Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], який 9 лютого 2001 року був зареєстрований в Євсузькій сільській раді за актовим записом №41. З 1 липня 2013року сторони припинили шлюбні стосунки у зв*язку з несумісністю характерів. Позивач вважає, що спільне проживання та поновлення подружніх стосунків є неможливим. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги, викладені в позові, вказав, що на вони мають двох дітей, старша донька була усиновлена відповідачем. На протязі всього подружнього життя відповідач не приділяв їй уваги, нічим не допомагав, лише вимагав виконання жіночих обов*язків. Останнім часом стосунки погіршилися і вона не має бажання жити разом з чоловіком, перейшла в будинок до матері, з нею перейшли і діти. Через суд вони вже поділили спільне майно, на даний час вирішується питання про стягнення з відповідача аліментів. Просить не надавати їм строк для примирення, оскільки бажання до цього не має. Відповідач і попередньому судовому засіданні позов визнав, вважає, що без бажання дружини жити разом він нічого не зможе змінити. До судового засідання надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає за можливе позов задовольнити на підставі слідуючого. Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено , що під час проживання у шлюбі між сторонами виникали непорозуміння та скандал, протилежні погляди на спільне життя, сторони втратили почуття поваги, що стало підставою для руйнування сімейних стосунків і неможливістю до спільного проживання , далі проживати однією родиною з відповідачем позивачка наміру не має, оскільки це буде суперечити її інтересам, які мають істотне значення, так як поновлення стосунків з відповідачем призведе до погіршення її психологічного та морального стану. Відповідачем на вказані в позові причини припинення подружніх стосунків не надійшло жодного доказу в протилежному, тому суд вважає вказані причини вірними. Суд не вбачає за необхідне при даних обставинах надавати сторонам строк для примирення, так як строк може дати позитивних наслідків лише у разі бажання хоча б одного із сторін зберегти родину. На даний час бажання сторін зберегти родину відсутні. Неповнолітні діти проживають разом з позивачкою і ,як свідчить із пояснення позивачки , спору про їх місце проживання відповідач не має. На підставі вимог ст. 82 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати, понесені позивачкою, стягнути з відповідача. З врахуванням викладеного та

Outcome: approved