Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дитини, у якому просив суд: визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO], уродженця м. Красногорівка, Мар’їнського району, Донецької області, громадянина України разом із батьком [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 20 грудня 2002 року [PERSON] зареєстрував шлюбі із [PERSON]. [INFO] у них народився син [PERSON], а [INFO] син [PERSON]. Спільне життя між сторонами не склалося, тому на підставі рішення Мар»їнського районного суду Донецької області від 05 березня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у 2012 році. Діти залишились мешкати разом із відповідачем. При цьому сторони дійшли згоди щодо участі позивача у вихованні дітей. Відповідач [PERSON] почала мешкати разом із співмешканцем [PERSON] в його квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою мешкали також діти сторін. Восени 2012 року [PERSON] почала по невідомим причинам перешкоджати позивачу спілкуватися із дітьми. Відповідач не дозволяла дітям приходити до позивача, забороняла їм спілкуватися із батьком. У зв'язку з цим, позивач звернувся до виконкому Красногорівської міської ради із заявою про визначення йому часу для спілкування з дітьми. Рішенням виконкому Красногорівської міської ради від 22 травня 2013 року був визначений час для спілкування з обома дітьми. Зі слів старшого сина, позивачу стало відомо, що вдома відповідача з дітьми ані мати, ані вітчим не спілкуються, не граються, свій вільний час вони проводить наодинці, один з одним. 20 травня 2013 року після закінчення шкільних уроків [PERSON] прийшов до нього, пробув приблизно до 17.00 годині, після чого пішов до своєї матері, де він мешкав. Приблизно о 18.00 годині старший син зателефонував позивачу і повідомив, що іде до нього жити. Син пояснив. що його мати відрядила його жити до батька, сказавши, що він може мешкати жити в батька тиждень, або два. Вважає. що відповідач погано ставиться до дітей, її поведінка свідчить про її небажання, щоб вони спілкувались із рідним батьком. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач [PERSON], її представник [PERSON] в судовому засіданні із позовом не погодилися, просили позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення. Зокрема, відповідач [PERSON] суду надала наступні пояснення. Вона дуже любить свого сина, та бажає йому лише щастя, як кожна нормальна, відповідальна мати. Не розуміє, як її син не буде мешкати разом із нею, адже вона додає багато зусиль з метою створення йому гарних умов для життя, вважає, що її син просто знаходиться у перехідному віці, і тому просто капризує. Вважає, що синові буде краще мешкати разом із нею. Представник третьої особи за довіреністю за № 638/01-44 від 06 серпня 2013 року [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вважає за доцільне позовні вимоги позивача [PERSON] задовольнити. Ними встановлено, що позивач створив належні умови для проживання неповнолітнього сина, про що вони мали нагоду пересвідчитися та скласти акт матеріально-побутових умов за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні за клопотанням позивача у присутності психолога відділу освіти Мар»їнської районної державної адміністрації [PERSON] був допитаний син сторін [PERSON], [INFO]. Він суду пояснив, що любить та дорожить обома батьками, але все ж таки бажає мешкати разом із батьком, оскільки він його розуміє як чоловік, радить у всьому, піклується про нього. Із мамою він також буде спілкуватися, ходити до неї в гості. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 грудня 2002 році сторони зареєстрували шлюб. Від цього шлюби вони мають двох синів, [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Восени 2012 року між сторонами по справі почали виникати суперечки щодо спілкування із старшим сином [PERSON], 2003 року народження. Це змусило [PERSON] звернутися до виконкому Красногорівської міської ради із заявою для визначення йому часу для спілкування з дитиною. Але відповідач [PERSON] не виконувала приписи виконкому. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Мар'їнської районної державної адміністрації Донецької області від 01 серпня 2013 року за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце роботи, займається вихованням та утриманням сина з самого його народження. Доцільним є визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] із батьком [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що із [PERSON], [INFO], було проведено психологічну діагностику пізнавальної, емоційно - вольової і поведінкової сфери, що підтверджується протоколом бесіди від 24 липня 2013 року, виданий відділом освіти райдержадміністрації. У ході діагностики виявлено, що дитина дуже емоційно реагує на питання, які стосуються його матері і вітчима, у хлопчика присутня глибока образа на матір і вітчима. Зі слів [PERSON], в сім'ї його матері ніхто не ображає, але з ним мало спілкуються, не перевіряють домашнє завдання і взагалі не цікавляться його життям. Дмитро охоче розповідач про свої відносини з батьком, батько займається вихованням сина, відвідує батьківські збори у шкоді. Виразив своє остаточне рішення - жити з батьком. Відповідно до актів обстеження проведених посадовими особами за адресою позивача і відповідача та були встановлені добрі умови мешкання для дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд оцінивши, надані позивачем, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджених у справі доказів, вважає, що позивачем наведено належне його ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків, яке полягає у створенні умов для його спільного проживання з сином, з урахуванням його інтересів, гармонійного розвитку та виховання. Задовольняючи позовну заяву суд виходить з того, що [PERSON] працює за трудовим договором оператором лінії у виробництві макаронних виробів у ФЛБ [PERSON], що підтверджується трудовим договором датованим 01 серпня 2012 року, довідкою про доходи, за місцем мешкання та працевлаштування характеризується позитивно, займається вихованням та утриманням сина. В свою чергу, відповідачем заперечень проти позову та доказів, якими б вона підтвердила свої заперечення, суду не надано. [PERSON] спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає. Відповідно до ч.1 ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно до ч.1 ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до ч.3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Відповідно до статті 88 ЦПК України оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, то суд вважає за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 114 гривен 70 копійок. На підставі ст.ст.160-163 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму ВСУ № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»,

Outcome: approved