Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-24 00:00:00

У серпні 2013 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2203733526, укладеного між сторонами у справі 19 лютого 2008 року, яка складає 15 445 грн 62 коп., звернути стягнення на нерухоме майно шляхом продажу на прилюдних торгах земельної ділянки, площею 0, 10 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON], а також стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач указував на те, що 19 лютого 2008 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", назву якого змінено на ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2203733526, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит за програмою кредитування "Кредит під заставу нерухомості" у сумі 40 800 грн на строк 60 місяців по 19 лютого 2013 року зі сплатою 15, 75 % річних. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується меморіальним ордером № OF1533153 від 19 лютого 2008 року. 19 лютого 2008 року між сторонами було також укладено договір іпотеки, який зареєстрований в реєстрі № 539, яким забезпечуються вимоги іпотекодержателя, які виникають з умов кредитного договору. Іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, яке передано в іпотеку. Відповідно до п.1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка, площею 0, 10 га, яка розташована [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого 7 грудня 2005 року Ржищівською міською радою Київської області, за реєстровим номером №010503100385. Згідно п. 5.2. договору іпотеки іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, або при несплаті чи частковій несплаті у встановлений строк сум процентів, або при несплаті чи частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки. Позичальник з листопада 2009 року не виконує належним чином зобов'язання за договором. 8 жовтня 2012 року відповідачу було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань, проте у встановлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Загальна сума зоборгованості відповідача станом на 13 листопада 2012 року складає 15 445 грн. 62 коп., з них: заборгованість за кредитом - 7 005 грн 83 коп; заборгованість за відсотками - 1 813 грн 28 коп.; пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 6 626 грн. 51 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з поважних причин, надав заяву, в якій просив позовні вимоги залишити без задоволення, оскільки вартість майна, на яке позивач просить звернути стягнення, значно перевищує розмір заборгованості та є неспівмірним. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2203733526, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит за програмою кредитування "Кредит під заставу нерухомості" у сумі 40 800 грн. на строк 60 місяців по 19 лютого 2013 року зі сплатою 15, 75% річних (а.с. 10-13). Банк видав кредитні кошти відповідачу згідно меморіального ордеру № OF1533153 від 19 лютого 2008 року (а.с.19). У забезпечення виконання зобов'язань 19 лютого 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, серії ВКЕ № 876049, який зареєстрований в реєстрі № 539. Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка, площею 0,10 га, яка розташована [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого 7 грудня 2005 року Ржищівською міською радою Київської області, за реєстровим номером №010503100385 (а.с.14(зворот)-16). У порушення умов договору, відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує. Станом на 8 жовтня 2012 року у відповідача перед банком утворилася заборгованість в розмірі 15 447 грн 84 коп., з них: заборгованість за кредитом - 8 005 грн 83 коп; заборгованість за відсотками - 1 703 грн 89 коп.; пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 5 738 грн 12 коп. (а.с. 8, 9). 8 жовтня 2012 року відповідачу було надіслано позивачем письмову вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, яку [PERSON] отримав 13 жовтня 2012 року (а.с.20, 21), але відповідач заборгованість не погасив. Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5.3. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки і у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 5.2. договору іпотеки від 19 лютого 2008 року передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, або при несплаті чи частковій несплаті у встановлений строк суми процентів, або при несплаті чи частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки суми неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Згідно з умовами договору іпотеки вартість земельної ділянки за згодою сторін становить 141 000 грн (а.с. 14(зворот) - 16). Водночас згідно позовної заяви позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що становить 15 445 грн 62 коп., звернути стягнення на нерухоме майно шляхом продажу на прилюдних торгах земельної ділянки, площею 0, 10 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] Відповідно до п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, зіставити обставини зі змістом цього поняття, визначитися, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність. Ураховуючи наведене та те, що вартість предмета іпотеки - земельної ділянки, як за ціною, визначеною за згодою сторін договору іпотеки, так і за грошовою оцінкою земельної ділянки згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, складеного на підставі земельно-кадастрової документації, виданого Ржищівським міським відділом земельних ресурсів 6 лютого 2008 року № 04-20-61, значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, а саме у дев'ять разів більше, тобто вони є неспівмірними, а порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків позивачу і не змінює обсяг його прав (зворотнього позивачем не доведено), застосування зазначеного у постанові пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року поняття не суперечить загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини між сторонами, суд вважає, що у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed