Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що зареєстрували шлюб з відповідачем 12.06.2012 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї є те, що спільне життя з відповідачем не склалось, між ними постійно виникають сварки та скандали, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач не працює, утриманням сімї не займається, нехтує сімейними цінностями, не цінує її працю в інтересах сімї та дітей. На сьогоднішній день вони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Враховуючи наведені обставини, позивач вважає, що шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] розпався, носить формальний характер і просить його розірвати. Позивач в судове засідання не зявилась подала суду заяву з проханням розглянути справу в її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін. Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. На розірвання шлюбу згідний. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позов доведений та обґрунтований, а тому є підстави для його задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.11.2003 року, який було розірвано в жовтні 2009 року. 12.06.2012 року сторони повторно зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ №076139 від 12.06.2012 року (а.с.13). В шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], 09.11.2012 року, що вбачається з копій свідоцтв про народження серії І-МИ №151798 від 29.11.2004 року та серії І-МИ №173882 від 16.11.2012 року (а.с.14-15). Причиною розпаду сімї є те, що спільне життя сторін не склалось, між ними постійно виникають сварки та скандали, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач не працює, утриманням сімї не займається, нехтує сімейними цінностями, не цінує працю позивача в інтересах сімї та дітей. На сьогоднішній день сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їхнім інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. На виконання вимог ст. 235 ч.8 ЦПК України та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід залишити без змін.

Outcome: approved