Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на спадкове майно при цьому пояснивши наступне. [INFO] року помер чоловік позивача [PERSON]. При цьому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, предметом якої стала належна померлому як співвласнику 1/2 частка квартири [ADDRESS]. Також, до складу спадщини [PERSON] ввійшла частка у розмірі 2/6 від частки 1/2, що належала іншому співвласнику вищезазначеної квартири № 95 [PERSON] та була присуджена в якості обов'язкової частки у спадщині [PERSON] як спадкоємцю за його життя рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19.06.2009 року по справі № 2-335/09, із урахуванням ухвали про виправлення описки Голосіївського районного суду міста Києва від 08.08.2011 року. Разом з цим, за наслідками розгляду заяви позивача ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.06.2012 року по справі № 2-335/09 було відмовлено позивачу у виправленні описки в наведених вище судових рішеннях та визнанні за [PERSON] частки у розмірі 2/3 від частки 1/2 у квартирі № 95, оскільки зазначене виходило за межі позовних вимог та могло призвести до фактичного збільшення частки. В свою чергу, позивач зазначила, що померлому [PERSON] мала належати обов'язкова частка у спадщині в розмірі 2/6 від 1/2 частки у квартирі № 95, та зазначена частка мала перейти у спадок позивачу. Крім того, позивач пояснила, що рішенням Другої київської державної нотаріальної від 29.06.2012 року за № 2113/02-31 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у квартирі № 95 у зв'язку із непред'явленням документів щодо належності спадкового майна померлому [PERSON] на праві власності. Враховуючи зазначене позивач, зменшивши позовні вимоги, просила суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.11.2007 року за № 11-623 видане на імя [PERSON] на 1/4 частину спадкового майна померлої [PERSON] що складається з 1/2 квартири № 95; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.11.2007 року за № 11-627 видане відповідачу [PERSON] на 1/4 частину спадкового майна померлої [PERSON] що складається з 1/2 квартири № 95; визнати за позивачем право власності на 2/6 квартири № 95 в порядку спадкування після [PERSON]; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/6 квартири № 95. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні та наданих письмових запереченнях не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні. При цьому відповідач пояснила, що не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 2/6 частки всієї квартири № 95, а не обов'язкової частки із 1/2 частки квартири № 95. Також позивач зазначила, що померлий [PERSON] за життя не претендував на весь розмір обов'язкової частки за законом, а вимоги позивача щодо її збільшення не підлягають задоволенню, оскільки право на прийняття обов'язкової частки чи її збільшення не переходить до позивача як спадкоємця. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату і час судового засідання участі в розгляді справи не брали, подали заяви про можливість розгляду справи без їх участі. Врахувавши надані сторонами та їх представниками пояснення, з'ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність відмовити у задоволені позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб за № [NUMBER], було зареєстровано 03.11.2000 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] шлюб. Вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19.06.2009 року по справі № 2-335/09, із урахуванням ухвали про виправлення описки Голосіївського районного суду міста Києва від 08.08.2011 року, було присуджено [PERSON] за життя як непрацездатному в якості обов'язкової частки у спадщині та визнано його право власності на 2/6 частки від 1/2 частини квартири [ADDRESS] в м. Києві після смерті [PERSON] (дата смерті [INFO] року) в порядку спадкування за законом. Вищезазначені судові рішення набрали законної сили та їх не було скасовано. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року. В свою чергу, з положень позовної заяви та письмових пояснень позивача вбачається, що остання як спадкоємець просить суд фактично переглянути та збільшити розмір обов'язкової частки у спадщині [PERSON], яку він мав успадкувати від померлої [PERSON] та яку не було йому присуджено у повному об'ємі вищезазначеними рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва, оскільки за змістом поданого [PERSON] позову він не вимагав зазначеного. Тобто за життя [PERSON] як непрацездатним спадкоємцем не було отримано в повному об'ємі обов'язкову частку у спадщині померлої [PERSON] з 1/2 частки квартири № 95. Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). У зв'язку із наведеним, суд приходить до висновку, що до позивача [PERSON] не переходить право на прийняття обов'язкової частки у спадщині після [PERSON], яку не було прийнято [PERSON] від [PERSON] При цьому, суд зазначає, що не скасовано заповіт [PERSON] щодо залишення у спадок відповідача [PERSON] 1/2 частки квартири № 95, а рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19.06.2009 року по справі № 2-335/09, із урахуванням ухвали про виправлення описки Голосіївського районного суду міста Києва від 08.08.2011 року, було присуджено [PERSON] за життя в якості обов'язкової частки у спадщині виключно 2/6 частки від 1/2 частини квартири № 95, належної [PERSON] Крім того, позивач просить визнати за нею право власності на 2/6 частки від усієї квартири № 95, а не від 1/2 частки померлої [PERSON], в якій [PERSON] за своє життя мав право на обов'язкову частку у спадщині за законом. В свою чергу суд зазначає, що [PERSON] спадкував обов'язкову частку у спадщині після померлої [INFO] р. [PERSON] за правилами ЦК Української РСР. Згідно ч. 1 ст. 535 ЦК Української РСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). У зв'язку із наведеним,після смерті [PERSON] спадкоємець [PERSON] спадкував обов'язкову частку у спадщині у визначеному розмірі з 1/2 частини квартири № 95, а не усієї квартири. При цьому, 1/2 вищезазначеної квартири вже належала [PERSON] на момент смерті [PERSON] Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що є безпідставними вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на 2/6 частки від усієї квартири № 95, а не від 1/2 частки померлої [PERSON], виключно в якій [PERSON] за своє життя мав право на обов'язкову частку у спадщині за законом. Крім того, позивачем було заявлено позовну вимогу про визнання його права власності на 2/6 частки квартири № 95, а не про визнання позивача такою що прийняла спадщину у складі 2/6 частки квартири № 95 або про зміну розміру часток спадкоємців, а саме позивача та відповідача. У зв'язку із наведеним, суд зазначає наступне. Положеннями абз. 2 ст. 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно вимог абз. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. . Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), цей закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1. ст. 3 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав є обов'язковою. При цьому, положеннями ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 18 Закону № 1952-IV, підтвердженням виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Враховуючи наведе, суд приходить до висновку, що позивач у такий спосіб намагається отримати визнання права на об'єкт нерухомості - 2/6 частки квартиру № 95, без проведення визначеної законодавством України процедури державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Положеннями ч. 1.ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed