Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

04. 11. 2013 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання (догляду), повернення сторін у первісний стан. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15. 03. 2011 між сторонами було укладено договір довічного утримання (догляду), за умовами якого [PERSON] передав належне йому домоволодіння № 54 по вул. Дачній в м. Миколаєві [PERSON], а остання зобов’язалася довічно утримувати та доглядати [PERSON] В подальшому, після укладення вказаного договору, відповідач не виконувала взяті на себе зобов’язання, через що позивач вважає, що укладений між сторонами договір підлягає розірванню. За вказаних обставин позивач звернувся до суду. Позивач до судового засідання не з’явився, суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, викладені у позові обставини підтвердив, просив суд позов задовольнити. Відповідачка надала суду заяву, в якій просила суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позовні вимоги позивача відповідачем не оспорюється. Судом встановлено, що 15. 03. 2011 між сторонами було укладено договір довічного утримання (догляду), за умовами якого [PERSON] передав належне йому домоволодіння № 54 по вул. Дачній в м. Миколаєві [PERSON], а остання зобов’язалася довічно утримувати та доглядати [PERSON] Договір було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 15. 03. 2013 за реєстровим № 232. Через невиконання відповідачкою умов договору щодо догляду та утримання позивача останній звернувся до суду з вимогами про розірвання договору. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз. 3 п. 24, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з’ясування досліджених інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому докази по справі не досліджуються і суд вважає за необхідне ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] розірвання договору довічного утримання (догляду) та повернення сторін у первісний стан. Вимог про відшкодування понесеного судового збору позивачем не заявлялося. На підставі викладеного,

Outcome: approved