Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-20 00:00:00

18.07.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.03.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №К3JWSE00000349 згідно умов якого позивачка отримала кредит у сумі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.03.2010 року. За твердженням позивача, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Посилаючись на положення ст. 259 ЦК України позивач вказує, що договором встановлена позовна давність за вимогами стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені та штрафів тривалістю 5 років (п. 5.5. Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)). Згідно змісту позовної заяви, у порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором в результаті чого виникла заборгованість у сумі 93104,46 грн., яка складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом 28572, 76 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 5088,84 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 59442,86 грн. У звязку з наведеним позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на його користь вказаний розмір заборгованості та судові витрати повязані зі сплатою судового збору. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що направлення банком листів та смс-повідомлень не свідчить про зміну умов договору, а є лише засобом впливу на недобросовісних позичальників. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що відповідачкою від банку був отриманий лист згідно якого банк повідомив відповідача про те, що у разі погашення відповідачем до 01.09.2001 року суми у розмірі 18549,55 грн. залишок заборгованості буде списаний і договір закритий. Оскільки відповідачка 31.08.2011 року сплатила вказану у листі банку суму, представник вважає, що таким чином вона прийняла та виконала умови змін до договору кредиту. Крім того, представник вказує на порушення позивачем строку позовної давності та у разі, якщо суд встановить обставини, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 15.03.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір №К3JWSE00000349. Згідно п. 1.1. вказаного договору відповідачка отримала кредит у сумі 15000 грн. з кінцевим терміном погашення до 15.03.2010 року включно, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати в розмірі 1,5% від суми виданого кредиту (а.с. 5). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, під час дії кредитного договору відповідачкою був отриманий лист банку від 12.06.2011 року (вих. №2415408808), згідно змісту якого банк повідомив, що відповідно до кредитного договору №К3JWSE00000349 від 15.03.2007 року про надання строкового кредиту у розмірі 15000 грн., укладеного між відповідачкою та банком, загальна заборгованість станом на 01.05.2011 року становить 77204,19 грн. При цьому, у листі зазначено, що банк готовий піти назустріч лояльним клієнтам та здійснити часткове списання заборгованості, а саме, якщо відповідачка у строк до 01.09.2011 року внесе через касу ПриватБанку суму в розмірі 18549,55 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №К3JWSE00000349 від 15.03.2007 року, залишок заборгованості буде списаний і договір закритий (а.с. 40). На виконання вказаної пропозиції відповідачка здійснила платіж через касу ПриватБанку 31.08.2011 року трьома сумами у розмірі 334,10 грн., 489,60 грн. та 17725,85 грн. на загальну суму 18549,55 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного чеку (а.с. 39). Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України). Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно положень ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи викладені обставини та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що надіславши відповідачу вказаний вище лист, позивач запропонував зміни до договору кредиту, а відповідачка шляхом здійснення дій по сплаті вказаної у листі суми погодилась з відповідною зміною договору, що відповідає положенням ст.ст. 651, 653, 654 ЦК України. Оскільки відповідачка повністю та у строк передбачений пропозицією банку сплатила зазначену суму, то суд вважає, що зобовязання за вказаним договором кредиту припинились його виконанням у відповідності до вимог ст.ст. 598, 599 ЦК України. Крім того, на думку суду, заслуговують на увагу посилання представника відповідача на сплив строку позовної давності. У своєму позові позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При цьому, позивач також зазначає, що п. 5.5. Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачена позовна давність за вимогами стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені та штрафів строком 5 років. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. При цьому, зі змісту кредитно-заставного договору не вбачається, що сторони погодили термін позовної давності у 5 років. Договір не містить будь-яких невідємних додатків, на які посилається позивач як на підставу погодженого сторонами збільшеного строку позовної давності (Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Підписана заява відповідача, на яку посилається позивач в матеріалах справи відсутня. За таких обставин, суд вважає, що зміни тривалості строку позовної давності сторонами не здійснювалось і при розгляді справи застосуванню підлягає загальний та спеціальний терміни позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки кінцевим днем погашення всіх платежів по кредитному договору було 15.03.2010 року, а позивач звернувся до суду 12.07.2013 року, суд приходить до висновку, що станом на час звернення позивача минув як спеціальний, так і загальний строк позовної давності. Однак, враховуючи, що судом встановлена необґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові саме з підстав виконання відповідачем своїх зобовязань за зміненим договором. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed