Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, до його повноліття. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2012 року. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач належної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, однак має нерегулярні доходи та має можливість матеріально утримувати дитину, тому вона бажає стягувати аліменти з нього в примусовому порядку. В письмовій заяві до суду позивачка просила розглянути справу у її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити його. В судове засідання відповідач не прибув. В письмовій заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2013 року, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6), який перебуває на утриманні позивачки (а.с.8). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Вище вказаними нормами Сімейного кодексу України та роз'ясненнями Пленуму ВСУ України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що в разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як вбачається з матеріалів справи відповідач не приймає участі в утриманні неповнолітньої дитини, належної матеріальної допомоги на її утримання не надає, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і задовольняє їх.

Outcome: approved