Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «Комерційний банк «Даніель» на її користь грошові кошти у розмірі 154 771, 09 грн., суму пені 9 031, 94 грн., суму трьох відсотків річних у розмірі 4 643,13 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., а всього 188 446, 06 грн. Позивач неодноразово подавав заяву про збільшення позовних вимог, а саме: 24.09.2013 р., 08.10.2013 р., 31.10.2013 р. та 03.12.2013 р. уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 173 080,25 грн., суму пені 13 862, 59 грн., суму трьох відсотків річних у розмірі 2 981,63 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а всього 199 924,47 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору не виконує свої обов'язки щодо повернення суми банківського вкладу, посилаючись на те, що уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу «Ощадний-люкс» № Т-Т- 36015 від 30.11.2013 р., відповідно до якого передав відповідачу в грошові кошти в розмірі 15 000 ЄВРО. Разом з тим, незважаючи на закінчення строку дії договору, відповідач не повернув позивачу кошти в повному обсязі з нарахованими по вкладу відсотками. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Одночасно зазначив, що позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. 22.11.2013 подав заперечення на позовну заяву, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідача, яка згідно зі ст. 74 ЦПК України повідомлена про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем в особі начальника відділу пасивних операцій фізичних осіб Кукля О.А. був укладений договір банківського вкладу «Ощадний-люкс» № Т-Т- 36015 від 30.11.2013 р., відповідно до умов якого останній приймає від вкладника грошові кошти (вклад) у сумі 15 500,00 Євро, що підтверджується платіжним дорученням від 30.11.2012 р. (а.с. 7) на строк зберігання з 30.11.2012 р. по 29.12.2012 р. включно і зобов'язується повернути позивачу суму вкладу і нараховані прості відсотки на вклад з розрахунку 4 % річних, за винятком випадків визначених в п. 2.3, 4,3 Договору (а.с.4-5). Відповідно до п.3.1.2 вказаного договору банк прийняв на себе зобов'язання у термін, передбачений п.1.1. договору повернути вклад і нараховані на нього відсотки на підставі заяви на видачу готівки шляхом видачі готівкових коштів з каси «БАНКУ» або на підставі платіжного доручення клієнта - шляхом перерахування на його власний поточних (картковий) або інший вкладний рахунок в банку або іншому банку України. Відповідно до п. 4.3 Договору, коли вкладник не вимагає не вимагає повернення вклад у дату, визначену у пункті 1.1 цього Договору, цей Договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу. При цьому Банк переносить суму вкладу разом з нарахованими та невиплаченими відсотками за даним Договором на вкладний рахунок на вимогу 262087562501 і нараховує відсотки по ставці вкладу на вимогу з розрахунку 1 % річних. Період нарахування відсотків по вкладу на вимогу - період, що починається з 30.12.2012 до дня, що передує поверненню коштів з вкладного рахунка на вимогу. Повернення коштів з вкладного рахунка на вимогу здійснюється на підставі заяви вкладника, наданої банку не пізніше ніж 3 робочих дні до дати отримання коштів. 23.03.2013 р. позивач направила на адресу відповідача заяву про повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків (а.с. 7). Проте всупереч умовам договору вклад та проценти повернуті не були. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягає виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списано з рахунка вкладника з інших підстав. Крім того, відповідно до п.2.2 кредитного договору відсотки на вклад нараховуються банком від дня, наступного за днем надходженням вкладу в банк до дня, який передує його поверненню вкладнику або списання з вкладного рахунку з інших підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК України . Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідачем не повернута позивачу сума вкладу, тому не припинено правовідносин сторін по кредитному договору, не звільнено Банк від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавлено кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Відсутність реального виконання боржником свого зобов'язання не звільняє його від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом, що передбачено п.17, п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин" . Ч.3 ст.533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. В абзацах 2,3 п.14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 зазначено: «У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення». Отже, та обставина, що відповідач взяті на себе за вищезазначеним договором зобов'язання не виконав, а саме не повернув позивачу у визначений договором строк суму вкладу та нараховані відсотки, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження, а відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в частині стягнення суми вкладу та нарахованих процентів у розмірі 15 727,76 ЄВРО, що по курсу НБУ станом на 30.10.2013 р. (100 ЄВРО = 1100,4762 грн.) дорівнює 173 080 грн. 25 коп. Разом з тим, суд вважає, що в частині 3% річних позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме у відповідності до ст. 625 ЦК України з відповідача необхідно стягнути 3% річних від простроченої суми, що становить 2981,63 грн. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 Закону розмір пені, передбачених статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, виходячи з викладеного сума пені, яка підлягає стягненню складає 13 869, 59 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, то позивачем не доведено наявності моральної шкоди та причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та моральною шкодою позивача, отже правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. При цьому, суд також зазначає, що між позивачем та відповідачем існують зобов'язальні правовідносини, які виникли на підставі договору, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з ПАТ «КБ «Даніель» на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10 000, 00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1899 грн.25 коп. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial