Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № 543178-1/02 від 09.01.2007 року на загальну суму 16 704,57грн. та сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 09.01.2007 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «КБ «Надра» та фізична особа гр. [PERSON] уклали кредитний договір № 543178-1/02, згідно з умовами якого позивач надав позичальнику кредит на придбання автомобільного транспорту на суму 7185,00 доларів США із розрахунку 13,49% річних строком з 09.01.2007 року по 05.01.2011 року. На забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту між позивачем і [PERSON] та [PERSON] було укладено Договори поруки від 09.01.2007 року, за якими поручителі взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору. Однак відповідачі порушили умови укладених договорів та не виконують взятих на себе зобов'язань по повернення суми кредиту. Тому позивач вирішив звернутися до суду з вимогою про примусове стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, покликаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Просила його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином рекомендованими листами. Відомостей про причину їх неявки немає. Зі згоди представника позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 09.01.2007 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «КБ «Надра», та фізична особа гр. [PERSON] уклали кредитний договір № 543178-1/02, згідно з умовами якого позивач надав позичальнику кредит на споживчі цілі на суму 7185,00 доларів США із розрахунку 13,49% річних строком з 09.01.2007 року по 05.01.2011 року включно. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач свої обов'язки перед позичальником виконав. Відповідач отримав грошові кошти у тимчасове користування, що підтверджується заявою на видачу готівки. Відповідач порушив умови кредитного договору, у визначений строк кредит з відсотками не повернув. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. 09.01.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «КБ «Надра», та фізичними особами [PERSON] та [PERSON] уклали Договора поруки, згідно з умовами яких поручителі поручаються перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що виникають з Кредитного договору від 09.01.2007 року. Згідно п. 1.2. Договору поруки поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. За ст.ст. 553,554 ЦК України договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строк, відповідно до ч.1 ст.252 ЦК України, визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. У Договорі поруки від 09.01.2007 року строк договору не визначений. Відповідно до Кредитного договору № 543178-1/02 від 09.01.2007р. кінцева дата погашення кредиту та виконання зобов'язання 05.01.2011 року. Згідно п.2.2 поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому Договору не пізніше 3х банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов'язання і необхідності їх виконання поручителем. Банк поручителю вимоги про виконання зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не направляв. Позов до суду про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором банком пред'явлено 20.05.2013р., тобто більше ніж через півтора року після закінчення строку виконання основного зобов'язання Поручитель [PERSON] у своїх письмових запереченнях обґрунтовано заперечила проти солідарного стягнення з поручителя заборгованості за Кредитним договором, на тій підставі, що банк не пред'являв жодних вимог до [PERSON] про виконання зобов'язання за позичальника. Крім того, вважають, що позивачем пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя і на цій підставі договір поруки припинився. Жодних доказів про пред'явлення вимог до поручителя [PERSON] про виконання зобов'язання за позичальника позивачем не надано. Суд погоджується з запереченнями [PERSON] та вважає Договори поруки від 09.01.2007року такими, що припинилися. Тому у задоволенні вимог позивача про солідарне стягнення з поручителя [PERSON] та [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 543178-1/02 від 09.01.2007року слід відмовити. Згідно Розрахунку суми заборгованості [PERSON] по Кредитному договору № 543178-1/02 від 09.01.2007року станом на 19.04.2013 року його загальна заборгованість становить 2 089,90 доларів США, що еквівалентно 16 704,57грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 893,01 доларів США, що еквівалентно 7 137,83грн., заборгованість по відсотках - 337,99 доларів США, що еквівалентно 2 701,55грн., донараховані відсотки - 6,02 доларів США, що еквівалентно 48,12грн., нарахована пеня - 134,38 доларів США, що еквівалентно 1 074,10грн., несплачений штраф - 718,50 доларів США, що еквівалентно 5 742,97грн. За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 7 137,83грн підлягає задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків в сумі 2 749,67грн. Щодо вимог про стягнення пені в розмірі 1 074,10грн. та штрафу в розмірі 5 742,97грн. такі не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором. Кредитним договором передбачено сплату неустойки в разі порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків, а також сплату штрафу за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. Отже Кредитним договором передбачено подвійну відповідальність позичальника за порушення строків погашення кредиту та сплати відсотків, що суперечить Конституції України. Крім того, згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позикодавцю (позивачу) про порушення відповідачем умов кредитного договору, зокрема, прострочення термінів повернення боргу, стало відомо 06.01.2011 року, тобто на наступний день після кінцевого терміну повернення кредиту. З даним позовом Банк звернувся в суд 20.05.2013р. Таким чином, позивачем при подачі позову з вимогами про стягнення неустойки та штрафу пропущено спеціальну позовну давність в один рік. Кредит відповідачу надавався на власні потреби. Отже на правовідносини між сторонами розповсюджується дія Закону України "Про захист прав споживачів". Суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Застосування позовної давності у даній категорії спорів є обов'язком суду незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки позовна давність до стягнення пені та штрафу за Кредитним договором з відповідача закінчилась 06 січня 2012 року, суд вважає, що у цій позовній вимозі слід відмовити за спливом позовної давності. Відтак, заборгованість за Кредитним договором - 7 137,83грн., заборгованості по відсотках - 2 749,67грн., а всього 9 887грн. 50коп. - підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. У зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial