Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

До Гайворонського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до Гайворонської міської ради про стягнення коштів за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що працює практичним психологом на 0,5 ставки в Гайворонському дошкільному навчальному закладі №5 та з 06.09.2006 р. в ДНЗ №6 також на 0,5 ставки. Згідно наказу від 20.06.2013 р. була звільнена з посади практичного психолога ДНЗ №6, в зв"язку з прийняттям на роботу іншого працівника на підставі ст.43-1 КЗпП України. Рішенням Гайворонського районного суду від 07.08.2013 року була поновлена на роботі та з ДНЗ №6 було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 1065,09 грн., 1000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. за надання юридичної допомоги. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.11.2013 р. в частині стягнення грошових сум було відмовлено, оскільки до справи не був притягнутий належний відповідач - Гайворонська міська рада. В зв"язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1065 грн. 09 коп., моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та судові витрати за надання юридичної допомоги в сумі 2000 грн. Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримала повністю та попросила суд його задовольнити. Пояснила, що судові витрати в розмірі 2000 грн. були понесені нею за надання юридичної допомоги при розгляді її позову до відділу освіти райдержадміністрації та ДНЗ №6 про поновлення на роботі та стягнення коштів. Представник відповідача заявлений позов не визнала повністю. Вважає, що в позові слід відмовити, оскільки позивач пропустила строк позовної давності по вимозі щодо відшкодування моральної шкоди. Крім того, Гайворонська міська рада лише організовує фінансування дошкільного закладу, його матеріально-технічне забезпечення і відсутні будь-які протиправні дії останньої, причинний зв"язок та вина в заподіянні моральної шкоди позивачу. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що позивач після її поновлення на роботі судом почала працювати в дитячому садку №6. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що працює завідуючою в ДНЗ №6. Фінансування очолюваного нею закладу здійснює Гайворонська міська рада. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Гайворонського районного суду від 07.08.2013 року, яке в цій частині набрало законної сили, було скасовано наказ №68 від 20.06.2013 року Гайворонського ДНЗ №6 про звільнення [PERSON] як незаконний та останню поновлено на посаді практичного психолога в ДНЗ №6. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.11.2013 р. в частині стягнення середнього заробітку [PERSON]З за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат з Гайворонського ДНЗ №6 було відмовлено, оскільки до справи не був притягнутий належний відповідач - Гайворонська міська рада та вказано, що позивач не позбавлений права звернутися в суд з позовними вимогами, у яких відмовлено, заявивши позов до належного відповідача. Враховуючи викладене при поновленні на роботі відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України на користь позивача повинен бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу, який визначається п.п. 1-3, 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Наданий розрахунок перевірений судом, відповідає вищезгаданому порядку, тому на користь позивача повинний бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1065,09 грн. При вирішення питання про стягнення моральної шкоди суд виходить зі слідуючого. Суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності по вимозі щодо відшкодування моральної шкоди. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред"явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. З оглянутої в судовому засіданні цивільної справи за позовом [PERSON] до відділу освіти райдержадміністрації та Гайворонського ДНЗ №6 про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди встановлено, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди були заявлені ще 18.07.2013 року, таким чином має місце переривання строку позовної давності. При винесенні рішення по справі Апеляційним судом Кіровоградської області 06.11.2013 р., позивач знову подала позов про стягнення моральної шкоди 22.11.2013 р., тому суд вважає, що строки позовної давності по данній вимозі нею не пропущені. Крім цього суд також не погоджується з твердженням відповідача про те, що Гайворонська міська рада лише організовує фінансування дошкільного закладу, його матеріально-технічне забезпечення і відсутні будь-які протиправні дії останньої, причинний зв"язок та вина в заподіянні моральної шкоди позивачу. При цьому суд виходить з того що як встановлено рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.11.2013 р. та підтверджено показами сторін, свідка [PERSON], дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами Гайворонська міська рада є засновником (власником) Гайворонського ДНЗ №6. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене суд вважає, що відповідач як засновник (власник) ДНЗ №6 повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану незаконним звільненням. Суд вважає, що незаконним звільненням позивачу завдані моральні страждання, які виразились в перенесенні нервового стресу, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації належного життя. Разом з тим, розмір моральної шкоди позивачем завищений, тому підлягає стягненню сума 1500 грн. з урахуванням обставин справи. Поряд з цим суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 2000 грн. При цьому суд виходить з слідуючого. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Аналізуючи дану норму Закону суд вважає, що документально підтверджені судові витрати для їх повернення повинні бути понесені стороною по даній цивільній справі. Оскільки позивачем ставиться вимога про відшкодування понесених витрат по іншій цивільній справі у якій є рішення, що набрало законної сили, то суд вважає, що вони не можуть бути стягнуті в даній цивільній справі.

Outcome: partial