Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Свою позовну вимогу мотивує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою. Від сумісного життя сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Рішенням Тернівського міського суду від 17.08.2012 р. з нього на користь [PERSON] на утримання [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі ? частини його доходів. Рішенням Тернівського міського суду від 29.12.2013 р. визначено місце проживання дитини - [PERSON] разом з ним. На даний час [PERSON] мешкає у нього та він про неї піклується. Просить припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] за виконавчим листом від 17.08.2012 р. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Третя особа - Відділ державної виконавчої служби Тернівського міського управління юстиції в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явилась, про час і місце повідомлена належним чином. тому суд вважає за необхідне розглянути справу за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] Відповідно до рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11.07.2012 р., з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його доходів, починаючи з 11.07.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 року, визначено місце проживання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] разом з її батьком - [PERSON] Відповідно до довідки Павлоградської загальноосвітньої школи №7 від 27.09.2013 року, [PERSON] навчається в 5-Б класі Павлоградської загальноосвітньої школи №7. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 6 Сімейного Кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст.12 ч.1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991року) держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд зазначає, що аліменти - це платіж цільового призначення, який підлягає сплаті тим з батьків, який добровільно утримання дитині не надає та з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, на користь того з батьків, з ким фактично дитина проживає та перебуває на вихованні та утриманні. На підставі зазначеного, з урахуванням ст. 11 ЦПК України, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю та припинити стягнення аліментів за рішенням Тернівського міського суду від 11.07.2012 року, з позивача на користь відповідача на утримання малолітньої дитини, згідно виконавчого листа№440*1561/12 від 11.07.2012 року.

Outcome: approved