Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить жилий будинок [ADDRESS]. Разом з тим, в даному житловому будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] та їх повнолітні діти [PERSON] і [PERSON], які з 2003 року не проживають за вказаною адресою , платежів за послуги з постачання до даного будинку електричної енергії та газопостачання не проводять, будь-яких власних речей в будинку не мають. На пропозицію позивача самостійно знятися з реєстрації за вищевказаною адресою відповідачі не реагують та до теперішнього часу залишаються зареєстрованими у належному йому будинку. Перебуваючи зареєстрованими в житловому приміщенні , що належить позивачу відповідачі перешкоджають останньому в повній мірі володіти та розпоряджатися своїм майном. Посилаючись на ст. ст. 391, 405 ЦК України позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги повністю підтримав , судові витрати по справі просив залишити за ним ( ас. 105). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому позовні вимоги визнала у повному обсязі (ас.95) та будучи опитаною в судовому засіданні 14.11.2013 року, журнал якого є невід»ємною частиною даного судового засідання, пояснила, що дійсно не проживає у належному позивачеві будинку з 2003 року, при цьому в даний час мешкає в іншому будинку, а саме за адресою - [ADDRESS]. Відповідачка по справі [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому позовні вимоги визнала у повному обсязі (ас.94) та будучи опитаною в судовому засіданні 14.11.2013 року, журнал якого є невід»ємною частиною даного судового засідання, пояснила, що дійсно не проживає у належному позивачеві будинку з 2003 року, при цьому в даний час мешкає в іншому будинку, а саме за адресою - [ADDRESS] разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав суду телефонограму про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю визнав (ас.85). Представник третьої особи по справі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Домашовець Л.І. в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та заперечень проти позову не заявив (ас. 86, 87). Представник третьої особи по справі органу опіки та піклування Шандрівської сільської ради Юр»ївського району Десятерик І.А. в судовому засіданні проти заявлених вимог не заперечував. Виходячи з наведеного суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності нез»явившихся відповідачів по справі та представника Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області Домашовець Л.І., на підставі наявних у справі письмових матеріалів про права та взаємовідносини сторін, проти чого присутні в судовому засіданні учасники процесу не заперечували. Заслухавши пояснення позивача по справі [PERSON], представника органу опіки та піклування Шандрівської сільської ради Юр»ївського району Десятерик І.А., дослідивши надані письмові докази по справі , суд дійшов наступного: - згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.1998 року (ас.9), позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що в даному будинку на даний час є зареєстрованими, але з 2003 року не проживають колишня дружина позивача [PERSON], син позивача [PERSON] та донька позивача [PERSON], разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON]. Дане підтверджено в судовому засіданні копією свідоцтва про розірвання шлюбу (ас.8), актами обстеження домогосподарства позивача [PERSON] (ас. 5, 91), актом обстеження домогосподарства відповідача [PERSON] (ас.90), з яких вбачається, що відповідачі дійсно не проживають з 2003 року в будинку позивача, при цьому останні мешкають за іншою адресою, а саме - [ADDRESS]. Згідно висновку органу опіки та піклування Шандрівської сільської ради Юр»ївського району щодо розв»язання даного спору, останні вважали можливим задоволення такого стосовно малолітніх дітей відповідача [PERSON], з огляду на те, що такі з 2003 року разом з матір»ю мешкають за адресою [ADDRESS] та мають всі необхідні умови для проживання (ас.89), при цьому представник органу опіки та піклування в судовому засіданні повністю підтримав даний висновок. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. З актів обстеження про непроживання відповідачів в будинку [ADDRESS] (ас. 5,91), вбачається, що відповідачі в даному будинку не проживають з 2003 року. Згідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень, передбачених ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Громадянин, якому належить право приватної власності на жилий будинок або його частину, має право розпоряджатися ним на свій розсуд, у чому обмежений в певній мірі позивач. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі тривалий час , а саме з 2003 року не проживають в будинку [ADDRESS] , суд приходить до висновку про необхідність визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою, що є підставою для знаття останніх з реєстрації, при цьому судом не встановлено передбачених законом підстав для збереження за відповідачами права користування даним жилим приміщенням , а також підстав, які б свідчили про їх відсутність в спірному приміщенні з поважних причин понад установлені законом строки або про іншу домовленість між ними і власниками житла. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи , яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Оскільки відповідачка [PERSON] має двох малолітніх дітей , а саме сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (ас.101,102), то остання підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням разом зі своїми малолітніми дітьми. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи волю позивача, суд знаходить можливим судові витрати по справі залишити за останнім (ас.105).

Outcome: approved