Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19.01.2013 р. він зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції. Від даного шлюбу у них дітей немає. Спільне подружнє життя в них не склалося, оскільки вони люди різних характерів і поглядів на сімейне життя. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. На даний час їхні шлюбні відносини припинилися остаточно і в майбутньому поновлені бути не можуть, а тому, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем по справі. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомила та не подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися у судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлена належним чином і повторно не з'явилася у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Сторони уклали шлюб 19.01.2013 р., про що складено відповідний актовий запис за № 04 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції, що стверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 28.08.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області. У судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач заперечує проти надання строку на примирення та збереження шлюбу. Від даного шлюбу у них дітей немає. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, а тому, позов слід задовольнити, а шлюб між ними розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved