Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити рішення, яким встановити, що відповідач, втратила право користування житлом в будинку [ADDRESS]. З позовної заяви вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачці на праві власності згідно свідоцтва на право власності, виданого 17.12.1992 року Онуфріївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1769. У 2011 році позивачка дала дозвіл відповідачу на реєстрацію місця проживання в зазначеному будинку, так як відповідач мав намір винаймати в позивачки житло та проживати в ньому. Після реєстрації місця проживання відповідач в будинку [ADDRESS], так і не проживав, та з реєстрації місця проживання так і не знявся. В судовому засідання позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання 28.10.2013 року та 05.11.2013 року не з'явився, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. За згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачці [PERSON] на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва на право власності, виданого 17.12.1992 року Онуфріївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1770. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно довідки Онуфріївської селищної ради за вих. № 1299 від 15 серпня 2013 року у домоволодінні [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований але не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки житловий будинок, у якому зареєстрована відповідачка, належить позивачу на праві власності, проте відповідач понад 2 роки фактично не проживає, не є членом сім'ї позивача, що не спростовано матеріалами справи, суд вважає заявлені позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК сплачені позивачем судові витрати по справі в розмірі 114,70 грн. судового збору, належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved