Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-22 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось з позовом до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», [PERSON], Відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, в якому просила визнати недійсним протокол прилюдних торгів з реалізації арештованого майна №2-К-539-СЛ-і від 31.01.2013 року та визнати недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, що відбулись з1.01.2013 року згідно протоколу прилюдних торгів з реалізації арештованого майна №2-К-539-СЛ-і від 31.01.2013 року. В обґрунтування вимог позивач вказує, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві знаходилось виконавче провадження №22908821, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Солом'янським районним судом м. Києва 23.06.2010 року про погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності боржнику [PERSON]. Для проведення стягнення та на виконання постанови державного виконавця Солом'янського ВДВС РУЮ у м. Києві оцінювачем ТОВ «Українська експертна група» була проведена оцінка нерухомого майна - квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності боржнику [PERSON], та визначено станом на 03.07.2012 року її вартість в розмірі 254964,00 гривень без врахування ПДВ. Оскільки стягувач ПАТ КБ «Правекс-Банк» не погодився з такою оцінкою, то за його заявою було призначено рецензування даного висновку. Згідно рецензії №95 від 08.10.2012 року, проведеної ТОВ «Оціночна компанія «Вега», звіт повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки та може використовуватись з метою, визначеною у звіті. Оскільки позивач ПАТ «КБ «Правекс-Банк» не погодився з результатами проведеної оцінки, то ним було подано 05.11.2012 року до суду скаргу на дії державного виконавця та направлено до Відділу ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві повідомлення про оскарження оцінки. Незважаючи на це, державним виконавцем було передано майно на торги, які було призначено на 19.12.2012 року, і на які, як вказує позивач, його протиправно не було допущено ПП «СП «Юстиція», про що позивачем подано відповідну заяву до органів МВС. Як вказує позивач, після цього на його адресу від ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві надійшов лист, що торги 19.12.2012 року не відбулись, у зв'язку з чим було проведено уцінку майна боржника на 25% від експертної вартості. 14.01.2013 року позивачем до ВДВС Солом'янського РУЮ було направлено заяву про призначення повторної оцінки майна боржника у зв'язку зі спливом строку чинності Звіту про оцінку майна, передбаченого. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, як вказує позивач, ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві всупереч заяві стягувача передав майно на реалізацію, самостійно здійснивши уцінку нерухомого майна, призначивши прилюдні торги на 31.01.2013 року, де початкова вартість квартири склала 191223,00 гривень та за яку квартиру придбав [PERSON]. Позивач вважає, що вказані торги відбулись з порушеннями чинного законодавства, а саме: державним виконавцем було передано майно на реалізацію, в той час як позивачем було оскаржено оцінку майна, і продаж майна відбувся без проведення повторної оцінки майна; проведені прилюдні торги, які за своєю суттю є багатостороннім правочином не відповідають вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені ст. 203 ЦК України, і що в свою чергу є підставою для визнання таких торгів недійними на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України; визначена відповідачами вартість квартири не відповідає її ринковій вартості, яка на думку позивача складає 254964,00 гривень, а також позивач вважає, що відповідачем [PERSON], який став переможцем торгів, не було сплачено гарантійного внеску за участь у торгах. Під час розгляду справи позивач вказав, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2013 року дії державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві по відмові у проведенні повторної оцінки квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності боржнику [PERSON] визнано неправомірними, а також встановлено, що чинність звіту з оцінки майна від 03.07.2012 року закінчилася 04.01.2013 року. Таким чином позивач вважає, що через втрату чинності Звіту про оцінку майна від 03.07.2012 року, оцінка проданого майна не відповідала ринковим цінам, що призвело до порушення ч. 1 ст. 58 , ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», і внаслідок цього реалізація майна [PERSON] на торгах 31.01.2013 року є правочином, який не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, через що має бути визнаний судом недійсним. Виходячи з вище вказаного, позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду із позовом, в якому і просить визнати недійсним протокол прилюдних торгів з реалізації арештованого майна №2-К-539-СЛ-і від 31.01.2013 року та визнати недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, що відбулись 31.01.2013 року згідно протоколу прилюдних торгів з реалізації арештованого майна №2-К-539-СЛ-і від 31.01.2013 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення, посилаючись на підстави та обставини, що викладені в позовній заяві (а.с. 1-7), та поясненнях до неї (а.с. 149). Представник відповідача ПП «СП «Юстиція» проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення проти позову (а.с. 73-76), в яких вказав, що прилюдні торги були проведені у повній відповідності до встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 р. № 68/5, а отже підстави для визнання їх недійсними відсутні. Представник Відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві проти задоволення позову також заперечувала, зазначивши про відсутність будь-яких порушень при проведенні реалізації майна [PERSON]. Щодо посилань позивача на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2013 вказала, що дана ухвала Відділом ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві оскаржена в касаційному порядку. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову також заперечував, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача. Представники третьої особи у справі [PERSON] позовні вимоги підтримали, зазначивши про необхідність визнання недійсним протокол прилюдних торгів з реалізації арештованого майна №2-К-539-СЛ-і від 31.01.2013 року та визнати недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, що відбулись 31.01.2013 року згідно протоколу прилюдних торгів з реалізації арештованого майна №2-К-539-СЛ-і від 31.01.2013 року. Суд, заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, у якій визначений загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно із ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким чином, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України). З матеріалів позову та пояснень представників сторін встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві знаходилось виконавче провадження №22908821, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Солом'янським районним судом м. Києва 23.06.2010 року про погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності боржнику [PERSON]. Для проведення стягнення та на виконання постанови державного виконавця Солом'янського ВДВС РУЮ у м. Києві оцінювачем ТОВ «Українська експертна група» була проведена оцінка нерухомого майна - квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності боржнику [PERSON], та визначено станом на 03.07.2012 року її вартість в розмірі 254964,00 гривень без врахування ПДВ. Оскільки стягувач ПАТ КБ «Правекс-Банк» не погодився з такою оцінкою, то за його заявою було призначено рецензування даного висновку. Згідно рецензії №95 від 08.10.2012 року, проведеної ТОВ «Оціночна компанія «Вега», звіт повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки та може використовуватись з метою, визначеною у звіті. Оскільки позивач ПАТ «КБ «Правекс-Банк» не погодився з результатами проведеної оцінки, то ним було подано 05.11.2012 року до суду скаргу на дії державного виконавця та направлено до Відділу ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві повідомлення про оскарження оцінки. Незважаючи на це, державним виконавцем було передано майно на торги, які було призначено на 19.12.2012 року, і на які, як вказує позивач, його протиправно не було допущено ПП «СП «Юстиція», про що позивачем подано відповідну заяву до органів МВС. Як вказує позивач, після цього на його адресу від ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві надійшов лист, що торги 19.12.2012 року не відбулись, у зв'язку з чим було проведено уцінку майна боржника на 25% від експертної вартості. 14.01.2013 року позивачем до ВДВС Солом'янського РУЮ було направлено заяву про призначення повторної оцінки майна боржника у зв'язку зі спливом строку чинності Звіту про оцінку майна, передбаченого. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, як вказує позивач, ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві всупереч заяві стягувача передав майно на реалізацію, самостійно здійснивши уцінку нерухомого майна, призначивши прилюдні торги на 31.01.2013 року, де початкова вартість квартири склала 191223,00 гривень та за яку квартиру придбав [PERSON]. Позивач вважає, що вказані торги відбулись з порушеннями чинного законодавства, а саме: державним виконавцем було передано майно на реалізацію, в той час як позивачем було оскаржено оцінку майна, і продаж майна відбувся без проведення повторної оцінки майна; проведені прилюдні торги, які за своєю суттю є багатостороннім правочином не відповідають вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені ст. 203 ЦК України, і що в свою чергу є підставою для визнання таких торгів недійними на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України; визначена відповідачами вартість квартири не відповідає її ринковій вартості, яка на думку позивача складає 254964,00 гривень, а також позивач вважає, що відповідачем [PERSON], який став переможцем торгів, не було сплачено гарантійного внеску за участь у торгах. Також позивач вважає, що через втрату чинності Звіту про оцінку майна від 03.07.2012 року, оцінка проданого майна не відповідала ринковим цінам, що призвело до порушення ч. 1 ст. 58 , ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», і внаслідок цього реалізація майна [PERSON] на торгах 31.01.2013 року є правочином, який не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, через що має бути визнаний судом недійсним. З матеріалів справи судом встановлено, що відносини з надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки) виникли на підставі Договору №К-539-СЛ-і від 26.11.2012, укладеного між Відділом ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», в якому була визначена ціна нерухомого майна згідно акту оцінки. Слід зазначити, що шестимісячний строк, який визначений ч. 5 ст. 58 Закону, діє від дня складання експертом - суб'єктом господарювання висновку з незалежної оцінки нерухомого майна до моменту передачі на реалізацію майна відповідним відділом державної виконавчої служби, а отже звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні повинен бути чинним на момент передачі майна на реалізацію. В даному випадку квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності боржнику [PERSON] була передана на реалізацію 26.11.2011 року, тобто у межах строку чинності звіту про оцінку майна від 03.07.2012 року. Таким чином, слід дійти висновку про те, що державний виконавець передав на реалізацію майно в межах встановленого законодавством строку та в нього відсутні були підстави для повторної оцінки майна, оскільки майно вже було передано на реалізацію. Вказане спростовує твердження позивача про неправомірність проведених торгів через втрату чинності звіту про оцінку майна від 03.07.2012 рок. Суд також вважає за необхідне зазначити, що використання висновків незалежної оцінки майна після спливу шестимісячного терміну при проведені торгів не є таким порушенням, що впливало б на дійсність проведених прилюдних торгів, а також таким, що впливало б на права позивачів, оскільки за загальновідомим фактом у вказаний період не відбувалось значних коливань цін на ринку нерухомості вартості такого майна та, окрім того, правового значення визначення вартості реалізованого майна в даному спорі не має. До того ж, правовий аналіз положень указаного Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції (ст. 62 Закону та пп. 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року) свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Виходячи з цього, що стосується порушень, допущених, на думку позивача, державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, оскільки згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недотримання вимог закону саме в момент його вчинення. Слід зазначити, що на час проведення 31.01.2012 року прилюдних торгів дії державного виконавця щодо оцінки майна неправомірними не визнані та оцінка майна у встановленому законом порядку боржником не оскаржувала ся, зокрема про таке позивачем не подано жодного доказу, а тому доводи позивача щодо, начебто, недійсності оцінки майна та неправомірності його уцінки суд вважає надуманими з огляду на те, що дії державним виконавцем здійснювались в межах його повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів та такі дії державного виконавця лише підлягали оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Між тим, оскільки придбання (відчуження) майна із прилюдних торгів як цілісна процедура включає низку дій з підготовки та проведення торгів та оформлення їх результатів та відноситься до угод купівлі-продажу, то може визнаватись недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність угод щодо порушення в момент її вчинення вимог ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема, невідповідність змісту правочину ЦК України та іншим актам законодавства (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Так, виходячи зі змісту ст. 215 ЦК України, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону під час його укладення, тобто безпосередньо пов'язаних з проведенням прилюдних торгів, тому підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, яким визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна, направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів, (розд. 4); і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів, (розд. 6). Твердження позивача про те, що переможець торгів [PERSON] не сплатив гарантійного внеску, спростовуються доказами, наданими відповідачем ПП «СП «Юстиція», а саме копією квитанції ПАТ КБ «Надра» №k4/U/10 від 30.01.2013 року, що є в матеріалах справи. Слід також зазначити, що відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юридичною заінтересованістю як передумовою пред'явлення позову володіють тільки ті особи, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин і вважають, що їх суб'єктивні права порушені, не визнані чи оспорюються, або кому законом надане право порушення справи в інтересах інших осіб. Як і будь-який інший оспорюваний правочин, укладений на торгах договір купівлі-продажу відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК може бути оспорений його сторонами та іншими заінтересованими особами. Визначення «заінтересованості» позивача в оспорюванні результатів торгів полягає в наступному: 1) права і закон ні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваними торгами і (або) укладеним за їх результатами договором; 2) у результа ті визнання торгів недійсними майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримає що-небудь (права, майно) в результаті проведення реституції після визнання торгів недійсними майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримає що-небудь (права, майно) в результаті проведення реституції після визнання торгів недійсними. Таким чином, позивач у такому спору повинен довести су ду конкретні факти порушення: 1) встанов лених правил організації і проведення торгів; 2) його власних майнових прав і інтересів. Між тим, позивач ПАТ «КБ «Правекс-Банк» не є учасником спірних матеріальних правовідносин з придбання майна на торгах, його права, свободи чи інтереси не були порушені, оскільки навіть в разі реалізації майна за ціною, що нижча за очікувану, банк зберігає право вимоги до боржника до погашення всього обсягу заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що з боку позивача не надано доказів щодо допущення порушень норм закону при проведенні торгів, які б могли істотно вплинути на вплинули на їх результат чи порушили б його права і законні інтереси, та за вказаними вище критеріями він не є заінтересованою особою в оспорюванні укладеного на торгах договору. Вказаної позиції дотримується і Верховний Суд України у рішенні по справі № 6-174цс12, яке відповідно до вимог ст. 3607 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України щодо правової позиції у даних правовідносинах, і яке вказує, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 р. № 68/5. З наведеного вище вбачається, що істотних порушень під час підготовки та проведення прилюдних торгів, які б вплинули на результат торгів і, відповідно, на права позивачів, не встановлено, права, свободи чи інтереси, за захистом яких вони звернулись до суду щодо недійсності прилюдних торгів, у розумінні вимог ст. 3 ЦПК України, не підлягають захисту, тому відсутні підстави для визнання недійсними протоколу прилюдних торгів з реалізації арештованого майна №2-К-539-СЛ-і від 31.01.2013 року та прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що відбулись 31.01.2013 року згідно вказаного протоколу. На підставі викладеного, в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed