Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

18.09.2013 року позивач [PERSON] звернулась до Пролетарського суду м. Донецька з позовною заявою «про усунення перешкод в користуванні майном шляхом вселення в квартиру» до відповідача [PERSON], в якій зазначила, що з відповідачем з 04.09.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від зазначеного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі сторони разом мешкали в квартирі батьків відповідача за адресою: [ADDRESS]. 10.09.2010 року рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька шлюб між сторонами було розірвано. Сторони мешкають окремо, дитина проживає разом з позивачем. Позивач стверджує, що відповідач разом з батьками насильно вигнав її з дитиною з квартири, де вони мешкали та продав її. При оформленні договору купівлі-продажу квартири, з метою отримання для цього згоди органу опіки та піклування, відповідач на виконання рішень виконавчого комітету Пролетарської районної в м. Донецьку ради № 164 від 10.05.2012 року та № 238 від 11.07.2012 року відповідач був змушений забезпечити малолітню дочку житлом, оформивши на неї договір дарування на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування від 17.07.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 6781, донька сторін [PERSON], [INFO] стала власницею 1/2 частини спірної квартири. Позивач звернулась до відповідача з листом-пропозицею, в якому просила надати їй ключі від спірної квартири, однак відповіді на зазначений лист до теперішнього часу вона не отримувала. Позивач просить усунути перешкоди вчинювані їй та дочці відповідачем в користуванні майном малолітньої [PERSON] - квартирою за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати відповідача передати їй ключі від зазначеної квартири і у подальшому не чинити їй з донькою перешкод в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останньою судові витрати. До судового засідання позивач не з'явилася, про час та день розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. (а.с.35) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, пояснив, що не чинить позивачу та доньці перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS]. Крім того, пояснив, що його донька може користуватися своїм майном у будь - який час. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 64 ЦПК України вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має всі підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушення. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 177 того ж кодексу вбачається, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 04.09.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 10.09.2010 року було розірвано рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька (а. с. 4). Від шлюбу в них народилася донька - [PERSON], [INFO]. (а.с.16) У відповідності до наданої суду копії рішення Виконавчого комітету Пролетарської районної в м. Донецьку ради від 10.05.2012 року № 164 «Про надання дозволу на укладання договору купівлі - продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS]» [PERSON] було надано дозвіл укласти договір купівлі - продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS], де зареєстрована малолітня [PERSON], [INFO] з умовою придбання 1/2 частини квартири [ADDRESS] на ім'я малолітньої. Крім того, вказаним рішенням [PERSON], як батьку малолітньої [PERSON], 2002 року народження, було надано дозвіл на укладення договору купівлі - продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS] від імені малолітньої [PERSON], [INFO]. (а.с.7-8) Також, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] було надано Виконавчим Комітетом Пролетарської районної в м. Донецьку ради укласти договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] на ім'я малолітньої [PERSON], [INFO], без нотаріальної згоди матері дитини - [PERSON], що підтверджується наданою суду копією рішення Виконавчого комітету Пролетарської районної в м. Донецьку ради від 11.07.2012 року № 238. (а.с.9) Згідно з копією договору дарування частини квартири від 17.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №6781, [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], на підставі довіреності, подарувала [PERSON], [INFO], в інтересах якої, як законний представник своєї малолітньої доньки діяв [PERSON], а обдаровувана - малолітня [PERSON], 2002 року народження, прийняла в дар 1/2 (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. (а.с.10-11) 05.06.2013 року позивач звернулася до відповідача з листом-пропозицією, в якому просила [PERSON] надати їй ключі від квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вона, як законний представник малолітньої [PERSON], разом з донькою бажають користуватися своєю власністю шляхом проживання у вказаній квартирі. Крім того, у вказаному листі було встановлено строк до 25 червня 2013 року щодо письмового повідомлення [PERSON] у випадку незгоди [PERSON] з пропозицією. (а.с.12) Вказаний лист - пропозиція був отриманий відповідачем особисто 26.06.2013 року, про що свідчить його відповідний підпис у рекомендованому про вручення поштового відправлення. (а.с.13) Таким чином, суд приходить до висновку, що лист - пропозиція адресовані [PERSON] позивачем [PERSON] були отримані ним після спливу строку, який було вказано у цьому листі. Будь - яких інших письмових доказів, які б підтверджували факт того, що [PERSON] чиняться перешкоди малолітній [PERSON] та її законному представнику [PERSON] у користуванні майном, а саме: 1/2 частиною квартири [ADDRESS], позивачем суду надано не було. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з тим, що у судовому засіданні останньою не було доведено, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні майном своїй малолітній доньці [PERSON], 2002 року народження та її законному представнику - [PERSON], а також останньою не було доведено та не надано будь - яких доказів того, що в неї та її доньки не має ключів від спірної квартири. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених останнім при подачі позову до суду. На підставі викладеного, ст.. ст. 154, 177 СК України, ст. 316,317,319,386, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed