Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за природний газ в розмірі 1722,10 гривень, посилаючись на те, що ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» було надано послуги з газопостачання природним газом. На цей час у відповідачів існує заборгованість по сплаті за надані послуги. Розрахунок обсягу наданих відповідачам послуг з газопостачання проводився позивачем за фактично спожитий природний газ за показниками лічильника газу та цін на газ природний. 26.04.2011 року при проведенні експертизи лічильника природного газу було виявлено, що пломба заводу виробника порушена (установлена саморобна). У зв'язку із порушенням цілісності пломб споживача було зроблено перерахунок за нормами споживання з часу останнього контрольного зняття представником газопостачальної організації показань лічильнику газу - 22.04.2011 року і до 12.05.2011 року - коли було встановлено лічильник газу після ремонту та повірки. Загальна сума заборгованості відповідачів з урахуванням часткової сплати послуг станом на 01.04.2013 року складає 1722,10 гривень. 07.08.2013 року представником позивача було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, за якою позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь суму основного боргу у розмірі 1390,60 гривень. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали у повному обсязі, посилаючись на те, що при розрахунку тарифу спожитого газу неправильно визначена опалювальна площа, яка дорівнює 61,3 кв.м, а не 71 кв.м. Також відповідачі вказали, що за 17 днів коли лічильник перебував на провірці нарахування відбувалося за тарифами, а повинно було нараховуватися по середньомісячному об'єму споживання газу за аналогічний період 2010 року. З урахуванням цього відповідачі вважають, що ними у 2011 році повністю сплачений об'єм вживаного природного газу. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. На підставі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності №27113 від 29.03.2007 року, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, по 1/3 частці, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 01 квітня 2006 між [PERSON] та позивачем укладений договір №97616 про надання послуг з газопостачання. 22 квітня 2011 року позивач та відповідачі підписами уповноважених осіб зафіксували поточні покази лічильника - 20459 (а.с.10). 26 квітня 2011 року сторони склали акт №4881 про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи. Вказаний акт підписаний [PERSON] (а.с.11). Згідно акту №4881 експертизи лічильника газу від 28 квітня 2011 року комісія дійшла висновку, що пломба заводу виробника порушена (встановлена саморобна). Похибка вимірювання не перевищує допустиму величину. Названий акт підписаний [PERSON] без зауважень та застережень (а.с.12). 12 травня 2011 року сторони склали акт №5108 встановлення побутового лічильника газу після виконання повірки, ремонту. Вказаний акт скріплений підписами сторін (а.с.14). Відповідно до розрахунку нарахування за спожитий природний газ за нормами споживання з 22 квітня 2011 року по 12 травня 2011 року позивач нарахував відповідачам 442,64 грн. При розрахунку позивачем взята опалювальна площа 71,6 кв.м (а.с.15). Згідно заяви позивача про зміну розміру позовних вимог від 07 серпня 2013 року розмір заборгованості відповідачів становить 1390,60 грн., які складаються з нарахувань за період з 22.04.2011 року по 12.05.2011 року в розмірі 442,64 грн., нарахованих за період з дати останнього зняття показів лічильника (22.04.2011 року, а.с.10) до його встановлення після перевірки (12.05.2011 року, а.с.14), решта - за показами лічильника. Відповідачі не погоджуються з заборгованістю у розмірі 442,64 грн. за період з 22.04.2011 року по 12.05.2011 року, нарахованою їм виходячи з опалювальної площі 71,6 кв.м, яка, на їх думку, має становити 61,3 кв.м. Відповідачі вважають, що за вказаний період нарахування мало бути здійснене позивачем виходячи з середньомісячного об'єму споживання газу за аналогічний період 2010 року. Також відповідачі посилаються на те, що коридор №2, площею 9,5 кв.м, згідно технічного паспорту БТІ, складеного по матеріалам обстеження 10.12.1989 року, зі змінами на 19.07.2007 року, який в подальшому названий заскленою верандою №3-2, на підставі акту БТІ від 15.11.2013 року - є неопалювальним приміщенням. Також згідно акту БТІ від 15.11.2013 року зафіксований факт відсутності опалювальних приладів у приміщення №2, площею 9,5 кв.м. При вирішенні спору суд не приймає до уваги дані заперечення відповідачів, виходячи з наступного. Відповідно до п.1.3. договору №97616 про надання послуг з газопостачання від 01 квітня 2006 року, який був діючим на час виникнення спірних правовідносин, опалювальна площа квартири становить 71,6 кв.м. Вказана площа вбачається і в розрахунку нарахування за спожитий природний газ за нормами споживання з 22 квітня 2011 року по 12 травня 2011 року. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачі в ході розгляду справи не надали доказів оскарження договору в цій частині та/або внесення до нього змін щодо розміру опалювальної площі на час виникнення спірних правовідносин у період з 22.04.2011 року по 12.05.2011 року. Відповідно до п.4.5. договору №97616 про надання послуг з газопостачання від 01 квітня 2006 року сторони погодили, що при відсутності лічильника газу розрахунок споживача за надані послуги з газопостачання проводиться за діючими цінами відповідно до норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року №619. Згідно п.2 названої Постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року №619 встановлено, що до опалюваної площі належить загальна площа квартири (будинку) без урахування площі лоджій, балконів, терас. З опалюваної площі також вилучається площа приміщень, у яких відсутні тепловіддавальні поверхні (радіатори, регістри, стінки печей, трубопроводи систем опалення тощо) та які безпосередньо не з'єднані з опалюваними приміщеннями дверними та іншими отворами. Таким чином, для виключення з опалювальної площі певного приміщення у ньому мають бути поєднані два фактори, а саме відсутні тепловіддавальні поверхні, за умови, що воно безпосередньо не з'єднане з опалюваними приміщеннями дверними та іншими отворами. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що актом БТІ від 15.11.2013 року зафіксований факт відсутності опалювальних приладів у приміщення №2, площею 9,5 кв.м, саме на дату його складання, в той час як спірний період стосується проміжку часу з 22.04.2011 року по 12.05.2011 року. Таким чином, в матеріалах справи не має належних та допустимих доказів на підтвердження посилань відповідачів на те, що з 22.04.2011 року по 12.05.2011 року, приміщення №2, площею 9,5 кв.м, не належало до опалювальної площі квартири. Окрім того, такі посилання відповідачів суперечать положенню п.1.3. договору №97616 про надання послуг з газопостачання від 01 квітня 2006 року, який був законним та діючим у спірний проміжок часу. У період з 22.04.2011 року по 12.05.2011 року, обстеження приміщення №2, площею 9,5 кв.м, на предмет його віднесення до неопалювальної площі - не проводилося. Будь-які заперечення та/або застереження відповідачів з цього приводу, в актах, які були складені сторонами у період з 22.04.2011 року по 12.05.2011 року, також відсутні. Згідно п.5.2.3. договору №97616 про надання послуг з газопостачання від 01 квітня 2006 року, споживач зобов'язувався своєчасно та в повному розмірі вносити плату за надані послуги з газопостачання відповідно до умов цього договору. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставлять. Згідно ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до положення ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначалося вище, судом встановлено, що у квартири з приводу газопостачання якої виник даний спір є три співвласники, які є членами родини, що в ній проживає (а.с.7). Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями вказаного Закону власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Ст.20 зазначеного Закону передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконавця вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги. За наведеного, суд доходить висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] - є солідарними боржниками перед позивачем, з приводу газопостачання належної їм на праві спільної часткової власності квартири. При цьому, за матеріалами справи вбачається, що Договір №97616 про надання послуг з газопостачання від 01 квітня 2006 року укладений з співвласником [PERSON]. Акти, що складалися сторонами справи у період з 22.04.2011 року по 12.05.2011 року з боку співвласників посвідчені підписом співвласника [PERSON]. Згідно ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved