Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача та при цьому посилався на те, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір на умовах повернення, строковості і платності, але відповідач систематично порушував істотні умови цього договору та не здійснював належні платежі понад встановлений строк, з огляду на що утворилась заборгованість в розмірі 15628 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 229,41 грн. Позивач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, до суду не з'явився, але суд приймає до уваги клопотання позивача про розгляд справи за відсутністю представника, що заявлене у позовній заяві. Відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи згідно телефонограми, до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість вирішення справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З огляду на специфіку виниклих правовідносин та виходячи з предмету спору, суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини врегульовано Цивільним кодексом України та приписами укладеного сторонами кредитного договору, умови якого не суперечать законодавству України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим ля виконання сторонами. Судом встановлено, що між сторонами 30.12.2012 року укладено кредитний договір відповідно до умов якого позивач надає відповідачу кредит у сумі 2600 грн. на строк повернення не пізніше 14.01.2013 року зі сплатою відсотків в розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожен день користування, що становить 732% річних. Кредит відповідачу було надано у вигляді готівки. Згідно Додаткової угоди №1 від 17.01.2013 року, відповідач зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти не пізніше 02.02.2013 року Крім того, відповідно до умов договору, за користування кредитом понад встановлений строк, або прострочення терміну сплати позичальник щомісячно зобов'язаний сплачувати пеню в розмірі 2% фактичної заборгованості за кожен день прострочення. У випадку прострочення сплати відсотків, нарахованих на суму кредиту, більш ніж 14 днів, позичальник додатково до пені сплачує штраф в розмірі 100 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчасно не здійснював щомісячні платежі відповідно до договору кредитування, а отже відповідач недотримався своїх обов'язків по своєчасному погашенню суми заборгованості перед кредитодавцем. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. При цьому слід зазначити, що позивачем надсилалася вимога про повернення всієї суми кредиту, але відповідачем не було вчинено належних дій реагування. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, умовами укладеного між сторонами договору визначено, що позичальник зобов'язаний щомісячно здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, сплачувати всю суму процентів та пені, нарахованих за користування кредитними коштами. Таким чином, проаналізувавши викладені норми законодавства у системному їх аналізі із обставинами виниклими у правовідносинах сторін кредитного договору, враховуючи наявність у матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, можливо дійти висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог та доведеність відповідних обставин належними доказами. Отже, у відповідача існує обов'язок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти та тіло кредиту. При цьому слід зазначити, що вказаний залишок заборгованості не спростований відповідачем, оскільки останнім не надано та в матеріалах справи не міститься доказів про здійснення відповідачем інших виплат на погашення боргу. Крім того, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат, сплачених при поданні позовної заяви, що підтверджується належною квитанцією в матеріалах справи.

Outcome: approved