Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди землі. На підставу своїх вимог посилаються на те, що між нею та відповідачем 01.01.2010 року було укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Кривоколінської сільської ради Тальнівського району і яка належать на праві приватної власності позивачці. На сьогоднішній день вивчивши уважно всі пункти договору позивачка виявила грубі порушення вимог Закону України "Про оренду землі" які порушують її права, а тому позивачка вимушена звернутись з даним позовом до суду. У ході розгляду справи представник позивача змінив позовні вимоги та просив зазначений договір оренди вважати неукладеним з підстав, передбачених ст..638 ЦК України, в зв'язку з тим, що в договорі оренди землі відсутні істотні умови, передбачені Законом України «Про оренду землі». Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 02.10.2012 року, рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03.04.2012 року у справі за позовом [PERSON] до приватного підприємця [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - відділ Держкомзему України в Тальнівському районі, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки недійсним залишити без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.03.2013 року, рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03.04.2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 02.10.2012 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Позивачем було змінені позовні вимоги, відповідно до яких вона просила визнати недійсним договір оренди землі від 01.01.2010 року укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю і просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив в задоволенні позову, посилаючись на те, що договір оренди землі укладений у відповідності до чинного законодавства, підстави визнання недійсності договору оренди відсутні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - відділ Держкомзему України в Тальнівському районі в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази надані по справі, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено, що на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сер. ЧР №001635, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,83 га., призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кривоколінської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. 1 січня 2010 року між [PERSON] (орендодавець) та ПП "[PERSON]" (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 2,14 га. Акт про передачу та прийом земельної ділянки, підписаний сторонами 01.01.2010 року. Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі земель 27.05.2011 року за № 712400004000995. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації, їх цільового призначення та коефіцієнта індексації визначених законодавством за затвердженими Кабінетом Міністрів України, що заповнюється під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Як встановлено в судовому засіданні в Договорі про оренду землі не вказано умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, тобто договір не містить всіх істотних умов, передбачених Законом України "Про оренду землі" . Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" вказано, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним. Крім того відсутні документи які є невід'ємною частиною договору оренди землі відповідно до закону, а саме: - план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; - кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; - акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість). Згідно ст. 17 Закону України "Про оренду землі" передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Відповідно до п. 20 спірного договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-ти денний термін після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі. Тобто акти складенні з порушенням п. 20 спірного договору та порушенням ст. 17 Закону України "Про оренду землі". Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України "Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Верховним Судом України з вищевказаних питань неодноразово переглядались рішення судів, так в постановах від 4 квітня 2012 року, 16 травня 2012 року, 18 липня 2012 року Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України було вказано про те, що суди дійшли правильного висновку про те що в разі відсутності в договорі оренди землі хоча б однієї з істотних його умов такий договір підлягає визнанню недійсним відповідно до Закону України "Про оренду землі" Крім того захист права власності гарантується як національним законодавством так і ст.1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського суду з прав людини. Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі "Пайн Велів Девелопментс ЛТД" проти Ірландії" зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватись своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач порушено відповідачем. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що договір оренди земельної ділянки від 01.01.2010 року потрібно визнати недійсним. Суд, вважає за необхідне відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з Приватного підприємця [PERSON] на користь [PERSON] документально підтверджені судові витрати в розмірі 44,70 грн., які складаються з інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 10 грн., судового збору в розмірі 34,70 грн.

Outcome: approved