Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

13 березня 2013 року представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 20 травня 2013 року заочним рішенням Самарського районного суду позовні вимоги банку були задоволені частково. 13 червня 2013 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська заочне рішення було скасоване, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на те, що 28 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №22030651, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 226341,00 грн. строком на 84 місяці, по 28 вересня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних. Придбаний відповідачем за кредитні кошти транспортний засіб було передано в заставу позивачу. Відповідач неналежним чином виконує умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 28 грудня 2012 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 1 293 351,09 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 293 351,09 грн. та судові витрати по справі (а.с. 2-4). 07 липня 2013р. відповідач подав зустрічний позов про визнання договору недійсним внаслідок вчинення під впливом насильства. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 28 вересня 2007 року під впливом психічного тиску він був змушений укласти з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 22030651. У серпні 2007 року він влаштувався на роботу таксистом до служби таксі «VIP TAKCI», керівником якої був [PERSON]. У середині вересня керівник повідомив, що хоче поповнити автопарк і формально оформить кредити на працівників, а сплачувати буде він. Коли почали оформлювати кредит, він спробував відмовитися, але керівник почав погрожувати, сказав, що вклав вже кошти і якщо відмовиться, то [PERSON] і його родина пошкодує. Тому під тиском керівника він підписав договір, ні кошти ні машину він не брав. Стосовно колишнього керівника [PERSON] розглядалася кримінальна справа стосовно шахрайських дій. На підставі викладеного просить суд визнати кредитний договір № 22030651 від 28 вересня 2007 року недійсним, з моменту його підписання. (а.с.а.с. 58-59, 77-79). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши обставинами, що вказані в позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Проти зустрічного позову заперечував у повному обсязі, оскільки всі документи підтверджують намір [PERSON] отримати кредит. Є погодження його дружини. Він є власником автомобіля. Також зазначив, що [PERSON] особисто робив проплати. Звернень до міліції від нього не було. Щодо строку позовної давності пояснив, що договір ще діє строком до 2014 р. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували у задоволенні первісного позову у повному обсязі. Просили задовольнити зустрічний позов, оскільки кредитний договір було укладено за тиском директора. Також [PERSON] пояснив, що до нього декілька разів приїздили двоє чоловіків і погрожували негативними діями у невизначеній формі, тому він бів змушений підписати кредитний договір. До міліції не звертався, оскільки його запевнили, що там «все схвачено», тому вважав це непотрібним. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти первісного позову, просила у вимогах банку відмовити та задовольнити зустрічний позов. Пояснила, що дійсно її чоловік підписав договір, але йому погрожував керівник. Неодноразово до них приїздили якісь люди і погрожували, вони дуже боялися, тому до міліції не зверталися. Вона також як дружина давала згоду на укладання кредитного договору. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] за повідомленням Дніпропетровського слідчого ізолятора від 27.08.2013 року № 3/2-15806 був звільнений з-під варти із зали суду 17 травня 2013 року (а.с. 94), надалі неодноразово повідомлявся за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому порядку згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС від 10.09.2013 року (а.с. 100), проте до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення та доводи представника позивача, відповідача та його представника, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» необхідно задовольнити частково, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №22030651, відповідно до якого банк надав позичальнику за програмою кредитування «Авто в кредит» 226 341,00 грн. на 84 місяці до 28 вересня 2007 року з процентною ставкою 13,5 % річних (а.с.5-8). Відповідно до меморіального ордеру в той же день [PERSON] отримав від ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти у розмірі 226341,00 грн. (а.с.9). 28 вересня 2007 року між сторонами в забезпечення умов виконання вищезазначеного договору було укладено договір застави транспортного засобу №540, відповідно до якого, заставодавець передав в заставу банку належний йому транспортний засіб марки Фольксваген Пассат, реєстраційний номер № [NUMBER], 2007 року випуску (а.с.10). 19 грудня 2012 року позивач надсилав відповідачу вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань, а саме повернення боргу в розмірі 1 313 442,52 грн. (а.с.11). Відповідно до розрахунку суми за даним позовом, заборгованість відповідача перед банком станом на 28.12.2012 року складає 1 293 351,09 грн., де: 212 797,18 грн. - непогашена сума кредиту, 134 673,74 грн. - несплачені проценти, 945 880,17 грн. - нарахована пеня за прострочку кредиту (а.с.13-16). 07.04.2009р. відбулася зустріч предвтавника - начальника відділу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], де було повідомлено банк про протиправні дії [PERSON] та про те, що мвсцезнаходження автомобіля [PERSON] невідомо, коштів для виплати по кредиту він не має, що підтверджується протоколом зустрічі (а.с. 61). Згідно відповіді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо надання вироку відносно [PERSON] було відмовлено, оскільки в матеріалах кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] та безпосередньо у вирку по вказаній справі [PERSON] не значиться (а.с. 102). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він знайомий сім'ї [PERSON] Він розповідав, що його заставив підписати кредитний договір керівник, що до нього приходять і погрожують. Він навіть не ночував вдома, бо боявся. Чому [PERSON] не звертався до міліції, йому не відомо. Допита в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона рідна сестра [PERSON], їй відомо, що брат уклав договір, він розповідав, що під тиском керівництва. Вони так боялися, що їх дитина тривалий час мешкала у них. Згідно відповіді Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Дніпропетровськ та Дніпропетровського району (на правах відділу, м. Дніпропетровськ), підпорядкований УДАІ ГУМВС від 13.11.2013р. № 14/2, ЦНП - 5436, транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT д/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 27.09.2007р., № кузова [NUMBER], зареєстрований за гр. [PERSON] ([INFO] р.н.), не значиться в розшуку. 12.02.2009 року відділом розшуку УДАІ в Дніпропетровській області, накладено санкцію «відчуження заборонено» ініціатор слідчий відділ ДМУ ГУМВС України (а.с.124). В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Вказані вимоги закону відповідачем не виконуються. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, відповідач отримав кредит строком на 84 місяці, згідно графіку погашення кредиту. Дострокове право позивача вимагати повернення кредиту передбачене п. 6.6 договору. Пунктом 10.1 кредитного договору встановлено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості, відсотків за користування кредитом, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення з наступного дня після закінчення строку для виконання зобов'язання. Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 1050 та ч.1ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Разом з тим, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У зв'язку з такими обставинами, позовні вимоги позивача є обґрунтованими в частині стягнення суми кредиту та відсотків, але зважаючи на розмір заборговпаності по самому кредиту - 212797,18 грн., заборгованості за відсотками - 134673,74 грн, суд вважає, що неустойку, яка складається із пені в розмірі, нарахованому банком - 945 880,17 грн., враховуючи, що вона значно перевищує розмір збитків, слід зменшити до 135 000 грн. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не в повному обсязі виконав взяті на себе відповідно до договору зобов'язання, що і послугувало підставою для звернення банку до суду із цим позовом. Умови договору не суперечать нормам чинного законодавства України. Заява [PERSON] про застосування до вимог банку позовної давності та відмова в позові на цій підставі не можуть бути взяті до уваги, оскільки договір передбачає термін дії до 28 вересня 2014 року як дату остаточного погашення кредиту. Крім того за розрахунком суми позову, останній за часом платіж по кредиту був здійснений 20.12.2010 року (а.с. 13), тобто з того часу до дня звернення з позовом до суду не минув строк позовної давності. У зв'язку з такими обставинами, позовні вимоги банку є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Також згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3441,00 грн. Аналізуючи спірні правовідносини за зустрічним позовом [PERSON], суд доходить висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору При укладенні договору, підписаного позичальником, який підтвердив цим свою згоду умовами даної угоди, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, щообумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. На момент укладення договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами сторін, правочин був спрямований на отримання кредиту та, відповідно, його погашення згідно умов договору. Таким чином умови кредитного договору та його форма не суперечать нормам чинного законодавства України. Доводи [PERSON] про укладення спірного договору внаслідок застосування фізичного чи психічного тиску не знаходять свого достатнього підтвердження, оскільки свідки зазначають лише про побоювання і переховування [PERSON] нібито від невідомих осіб, а не самих фактів застосування такого насильства. Крім того [PERSON] протягом декількох років до правоохоронних органів чи до суду не звертався, хоча мав таку можливість, у 2009 році провів зустріч із представником банку. Отже правові підстави для визнання спірного кредитного договору відповідно до ст. 231 ЦК України відсутні.

Outcome: partial