Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

Прокуратура Солом'янського району м. Києва звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просила суд зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення нежилої споруди загальною площею 372, 6, кв. м. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив про його задоволення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд у відповідності до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Прокуратурою району проведено перевірку за дорученням прокуратури міста Києва щодо законності використання земельної ділянки по [ADDRESS]. В ході перевірки встановлено, що на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] розташована нежитлова споруда (павільйон), яка па даний - час належить па праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 16.03.2009 року, що підтверджується інформацією наданою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти, нерухомого майна. Первинна реєстрація права власності на вказану будівлю була проведена за Т0В "Артіс ЛТД" на підставі рішення господарського суду м. Києва від 03.05.2007 року. Встановлено, що [PERSON] є власником нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] та є платником податку на землю у відповідності з п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України. В ході перевірки встановлено, що 16.02.2012 року [PERSON] постановлено на облік у ДПІ в Солом'янському районі міста Києва як платника земельного податку. Актом від 16.02.2012 року про результати документальної невиїзної перевірки з питань правильності обчислення і своєчасності сплати земельного податку [PERSON] нараховане податкове зобов'язання у розмірі 31 451, 75 грн., граничний термін сплати податкового зобов'язання за 2009-2011 роки наступив 02.04.2012 року. Встановлено, що всупереч вимогам законодавства [PERSON] не сплачує податкове зобов'язання. Окрім того встановлено, що Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Києві не видавались та не реєструвались документи, які дають право виконання будівельних робіт та свідчать про не прийняття в експлуатацію об'єкту по [ADDRESS] Також, Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Києві встановлено, що вказана нежитлова споруда експлуатується під магазин та аптеку без прийняття в експлуатацію у встановленому законом порядку, чим порушено вимоги ч. 8, ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". При цьому інспекцією [PERSON] видано припис про заборону експлуатації нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] Також, перевіркою встановлено що документи, які посвідчують право власності чи користування земельної ділянки у [PERSON] за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. При цьому встановлено, що слідчим відділом Управління СБУ в м. Києві 15.11.2012 року накладено арешт та заборону проведення будь-яких дій з земельною ділянкою за вказаною адресою. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі. споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 182. ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, ст. 392 ЦК України застосовуються у випадку, коли захищається існуюче право власності, набуте на законних підставах. Позивачем не доведено факт набуття права власності на збудоване нерухоме майно, яке згідно ст. 331 ЦК України виникає з моменту його державної реєстрації. Поряд з цим, відповідно до статті 29 Закону України "Про планування і забудову територій" (в редакції, яка діяла в період реконструкції), дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земельних робіт. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до п. 1 Постанови №1104 "Про деякі питання надання дозволів на виконання підготовчих і будівельних робіт", затвердженої Кабінетом Міністрів України від 30.09.2009, дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення (далі - роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника па виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земельних робіт. Виконання будівельних робіт без відповідного дозволу забороняється. Пунктом 15 зазначеної постанови встановлено, що виконання будівельних робіт на об'єктах без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт або без належно затвердженого проекту вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність встановлену чинним законодавством. Відповідно до частини 1, 2 статі і 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо, вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до компетентних органів про прийняття об'єкта до експлуатації. Крім того, статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити па ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до п. "а" ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської міської ради належить розпорядження землями територіальної громади міста. Згідно Указу Президента України від 08.04.11 № 439/2011 "Про Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України" Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади. Пунктом 4 вказаного Положення передбачено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України, відповідно до покладених па неї завдань, зокрема, приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти, видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та у визначених законодавством випадках відмовляє в реєстрації таких декларацій. Постановою Кабінету міністрів України №549 від 23.05.2011 утворено територіальний орган Державної архітектурно-будівельної інспекції - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві. Таким чином. [PERSON], використовує земельну ділянку не маючи на те законного права всупереч вимогам чинного законодавства, що порушує інтереси територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Окрім того, всупереч Закону України "Про регулювання містобудівної Діяльності" [PERSON] використовує нежитлову будівлю без прийняття її в експлуатацію. За вказаних обставин вищевказане порушує інтереси держави в особі Київської міської ради як власника земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно, а також Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві як органу, що вирішує питання надання дозвільних документів на будівництво у зв'язку з чим прокуратура району звернулась до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Згідно з положенням ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved