Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], визначивши третьою особою Відділ державної міграційної служби України в Октябрському районі м. Полтави, [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобовязання зняти з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що отримав трикімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру на жиле приміщення № 1074 від 13 грудня 1995 року. У вказаній квартирі зареєструвалися позивач, його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], проте у січні 1997 році [PERSON] з дружиною [PERSON] розлучилися і вона виїхала з м. Полтави, забравши з собою дочку. За рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 1997 року місце проживання дочки визначено з батьком, тому з літа 1996 року дочка [PERSON] постійно проживає з батьком. Місце проживання дружини позивачу тривалий час не було відомо, однак він нещодавно дізнався, що [PERSON] зараз проживає у своєї матері в Рівненській області, але звязатися з нею по телефону позивачу не вдалося. Оскільки відповідач протягом 15 років за вказаною адресою не проживає, що створює [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою, чим порушуються його права як власника квартири, тому звернувся до суду з позовом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а. с. 20-21, 48), письмових заяв чи клопотань до суду не надіслала. Судове доручення щодо допиту відповідача повернулося з Рівненського районного суду Рівненської області без виконання. З цих підстав суд, відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Треті особи [PERSON] та представник Відділу ДМС України в Октябрському районі м. Полтави у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи (а. с. 49, 53-54), письмових заяв чи клопотань до суду не надіслали. Заслухавши представника позивача, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується ордером на жиле приміщення № 1074 від 13 грудня 1995 року (а. с. 10). З довідки КП ЖЕО № 4 Полтавської міської ради від 26 березня 2010 року за вих. № 812 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] разом з власником також зареєстровані його дружина [PERSON] та його дочка [PERSON] (а. с. 8). 13 січня 1997 року [PERSON] розірвав шлюб з дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КЕ № 004700 від 25 травня 2005 року (а. с. 7). [PERSON] виїхала з м. Полтави, забравши з собою дочку. Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 1997 року місце проживання дочки [PERSON] визначено з батьком, тому з літа 1996 року дочка постійно проживає з батьком. Встановлено, що відповідач [PERSON] з 1995 року у квартиру [ADDRESS] після реєстрації не поселялася та не проживає протягом 15 років, її особистих речей у квартирі немає. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Згідно вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту ч. 1 ст. 319 ЦК України слідує, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки [PERSON] за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживає 15 років, а саме з 1997 року, що підтверджено зібраними по справі доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання втратившим права користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Разом з тим, в задоволенні позову щодо зобов'язання Відділу Державної міграційної служби України в Октябрському районі м. Полтави зняти відповідача з реєстраційного обліку необхідно відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині у суду немає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial