Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначила, що вона, [PERSON], [INFO], є непрацездатною особою за віком. З 25 серпня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. З моменту реєстрації шлюбу і по день смерті [PERSON] вони з чоловіком проживали разом, вели спільне господарство. Позивач фактично знаходилась на його утриманні, оскільки його доходи завжди перевищували її. Чоловік отримував пенсію та щомісячні страхові виплати у зв'язку з профзахворюванням. Зі смертю чоловіка позивач втратила засоби для існування, а самостійно забезпечувати себе засобами для існування в повному обсязі не має можливості. Оскільки чоловік помер внаслідок професійного захворювання, відповідачем призначена одноразова допомога, як члену сім'ї потерпілого, але у призначенні та виплаті одноразової допомоги, як особі, яка перебувала на утриманні потерпілого та щомісячних страхових виплат, їй відмовлено, оскільки відповідач не визнає факту її перебування на утриманні чоловіка. На підтвердження факту перебування позивача на утриманні чоловіка свідчить довідка з місця проживання, з якої вбачається, що на день смерті чоловіка вони проживали з ним разом, вели спільне господарство і позивач знаходилась на його утриманні. Просила суд встановити факт перебування [PERSON], на утриманні на момент смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Зобов'язати відповідача нарахувати щомісячні страхові виплати у зв'язку із втратою годувальника. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача - Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Ровеньки Луганської області, у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала. Суду надала письмові заперечення, в яких зазначила, що розглянувши позовну заяву [PERSON] про встановлення факту знаходження на утриманні у померлого чоловіка, відділення ВД Фонду в м. Ровеньки Луганської області позовні вимоги не визнає та вважає, що вони не можуть бути задоволені з огляду на наступне. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової повинен бути не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Згідно ст. 75 Сімейного Кодексу України «Право одного з подружжя на утримання» право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»: «Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості». Відповідно до ст. 2, цього ж Закону, прожитковий мінімум застосовується для визначення права на призначення соціальної допомоги, якою є одноразова допомога та щомісячні страхові виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI встановлено, що прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2013 року складає 894 гривні. Згідно довідки УПФУ в м. Ровеньки Луганської області №500 від 28.10.2013 року розмір отримуваної пенсії [PERSON] на день смерті її чоловіка складав 1018,22 гривень, що перевищує розмір встановленого на законодавчому рівні прожиткового мінімуму. За таких підстав не можливо вважати встановленим факт перебування позивача на утриманні померлого чоловіка, тому відділення ВД Фонду в м. Ровеньки Луганської області просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] (а.с. 5). 25 серпня 2009 року виконкомом Дзержинської селищної ради міста Ровеньки Луганської області зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за актовим записом №42 (а.с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8), [PERSON] помер [INFO]. Таким чином, на момент смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], позивач [PERSON] була непрацездатною особою за віком, вона досягла 67-річного віку. [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в місті Ровеньки Луганської області та на теперішній час отримує пенсію у разі втрати годувальника, померлого внаслідок трудового каліцтва або профзахворювання. Станом на листопад 2013 року, розмір її пенсії становить 1788 грн. 00 коп. (а.с. 6). За життя [PERSON], у період з січня 2013 року по червень 2013 року, [PERSON] отримувала пенсію за віком , розмір якої становив 1018 грн. 22 коп. щомісячно, що підтверджується довідкою Управління пенсійного фонду України в місті Ровеньки Луганської області №5729 від 19.122013 року (а.с. 19). [PERSON] за життя отримував пенсію за списком №1 (при повному пільговому стажі), розмір його пенсії у період з січня 2013 року по червень 2013 року становив: січень 2013 року - 2952,00 грн., лютий 2013 року - 2952,00 грн., березень 2013 року - 2952,00 грн., квітень 2013 року - 2952,00 грн., травень 2013 року - 2952,00 грн., червень 2013 року - 2952,00 грн., а всього за вказаний період 17712 грн. 00 коп. (а.с. 20), в той час, як розмір пенсії позивача [PERSON] у період з січня 2013 року по червень 2013 року становив: січень 2013 року - 1018,22 грн., лютий 2013 року - 1018,22 грн., березень 2013 року - 1018,22 грн., квітень 2013 року - 1018,22 грн., травень 2013 року - 1018,22 грн., червень 2013 року - 1018,22 грн., а всього за вказаний період - 6109,32 грн. (а.с. 19), тобто із зазначених довідок вбачається, що розмір пенсії [PERSON] значно перевищував розмір отримуваної пенсії його дружини [PERSON] Окрім того, [PERSON] перебував на обліку у Відділенні Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Ровеньки Луганської області і одержував щомісячні страхові виплати, розмір яких у період з грудня 2012 року по травень 2013 року становив: грудень 2012 року - 2031,15 грн., січень 2013 року - 2031,15 грн., лютий 2013 року - 2031,15 грн., березень 2013 року - 2333,80 грн., квітень 2013 року - 2333,80 грн., травень 2013 року - 2333,80 грн., а всього за цей період часу він отримав 13094 грн. 85 коп. (а.с. 21). Тобто, суд приходить до висновку, виходячи з вищезазначених довідок, розмір щомісячного доходу [PERSON] становив в середньому 5134 грн., в той час, як щомісячний дохід [PERSON] становив 1018 грн. 22 коп. Відповідно до п. «д» ч.1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку ФССНВ у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі виплатити особам, які перебували на утриманні померлого працівника, пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер на виробництві або професійного захворювання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилась протягом не більш десятимісячного терміну після його смерті. Відповідно до п. « 2» ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з п. «д» п.1 ч.1 ст.21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого. Такими непрацездатними особами є: жінки, які досягли 55 років, якщо вони не працюють. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», фонд соціального страхування від нещасних виплат приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання переліку документів. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ФССНВ розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження відповідних документів. Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на момент смерті свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO], проживала разом із ним за адресою: [ADDRESS], вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, вона здійснювала догляд за чоловік та здійснила його поховання, що підтверджується виконавчого комітету Дзержинської селищної ради міста Ровеньки Луганської області №1781 від 13.11.2013 року (а.с. 9). [PERSON], як непрацездатна за віком, перебувала на утриманні чоловіка, з виходом на пенсію більше не працювала, підприємницькою діяльністю не займалась (а.с. 11,18,22). Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при вирішенні позовів про відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що при наявності підстав, передбачених статтями 456,457,461 ЦК і Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на відшкодування такої шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв'язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж десятимісячного строку після його смерті. Зокрема, у разі смерті потерпілого, який був застрахований, право на одержання страхових виплат на підставі Закону № 1105-XIV мають: діти, котрі не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші, які через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти на життя; діти, що є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ними 23 років; жінки, які досягли 55 років, і чоловіки - 60 років, якщо вони не працюють; інваліди-члени сім'ї померлого - на час інвалідності; дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює і доглядає дітей, братів, сестер, онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку. В інших випадках (статті 456, 457, 461 ЦК) до непрацездатних утриманців потерпілого, які мають право на відшкодування шкоди, належать: діти віком до 16 років,ті, що навчаються, - до 18 років, і непрацездатні діти старшого віку; жінки, які досягли 55 років, чоловіки - 60 років або особи, які є інвалідами; один із батьків або дружина (чоловік) померлого чи інший член його сім'ї, якщо він не працює й доглядає дітей,братів, сестер, онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку. Право на одержання відшкодування у зв'язку з втратою годувальника виникає і у тому разі, коли останній помер внаслідок одержаної травми (що підтверджено висновком лікарської експертизи) через деякий період після призначення суми відшкодування або встановлення групи інвалідності у зв'язку з даним каліцтвом; непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Сума заробітку, що припадає на утриманців, ділиться на їх кількість і з одержаної частки у випадках, передбачених статтями 457, 461 ЦК, відраховується пенсія у зв'язку з втратою годувальника (або відповідна частина пенсії, призначеної на всіх утриманців); у разі ушкодження здоров'я з виконанням потерпілим трудових обов'язків - пенсія заліку не підлягає, якщо відшкодування не полягає в страховій виплаті у вигляді пенсії у зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником. Відповідно до п. 1-1 ч. 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат на підставі Закону N 1105-ХІV між особами (які підлягають страхуванню від нещасного випадку, членами сім'ї чи утриманцями таких осіб, особами, які добровільно застрахувалися від зазначених випадків) та страховиком розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами. Таким чином, суд вважає за можливе встановити факт перебування, [PERSON], [INFO], на утриманні у померлого чоловіка [PERSON], [INFO], на момент його смерті, з наведених вище підстав. Суд також приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України в місті Ровеньки Луганської області, нарахувати їй щомісячні страхові виплати у зв'язку із втратою годувальника, задоволенню не підлягають, оскільки згідно діючого законодавства непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, мають право на отримання страхових виплат.

Outcome: partial