Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення строкового безоплатного земельного сервітуту, посилаючись на те, що при звернені до відповідача з метою укласти договір земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки Відповідача, який необхідний позивачу для проходу по відповідній частині земельної ділянки, можливості проносу будівельних матеріалів і виконання робіт по облаштуванню водовідведення із належного позивачу сараю для подальшого обслуговування даної стіни сараю , відповідач відмовився. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд встановити за ним право безстрокового, безоплатного земельного сервітуту стосовно частини земельної ділянки площею 14.11 м.кв. (згідно ДНБ-360-92** мінімальна відстань для обслуговування стіни будівлі має становити 1 м.; довжина стіни сараю становить 14,1 їм.), яка належить Відповідачеві (кадастровий номер земельної ділянки 3211200000:02:003:0159,цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: м. Фастів, вул. Піонерська, буд. №34 та належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку - серія ЯЕ №578046 від 26.04.2007 року) для обслуговування стіни сараю [PERSON], який розташований на його земельній ділянці поряд з межею земельної ділянки Відповідача, шляхом облаштування проходу (хвіртки) біля стіни сараю позивача з його земельної ділянки на земельну ділянку Відповідача, з розібранням забору по довжині стіни сараю, та надання права безперешкодного, вільного проходу в будь-який час доби через облаштовану хвіртку [PERSON] 16.10.2013 року позивач до суду подав позовну заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд встановити за ним право строкового, протягом двох місяців, безоплатного земельного сервітуту стосовно частини земельної ділянки площею 14,11 м.кв., яка належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 578046 від 26.04.2007 року ( кадастровий номер земельної ділянки 3211200000:02:003:0159, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: м.Фастів, вул.Піонерська, 34 для тимчасового встановлення будівельних риштувань з метою ремонту та обслуговування стіни та покрівлі (облаштування водовідведення) сараю [PERSON], розташованого на належній йому земельній ділянці поряд з межею земельної ділянки [PERSON] в світлий час доби в сприятливу погоду.( том 2 а.с.108-109) Відповідач позов не визнав. 10.06.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення господарчої споруди, оскільки вона розміщена на земельній ділянці на відстані 30 см. від паркану. Відсутнє водовідведення руйнує саму споруду та створює незручності [PERSON] 17.10.2013 року [PERSON] звернувся із заявою про зменшення позовних вимог, якою просив суд зобов»язати [PERSON], власника земельної ділянки площею 0,0516 га за адресою м.Фастів, вул. Піонерська 32 усунути перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою за адресою м.Фастів, вул.Піонерська,34, що перебуває у його приватній власності на підставі державного акту на право власності на землю серія ЯЕ № 578046 від 26 квітня 2007 року, шляхом перебудови, перенести стіну господарчої споруди (сараю, літньої кухні) яка межує з межею суміжної земельної ділянки [PERSON] з додержанням будівельних і санітарних норм і правил для відновлення прав [PERSON] як власника суміжної земельної ділянки, та стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 114,70 грн. Представник третьої особи відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Фастівської міської ради суду пояснив, що на його думку є доцільним встановити строковий земельний сервітут для ремонту стіни сараю, належну [PERSON] та облаштування водовідведення на ньому. Що стосується знесення приміщення сараю, то представник третьої особи зазначив, що згідно архівних даних час його побудови 1960 рік, на той час [PERSON] ще не був власником і взагалі не існувало будинку [PERSON], а лише за погодженням з колишнім власником суміжної земельної ділянки по вул.Піонерській,32 [PERSON] за рахунок частини цієї ділянки облаштував собі проїзд до будинку. Крім того, будинок [PERSON] є самовільною забудовою, за що останній був підданий адміністративному стягненню. Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста представник КП «Фастівське МБТІ» надала суду пояснення аналогічні поясненням представника третьої особи. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] є власником 11/20 частини жилого будинку №32, що знаходиться по вул. Піонерській в м. Фастові, та який належить йому на праві власності за договором довічного утримання, посвідченим у Фастівській міській державній нотаріальній конторі 25.10.2001 року ( том 1 а.с.6). На підставі рішення Фастівської міської ради № 1/33-XII-V від 21.12.2006 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №094535 від 10.04.2008 року площею 0,0516 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (том 1 а.с.7). У житловому будинку №34 по вул. Піонерській в м. Фастові, проживає [PERSON], земельна ділянка якого межує з [PERSON] Право власності на свій житловий будинок [PERSON] отримав в 1989 році ( том 1 а.с.24). Між [PERSON] та [PERSON] виник земельний спір щодо межі суміжної земельної ділянки. Так як фактично впритул до межі земельної ділянки [PERSON] розташований сарай [PERSON] , в якому належно не облаштовано водовідведення. В листопаді 2010 року [PERSON] звертався до виконкому Фастівської міської ради і це питання було розглянуто комісією з виїздом на місце. В листі №342 від 17.11.2010 року на звернення позивача відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Фастівської міської зазначив, що Комісія пришила до висновку, що існуючий стан системи водовідведення зі сторони земельної ділянки [PERSON] 1.1. є вкрай незадовільним та несе негативний вплив по експлуатації сараю за своїм цільовим призначенням і призводить до руйнації (том 1 а.с.8). Відповіддю № 3 від 05.01.2012 року на адвокатський запит Відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Фастівської міської ради повідомляє, що відстань від стіни сараю МусаєваO.A., власника земельної ділянки по вул.Піонерській, 32, а саме середній його частині до огорожі домоволодіння по вул.Піонерській,34 складає- 0.30 м (том 1 а.с.9) [PERSON] власник домоволодіння по вул. Піонерській, 32, не має можливості безперешкодно обслуговувати свій сарай на межі домоволодінь №32 та № 34 по вул. Піонерській, адже мінімальна відстань для обслуговування сараю згідно ДБН 360-92 повинна складати 1 м. З метою мирного вирішення даної конфліктної ситуації 23.02.2011 позивачем до Відповідача був надісланий лист-звернення, в якому позивач запропонував Відповідачу укласти договір земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки Відповідача, який необхідний позивачу для проходу по відповідній частині земельної ділянки, можливості проносу будівельних матеріалів і виконання робіт по облаштуванню водовідведення із належного позивачу сараю для подальшого обслуговування даної стіни сараю. Проте відповіді позивач не отримав. Відповідач не погоджується на встановлення земельного сервітуту і в судовому засіданні ( том 2 а.с.42-44).. Якщо довжина стіни сараю [PERSON], що фактично прилягає до межі його з Відповідачем земельної ділянки становить 14,11 м., відстань від стіни сараю, а саме середній його частині до огорожі домоволодіння Відповідача складає - 0.30 м., мінімальна відстань для обслуговування сараю згідно ДБН 360-92** повинна складати 1 м., а довжина проходу через хвіртку Відповідача до стіни сараю позивача становить 18 м.. то такий варіант встановлення земельного сервітуту щодо цієї частини земельної ділянки є незручним для позивача та Відповідача. На думку суду, найменш обтяжуючим способом як для Відповідача та позивача можливе встановлення земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки відповідача. [PERSON] 1.1., шляхом облаштування проходу (хвіртки) біля стіни земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON], з розібранням забору по довжині стіни сараю - 14.11 м., для проходу по території земельної ділянки відповідача, можливості проносу будівельних матеріалів і виконання робіт по облаштуванню водовідведення із належного позивачу сараю для подальшого обслуговування даної стіни сараю. Що стосується позовних вимог [PERSON] суд вважає, що задоволенню вони не підлягають виходячи з наступного. Обгрунтовуючи свій позов [PERSON] посилається на доказ-відповідь на адвокатський запит відділу архітектури та містобудування виконавчого комітету Фастівської міської ради № 451 від 23.08.2012 року, в якій зазначається, що відстань від стіни господарського блоку [PERSON], власника земельної ділянки по вул.Піонерській, 32/2, а саме середній його частині до огорожі домоволодіння по вул.Піонерській,34 складає- 30 м.Мінімальна відстань до меж землекористування при будівництві будівель та споруд згідно державних будівельних норм повинна складати не менше 1 м. Матеріали законності будівництва даної споруди у відділі містобудування та архітектури відсутні ( том 2 а.с. 16). Спростовуючи даний доказ варто зазначити, що дана господарська будівля-сарай згідно технічного паспорту домоволодіння (том 1 а.с.51) побудована у 1960 році, та відповідно інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, про що 15.03.2013 року головним державним інспектором Токовенко О.В. було складено Акт, в якому зазначається за результатами перевірки встановлено, що під час перевірки, станом на 15.03.2013 року було встановлено, що розташовані на приватизованій земельній ділянці по вул.Піонерська 32 в м.Фастові сарай-літера «В», літня кухня-літера»К», побудовані в 1960 році та належать [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 25.10.2001 року та права власності на нерухоме майно (реєстраційний № 4320341, запис № 303 у книзі 39). Також в ході перевірки було встановлено, що після розподілу земельної ділянки та винесення меж внатуру відстань від сараю-літньої кухні та межею між домоволодінням [PERSON] (буд.32) і [PERSON] (буд.34) складає 30.0 см в середній частині господарської будівлі. До цього згідно з тех..паспортом відстань становила 70.0 см. Факту проведення [PERSON] будівельних робіт не виявлено ( том 2 а.с.47). Відповідно до ч.3 ст 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов»язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тому застосування в даному випадку положень ДБН України 360-92** до будівництва даної господарської будівлі, яка була збудована в 1960 році є неправомірною. [PERSON] сам у своєму позові зазначає, що господарська споруда за адресою м.Фастів, вул.Піонерська 32/2 під номером 3 на кадастровому плані ділянки відповідача розташована на неприпустимій відстані від домоволодіння [PERSON] Згідно з рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради від 03.03.1981 року ( том 1 а.с.22) вирішено виділити [PERSON] земельну ділянку площею 500 кв.м. (врахувати проїзд шириною 3 м) по вул.Піонерській № 32-а для будівництва будинку з садиби його тестя згідно його письмової згоди. Зобов»язати [PERSON] сарай [PERSON] розташований на місці планує мого проїзду перенести згідно його письмової згоди в місце передбачене генпланом. Згідно цього рішення, за яким виділялася земельна ділянка [PERSON] він був зобов»язаний перенести дану господарську будівлю в певне місце. Проте ним не було вчинено даної дії, та Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради № 100/92 від 04.05.1989 року, розглянувши заяву [PERSON] про внесення змін у землекористування, вирішили виділити [PERSON] земельну ділянку площею 174 кв.м. за рахунок присадибної ділянки гр.[PERSON], а земельну ділянку площею 114 кв.м. повернути [PERSON] (том 1 а.с.23), тому твердження позивача щодо неприпустимої відстані розташування сараю [PERSON] є безпідставними. Враховуючи всі вищевикладені обставини справи та зібрані по справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про встановлення земельного сервітуту виходячи з наступних вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.І ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч .4. ст. 402 ЦК України передбачає можливість встановлення сервітуту договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: проходу, проїзду на велосипеді; право проїзду транспортним засобом по наявному шляху... та інші земельні сервітути. Згідно ч. 1 ст. 89 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Таким чином, вимога встановити земельний сервітут для проходу по території земельної ділянки відповідача, можливості проносу будівельних матеріалів і виконання робіт по облаштуванню водовідведення із належного [PERSON] сараю для подальшого обслуговування даної стіни сараю ґрунтує на вимогах закону - ст.ст. 401, 402 ЦК України, ст.ст. 89, 99 ЗК України, та відповідає як визначенню сервітуту, так і можливим видам сервітуту. Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, трудових відносин. Крім того, позивачем за подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 107,30 грн. та 4 000 грн. було сплачено за надання правової допомоги. Обгрунтування витрат, понесених позивачем за надання мені правової допомоги в даній цивільній справі наведено в Звіті про виконання договору про надання правової допомоги від 30.01.2012 року та від 07.07.2013 року; в Звіті про надану правову допомогу під час судових засідань у цивільній справі №2/381/1055/13 з відповідним посиланням на норми ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах». Згідно ст..88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином вищезазначені судові витрати, понесені [PERSON] підлягають стягненню з [PERSON]

Outcome: approved