Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що 08.10.2008 року [PERSON] звернувся до позивача [PERSON] з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 250 000 гривень для особистих потреб. Позивач погодилась позичити відповідачу грошові кошти уклавши договір позики та договір застави. Відповідно до договору позики від 08.10.2008 року позивач передала у власність відповідача грошові кошти в розмірі 250 000 гривень. При укладанні договору позики між позивачем та відповідачем було укладено договір застави від 09.10.2008 року, згідно якого в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, укладеного між позивачем та відповідачем 08.10.2008 року, заставодавець [PERSON] надав заставодержателю [PERSON] у заставу належні йому на праві власності рухоме майно: автомобіль марки BMW, рік випуску 2008 року, модель Е60/523і, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. На підставі договору позики від 08.10.2008 року, з урахуванням змін внесених додатковою угодою від 04.10.2009 року, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у строк до 08 жовтня 2011 року, відповідач грошей не повернув, тому позивач просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики шляхом реалізації заставленого майна, яке належить [PERSON], а також стягнути судові витрати. Представник позивача 6.11.2013 року в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав у ньому викладених. В судове засідання 04.12.2013 року не з'явився, надав суду заяву в якій позов підтримав, просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Представник відповідача 6.11.2013 року в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі з підстав у ньому викладених. В судове засідання 04.12.2013 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судом за власною ініціативою було залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб - товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», [PERSON]. Представник третьої особи ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» 6.11.2013 року в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованність. Пояснив, що на його думку цим позовом позивач та відповідач мають на меті ухилитися від майнової відповідальності перед третіми особами. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22.02.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2011 року позов ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» задоволено частково, вирішено стягнути заборгованість з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку, а саме 2 375 411,62 гривень та 186 877,00 гривень пені, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи (а.с. 52-55). Станом на теперішній час рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22.02.2011 року є чинним, проте всупереч ст. 14 ЦПК України та ст. 124 Конституції України відповідачами не виконано. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.10.2010 року, яка не змінена та не скасована судами вищих інстанцій, було накладено арешт на майно відповідачів на суму позовних вимог, а саме: на автомобіль «Volkswagen Touareg», державний номер [NUMBER], автомобіль «BMW E60/523i» номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль «Daewoo Lanos», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], гаражний бокс [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], автомобіль [NUMBER], автомобіль «ГАЗ-24» державний номер Номер_17, автомобіль «КАМАЗ», державний номер [NUMBER], автомобіль «ГАЗ-24», державний номер [NUMBER], автомобіль «Toyota Prado», держаний номер [NUMBER], що належить [PERSON], автомобіль «Toyota Yaris», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], автомобіль «Mitsubishi Pajero», державний номер [NUMBER] та автомобіль «BMW 60523i», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за ухвалою від 29.10.2010 року про забезпечення позову та за постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2010 року зареєстровано публічне обтяження рухомого майна із забороною відчужувати автомобіль «BMW E60/523i» номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Згідно до ч. 3,6 ст. 154 ЦПК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.10.2010 року заборонено відчуження автомобіля «BMW E60/523i» номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], а його відчуження може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22.02.2011 року. Отже, задоволення позову шляхом реалізації заставленого майна - автомобіля «BMW E60/523i» номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], порушуватиме права та законні інтереси ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» та суперечитиме ухвалі Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.10.2010 року та рішенню Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22.02.2011 року. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Оцінюючи надані та добуті докази, суд приходить до наступного. Матеріали даної справи містять не засвідчені ксерокопії договорів позики (а.с.5), додаткової угоди (а.с.6), договору застави (а.с.7-9). Оцінюючи дані докази суд приходить до висновку про недопустимість цих доказів, оскільки дані копії жодним чином не засвідчені, матеріали справи не містять ні оригіналів, ні належним чином засвідчених копій цих договорів. 6.11.2013 року в судовому засіданні суд зобов'язав представників позивача та відповідача надати суду для ознайомлення оригінали договорів позики, застави з відповідними змінами та додатками (а.с.115). Всупереч ухвалі суду позивач, відповідач та їх представники не надали суду для дослідження оригінали договорів. В судове засідання 04.12.2013 року не з'явилися. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що всупереч вимог ст.ст.57-60 ЦПК України, позивач, відповідач та їх представники не виконали свої обов'язки щодо надання доказів укладення вказаних договорів, та доказів інших обставин, на які вони посилалися в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Факт укладення між позивачем та відповідачем у справі договору позики не знайшов свого об'єктивного підтвердження належними та достатніми доказами у справі. При цьому суд враховує, що позиції представників позивача та відповідача у справі повністю співпадають, що свідчить про штучний характер спору за даним позовом з метою ухилення від майнової відповідальності за іншими спорами перед третіми особами. Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону проти якої постановлено рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed