Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач свої вимоги мотивує наступним. Відповідно до договору №AN38CC9GEB0135 від 17.08.2011 року [PERSON] взяла на себе зобов'язання по поверненню кредиту на суму 15 000 грн. 00 коп. Щомісячно необхідно здійснювати часткове погашення кредиту. [PERSON] порушувала правила погашення кредиту, тому позивач просить стягнути з відповідача борг на момент пред'явлення позову 74 985 грн. 49 коп. та судовий збір у розмірі 749 грн. 85 коп.: - заборгованість за кредитом - 13 335 грн. 12 коп.; - заборгованість по відсоткам - 19 грн. 43 коп.; - заборгованість по комісії - 6 000 грн. 00 коп.; - пеня - 51 584 грн. 01 коп.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; - штраф (процентна складова) - 3 546 грн. 93 коп. Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та вказав, що кредитний договір укладений у формі заяви про надання кредиту та письмових умов, тому необхідно перевіряти надані до суду умови кредитування чи є ідентичними з умовами наданими відповідачу у банку. Жодного підпису на сторінках умов кредитування відповідач не ставила. Зазначала, що прострочення не дає права позивачу вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 серпня 2011 року [PERSON] звернулася до публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про надання споживчого кредиту. Заява містить №AN38CC9GEB0135 та дату: 17.08.2011 року. Відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 грн. 00 коп. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Суд дійшов висновку, що підтвердженням укладення договору внаслідок дій іншої сторони є будь-яка дія, з якої випливає не лише прийняття виконання на свою користь, а й та обставина, що таке прийняття виконання чи інше підтвердження ґрунтується на існуванні факту вчинення правочину без додержання вимоги щодо обов'язкової письмової форми, тому позовні вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню, оскільки боржником визнано факт укладення цього кредитного договору, отримання ним кредитних коштів, тобто відповідач прийняв виконання кредитодавцем умов кредитного договору, та крім того, відповідач виконував вказаний кредитний договір, частково сплативши кредитні кошти кредитодавцю. [PERSON] порушувала правила повернення кредиту борг на момент пред'явлення позову становить 74 985 грн. 49 коп. та судовий збір у розмірі 749 грн. 85 коп.: - заборгованість за кредитом - 13 335 грн. 12 коп.; - заборгованість по відсоткам - 19 грн. 43 коп.; - заборгованість по комісії - 6 000 грн. 00 коп.; - пеня - 51 584 грн. 01 коп.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; - штраф (процентна складова) - 3 546 грн. 93 коп. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства У даному випадку порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Судом встановлено, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Відповідач припинив сплачувати щомісячно кошти з погашення кредиту з березня 2012 року. Однак, позивач звернувся до суду з позовом - 24.09.2013 року, а пеня нараховується з квітня 2012 року. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною з посиланням на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», під час судового засідання, є підставою для відмови у позові, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України. Позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коди кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення пені необхідно відмовити. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це приведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж порушення договору зобов'язання. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня (місяця) прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. ЇЇ розмір збільшується залежно від продовження, невиконання правопорушення. Таким чином, позивачем одночасно нараховано пеню та штраф, що є застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж порушення зобов'язання, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафів необхідно відмовити. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved