Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 54909 грн. 69 коп. боргу за кредитним договором та судових витрат по справі. Позов мотивовано тим, що згідно умов Договору кредиту №КGGASK00000132 від 01.02.2005 року ПАТ КБ "Приват Банк" було надано відповідачу в тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти в сумі 3500,00 гривень, зі сплатою 3,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.01.2007 року на визначених Договором умовах. Однак, свої зобов'язання, передбачені договором, щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків відповідач не виконав. Представник позивача у судове засідання не з"явився. Надіслав суду заяву в якій зазначив, що заявлений позов підтримують повністю, просить суд заслухати справу у відсутності їх представника. Не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з"явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити оскільки при зверненні до суду позивачем було пропущено строк позовної давності. Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак цим Кодексом встановлено строк, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу -позовна давність. До вимоги заявленої позивачем застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, тривалістю у три роки. Договором кредиту укладеним між сторонами не передбачено збільшення позовної давності відповідно до положень ст.259 ЦК України. Виходячи з приписів ч. 1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Суд вважає початком перебігу строку позовної давності слід вважати 01 лютого 2007 року, до якого повинен був бути повністю погашений кредит. В зв"язку з викладеним позовна давність за вимогою про стягнення боргу за кредитним договором сплила 01 лютого 2010 року. В той час як позивач звернувся до суду лише 08 жовтня 2013 року . Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставною для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд виходить з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв»язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Підстави зупинення, переривання перебігу позовної давності, а також поважні причини її пропущення відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі зверненням позивача до суду після спливу позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України в зв"язку з відмовою у позові не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed