Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

У серпні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Дніпроважпапірмаш ім. Артема про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві та в ході судового засідання позивачка, з урахування уточнень, посилалася на те, що з 08.07.2002 року по 31.05.2013 року працювала у Публічному акціонерному товариству "Дніпроважпапірмаш" ім. Артема». Так, відповідно до наказу №574/к від 08.07.2002 року позивачку було прийнято на посаду контролером приборів та інструментів 5-го розряду у відділ сертифікації, а 31.05.2013 року наказом №149/к її було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Але, на момент її звільнення відповідач, порушуючи норми трудового законодавства, та зловживаючи своїм положенням не сплатив заборгованість по заробітній платі. З урахуванням викладеного, просила суд стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 4 047,12 грн., заборгованість по заробітній платі за період з червня 2011 року по травень 2013 року у розмірі 11 988,41 грн. та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, на його задоволенні наполягала. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 08.07.2002 року по 31.05.2013 року працювала у відповідача на посаді контролера приборів та інструментів 5-го розряду у відділ сертифікації, відповідно до наказу № 574 від 08.07.2002 року. 31.05.2013 року наказом № 149/к позивачку було звільнено з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Проте, з позивачкою не було проведено розрахунку по заробітній платі. Згідно статті 43 «Конституції України» кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно зі статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В силу ч. 1 ст. 44 КЗпП припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 п.п. 1,2,6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору у розмірі, передбаченому колективним договором. Тобто, відповідач повинен сплатити позиваці вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 4 047,12 грн., виходячи з наступного розрахунку: 64,24х21х3. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивачки вихідну допомогу у розмірі 4 047,12 грн. та заборгованість по заробітній платі за період з червня 2011 року по травень 2013 року у розмірі 11 988,41 грн. Що стосується вимог позивачки щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн., то в цій частині суд змушений відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів спричинення їй моральної шкоди та відсутні підстави, передбачені ст. 1167 ЦК України. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн., оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved