Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

23 жовтня 2013 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що на підставі договору б/н від 30 грудня 2005 року відповідач отримав кредит в розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору він складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифів. Відповідач зобов'язань по сплаті кредиту, з урахуванням розміру відсотків, не виконав, платежі у визначеному розмірі та у встановлений термін не вносив, станом на 31 серпня 2013 року його заборгованість склала 22 359,37 грн. Представник позивача в судове засідання не з’явилася, направила заяву про слухання справи у її відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання також не з’явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав і обов’язків якого є позивач, та відповідачем було укладено договір б/н про отримання кредиту, в розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 3 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифів (а.с.6,25-28). На виконання вищевказаних умов договору позивач надав відповідачу кредит, однак останній не виконав взятих на себе зобов'язань, не сплатив у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом, а тому станом на 31 серпня 2013 року йому нараховано заборгованість 22 359,37 грн., з яких 3 927,39 грн. – заборгованість за кредитом, 16 891,06 грн. – заборгованість за відсотками та 1 540,62 грн. – штраф, у відповідності до п.8.6. умов та правил надання банківських послуг (а.с.4-5). Відповідач суму заборгованості перед позивачем в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов’язального права за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1054 вищевказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов’язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Між тим, як вбачається з розрахунку позивача, заборгованість за відсотками складається з поточної заборгованості (36 % річних), що передбачена в заяві позичальника та простроченої заборгованості (72 % річних), яка ні заявою, ні умовами надання банківських послуг, ні правилами користування платіжною карткою не передбачена. Позивачем до суду надано Наказ ЗАТ КБ «ПриватБанк» № 1663 від 31 серпня 2005 року про зміну умов обслуговування платіжних карток «Універсальна», п.1 якого передбачає прострочену відсоткову ставку 6 % на місяць (а.с.29-30). Проте доказів того, що цей Наказ є складовою кредитного договору і, підписуючи заяву, позичальник розумів його зміст, матеріали справи не містять, а тому суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з відповідача нарахованої до сплати простроченої заборгованості за відсотками (72 % річних) – 13 752,27 грн. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором в частині простроченої заборгованості за кредитом – 3 796,81 грн. та поточної заборгованості за відсотками (36% річних) – 3 134,16 грн., виникла ще 30 вересня 2010 року, а значить позивач пропустив трирічний строк позовної давності, звернувшись до суду за їх стягненням 23 жовтня 2013 року. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс/13, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ст.355 ЦПК України. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та суму боргу в добровільному порядку не сплачує, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою i підлягає частковому задоволенню, а саме: щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом, в розмірі 130,58 грн. (3 927,39 грн. – 3 796,81 грн.) та поточними відсотками, в розмірі 4,63 грн. (16 891,06 грн. - 13 752,27 грн. - 3 134,16 грн.). Вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу: 500,00 грн. – фіксована частина та 1040,92 грн. - процентна складова відповідно до п. 8.6. умов надання банківських послуг, задоволенню не підлягають, оскільки надані позивачем умови, що діяли на час укладення договору, такого пункту не містять (а.с.25-27). Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов’язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial