Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

КС «Всеукраїнське народне товариство» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 27 листопада 2008 року між КС «Всеукраїнське народне товариство» та [PERSON] було укладено кредитний договір відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення та строковості грошові кошти в сумі 14 700 грн. зі сплатою 60 % річних за користування кредитом строком до 27 листопада 2010 року, при цьому поручителем виконання умов договору виступила [PERSON], яка, відповідно, взяла на себе обов»язки по виконанню грошового зобов»язання на рівні позичальника у випадку невиконання ним умов повернення позики. Відповідно до умов договору, [PERSON] зобов'язаний щомісячно вносити грошові кошти в рахунок погашення кредиту та процентів за користування ним. Відповідач, в порушення умов договору, не проводить платежів в рахунок повернення заборгованості та у встановлений строк не повернув всю суму позичених коштів. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення. Відповідачам як позичальнику та його поручителю були направлені вимоги щодо погашення заборгованості, проте останні заборгованість по кредитному договору не сплатили, обгрунтовану вимогу банку не виконали. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору відповідачами в частині порядку та строків повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість, сума якої станом на 10.09.2013 р. становить 63 400, 94 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 14 700 грн., 42 242, 02 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4 612, 30 грн. інфляційні нарахування, штраф в розмірі 3% річних від простроченої суми за невиконання умов договору в розмірі 1 846, 62 грн. Таким чином, позивач, просить суд стягнути з відповідачів солідарно вказані суми боргу, поклавши на них судові витрати. Представник позивача надав в судове засідання заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, розглянувши справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце, час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2008 року між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство » та [PERSON] було укладено кредитний договір № КМ044-084-08, відповідно до якого позивач надав останньому у тимчасове користування грошові кошти в сумі 14 700 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 60% річних та кінцевим терміном повернення коштів до 27 листопада 2010 року. В той же день між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов»язався нести рівну з [PERSON] відповідальність перед банком за невиконання ним обов»язку повернення коштів за кредитним договором. Кошти були надані [PERSON] в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені договором. Умовами кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний щомісяця вносити кошти в рахунок повернення кредиту у визначених порядку та розмірах. Відповідач в порушення умов кредитного договору протягом певного часу не проводить платежів в рахунок повернення позики та у встановлений строк не розрахувався із всією сумою боргу. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Виходячи з вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Виходячи з положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Оскільки відповідач у встановлені договором строки та обсяги повернення кредитних коштів не здійснював, станом на 10.09.2013 р. утворилась заборгованість в розмірі 14 700 грн. суми основного боргу, та 42 242, 02 грн., заборгованість по нарахованих відсотках. Така сума боргу повністю підтверджується розрахунками, наданими стороною позивача. Відповідно до умов договору, у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати пеню, а також вимагати від позичальника, а в подальшому - в поручителя виконати грошове зобов'язання в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Щодо вимог позивача про стягнення інфляційного нарахування в ромірі 4 612, 30 грн та 3% річних в сумі 1 846, 62 грн., суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З умов кредитного договору вбачається, що процентна ставка за користування кредитними коштами становить 60% річних, тобто таке питання встановлено договором та не потребує додаткового регулювання в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України. Враховуючи наведене позов підлягає задоволенню в частині стягнення суми основного боргу, та пені, визначеної в наведеному порядку. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial