Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа з самостійними вимогами [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного 05 лютого 2008 року Кредитного договору № 2502/0208/88-001 між ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 30000,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на річних за весь строк фактичного користування кредитом з кінцевим терміном погашення 04 лютого 2018 року. Вказує на те, що згідно до умов договору, відповідач зобов’язаний щомісячно погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, однак належним чином умови договору не виконував. Таким чином заборгованість [PERSON] перед банком станом на 16 вересня 2013 року складає 296914,29 гривень. Зазначає, що крім того, зобов’язання за вказаним договором було забезпечено договором іпотеки, згідно якого [PERSON] в іпотеку Банку передав нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими побутовими будівлями та спорудами і земельну ділянку, що розташовані в с. Мамаївці по вул. Шевченка (колишня вул. Леніна), № 200, Кіцманського району Чернівецької області. Посилається на те, що в зв’язку з тим, що зобов’язання [PERSON] перед банком належним чином не виконує, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернути стягнення на даний предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» оскільки відповідно до Договору відступлення прав за іпотечними договорами укладеного 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (ПАТ «ОМЕГА БАНК»), яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», останнє прийняло Кредитний портфель переданий первинним кредитором, унаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги Первісного кредитора за даним кредитним договором та договором забезпечення. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], та її представник позов ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» до [PERSON], не визнали та подали зустрічну позовну заяву до [PERSON], ПАТ «ОМЕГА БАНК» (Сведбанк), товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», треті особи: приватний нотаріус Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], орган опіки та піклування Кіцманської РДА Чернівецької області про визнання договору іпотеки недійсним, в якому не визнали вимоги первісного позову в повному об’ємі та просили визнати іпотечний договір б/н від 05 лютого 2008 року недійсним та як такий, що укладений з порушеннями закону. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об’ємі, та просив їх задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставність, оскільки рахував, що даний договір іпотеки укладений законно відповідно до наданих [PERSON] документів. Приватний нотаріус Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], до суду не з’явився, але подав в судове засідання заперечення на зустрічний позов, в якому підтвердив факт укладання вищевказаного іпотечного договору та пояснив, що даний договір був ним посвідчений, і для посвідчення договору в нього були всі підстави адже [PERSON] на дав довідки видані виконкомом Мамаївської сільської ради Кіцманського району 22 січня 2008 року за № 133, № 146 про реєстрацію осіб в даному будинку в яких зазначено, що в даному будинку неповнолітні та малолітні діти не проживають і не зареєстровані, та просив справу розглянути за його відсутності. Представник органу опіки та піклування Кіцманської РДА Чернівецької області в судовому засіданні підтримала зустрічний позов та просила відмовити в задоволенні первісного, оскільки ніхто з сторін в справі не звертався до райдержадміністрації за дозволом про передачу будинку в іпотеку. Оскільки в будинку на день укладання договору іпотеки проживав неповнолітній, а згоди райдержадміністрації на іпотеку будинку не було, то слід визнати недійсним даний договір. [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив суд задовольнити зустрічні вимоги третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], оскільки його сім’я проживала в даному будинку на момент укладання даного договору іпотеки а для укладання кредитного договору необхідно було надати банку заставу – будинок, але була умова щоб у будинку не були прописані та не проживали діти. Тому він подав документи про те, що в його будинку неповнолітні не проживають. А щодо до суми боргу по кредиту, то показав, що він старався плати та за п’ять років погасив 22 тисячі доларів, але після того як поломив руку не зміг вчасно виконувати зобов’язання. Представник ПАТ «ОМЕГА БАНК» (СВЕДБАНК) про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином, у судове засідання не явився без поважних причин і не повідомив суд про причини неявки, а тому справу слід розглянути у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, пояснення [PERSON], думку представник органу опіки та піклування Кіцманської РДА Чернівецької області та дослідивши письмові матеріали справи вважає, що в задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити задовольнивши в повному об’ємі зустрічні позовні вимоги. В судовому засіданні встановлено, відповідно до укладеного 05 лютого 2008 року Кредитного договору № 2502/0208/88-001 між ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 30000,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на річних за весь строк фактичного користування кредитом з кінцевим терміном погашення 04 лютого 2018 року. В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором від року між ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір серії б/н від 05 лютого 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], та зареєстрований в реєстрі під № 182, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: житловий будинок з господарськими побутовими будівлями та спорудами і земельну ділянку, що розташовані в с. Мамаївці по вул. Шевченка (колишня вул. Леніна), № 200, Кіцманського району Чернівецької області. Відповідно до Договору відступлення прав за іпотечними договорами укладеного 28 листопада 2012 року між укладеного 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (ПАТ «ОМЕГА БАНК»), яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», останнє прийняло Кредитний портфель переданий первинним кредитором, унаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги Первісного кредитора за даним кредитним договором та договором забезпечення. З довідки про розрахунок заборгованості за кредитним договором № № 2502/0208/88-001 від 05 лютого 2008 року виданою ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» вбачається, що [PERSON] належним чином умови даного договору не виконував та станом на 16 вересня 2013 року борг його складає 296914,29 гривень. Оцінюючи дану довідку суд приходить до висновку про передчасність звернення ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки суми заборгованості вказані в ній не підтверджені, тобто до неї не додано ні графіку погашення заборгованості, ні сум фактичної проплати по кредиту та відсотках, в договорі ж зазначено, що кінцевим строком погашення заборгованості є 04 люте 2018 року. Згідно договору дарування посвідченого державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори 19 грудня 1995 року та рішень Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2007 року та 27 грудня 2007 року, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Мамаївці по вул. Шевченка, 200 Кіцманського району Чернівецької області належить на праві власності [PERSON] Відповідно до паспортних даний [PERSON] серії КР № 209612 в розділі сімейний стан зазначено, що між нею та [PERSON], 30 вересня 1989 року в відділі ЗАГСУ м. Чернівці зареєстровано шлюб. Крім того в графі місце проживання, вказано, що остання прописана в с. Мамаївці з25 липня 1997 року і відомостей про зняття з її реєстраційного обліку немає. З свідоцтва про народження серії І-МИ № 039903 вбачається, що в шлюбі [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (15 лютого 1998 року). Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житловим приміщенням відповідно до закону. Вказана норма знаходить своє відображення також в ч. 1 ст. 156 ЖК України. Відповідно до довідки Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 27.11.2013 року за №3024, вбачається, що в зазначеному житловому будинку постійно, з дня народження по даний час, зареєстрований та проживає малолітній [PERSON], і з реєстраційного обліку останнього подружжя не знімало. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно чи тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Також в судовому засіданні знайшли своє підтвердження посилання [PERSON], в зустрічному позові на те, що їй хоч і було відомо, що її чоловік, [PERSON]В, отримав кредит в ВАТ «СВЕДБАНК», однак не було відомо, що забезпеченням виконання зобов'язання [PERSON] є житловий будинок згідно договору іпотеки, в якому постійно вони сім’єю зареєстровані та проживають разом з своїм малолітнім сином, що і не заперечувалося самим [PERSON] Так, згідно ч. 2 ст. 177 Сімейного Кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Суд приходить до висновку, що в даному випадку згода на укладення договору іпотеки була надана батьком малолітніх дітей – [PERSON], так як він уклав кредитний договір, забезпечивши його виконання договором іпотеки, а тому було порушено вимоги ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» орган опіки та піклування здійснює контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та інтересів дітей. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. З даної норми закону суд робить висновок, що незалежно від того чи правочин вчиняється батьками дитини чи іншими особами, якщо право користування житлом мають малолітні діти для вчинення правочину відносно такого житлового приміщення необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Статтею 18 вищевказаного Закону передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Спеціальні умови передачі нерухомого майна в іпотеку передбачені ст. 6 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном у власника необхідною умовою передачі цього майна в іпотеку є також згода уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (в даному випадку органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 25 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні також встановлено, що приватним нотаріусом, який посвідчив даний договір іпотеки не була отримана згода органу опіки та піклування на посвідчення договору іпотеки в порушення ст. 6 Закону України «Про іпотеку». П. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» визначено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідач належними та допустимими доказами не довів наявність у них іншого постійного місця проживання. Ст.ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З тексту договору іпотеки від 05 лютого 2008 року на а.с. 12 вбачається, що у зв'язку з посвідченням укладеного договору іпотеки приватним нотаріусом [PERSON] накладається заборона відчуження зазначеного в договорі житлового будинку та земельної ділянки під будинком за адресою: с. Мамаївці по вул. Шевченка (колишня вул. Леніна), № 200, Кіцманського району Чернівецької області. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняться у разі визнання договору іпотеки недійсним. Статтею 74 Закону України «Про нотаріат», п.п.5, 6 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року №296/5 визначено, що нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про визнання недійсним договору іпотеки, про зняття заборони відчуження вчиняється відмітка на примірнику правочину, що залишається у справах нотаріуса. Відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковій реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З врахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку порушені права дитини на користування житлом у зв'язку з цим договір іпотеки є недійсним, а судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання недійсним договору іпотеки є підставою для вчинення нотаріусом визначених законом дій по зняттю заборони відчуження майна. На підставі ст.ст.15, 16, 29, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 18,17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 156 ЖК України, п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст. 74 Закону України «Про нотаріат», п.п.5, 6 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року №296/5 та

Outcome: approved