Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною в якій просить визнати протиправним взяття її, на психіатричний облік у Вишгородській центральній районній лікарні, зняти позивача з психіатричного обліку у Вишгородській центральній районній лікарні, визнати недійсною медичну документацію стосовно реєстрації та медичного обліку позивача, як особи що страждає на психіатричні захворювання, стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00грн. у якості компенсації за завдану моральну шкоду та судові витрати. Мотивуючи вимоги тим, що лікарем Івановим О.В. 18.10.2012 року при здійсненні візиту до квартири позивачки, останню опитано лікарем який представився терапевтом клініки ім. Амосова. Позивачка не здогадувалося та не могла усвідомлювати мету бесіди, яку проводив лікар, після ведення омани не отримуючи згоди на проведення огляду, що послугувало взяття позивачки на психіатричний облік у Вишгородської центральної лікарні. Таким чином, позивача поставлено на психіатричний облік в порушення ЗУ «Про психіатричну допомогу», «Основ законодавства України про охорону здоров'я». У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив в позові відмовити. Третя особа вважає, що позовні вимоги безпідставні та просила в позові відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третю особу, допитавши [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в якості свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по сутті, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, 18.10.2012 року за письмовим зверненням [PERSON] про надання медичної допомоги матері [PERSON], лікарем Вишгородської центральною районної лікарні Івановим О.В. було здійснено вихід до гр. [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Після чого позивачку поставлено на консультативний психіатричний облік у Вишгородській центральній районній лікарні. Згідно ч. 1ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Вишгородського районного суду від 16.12.2013 року у задоволенні заяви [PERSON], [PERSON], заінтересована особа: орган опіки та піклування Вишгородської міської ради про визнання особи недієздатною та призначення опікуна відмовлено в повному обсязі. Даним рішенням встановлено, що згідно висновку центру психотерапії, психіатрії та практичної психології від 05.12.2012 року, висновку Республіканського психоневрологічного консультативного центру Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1 від 03.09.2013 року № 317, консультативного висновку Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології від 17.09.2013 року № 369, у [PERSON] гострі психічні розлади не виявляються, психічні та поведінкові розлади не виявлено, стороннього нагляду не виявлено, встановлений діагноз: атеросклеротичне ураження судин головного мозку з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Частини першої та другої статті 11 ЗУ «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника психіатричний огляд неповнолітнього здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Пунктом 3.1. Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги затверджена наказом МОЗ України № 20 від 22.01.2007 р. зазначено, що залежно від характеру та перебігу психічних розладів, а також наявності усвідомленої згоди особи, яка страждає на психічні розлади, або її законного представника, на отримання амбулаторної психіатричної допомоги, диспансеризація здійснюється у вигляді диспансерного та консультативного нагляду. Згідно п. 3.3. Інструкції, консультативний нагляд - надання амбулаторної психіатричної допомоги особам, які страждають на психічні розлади, шляхом спостереження лікарем-психіатром (іншими фахівцями психіатричного закладу) за перебігом психічного розладу, проведення відповідних діагностичних, лікувальних, реабілітаційних та медико-соціальних заходів на прохання або за усвідомленою згодою особи чи її законного представника, якщо форма та характер перебігу психічного розладу не потребують установлення за особою диспансерного нагляду, або відсутня усвідомлена згода особи чи її законного представника на проведення диспансерного нагляду, а підстави для надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відсутні. Відповідно п. 5.1. Інструкції, консультативний нагляд за особою, яка страждає на психічний розлад, установлюється з метою систематичного спостереження за перебігом психічного розладу, проведення відповідних діагностичних лікувальних, реабілітаційних та медико-соціальних заходів у разі, якщо форма та характер перебігу психічного розладу не потребують установлення за особою диспансерного нагляду, або відсутня усвідомлена згода особи, чи її законного представника, на проведення диспансерного нагляду, а підстави для надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відсутні. Отже аналізуючи вище зазначені правові норми, матеріали справи та пояснення свідків і сторін, суд прийшов до висновку, що лікарем ВРЦЛ, було з порушенням поставлено позивачку на психіатричний облік через відсутність згоди позивачки на проведення огляду лікарем, оскільки позивачка особисто до лікаря не зверталася для проведення медичного огляду. Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про психіатричну допомогу», рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, можуть бути оскаржені, за вибором цих громадян, до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду. Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними в постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Спричинення моральної шкоди позивачці постановлення її на психіатричний облік, позивач обґрунтовує тим, що вона в зв'язку з протиправною діями відповідача зазнала переживань та нервувала, що вплинуло на її моральний стан. Однак всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду жодного належного у розумінні ст. 58 ЦПК України доказу на підтвердження зазначених обставин, а саме що протиправні дії відповідача спричинила їй переживання, нервування та інші моральні страждання. Крім пояснень представника позивача, зазначені обставини не підтвердженні жодним іншим доказом, на що обґрунтовано посилається в своїх вимогах позивач. Враховуючи зібрані матеріали справи в їх сукупності та співставлення, суд приходить до висновку, що позивачем позовні вимоги відповідно до ст. 60 ЦПК України доведені в частині протиправне взяття позивачки на психіатричний облік, які в судовому засіданні знайшли свого обґрунтування та підтвердження. Враховуючи вище викладене та

Outcome: partial