Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову зазначила, що 12.08.2008р. між нею та відповідачем було укладено шлюб зареєстрований Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 368. З жовтня 2012 року подружні відносини фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою та постійно знаходиться на її вихованні та утриманні. Відповідач свого обов'язку щодо утримання дитини не виконує, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 972 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, просить суд розглядати справу без його участі, проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2008 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 368. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина після розірвання шлюбу проживає з позивачкою, майновий спір на теперішній час між сторонами відсутній. Подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2012 року, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. На підставі викладеного суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін, тому шлюб між ними підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Судом встановлено, відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина постійно проживає та знаходиться на утриманні матері. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, однак не заперечує сплачувати аліменти за рішенням суду у твердій грошовій сумі, оскільки має нерегулярний, мінливий дохід. Враховуючи, що відповідач проти стягнення з нього аліментів у розмірі 972 грн. не заперечує, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Питання про судові витрати підлягають вирішенню в порядку, встановленому статтями 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved