Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON], (надалі - відповідача) в якій просить суд стягнути з нього на свою користь грошові кошти в сумі 224 112,33 грн. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач взяв у нього в борг суму 200000,00 гривень на особисті потреби та обіцяв повернути грошові кошти на першу вимогу. Вказує, в підтвердження отримання грошових коштів, відповідач надав власноруч написані розписки про їх отримання. Вказує, що порушуючи домовлені строки, [PERSON]. борг не повернув ні повністю ні частково, змушуючи звернутися до суду за захистом свого порушеного права та вимагати в судовому порядку повернення суми позики. Просить стягнути грошові кошти й відсотки за користування позикою, а також інфляційні втрати й судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, проте не з'явився в судове засідання, заперечень на позов, будь-яких клопотань та документів не надав, у зв'язку із чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в судовому засіданні за відсутності відповідача за наявними в цій справі доказами із прийняттям заочного рішення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. Між [PERSON] та [PERSON] були укладені два договори позики: договір від 15.07.2010 р. на суму сто тисяч гривень, що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання коштів від 15.07.2010 р.; строк повернення боргу - 31.08.2010 р., та договір від 01.09.2010 р. на суму сто тисяч гривень зі строком повернення - три місяці з дня отримання коштів. На день розгляду справи докази повернення грошових коштів за договорами позики в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошві кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) абу таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 Цивільного кодексу України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання перед позивачем за вказаним договором позики, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 200000,00 грн. основного боргу є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками позивача, три проценти річних становлять суму 13512,33 грн. Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає 210 600,00 грн. Таким чином, загальна заборгованість відповідача за вказаними договорами позики на час розгляду цієї справи судом складає суму 224 112,33 грн. і підлягає стягненню в примусовому порядку, тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати у розмірі 2241,12 грн. слід повністю покласти на відповідача.

Outcome: approved