overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повної ухвали суду, пов'язаної з потребою в обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити її вступну та резолютивну частину.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь невиплачену заробітну плату в розмірі 913,99 грн. та грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 2427,52 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала в трудових відносинах, після чого звільнилась з роботи за згодою сторін, однак відповідачем не було проведено з ним остаточний розрахунок та не виплачено заборгованість по заробітній платі. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Захист законом права на своєчасне одержання винагороди за працю визначений статтею 43 Конституції України. За змістом ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП України), в тому числі і грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки») З матеріалів справи слідує, що 23.07.1986 року позивачка була прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» (далі - роботодавець) на посаду змінного комірника, звідки була звільнена за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 21.10.2013 року. Заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 913,99 грн., компенсація за невикористані відпустки за період з 27.02.2011 року по 21.10.2013 року - 2427,52 грн., що стверджується відповідними довідками роботодавця від 29.10.2013 року. Оскільки відповідач не дотримався вимог діючого трудового законодавства щодо регулярної і повної виплати заробітної плати позивачу в період його роботи, що призвело до порушення його трудових прав, та враховуючи відсутність спору про розмір невиплачених належних звільненому працівникові сум, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі. Крім того, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення, пов'язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 218 ЦПК України, вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись 13 грудня 2013 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 153,44 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з відповідачем перебував в трудових відносинах з 04.02.2002 року, після чого звільнився з роботи, однак відповідачем не було проведено з ним остаточний розрахунок та не виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 153,44 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у ньому, просив задовольнити його. Крім того, пояснив, що поштового переказу про перерахунок заробітної плати в сумі 153,44 грн. від відповідача не отримував. Представник відповідача заперечив відносно позову, посилаючись на те, що, підприємством було проведено повний розрахунок з позивачем. Вказує, що згідно копії квитанції позивачеві були направлені кошти в сумі 153,44 грн. Відомостей про отримання даних коштів немає. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Захист законом права на своєчасне одержання винагороди за працю визначений статтею 43 Конституції України. За змістом ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП України). В судовому засіданні встановлено, що 04.02.2002 року позивач був прийнятий на роботу до ДП "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" (далі - роботодавець) на посаду юрисконсульта, звідки був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 17.05.2006 року. Заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 153,44 грн., що підтверджується копією платіжної відомості № ВЗП-000152 за грудень 2006 року. Крім того в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що позивачеві після звільнення з роботи була нарахована заробітна плата в сумі 153,44грн., яку вона особисто 12.01.2007року відправила поштовим переказом на адресу останнього, оскільки він особисто не прибув до підприємства для її отримання. Відповідач не надав суду доказів про отримання позивачем заробітної плати в сумі 153,44 грн., а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі. Крім того, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 28 вересня 1992 року він уклав шлюб з відповідачем у с. Широкий Луч Тячівського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис № 19. Від спільного життя з відповідачем у них є неповнолітня дитина: син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, по причині небажання знаходити спільну мову в сімейних відносинах. Шлюб існує лише формально, стосунки припинені з 2009р. У судове засідання сторони не з`явилися, надавши письмові заяви, у яких наполягають на задоволенні позову, на примирення не згодні, прохають шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу відповідач бажала залишити прізвище - «[PERSON]». Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 вересня 1992 року, про що в книзі реєстрації шлюбів у с. Широкий Луч Тячівського району Закарпатської області того ж дня зроблено запис за № 19. (а.с. 5). Від спільного сімейного життя у сторін [INFO] року народився син [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, сумісного господарства не ведуть та фактично не спілкуються між собою. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились недружні взаємовідносини, сторони не мають наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю додаткового строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заяви відповідають дійсній волі дружини та чоловіка, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Враховуючи складність справи, значний обсяг описової та мотивувальної частини рішення, виготовлення яких вимагає тривалого часу, суд вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частину рішення, відклавши його складення у повному обсязі строком на 5 днів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

[PERSON] 23.10.2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], котра проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому, зважаючи на важке майнове становище та неможливістю одній утримувати дитину, вона змушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги в частині розміру аліментів уточнила, а саме просила суд стягувати з відповідача аліменти у розмірі у розмірі 1/3 частини його заробітку. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що згідний сплачувати аліменти, у розмірі визначеному позивачкою. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що вбачається із копій свідоцтва про шлюб та народження дитини. Таким чином, на відповідача покладений обов`язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина, а також інші обставини, які мають істотне значення. З огляду на вказане вище та враховуючи обставини, які мають значення при визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне та можливе стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини із усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 23.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 229,40 гривень судового збору за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу , в якому зазначила, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1999 року, який уклали у Комінтернівському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 481. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між нею та відповідачем, різні погляди на життя, розвґязання сімейних та побутових проблем. Подружні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Їх шлюб існує формально, примирення між ними неможливо. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Зі годи позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи,на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обгрунтований і підлягяє задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 грудня 1999 року у Комінтернівському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 481. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою. Подружні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спір про поділ майна на момент ухвалення рішення відсутній. При таких обставинах суд вважає, що шлюб існує формально, шлюбні відносини між сторонами відсутні, сім"я збережена бути не може. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про визнання її батька [PERSON], [INFO], недієздатним та встановлення опіки над ним. У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала та суду пояснила, що [PERSON] з 2011 року страждає на психічне захворювання, стоїть на обліку у Миколаївській психіатричній лікарні №1, не розуміє значення своїх дій та може керувати ними. Протягом всього часу вона доглядає за своїм батьком, купляє ліки, займається господарством, піклується про стан його здоров'я. Представник зацікавленої особи до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, заперечень проти заяви не надав. Зацікавлена особа [PERSON] проти задоволення заяви не заперечував. Зацікавлені особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, причини неявки не повідомили, заперечень проти заяви не надали. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності зацікавлених осіб, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи заяви, вислухавши пояснення заявника, зацікавленої особи [PERSON] та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є донькою [PERSON] Крім того [PERSON] є батьком [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У 2011 році, [PERSON] захворів на тяжке психічне захворювання, у зв'язку з чим був поставлений на облік до Миколаївської психіатричної лікарні №1. Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №618 від 24.12.2013 року [PERSON] страждає сосудістою деменцією та за своїм психичним станом не може розуміти своїх дій та керувати ними. Рішенням опікунської ради при Департаменті праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 10.10.2013 року рекомендовано призначити [PERSON] опікуном батька [PERSON] в разі визнання його недієздатним. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. ст. 39, 58,63 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. Тому слід визнати [PERSON], [INFO], недієздатним та призначити [PERSON] опікуном над ним. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України сплату судового збору слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що в квартирі [ADDRESS] мешкають відповідачі, які зобов'язані сплачувати за послуги централізованого опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. та «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630 позивач надає послуги центрального опалення та підігріву холодної води для потреб водопостачання. Відповідно до п. 18 вищезазначених Правил, оплата за надані послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа. Однак, за період з 01.11.2009 року по 28.02.2013 рік відповідачі проводили розрахунки не в повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 7208,99 гривень. На підставі вищевикладеного позивач просить позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачів суму боргу за вищезазначений період в розмірі 7208, 99 гривень. В судове засідання представник позивача не з*явився, але надав заяву в якій позов підтримав, та просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно норм діючого законодавства відповідачі повинні сплачувати за послуги централізованого опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання , але зобов'язання відповідачами не виконується і сума боргу складає, згідно розрахунку заборгованості за період з 01.11.2009 року по 28.02.2013 р. 7208,99 гривень. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п.п. 17,18,,20,30 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Таким чином, суд задовольняє позов та стягує з відповідачів на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість у розмірі 7208, 99 грн. Суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений ними судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст.64-68 ЖК, ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]Відповідно до свідоцтва про право власності від 02.03.1995 року , квартира [ADDRESS] належить на праві власності їй та її покійному чоловіку. У встановлений законом шестимісячний термін вона не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з поважної причини : страждає хронічною хворобою судин ніжніх кінцівок-Сіндром Регіно з 1999 року,постійно проходе лікування. Просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO], терміном до 31 січня 2014 року. У судове засідання позивач не з,явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутністю. Представник відповідача у судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги визнала. Дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази в справі в їхній сукупності, суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] (,копія свідоцтва про шлюб-а.с.6, копія свідоцтва про смерть- а.с.10), який володів на праві приватної часткової власності ? часткою квартири [ADDRESS] ( копія витягу - а.с.7). ? частка зазначеної квартири належить позивачці(копія витягу-а.с.7). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] не заводилася ( а.с.26). Таким чином спадкоємці, які прийняли спадщину після його смерті відсутні. Позивачу було відмовлено в прийнятті заяви про прийняття спадщини оскільки вона пропустила строк прийняття спадщини (а.с.5). Відповідно до довідки (а.с.4) позивачка страждає на гіпертонічну хворобу 2 ступеню та ряд інших захворювань. Таким чином, суд з урахуванням стану здоров"я позивача та визнання позову відповідачем ,яке не порушує права та інтереси інших осіб , вважає, що позивач з поважної причини пропустив строк для прийняття спадщини,а тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved