Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачами було досягнуто домовленості з відповідачкою щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Бабичеве Троїцького району Луганської області по вул. Гагаріна, б. № 4, про що було укладено відповідний договір купівлі-продажу. Вказану домовленість фактично було виконано у повному обсязі, позивачем було передано відповідачці домовлену суму за придбання зазначеного нерухомого майна, відповідач у свою чергу фактично передав позивачу у власність дане нерухоме майно. Відповідач на даний час відмовляється нотаріально оформити зазначений правочин, мотивуючи свою відмову браком часу та коштів для цього. Таким чином, зазначене на даний момент позбавляє позивача можливості узаконити укладений між ним та відповідачем правочин. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно. Позивач [PERSON] до суду не з’явився, останній надав заяву, згідно якої на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, просить позов задовольнити, справу просить розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з’явився, надав до суду заяву, згідно якої останній проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без його участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 2-476/10 від 30 липня 2010 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Бабичеве Троїцького району Луганської області, вул. Гагаріна, б. № 4. Вказане майно було зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію нерухомого майна № 27224692 від 06 вересня 2010 року. 04 листопада 2013 року [PERSON] з [PERSON] було укладено відповідний договір купівлі-продажу належного останньому житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, що розташована в с. Бабичеве Троїцького району Луганської області, вул. Гагаріна, б. № 4. Вказану домовленість фактично було виконано у повному обсязі, так як [PERSON] ще до підписання договору було передано [PERSON] домовлену суму за придбання зазначеного нерухомого майна (п.2.1 Договору), [PERSON] в свою чергу фактично передав [PERSON] у власність дане нерухоме майно. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки [PERSON] відмовляється від нотаріального посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу, мотивуючи свою відмову браком часу та коштів для цього, не зважаючи на те, що оплату за нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, підписаного сторонами, покладено саме на відповідача (п. 6.1 Договору). Таким чином, зазначене на даний момент позбавляє позивача можливості узаконити укладений між ним та відповідачем правочин. З огляду на вищезазначене, позивач з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується відповідними доказами, і фактично відбулося повне виконання правочину, а саме відповідач отримав домовлену суму за продаж вказаного нерухомого майна, після чого передав позивачу у володіння дане майно. Даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв’язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 203, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved