Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

25.09.2013 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 31.03.2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № АВ9DCC9GGK0038, за умовами якого кредитор - ПАТ «Акцент-Банк», надає [PERSON] кредит у сумі 15000 грн. на строк з 31.03.2011 року по 30.03.2014 рік включно, зі сплатою 0,12 відсотків річних на суму залишку заборгованості, зі сплатою єдиноразової винагороди у розмірі 150 грн. за надання фінансового інструменту та щомісячної винагороди (комісії) у сумі 300 грн. Позичальник [PERSON] взяла на себе зобов'язання щодо погашення кредиту з 26 по 30 число кожного місяця у сумі 717,45 грн. Згідно умов, на яких позичальнику було надано грошові кошти, останній несе відповідальність за порушення порядку та строків погашення кредиту, відсотків у вигляді нарахування пені у розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки, крім того, при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. [PERSON] порушила взяті не себе обов'язки щодо порядку та строків погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12.09.2013 року складає 40472,43 грн., з них: заборгованість по кредиту - 11991,83 грн., заборгованість по відсоткам - 3912,28 грн., заборгованість з комісії - 0,00 грн., пеня - 22164,87 грн., штраф фіксована частина - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1903,45 грн. ПАТ «Акцент-Банк» з урахуванням порушення боржником зобов'язання, посилаючись на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, просив дострокового повернення позичальником суми кредиту та просив стягнути з нього заборгованість, яка виникла, та судові витрати. Представник позивача Коваль Д.О. у судовому засіданні заявлені позивачем вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачем вимоги визнала частково, пояснивши, що дійсно отримала грошові кошти у сумі 15000 грн. від ПАТ «Акцент-Банк» на умовах, які зазначені в позовній заяві, вона протягом 2011 року сплачувала платежі за кредитом у встановленому розмірі та у встановлені строки, але мали місце обставини, які призвели до погіршення її матеріального стану: у жовтні 2011 року у неї виявили онкологічне захворювання, певний час вона находилася на стаціонарному лікуванні, яке потребувало значних коштів. Після обстеження, з'ясувалося що їй потрібна операція, з метою запобігання заборгованості вона звернулася до позивача з заявою про відстрочення виконання зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з лікуванням. З 22 грудня 2011 року по 6 січня 2012 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Луганському обласному онкологічному диспансері. 27 грудня 2012 року їй було зроблено операцію. В період з лютого-травень 2012 року вона проходила після операційне лікування. На теперішній час їй необхідно постійно приймати ліки та проходити профілактичне лікування онкологічного захворювання. Вважає, що порушення виконання зобов'язання сталося через непоборну силу, оскільки на час укладання кредитного договору вона не знала про свою хворобу. Заперечувала щодо стягнення з неї суми нарахованої пені та штрафу, які значно перевищують розмір заборгованості за кредитом, та є непомірною для неї. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.03.2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] фактично укладено кредитний договір № АВ9DCC9GGK0038, шляхом підписання позичальником заяви, в якій визначені предмет договору, строки погашення та розміри сум, які підлягають сплаті, з посиланням на «Умови та правила надання банківських послуг» (а.с. 5-12). Так, за умовами кредитного договору (заяви позичальника) кредитор - ПАТ «Акцент-Банк», надає [PERSON] споживчий кредит у сумі 15000 грн. на строк з 31.03.2011 року по 30.03.2014 рік включно, зі сплатою 0,12 відсотків річних на суму залишку заборгованості, зі сплатою єдиноразової винагороди у розмірі 150 грн. за надання фінансового інструменту та щомісячної винагороди (комісії) у сумі 300 грн. (а.с.5). Позичальник [PERSON] взяла на себе зобов'язання щодо погашення кредиту з 26 по 30 число кожного місяця у сумі 717,45 грн. Згідно умов, на яких позичальнику було надано грошові кошти, останній несе відповідальність за порушення порядку та строків погашення кредиту, відсотків у вигляді нарахування пені у розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки, крім того, при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з зобов'язань більш ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.11). При цьому, позивачем не надано відомостей щодо дати затвердження та строку дії «Умов та правил надання банківських послуг», на які було зроблено посилання в заяві позичальника (а.с.5), як на умови надання кредиту, навпаки, позивач надав у якості доказу «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», «Стандарт»» (а.с.6-12), на які немає жодного посилання в заяві позичальника, що є суперечливим фактом. Але, суд приймає до уваги дані умови, зважаючи на відсутність заперечень проти них з боку відповідача. [PERSON] порушила взяті не себе обов'язки щодо порядку та строків погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12.09.2013 року складає 40472,43 грн., з них: заборгованість по кредиту - 11991,83 грн., заборгованість по відсоткам - 3912,28 грн., заборгованість з комісії - 0,00 грн., пеня - 22164,87 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1903,45 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с 3-4). Відповідач не заперечувала, що дійсно порушила взяті на себе зобов'язання за договором № АВ9DCC9GGK0038, пояснивши, що припинення виплат по кредиту сталось через її тяжку хворобу, для лікування якої необхідні значні грошові витрати, на підтвердження надала копію довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ № 325081, з якої вбачається, що відповідачу призначено ІІ групу інвалідності безстроково (а.с.29), копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 07.10.2011 року (а.с.35), копії чеків та квитанції про придбання медикаментів та медичних виробів (а.с.36-41), копію медичної довідки ЛООД на ім'я [PERSON] [INFO] (а.с.43), копію виписного епікризу з історії хвороби [PERSON] №11577 (а.с.44), довідку до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ №325081 (а.с.45), копію пенсійного посвідчення (а.с.46). Відповідач також зазначила, що зверталась до позивача з проханням надати їй відстрочку по кредиту від 31.03.2011 року у зв'язку з тяжким матеріальним становищем та хворобою, з метою уникнення заборгованості, що підтвердила копією рекомендованого відправлення на ім'я кредитора від 21.02.2012 року (а.с.42). Позивач не надав відповідачу відстрочку по кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка складається з кредиту, відсотків за його користування, комісії, неустойки у вигляді штрафу та пені. Строк дії кредитного договору, який фактично укладено між сторонами, спливає 30.03.2014 року. Тобто, на теперішній час договір є діючим. Позивач вважає, що з урахуванням порушення відповідачем взятих зобов'язань він має право стягнути з нього достроково всю суму кредиту, відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В добровільному порядку відповідач заборгованість, яка виникла, не сплачує. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 449 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Підставою для зменшення неустойки за рішенням суду є наявність хоча б однієї з підстав, передбачених ст. 551 ЦК України, в даному випадку це значне перевищення розміру неустойки розміру збитків. Судом встановлено, що предметом договору № АВ9DCC9GGK0038 від 31.03.2011 року є грошові кошти у сумі 15000 грн. Станом на 12.09.2013 року внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, сума основної заборгованості по кредиту складає 11991,83 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає 3912,28 грн., заборгованість по комісії - 0,00 грн., тобто 15904,11 грн. Неустойка: пеня - 22164,87 грн.; штрафи - (500 грн. + 1903,45) грн., загальна сума якої складає 24568,32 грн. З наведених даних вбачається, що сума неустойки значно перевищує суму кредиту, заборгованості за відсотками, що є підставою для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України. Відповідач вважала, що нарахована пеня є значною та непомірною для неї, надала суду докази на підтвердження свого важкого матеріального стану, зазначила, що несе витрати по лікуванню. З урахуванням наведеного та того, що відповідач зверталась до позичальника з метою отримання відстрочки по кредиту для уникнення заборгованості, та з огляду на обставини, які склались у її житті, суд вважає, що в даному випадку необхідно застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки, який нараховано позивачем, оскільки санкції (неустойка) за невиконання відповідачем зобов'язань перевищують розмір збитків позивача, які складаються з тіла кредиту та відсотків за його користування, що відповідатиме принципу справедливості, добросовісності та розумності, який визначено ст. 3 ЦК України та досягненню певного балансу прав та інтересів кредитора і боржника. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 Постанови від 30.03.2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір неустойки: штрафів та пені, яка складає 24568,32 грн. (22164,87+500+1903,45), необхідно зменшити, привівши її до суми 12 000 грн., що на думку суду, відповідатиме матеріальним можливостям відповідача та не зашкодить інтересам кредитора. Суд вважає, що з огляду на вищенаведене вимоги позивача підлягають частковому задоволенню при стягненні неустойки з відповідача, а вимоги щодо стягнення основної суми кредиту, комісії та відсотків за його користування підлягають задоволенню в повному обсязі, бо представником позивача доведено факт укладення договору кредитування між сторонами у справі на умовах, які викладені в позовній заяві, та не заперечувались відповідачем, доведено факт порушення боржником зобов'язань щодо сплати кредиту, відсотків, комісії, що є також підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, при пред'явленні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 404,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.21). Оскільки суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, в сумі 27904,11 грн. (15904,11 грн. + 12000 грн.), то, з урахуванням положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді судового збору, який сплачено при пред'явленні позову до суду, також підлягає частковому задоволенню, пропорційно до розміру задоволених вимог - у сумі 279,04 грн. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі викладеного, На підставі ст. ст. 3, 16, 259, 525, 530, 551, 610, 611, 1054 ЦК України,

Outcome: partial