов’язків слюсаря КВПіА на завод закріпленим або черговим автомобілем. [PERSON] був ознайомлений із розпорядженням під розписку. За період з 15.02.2011 р. по 12.12.2011 р. [PERSON] залучався до роботи надурочно та у вихідні дні виключно у зв’язку із виробничою необхідністю для ремонту електроустаткування. Загальна кількість надурочних годин за цей період становить 32 години. До роботи у вихідні дні працівник залучався у вказаний період 79 годин. Загальна кількість надурочних годин та годин роботи у вихідні дні становила 111 годин, які оплачені у подвійному розмірі, на які є згода працівника та погодження профспілкової організації. Вказане стверджується довідкою № 1478 від 25.09.2013 року, виданою Адміністрацією ПАТ «Славутський солодовий завод» та наказами від 15.02.2011 року № 16-к, 09.03.2011 року № 25-к, 10.03.2011 р. № 26-к, 21.03.2011 р. № 29-к, від 23.03.2011 р. № 30-к, від 11.04.2011 р. № 40-к, від 18.04.2011 р. № 43-к, від 04.05.2011 р. № 50-к, від 18.05.2011 р. № 57-к, від 23.05.2011 р. № 59-к, від 30.05.2011 р. № 64-к, від 11.07.2011 р. № 86 –к, від 18.07.2011 р. № 88-к, від 21.07.2011 р. № 90-к, від 25.07.2011 р. № 92-к, від 01.08.2011 р. № 100-к, від 08.08.2011 р. № 103-к, від 15.08.2011 р. № 106 –к, від 19.08.2011 р. № 108-к, від 22.08.2011 р. № 109-к, від 29.08.2011 р. № 113-к, від 19.09.2011 р. № 123-к, від 23.09.2011 р. № 125-к, від 26.09.2011 р. № 126-к, від 10.10.2011 р. № 130-к, від 24.10.2011 р. № 138-к, від 05.12.2011 р. № 154-к, від 07.12.2011 р. № 156-к, від 12.12.2011 р. № 158-к, та відповідними службовими записками, де висловлена згода працівником за його підпису та профкому заводу. Весь період трудової діяльності на ПАТ «Славутський солодовий завод» позивач проходив медичні обстеження щорічно та у період з 2008 року по грудень 2011 року допускався до виконання роботи без будь-яких застережень, що підтверджується даними особової медичної книжки та карток працівника, який підлягає попередньому ( періодичному) медичному огляду. Згідно карти від 26.12.2011 року [PERSON] до роботи був допущений із обмеженням. Відповідно до наказу №166-к від 26.12.2011 року та на підставі медичного висновку та службової записки інженера-електрика, [PERSON] відсторонено від проведення робіт на висоті та від роботи в позаурочний час та вихідні дні. На цей період відмінено доплату в розмірі 8% від тарифної ставки за розширену зону обслуговування. Згідно довідки від 18.12.2013 року № 1966, виданої Адміністрацією ПАТ «Славутський солодовий завод» в період з 26.12.2011 р. по 11.02.2013 р. електромонтер з експлуатації та ремонту електроустаткування з виконанням обов’язків слюсаря з КВПіА 4 р. [PERSON] не залучався до надурочних годин, роботи у нічний час та роботу у вихідні, святкові та неробочі дні. У період з грудня 2011 року [PERSON] був відсутній на роботі у зв’язку із тимчасовою непрацездатністю : 19.12.2011 р. ( невроз психастенічного типу); 20.12.2011 р. – 23.12.2011 р. ( астеноневростенічний синдром); 18.06.2012- 29.06.2012 р. ( інфаркт міокарда); 10.07.2012 р. – 10.10.2012 р. ( стенокардія напруги); 22.10.2012 р. -31.01.2013 р. ( стенокардія напруги), що підтверджується довідкою від 23.09.2013 р. № 1468, виданою адміністрацією ПАТ «Славутський солодовий завод», даними епікризів. Позивача було звільнено 11.02.2013 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, згідно наказу № 20-к. Наказом від 11.02.2013 року № 25 [PERSON] за його заявою було надано благодійну допомогу в сумі 20 000 грн. Вказані обставини також підтверджені у судовому засіданні показами свідка [PERSON], який працює директором з персоналу та адміністрації ПАТ «Славутський солодовий завод». Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, які заявлені із посиланням на ст.ст. 173 та 237-1 КЗпП України, не здобуто таких і судом. Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню із позивача до державного бюджету підлягають 344, 10 грн. судових витрат.

Outcome: approved