Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів та просив суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є основним наймачем вказаної квартири. Квартира знаходиться у комунальній власності, не приватизована. На протязі всього часу проживання у зазначеній квартирі позивач здійснює її утримання, поточний ремонт, натомість відповідачі починаючи з 1991 року вибули з квартири на інше місце проживання, участі в утриманні спірної квартири не приймають. Причини, з яких відповідачі у вказаній квартирі не проживають, позивачу не відомі. Вказуючи на те, що за обставин, які склалися, права позивача як основного наймача вказаної квартири обмежуються, та він несе додаткові витрати на утримання квартири, позивач просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Треті особи в судове засідання не з'явились, представник служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради звернулась до суду з заявою, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти визнання неповнолітніх відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням заперечувала. Відповідачі, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом оголошення в друкованих засобах масової інформації, в судове засідання не з'явилися, причини неявки не повідомили. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача ухвалює про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ордеру №252 від 1988 року квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду, а позивач є основним наймачем квартиронаймачем. Факт непроживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за вказаною адресою з 1991 року підтверджується Актами від 26.04.2008 року, 13.11.2002 року, 19.10.2012 року, про не проживання. Відповідно до довідок, наданих САДР УДМС України в Миколаївській області щодо місця реєстрації відповідачів, у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Місце проживання інших відповідачів за адресою спірної квартири не зареєстроване. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, особа що відсутня за місцем реєстрації понад 6 місяців втрачає права користування житловим приміщенням в якому вона була зареєстрована. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з вказаних обставин та зазначених правових норм суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню в частині визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], у задоволенні іншої частини вимог - відмовити, оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є власниками спірного житлового приміщення, їх не включено в ордер на вселення, та вони не мають реєстрації місця проживання за вказаною адресою, а за такого позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial