Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що у 2000 році нею було збудовано гараж в [ADDRESS], на прибудинковій території. З 2002 року вона зверталась до відповідача з проханням узаконення права власності на вищезгадану земельну ділянку та нерухоме майно. Однак у цьому їй було відмовлено з посиланням на відсутність такої компетенції. 24.07.2010 року Самбірським МБТІ їй було видано технічний паспорт на гараж. А тому просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку та гараж. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просить його задовольнити. Пояснила, що будівля відповідає діючим ДБН, мешканці будинку не заперечують проти узаконення гаражу. Представник відповідача Самбірської міської ради Львівської області Терлецький Т.С. у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечив проти визнання права власності на нерухоме майно. Позов у частині визнання права власності на земельну ділянку та спонукання відповідача до вчинення дій (сприяння у видачі правовстановлюючих документів на землю та нерухоме майно), вважає безпідставним та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що надання земельних ділянок не входить до компетенції суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що у 2000 році нею було збудовано гараж в [ADDRESS], на прибудинковій території. З 2002 року вона зверталась до відповідача з проханням узаконення права власності на вищезгадану земельну ділянку та нерухоме майно. Однак у цьому їй було відмовлено з посиланням на відсутність такої компетенції. 24.07.2010 року Самбірським МБТІ їй було видано технічний паспорт на гараж. Як убачається з висновку про проведення обстеження будівельних конструкції та інженерних мереж об'єкта - гаражу [NUMBER], розташованого в [ADDRESS], він відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд. Відповідно до п. 3 ст. 376 ЦК України право власності на збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Згідно п. 16 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Як було встановлено судом, будівництво велося за кошти позивачки у відповідності до будівельних, архітектурних, санітарних та екологічних норм і правил. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка є виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. З вищенаведених підстав, суд вважає, що підлягає задоволенню позов у частині визнання права власності на гараж, розташований в [ADDRESS]. Відмовляючи у позовних вимогах про визнання права власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] суд виходить з того, що згадана земельні ділянка віднесена до земель комунальної власності, а згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. З тих підстав, позов у цій частині задоволенню не підлягає. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки про спонукання відповідача до вчинення дій, а саме сприяння їй у видачі документів на право власності на землю та гараж, оскільки суд не вправі зобов'язати відповідача виконати вищезазначені дії. На підставі викладеного,

Outcome: partial