Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про примусове виселення з приміщення в якому вказує, що він є власником квартири № 24 у житловому будинку № 21 по вул. Кузнєцова у м. Чернівці. В даний час, він не може в повній мірі реалізувати своє право власності на житло, оскільки там проживає відповідач, який не являється членом його сім’ї та не бажає в добровільному порядку звільнити квартиру. Зазначає, що вони не ведуть спільного господарства, не є родичами, відповідач не сплачує плату за комунальні послуги, а тому на підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким виселити [PERSON] із вищевказаної квартири. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, оскільки дії позивача він вважає шахрайськими. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу серії UA № 31781 від 02.02.2012 року власником кварти № 24 у житловому будинку № 21 по вул. Кузнєцова у м. Чернівці є [PERSON] Даний договір було внесено до єдиного державного реєстру правочинів. .(а.с.6-9, 11). Право власності [PERSON] на вищевказану квартиру зареєстроване також ЧКОБТІ, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав від 17.02.2012 року (а.с.10) Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу Української РСР користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно п. 15 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, користування всіма приміщеннями квартир у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється на підставі договорів найму або оренди. У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім’ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як встановлено, [PERSON] не є членом сім’ї власника, між ними не укладався договір найму чи оренди житла, відповідач не є власником вищевказаної квартири, оскільки втратив право власності на підставі договору купівлі – продажу. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які проживають там без відповідного договору та не користуються житлом, як є члени його сім ’ ї відповідно до ст. 405 ЦК. В даному випадку, при переході права власності від відповідача до позивача, попередній власник втрачає право користування квартирою, а тому позивач має право звернутись до суду з подібним позовом про виселення. При розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved