Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, з 14.10.2006 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейні відносини не склалися та припинені, однією родиною не проживають, подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, у кожного своє життя, подальше спільне життя та збереження родини неможливі, у зв'язку із чим просить шлюб розірвати. З моменту укладання шлюбу, подружжя проживало однією сім'єю, на теперішній час подружжя проживає окремо, дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно не оказує матеріальну допомогу на утримання дитини у зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково. Не заперечує проти розірвання шлюбу, в частині стягнення аліментів позовні вимоги визнає частково в сумі п'ятсот гривень. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 14 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, після реєстрації шлюбу дружині привласнено прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого, відповідач [PERSON] записаний батьком дитини. Дитина знаходяться на утриманні позивача, що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційної ділянки №5 Житлово-експлуатаційного об'єднання Желєзнодорожного району м. Сімферополя від 12.12.2013 року. Спір про місце проживання дитини та про розділ спільного майна між сторонами відсутній. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що вони подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають, що суперечить ст.3 Сімейного Кодексу України, яка говорить, що родину становлять спільно проживаючі особи, зв'язані загальним побутом, що мають права й обов'язки. Шлюб сторін так само перешкоджає їм здійснити право на проживання в родині, передбачене ст.4 Сімейного Кодексу України. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, родину зберегти не можливо, вона розпалася остаточно і шлюб необхідно розірвати. Згідно зі ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За бажанням позивачки, останній після розірвання шлюбу слід залишити шлюбне прізвище - [PERSON]. Дитина проживає разом з позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Як слідує з позовної заяви, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по матеріальному забезпеченню дитини. При цьому, відповідачем не надано суду будь-яких доказів, що він бере участь в утриманні дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач разом з дитиною проживає окремо від відповідача. Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. У зв'язку з викладеним, враховуючи те, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та засновані на законі, а також те, що відповідач є молодим працездатним чоловіком, інших дітей на утриманні не має, стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в сумі 800 гривень, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25 листопада 2013 року. Питання про відшкодування судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач на цьому не наполягала. Згідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір. У відповідності з вимогами ч.2 ст.115 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили слід надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб - у порядку, передбаченому діючим законодавством. На підставі викладеного, ст.ст.104, 105, 110-112, ч.2 ст.115, ст.ст.180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial