Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Совр-1», приватний нотаріус Мартюк Лариса Орестівна, в якому просить встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 1984 року по 19 січня 1990 року, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] як на частку в спільному майні подружжя, розірвати спадковий договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] 18 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Мартюк Л.О., зареєстрованим в реєстрі за №6870 та договір про внесення змін та доповнень, який укладений між [PERSON] та [PERSON] 10 листопада 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Мартюк Л.О., зареєстрованим в реєстрі за №7764 до спадкового договору від 18 жовтня 2005 року за номером в реєстрі №6870. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримують, в їх обґрунтування зазначають, що [PERSON] після смерті [INFO] дружини [PERSON] почав проживати із [PERSON] як одна сім'я із жовтня 1984 року, вели спільне господарство, разом виплачувати кооперативну квартиру по [ADDRESS], в якій і проживали. Внески за квартиру виплатили повністю і під час перебування у шлюбі із 19.01.1990р. їм було видане реєстраційне посвідчення на право власності на квартиру. За таких обставин, квартира по [ADDRESS], відноситься до спільної сумісної власності подружжя, в якій частки власності є рівними, тобто кожному із подружжя належить по 1/2 частки власності, яку просить визнати за ним. За життя дружина [PERSON] склала спадковий договір, за умовами якого [PERSON] зобов'язаний був здійснювати догляд за нею та [PERSON], забезпечувати ліками та надавати грошову допомогу. В замін цього до [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] у власність повинна була перейти квартира по [ADDRESS]. Однак, [PERSON] не надавав матеріальної допомоги, не забезпечував ліками та доглядом, чим порушив умови спадкового договору та договору про внесення змін до нього, а тому дані договори підлягають розірванню. Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] за період з жовтня 1984 року по 19 січня 1990 року необхідне для підтвердження внесення коштів за квартиру під час спільного проживання з [PERSON] із вказаного терміну, а іншими доказами він не може підтвердити зазначені обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, не подав доказів поважності не з'явлення в судове засідання, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений. Згідно поданих заперечень просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову, посилаючись на ті обставини, що квартира по [ADDRESS], не належала на праві спільної сумісної власності подружжя, а була особистою власністю [PERSON], яка і сплачували за неї пайові внески, оскільки [PERSON] не мав відповідного розміру доходу. Спадкового договору із [PERSON] не укладалося, він не був стороною укладених договір, що також свідчить про віднесення спірної квартири до особистої власності [PERSON], а тому [PERSON] не є відчужувачем і не може бути позивачем у справі. Умови спадкового договору виконувалися належним чином і не має правових підстав для його розірвання. [PERSON] не проживав із [PERSON] однією сім'єю, оскільки був зареєстрований по іншому адресу. Крім цього зазначає, що видана ТОВ «Совр-1» довідка про сплату пайових внесків не відповідає дійсності та не може братися до уваги, оскільки в ній зазначені недостовірні дані. Разом з тим, просить застосувати до спору наслідки спливу строку позовної давності для звернення до суду. Представник ТОВ «Совр-1» в судовому засіданні пояснила, що довідка про сплату пайових внесків виписувалася на підставі бухгалтерських даних, і при сплаті повної суми коштів [PERSON] була видана довідка про виплату коштів. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, встановив наступні обставини справи. Як вбачається із свідоцтва про шлюб від 06.12.2012р. (повторне) 19 січня 1990 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №36. Згідно довідки ЖЕК-12 ЖБК, яка видана 10.02.1994р. №983, [PERSON] проживає в кооперативній квартирі по [ADDRESS], пайовий внесок за квартиру в сумі 4974,20 грн. виплачений повністю. Із представленої представником ТОВ «Совр-1» довідки від 20.11.2013р. №118 вбачається, що 22.05.1980р. сплачений перший внесок в сумі 2086 крб. Наступні пайові внески одночасно 3% за користування позикою сплачувалися в такому порядку: 1981р. - 209,53 крб., 1982р. - 206,09 крб., 1983р. - 328,09 крб., 1984р. - 0,00 крб., 1985р. - 284,25 крб., 1986р. - 151 крб., 1987р. - 201,54 крб., 1988р. - 200,51 крб., 1989р. - 693,77 крб., 1990р. - 96,00 крб., 1991р. - 604,00 крб., 1992р.-1993р. - 0,00 крб., 10.02.1994р. в сумі 372 крб. було сплачено повністю і виплачена квартира [ADDRESS]. Також, із долученої розрахункової книжки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні та копія долучена до матеріалів справи, підтверджено факт виплати квартири по [ADDRESS]. 22 лютого 1994 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації видане реєстраційне посвідчення, згідно якого квартира по [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі довідки ЖЕК-12 Житлово-будівельного кооперативу в м. Тернополі від 10.02.1994р. №983. Тому, в даному випадку не приймаються до уваги посилання відповідача щодо недостовірності даних у поданій ТОВ «Совр-1» довідці від 20.11.2013р. №118, оскільки зазначена довідка не виступила в якості правовстановлювального документа, на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру по [ADDRESS], за [PERSON], а право власності було зареєстровано на підставі довідки ЖЕК-12 ЖБК від 10.02.1994р. №983, що відповідачем не оспорюється. Позивач зазначає, що під час спільного проживання, а саме із жовтня 1984 року по дату реєстрації шлюбу - 19 січня 1990 року він разом із [PERSON] жили однією сім'єю, вели спільне господарство, турбувалися один про одного, оплачували пайові внески за квартиру. По адресі [ADDRESS], зареєструвався в 2010 році, оскільки був зареєстрований по іншому місцю проживання. В підтвердження викладених позивачем обставин, в судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази, з яких вбачається, що він є сином позивача [PERSON], познайомився із [PERSON] у 1985 році, коли прийшов з армії в квартирі по [ADDRESS], в якій проживав його батько із [PERSON] Вони жили як одна сім'я, вели спільне господарство, робили ремонтні роботи в квартирі, купляли побутову техніку. Коли він одружувався на його весілля в 1988 році приїхав батько із [PERSON], допомагали робити весілля. Батько неодноразово писав до нього в листах, що познайомився із жінкою [PERSON] і хоче з нею проживати та одружитися. Свідок [PERSON] надав покази, з яких вбачається, що під час навчання у січні 1985 році познайомився із [PERSON] в квартирі [ADDRESS], куди його запросив батько [PERSON] Батько питав його думки щодо того, чи він не буде заперечувати, що він буде із [PERSON] проживати та одружуватися. Стверджує, що із 1985 року батько із [PERSON] постійно проживали разом як одна сім'я, вели спільний побут та господарство. Після завершення навчання вони у 1986 році допомагали зробити проводи його до армії. Із показів свідка [PERSON] вбачається, що вона знала [PERSON] дуже багато років, з нею разом працювали і получили квартири на виплату. Зазначає, що із слів [PERSON] вона одноразовим платежем оплатила пайові внески за квартиру. [PERSON] також знає, бо він проживав разом із [PERSON] Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України судом може бути встановлений факт щодо проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. При встановлених обставинах, суд вважає, що факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується із 1985 року по дату реєстрації шлюбу - 19.01.1990р., а тому дана вимога підлягає до задоволення. 18 жовтня 2005 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) укладено Спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №6870, за умовами якого [PERSON] передає після своєї смерті у власність [PERSON] належну на праві власності однокімнатну квартиру [ADDRESS]. На набувача згідно умов договору покладаються обов'язки щомісячно, не пізніше 15 числа кожного місяця надавати відчужувану грошову винагороду в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, в разі смерті відчужувача, поховати його на кладовищі в м. Тернополі. Згідно п. 8 Договору у разі невиконання набувачем майна розпоряджень відчужувача, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача майна у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Крім цього, 10 листопада 2005 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін та доповнень, зареєстрований в реєстрі за №7764, яким сторони внесли зміни в частину договору та пункт 1 Спадкового договору від 18.10.2005р. №6870, виклавши їх в такій редакції: «[PERSON] передає після своєї смерті та смерті її чоловіка [PERSON] у власність [PERSON] належну на праві власності квартиру [ADDRESS]. За згодою сторін на набувача майна покладаються обов'язки щомісячно, не пізніше 15 числа кожного місяця надавати [PERSON] та [PERSON] грошову винагороду в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, забезпечити [PERSON] та [PERSON] згідно рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, в разі смерті [PERSON] чи [PERSON] поховати їх на кладовищі в м. Тернополі. Цей договір є невід'ємною частиною спадкового договору, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. 18.10.2005р. по реєстру №6870». Із долученої представником позивача до матеріалів справи копії заяви, яка подана [PERSON] 18.10.2005р. за вх. №344 приватному нотаріусу і яка ним посвідчена, вбачається, що [PERSON] дав згоду на передачу його дружиною [PERSON] по спадковому договору [PERSON] придбаної нами під час шлюбу квартири [ADDRESS]. Відповідно до статті 1302 Цивільного кодексу України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Сторонами у спадковому договору, зокрема, відчужувачем, може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Стаття 1306 Цивільного кодексу України передбачає, що предметом спадкового договору може бути майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а також майно, яке є особистою власністю будь-кого з подружжя. Згідно пункту 234 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», яка затверджена наказом Мінюсту від 03.03.2004р. №205, і була чинною на момент вчинення нотаріусом дій по посвідченню спадкового договору та договору про внесення змін, подружжя має право укласти спадковий договір щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. Як вказує стаття 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язанні спільними побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», який діяв на момент сплати внесків та реєстрації права власності, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. За таких обставин, матеріалами справи підтверджуються викладенні позивачем обставини, що квартира [ADDRESS] придбана у шлюбі і в силу ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин, відноситься до права спільної сумісної власності подружжя, передавалася по спадковому договору як квартира, яка належить на праві спільної сумісної власності, про що також свідчить подана [PERSON] заява як одного із подружжя на передачу квартири по спадковому договорі, за умовами якого відповідач зобов'язувався утримувати також і [PERSON], який в даному випадку також є відчужувачем. Тому, матеріалами справи спростовуються твердження відповідача, які викладенні у запереченні про те, що квартира є особистою власністю [PERSON] і [PERSON] не є відчужувачем по спадковому договорі, а відтак і не може звертатися до суду із заявленим позовом. Також, долучені [PERSON] до заперечення різного роду заяви, листи, договір дарування грошей не мають відношення до справи і не підтверджують викладених відповідачем обставин. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільною сумісною власністю є та спільна власність двох чи більше осіб, у якій завідомо не визначені частки кожної з них. Тобто, учасники не мають наперед визначних часток, є факт відсутності існування в об'єкті власності ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею. Враховуючи відсутність майнових претензій та заперечень позивача з приводу розміру внесених пайових внесків у виплаті квартири, а відтак і спірності щодо часток власності, за правилами ст. 28 КпШС України, що також кореспондується в ст. 70 СК України, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, суд приходить до висновку, що частка власності [PERSON] у квартирі по [ADDRESS] становить 1/2. Згідно ст. 1308 ЦК України, що передбачено також сторонами у пункті 8 Спадкового договору від 18.10.2005р., у разі невиконання набувачем майна розпоряджень відчужувача, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача. Приймаючи до уваги ті обставини, що протягом дії спадкового договору від 18.10.2005р. і за життя відчужувача [PERSON], остання не заявляла претензій щодо неналежного виконання набувачем [PERSON] умов спадкового договору, не зверталася із вимогами про його розірвання, відсутність доказів в спростування викладеного, суд вважає, що набувач - відповідач по справі після смерті [INFO] [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] по спадковому договору від 18.10.2005р. за реєстром №6870 та Договору про внесення змін від 10.11.2005р. за реєстром №7764, а саме на належну їй частку у квартирі в розмірі 1/2, то підстав для розірвання Спадкового договору від 18.10.2005р. та Договору про внесення змін від 10.11.2005р. в частині прав та обов'язків [PERSON] перед [PERSON] не має. Натомість, суд вважає, що Спадковий договір від 18.10.2005р. та Договір про внесення змін від 10.11.2005р. до Спадкового договору в частині прав та обов'язків, які виникли у [PERSON] перед [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 1308 ЦК України, оскільки як стверджує [PERSON] в судовому засіданні відповідач [PERSON] зобов'язань, які покладалися на нього умовами Спадкового договору та Договору про внесення змін виконував не належним чином, грошової винагороди не надавав, не забезпечував лікувальними засобами. Згідно долученого листа Страхової компанії «САТІС» від 12.12.2012р. остання перерахувала страхові виплати вигодабувачу за наданими послугами, пов'язаними із врегулюванням страхового випадку, який стався із страховиком [PERSON], і який потребує придбання, постачання та використання медикаментів, предметів медичного призначення та витратних матеріалів для проведення оперативного лікування. Доказів, які б свідчили протилежне відповідач не подав. Долучена [PERSON] до матеріалів справи квитанція про переказ [PERSON] 100 грн. не може в даному випадку свідчити про належне виконання набувачем зобов'язань по спадковому договору. Відповідно до змісту статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст.ст. 328, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частини квартири по [ADDRESS] як на частку у спільно набутому майні подружжя. Разом з тим, при розгляді даного спору судом відхиляється клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки спір фактично виник після смерті [INFO] [PERSON] і був заявлений позивачем на відновлення та визнання правомірно набутого права власності, яке в силу Закону є непорушним і ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні без відповідних на те правових підстав. У відповідності до ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідного до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 229,40 грн. із позовної вимоги про розірвання спадкового договору слід стягнути із відповідача в доход Державного бюджету.

Outcome: partial