Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач в своєму позові ставить питання про повернення їй відповідачем боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим , що в 2012 році вона продала відповідачці новий телевізор , марки LG та усно домовилася з відповідачкою про виплату коштів за вказаний телевізор до кінця 2012 року . Вказаний телевізор позивачка придбала в ТОВ»САВ-ДІСТРІБЮШН» на умовах товарного кредиту , згідно договору купівлі-продажу № ФЛФТ - 72359 від 27.09.2012 року . Крім того відповідачка неодноразово отримувала в магазині позивачки продукти харчування на загальну суму 700 грн. Загальна сума боргу складає 5500 грн. В добровільному порядку відповідачка відмовляється повернути борг , тому позивачка вимушена була в червні 2013 року звернутися до Бобровицького РВ УМВС України зі скаргою. Під час перевірки встановлено, що [PERSON] факт отримання телевізора підтвердила , але на даний час в неї грошей немає, а тому вона відмовляється його сплатити. Так як відповідачка прострочила виплату на 10 місяців, то вона повинна сплатити відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних з суми, а саме 1650,00 грн. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити. Відповідачка вимоги не визнала , так як ніякого телевізора вона не придбавала в позивачки , продукти в борг не брала. Телевізор їй був переданий для зберігання і позивачка може його забирати. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до уваги ті докази , які містять інформацію щодо предмета доказування та не бере до уваги ті докази, які не стосуються предмета доказування (ст.58 ЦПК України). В позовах , де предметом розгляду є спір про договір купівлі-продажу такими доказами є наявність документів на підтвердження його укладення , із зазначенням предмету договору ( з вказівкою на ознаки товару : марку, заводський номер, колір та інші ознаки , які ідентифікують товар ) , його вартості й часу придбання, строки оплати та інші . Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним в належній формі, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.203 ЦК України правочин повинен відповідати вимогам закону та не суперечити інтересам держави та суспільства , його моральним засадам, зокрема має вчинятися в формі , встановленій законом. Відповідно до ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян вчиняються в письмовій формі, в даному випадку позивачем вказана ціна договору , що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян . В своїй позовній заяві позивачка не надала жодного належного доказу , який підтверджує укладення договору та надання в борг товарів. Судом за клопотанням відповідача витребовувася матеріал перевірки заяви [PERSON] правоохоронними органами , проте виходячи зі змісту оригіналів постанов слідчих , суду не надані всі зібрані при перевірці матеріали , постанови містять різні дані , а тому суд не може посилатися на них як на належні докази по справі. Клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків , уточнення даних щодо предмету спору, проведення експертиз від сторін не надходило. Виходячи з вищевказаного суд вважає позовні вимоги не обгрунтованими та не доведеними , отже такими , що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed