Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає розподілу, та визнати за нею з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні, право власності на 2/3 частини трикімнатної квартири загальною площею 65,7 кв.м, житловою площею 37,6 мІ, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Визнати право власності [PERSON] на ? частку автомобіля марки HONDA CІVIC, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Усунути перешкоди [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення в неї. Визначити порядок користування цією квартирою та виділити: [PERSON] з сином [PERSON] житлову кімнату літ. 4 площею 17,3 мІ, житлову кімнату літ. 5 площею 8,2 мІ, балкон літ. ІІ площею 0,8 мІ; [PERSON] - житлову кімнату літ. 8 площею 12,1 мІ, лоджію площею 2,0 мІ. Решту приміщень: коридор літ. 1, кладову літ. 2, кухню літ. 3, ванну літ. 6, туалет літ. 7 залишити в загальному користуванні. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки судові витрати у розмірі 2117,43 грн. У судове засідання позивачка не з?явилася, її представником надано до суду заяву, в якій вона просить слухати справу без їх участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з відповідачем [PERSON] позивачка перебувала у шлюбі з 09 серпня 2008 року. Шлюб було зареєстровано Кіровським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 303. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини у шлюбі не склалися та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року шлюб було розірвано. Однак, під час шлюбу за спільні кошти та за згодою позивачки сторонами була придбана трикімнатна квартира загальною площею 65,7 мІ, розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на цю квартиру за договором купівлі-продажу від 30 червня 2009 року було оформлено на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім цього, позивачкою спільно з відповідачем придбано автомобіль марки HONDA CІVIC, 2008 р.в., держномер АЕ 7093 СІ. Не зважаючи на те, що шлюб між сторонами був зареєстрований 09 серпня 2008 року, фактично сторони жили як подружжя та вели спільне господарство з листопада 2006 року. Увесь цей час позивачка мала постійну роботу та достойну зарплатню, яку повністю вносила до сімейного бюджету. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Стаття 69 СК України закріплює право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про розділ майна суд може відступити від принципу рівності часток подружжя за обставин, які мають суттєве значення зокрема якщо один із них не турбувався про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив загальне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За загальним правилом згідно ст. 70 СК України при поділі майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Проте, за рішенням суду частка майна дружини може бути збільшена, якщо з нею проживає дитина, за умови, що розміру аліментів, які вона отримує, недостатньо для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. На теперішній час відповідач позбавив позивачку права користування спільним сумісним майном. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно технічного паспорту на вказану квартиру від 12.06.2009 року всі кімнати в квартирі ізольовані, мають достатню жилу площу: житлова кімната літ. 4 17,3 мІ, літ. 5 8,2 мІ, літ. 8 12,1 мІ, загалом 37,6 мІ. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 370 ЦК України виділити у натурі частку із майна, що є у спільній сумісній власності та визначити порядок користування спірною квартирою. Виділити: - [PERSON] з сином [PERSON] житлову кімнату літ. 4 площею 17,3 мІ, житлову кімнату літ. 5 площею 8,2 мІ, балкон літ. ІІ площею 0,8 мІ; - [PERSON] - житлову кімнату літ. 8 площею 12,1 мІ, лоджію площею 2,0 мІ. Решту приміщень: коридор літ. 1, кладову літ. 2, кухню літ. 3, ванну літ. 6, туалет літ. 7 залишити в загальному користуванні. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивачки в частині визнання права власності на 1/3 частину спірної квартири та встановлення порядку її користування підлягають задоволенню. Що стосується вимог про визнання права власності на автомобіль, то в цій частині суд змушений відмовити, оскільки позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що його було придбано під час шлюбу. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial