Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-20 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідачів на її користь 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров’я при виконанні трудових обов’язків внаслідок трудового каліцтва. На обгрунтування вимоги послалась на те, що 10.10.1979 року прийнята на шахту ДП «Львіввугілля» учнем машиніста конвеєра. 06.03.2002 року на шахті ДВАТ шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» з позивачем стався нещасний випадок. 19.06.2003 року довідкою МСЕК позивачу встановлено 50% втрати профпрацездатності внаслідок трудового каліцтва та III групу інвалідності безтерміново. 16.07.2003 року звільнена з роботи у зв’язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров’я. Представник відповідача ДП «Львівугілля» подав письмове заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що оскільки на день встановлення МСЕК позивачу стійкої втрати працездатності обов’язок з відшкодування завданої моральної шкоди Законом № 1105-XIV було покладено на відділення [PERSON], то підстави для стягнення моральної шкоди з ДП «Львівугілля» відсутні. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову в частині до ДП «Львівугілля». Позивач у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що внаслідок отримання трудового каліцтва, зазнала моральних страждань, які полягають у тому, що їй важко працювати, обслуговувати себе. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позов є безпідставним, оскільки позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача ДП «Львівугілля» в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що до спірних правовідносин потрібно застосувати ті норми закону, які діяли на час встановлення вперше позивачеві втрати працездатності. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з’ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача остання 10.10.1979 року прийнята на шахту ДП «Львіввугілля» учнем машиніста конвеєра. 16.07.2003 року звільнена з роботи у зв’язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров’я. 06.03.2002 року на шахті ДВАТ шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого остання отримала забій попереково-крижового відділу хребта, перелом куприка (згідно з актом № 39 про нещасний випадок від 29.04.2002 року). Відповідно до довідки МСЕК від 19.06.2003 року позивачу безтерміново встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв’язку з трудовим каліцтвом. Довідкою МСЕК від 19.06.2003 року останній безтерміново встановлено III групу інвалідності у зв’язку з трудовим каліцтвом. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди [PERSON] соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв’язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров’я тощо. Ушкодження здоров’я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов’язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Оскільки на день встановлення МСЕК позивачеві 50% втрати професійної працездатності у зв’язку із трудовим каліцтвом, що мало місце 06.03.2002 року (а.с. 5) та виникнення у неї права на відшкодування моральної шкоди обов’язок з відшкодування завданої моральної шкоди Законом України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV, у редакції, чинній на цей час, покладено на [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі [PERSON]), тому позов в частині до ДП «Львіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров’я у зв’язку з трудовим каліцтвом, задоволенню не підлягає. Фактичні обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення [PERSON] позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження її здоров’я при виконанні трудових обов’язків, що потягло за собою трудове каліцтво, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації) що підлягає стягненню із [PERSON], судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан її здоров’я, тяжкість трудового каліцтва, настання у зв'язку з цим негативних змін у її житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 10000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Решта доводів представника [PERSON] стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial