Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказує, що між АКІБ " УкрСиббанк" правонаступником якого є АТ " УкрСиббанк" та [PERSON] 15.08.2007 року було укладено кредитний договір № 11197712000 (11197712001), із змінами та доповненнями до нього від 15.08.2007року (додаткова угода №1) та від 20.02.2009р. (додаткова угода №1 щодо зміни графіку погашення кредиту/траншу) на суму 48850 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором було укладено договір поруки між позивачем та [PERSON] №133858 від 15.08.2007року із змінами до нього від 20.02.2009року (додаткова угода №1). Крім цього, по забезпеченню виконанню вищевказаних зобов"язань між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки від 15.08.2007року, предметом якого виступає квартира №11 , що в будинку №56 по вулиці Мечникова в м. Одесі, загальна площа якої 34кв.м. У зв'язку з тим, що [PERSON] не виконує умов договору та вимог норм Цивільного законодавства,не повертає кредиту та нарахованих відсотків, не дотримується графіку погашення кредиту, позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ "УкрСиббанк" боргу за кредитним договором №11197712000 (11197712001) від 15.08.2007року, що в гривневому еквіваленті складає 424439,79грн.коп., а також судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 250,00 грн. Крім цього, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ " УкрСиббанк" правонаступником якого є ПАТ " Дельта Банк" про визнання договору поруки недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.08.2007 року між нею та АКІБ "УкрСиббанк" було укладено договір поруки №133858, однак додаткової угоди від 20.02.2009року до Договору поруки №1338585 вона не укладала, а тому просить їх відповідно до ст.559 ЦК України визнати недійсними. Представник позивача Шубак М.І у зв'язку з неодноразовою неявкою в судові засідання відповідачів, надіслав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задоволити. Щодо заявленого позову [PERSON] про визнання договору поруки недійсним, проти його задоволення заперечує, про що подав до суду свої обгрунтовані письмові заперчення Відповідачі у судове засідання 30.12.2013року не з'явилися вчерговий раз, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, проти задоволення позову заперечували, що стверджується поданою [PERSON] позовною заявою, в якій він просив визнати частково недійсним договір поруки № 133858 від 15.08.2007 року, а саме Додаткову угоду №1від 20.02.2009року до Договору поруки №133858, оскільки вказаної угоди вона не укладала та не підписувала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ " Дельта Банк" підлягає до задоволення, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання договору поруки частково недійсним не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно витягу з договору купівлі-продажу права вимог за кредитами від 08.12.2011року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №№2949,2950, вбачається , що між АТ " УкрСиббанк" та АТ " Дельта Банк" укладено договір про відступлення права вимоги. Між АКІБ "УкрСиббанк",правонаступником якого є АТ " УкрСиббанк" та [PERSON], 15.08.2007 року було укладено кредитний договір № 11197712000 (11197712001) на суму 48850 доларів США з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 15.08.2037 року та процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 11,3 відсотків річних. 15.08.2007року, між позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за зареєстровим №775, предметом якого виступає квартира №11 , що в будинку №56 по вулиці Мечникова в м. Одесі, загальна площа якої 34кв.м. Згідно п.3.5.1 кредитного договору № 11197712000 від 15.08.2007р., [PERSON] зобов"язувалася повернути кредитні кошти і сплатити плату за кредит. Погашеннея повинно відбуватися рівними частинами в розмірі та строки встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до кредитного договору), ( п.1.2.2 Розділу 1 кредитного договору) Відповідно до ст. 536 ЦК України, передбачено , що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов"язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до пункту 3.1.2. Кредитного Договору банк (Позивач) має право вимагати від позичальника (Відповідача) дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку , визначеному Розділом 6 кредитного договору, у разі порушення [PERSON] умов кредитного договору. З розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що станом на 22.09.2010 року загальна сума боргу становить 424439грн.79коп. а саме: заборгованість по кредиту - 46674 долари США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ 369620,74грн.; прострочений борг за період з 31.12.2008р. по 22.09.2010р - 6105,64 доларів США (в гривневому еквіваленті - 48351,78 грн.); пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту з 09.10.2009р. по 08.10.2010р. - 374,66грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах а користування кредитом з 09.10.2009р. по 08.10.2010р. -5592,61 гривень; нарахований штраф - 500 гривень. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] дійсно укладала з позивачем кредитний договір від 15.08.2007року на суму 48850 доларів США, отримала вказані кошти, спочатку виконувала умови договору, однак з часом перестала їх дотримуватися, що призвело до порушення нею істотних умов договору, тому суд вважає, що позовні вимоги ПАТ " Дельта Банк", є підставними, обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] до ПАТ " УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" про визнання частково недійсним договору поруки № 133858 від 15.08.2007 р., а саме недійсною Додаткової угоди від 20.02.2009року до Договору поруки № 133858 від 15.08.2007 р., то в задоволенні такої слід відмовити, виходячи з наступного. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету. Банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Отже здійснення банками валютних операцій з надання кредитів в іноземній валюті не потребує отримання індивідуальних ліцензій і може проводитись на підставі письмових дозволів (генеральних ліцензій) , отриманих у встановленому законом порядку. Так, згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України та згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України п.7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд дійшов висновку, що вказаний правочин, тобто договір поруки , та Додаткова угода №1 від 20.02.2009року, вчинено у письмовій формі, з дотриманням вимог, передбачених чинним законодавством. 15.08.2007року між ПАТ " УкрСиббанк" та [PERSON] укладено договір поруки №133858, із змінами до нього від 20.02.2009року (додаткова угода №1). Пунктом 1.1. Договору поруки від 15.08.2007р. передбачено, що поручитель зобов"язується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON], усіх її зобов"язань перед кредитором, що виникають з кредитного договору №11197712000 від 15.08.2007року, укладеного між кредитором та [PERSON], в повному обсязі як існуючих в теперішній час , так і тих що можуть виникнути в майбутньому. Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає за кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов"язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій , передбачених умовами Основного договору. Крім цього [PERSON] просить визнати договір поруки частково недійсним, відповідно до ч.2 ст.548ЦК України, вказуючи, що недійсність основного зобов"язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Однак на підтвердження даної вимоги, не надала жодних доказів визнання основного зобов"язання - кредитного договору недійсним. Відповідно до ч. 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов'язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя ( збільшення розміру плати за кредит, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо. Порука припиняється лише тоді, коли поручитель не надав згоди на зміну основного зобов'язання. Тобто при укладенні договору поруки, та Додаткової угоди від 20.02.2009року, всі передбачені чинним законодавством вимоги були дотримані, а посилання [PERSON] на те, що Додаткової угоди від 20.02.2009року до Договору поруки №133858 вона не укладала, не підписувала, не знайшло свого підтвердження, а тільки спростована тим фактом, що [PERSON] не представила в розпорядження експерта, який проводив почеркознавчу експертизу, з метою встановити хто виконував підписи на Договорі поруки та Додактовій угоді №1 від 20.02.2009року, вільні зразки свого підпису, що свідчить про небажання поручителя виконати взяті на себе солідарні з боржником зобов'язання та намагання уникнути відповідальності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини стосовно того, що [PERSON] не укладала Додаткової угоди №1 від 20.02.2009року до договору поруки №133858, на які вона посилаються, як на підставу для задоволення позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а їх позовні вимоги щодо визнання договору поруки частково недійсним не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, та укладеним договором поруки №133858 від 15.08.2007 із змінами до нього від 20.02.2009року (додаткова угода №1) не збільшено відповідальність [PERSON] як поручителя за кредитним договором №11197712000(11197712001) від 15.08.2007року, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Також суд зазначає, що відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлена у три роки та розповсюджується й на вимоги щодо визнання нікчемними або недійсними будь-яких договорів. Так, вимога щодо визнання недійсною додаткової угоди від 20.02.2009 року до договору поруки №133858 від 15.08.2007 року заявлена з пропуском встановленого строку позовної давності, що з огляду на наявність відповідної відмітки канцеліярії суду на поданній [PERSON] позовній заяві, також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання додаткової угоди до договору поруки недійсною на підставі ст. 267 ЦК України. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання додаткової угоди від 20.02.2009 року до договору поруки №133858 від 15.08.2007року недійсною. У відповідності ст.88 ЦПК суд стягує з [PERSON], [PERSON] судові витрати.

Outcome: dismissed