Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

30.10.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала вимоги, викладені у позовній заяві та суду пояснила, що 25.11.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі [PERSON], який було розірвано на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду яке набуло чинності 11.06.2013 року. Після укладення шлюбу, з 25.11.2009 року та до розлучення, вона та відповідач стали мешкати однієї сім'єю. Проживаючи разом, вони мали спільний побут, взаємні права та обов'язки подружжя. Під час проживання однією сім'єю зі своїм колишнім чоловіком, вона мала самостійний заробіток, працювала. 26.11.2012 року вона та відповідач за спільні грошові кошти і під час перебування у шлюбі придбали квартиру [ADDRESS] м. Костянтинівка, Донецької області. Квартиру було оформлено на відповідача. Після розірвання шлюбу вона не змогла домовитись з відповідачем про добровільний поділ квартири, так як останній не бажає її ділити, в квартиру її не пускає, нагадуючи про те, що квартира належить лише йому. Просила визнати квартиру, придбану під час шлюбу з відповідачам, спільною сумісною власністю подружжя, та поділити її, визнавши за неї право власності на ? частки квартири, з урахуванням того, що на її утриманні залишилася неповнолітня дитина, та залишити за відповідачем право власності на ? частину цієї ж квартири. Також просила стягнути з відповідача понесені при зверненні до суду судові витрати. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04.09.2013 року на свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, підтримав пояснення позивача [PERSON], просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розподілу квартири в рівних частках, як це передбачено законодавством. Пояснив, що оскільки квартира є двокімнатна, то відхилення від рівності долей не має сенсу, оскільки в тому разі, якщо виникне необхідність у визначенні порядку користування квартирою, зробити це з урахуванням запропонованих позивачем долей, буде неможливо. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01.11.2013 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, підтримав пояснення відповідача [PERSON], не заперечував проти ухвалення рішення про розподіл квартири між позивачем та відповідачем в рівних частках. Вислухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] 25.11.2009 року уклав шлюб з [PERSON] у ВРАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції (актовий запис №436 від 25.11.2009 року). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі [INFO] року у них народилася спільна дитина - донька, [PERSON] (актовий запис №180 від 26.03.2010 року у ВРАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції). За рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31.05.2013 року, яке набрало законної сили 11.06.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до довідки КП «Костянтинівське міське БТІ Костянтинівської міської ради» №891 від 08.10.2013 року та інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №14232325 від 09.12.2013 року, [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського МНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під №1298. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено документально, що квартира [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON], придбана ним під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що домовленості між сторонами про відхилення від рівності часток при розподілі майна немає, так само як відсутній шлюбний договір, укладений між ними, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню: квартиру [ADDRESS] можливо визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], однак розподілити її між ними виходячи з рівності часток, тобто визнати за позивачем та відповідачем право власності на ? частку квартири за кожним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий сбір у розмірі 229,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial