Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

16.10.2012 р. та уточнено 16.07.2013 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» /далі [PERSON]/ звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки – квартиру [ADDRESS], для погашення заборгованості за кредитним договором від 28.09.2007 р. укладеним зі [PERSON], та договором іпотеки від 28.09.2007 р. в сумі 136456,10 грн. станом на 15.05.2012 р; а також про виселення [PERSON] та [PERSON] зі спірної квартири. 21.05.2013 р. та уточнено 20.06.2013 р. третя особа [PERSON], який змінив свій правовий статус на відповідача, після подання Банком позову про виселення, звернувся до суду з позовом до Банку про визнання недійсним кредитного договору від 28.09.2007 р., як укладеного внаслідок омани, та такому що суперечить вимогам закону. 16.10.2013 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Банку про визнання недійсним договору іпотеки від 28.09.2007 р., як укладеного внаслідок психічного тиску. Представник Банку [PERSON] первісний позов підтримала, проти зустрічних позовів заперечувала, в обґрунтування вказує, що згідно умов кредитного договору [PERSON] надав [PERSON] кредит на строк до 28.09.2012 р. в сумі 10000 доларів США, та транш на суму 5000 доларів США зі сплатою 16,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв’язку з неналежним виконанням своїх зобов’язань по кредитному договору, оскільки відповідач не вносить платежів, заборгованість станом на 15.05.2012 р. перед Банком становить 17078, 36 доларів США, що за курсом НБУ 7,09 грн., становить 136456,10 грн. Для забезпечення виконання зобов’язання за Договором зі [PERSON] було укладено договір іпотеки спірної квартири від 28.09.2007 р., по умовам якого відповідач передала в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS]. В зв’язку з невиконанням умов Договору, не повернення кредиту та не виконання зобов’язань – відповідно до умов договору іпотеки, ст.ст.526-530, 1050-1054 ЦК України, ст.ст.35-40 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] має право та вимагає звернути стягнення на заставлене майно згідно рішення суду. Відповідачам були направлені вимога про виконання обов’язків по договору які проігноровані. Просить також на підставі ст.30 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» виселити та зняти з реєстрації відповідачів по спірній квартирі, а також стягнути сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 1471,86 грн. Проти зустрічних позовів представник Банку заперечував, вказує, що відповідачі пропустили трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовами про визнання недійсними правочинів укладених в 2007 році. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] і [PERSON], представник відповідачів [PERSON] проти позову Банку заперечували, зустрічні позови підтримали, вказують, що договір іпотеки [PERSON] уклала внаслідок психологічного тиску з боку сина [PERSON], та його дружини, які займалися підприємницькою діяльністю. Вона довго не погоджувалася на укладення договору, відчувала «неприємності», але згодом піддалася на постійні вмовляння сина та невістки, тому вважають договір іпотеки недійсним відповідно до ст.231 ЦК України. Кредитний договір згідно позову [PERSON] є недійсним, оскільки [PERSON] всупереч ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 р., ст.ст.47, 49, 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не довів до відома позивачу обов’язкову інформацію стосовно умов кредитування, інформацію стосовно сукупної вартості кредиту, вартості сукупних послуг, не попередив споживача про валютні ризики, тому угода суперечить ст.203 ЦК України – не відповідає вимогам закону, та повинна бути визнана недійсною відповідно до ст.215 ЦК України. Вказані не доведені до [PERSON] обставини, які замовчувалися представниками Банку, та могли слугувати перешкодою для укладення договору, ввели відповідача в оману. Крім того в судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] завважив, що відповідачі не отримали вимогу Банку про дострокове повернення заборгованості. Вислухавши сторони, свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов Банку підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовів [PERSON], та [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що 28.09.2007 р. між Банком та [PERSON] було укладено кредитну угоду згідно якого [PERSON] надав [PERSON] кредит на строк до 28.09.2012 р. в сумі 10000 доларів США зі сплатою 16,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом згідно графіку а.с.11-17. Відповідно до вказаної угоди укладено договір про видачу транша додатково ще на 5000 доларів США на тих же умовах а.с.18-21. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов’язання передбачені п.2.2-2.2.15, 4.1.-5.1 Договору які передбачають повернення кредиту, процентів за користування кредитом які нараховуються щомісяця, штрафних санкцій у встановлені строки не виконує, має заборгованість перед Банком в сумі 136456 грн. 10 коп. станом на 15.05.2012 р. За курсом НБУ 7,09 грн. за один доллар США, або 17078,36 долара США, що підтверджується довідкою про стан розрахунків а.с.7-10. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом З метою забезпечення виконання зобов’язання по кредиту з відповідачем [PERSON] укладено та нотаріально посвідчено 28.09.2007 р. договір іпотеки за умовами якого відповідач передала в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,5 кв.м., вартістю на час укладення договору 55550.00 грн. за офіційним курсом НБУ на час укладення договору 5,050 грн. за один долар США а.с.22-25. В зв’язку з невиконанням вимог до [PERSON] та [PERSON] 15.05.2012 р. були направлені вимоги про повернення кредитних коштів, та можливість звернення стягнення на предмет іпотеки а.с.26. Не повернення кредиту та не виконання всіх зобов’язань в тридцятиденний термін - відповідно до умов договорів, ст.ст.12, 35 Закону України «Про іпотеку» строк повернення кредиту визнається таким що настав, [PERSON] має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки, на тридцять перший день, яке на розсуд Банку може бути здійснене на підставі рішення суду. При чому [PERSON] як іпотекодержатель самостійно обирає способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Розрахунком заборгованості підтверджується що відповідачі не виконали взяті на себе зобов’язання. Той факт що у Банка відсутні дані про отримання відповідачами вимоги, про повернення кредитних коштів а.с.26, на думку суду не має правового значення. По перше – зверненням до суду з позовом 18.10.2012 р., та отриманням позову з додатками відповідачами, підтверджується що відповідачам стало відомо про претензії Банку, їх вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. По друге – кредит видавався на строк до 28.09.2012 р., тому на час звернення до суду з позовом, кінцевий строк повернення кредиту вже минув, та [PERSON] на думку суду, міг звернутися до суду з позовом про звернення стягнення і без процедури направлення вимоги. Згідно ст.ст.589, 590 ч.1, 2 ЦК України - у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.591 ч.1 ЦК України - реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Тому слід звернути стягнення на предмет іпотеки та передати в заклад Банку - квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,5 кв.м., для погашення заборгованості по кредитному договору №1/475-МК від 28.09.2007 р., яке згідно закону та договору іпотеки може бути на вибір Банку здійснено шляхом продажу Банком предмета іпотеки на прилюдних торгах. Слід передати вказану нерухомість в управління Банку на період його реалізації, надавши право Банку на продажу вказаного об’єкта іпотеки від імені відповідача з іншою особою покупцем, правом отримання дублікатів правовстановлюючих документів, та витягів з Державного реєстру нерухомого майна, реєстрації вказаного нерухомого майна в відповідних органах, права управління та безперешкодного доступу до об’єкта застави. Зустрічний позов [PERSON] стосовно визнання недійсним кредитного договору, як і позов [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки не відповідають вимогам закону, є необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити. Судом встановлено, та сторонами визнається відповідно до ст.61 ЦПК України, що 28.09.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитна угода і договір траншу, відповідно до умов яких [PERSON] надав відповідачу кредит в сумі 10000 доларів США. Згідно умов зазначеного договору траншу – [PERSON] розрахував сукупну вартість кредиту яка при дотриманні графіку, та повному виконанні умов договору при отриманні 5000 доларів становить 6322,06 долара США на строк дії договору до 20.09.2010 р. Обумовили сторони розмір супутніх виплат в п.4.5-4.6, та згідно п.4.1.-4.4. домовилися погашати кредит та проценти щомісяця, у відповідності до графіка / Додатка №1/ а.с.20. Згідно зазначеного додатка, та договору, повернення кредиту відбувається в доларах США, відповідно і в національній валюті за курсом валюти кредитування. Тому посилання позивача на невідповідність укладеного договору нормам закону відповідно до ст.ст.203 ч.1, 215 ЦК України, введення відповідача в оману замовчуванням обставин згідно ч.2 ст.230 ЦК України, як підстави для недійсності договору, суперечать дослідженим судом доказам, умовам договору, згідно якого сторони досягли згоди по всім суттєвим умовам договору, який стороною відповідача виконувався згідно довідки про розрахунок заборгованості а.с.7. Не є обґрунтованим і зустрічний позов [PERSON] про недійсність договору іпотеки який вчинено під впливом насильства. Дійсно свідок [PERSON] підтвердила в суді, що вони зі [PERSON] довго вмовляли його матір на надання квартири в іпотеку Банку, ці перемови закінчилися укладенням договору. Існування таких обставин не свідчить про недійсність договору, оскілки згідно ст.231 ЦК України для визнання правочину недійсним з вказаних обставин необхідна наявність застосування до особи фізичного чи психічного тиску, та укладення договору всупереч волі особи. Судом встановлено, що укладення договору відповідало внутрішній волі [PERSON], сторони виконували договори і тільки після неможливості його виконання, та звернення Банку до суду з позовом, поставили питання про визнання правочинів недійсними поза межами трирічного строку позовної давності, з часу укладення угод 28.09.2007 р. Позов Банку підлягає частковому задоволенню, в частині позову про виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] слід відмовити, оскільки відповідно до даних реєстрації [PERSON] зареєстрований та проживає в іншій квартирі по вул.Ухтомського, 7-10 в м.Кривому Розі. [PERSON] згідно ст.39 ч.2 Закону України «Про іпотеку» слід виселити зі спірної квартири, оскільки предметом іпотеки є житлова квартира [ADDRESS]. В частині позову про зняття з реєстраційного обліку Банку також слід відмовити, оскільки згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» при винесенні рішення про виселення реєстраційний орган має обов’язок провести зняття з реєстрації осіб на підставі судового рішення. Крім того, реєструючий орган не приймав участі у справі, тому суд розглядаючи позов Банку диспозитивно, позбавлений можливості виносити рішення про вчинення зобов’язальних дій до сторони, яка не приймала участі у справі При частковому задоволенні позову, з кожного з двох відповідачів в рівних частках, слід стягнути на користь Банку судові витрати сплачені при зверненні до суду - судовий збір в сумі 1471,86 грн. згідно платіжного доручення а.с.1 відповідно до ст.ст.79,81,88 ЦПК України. На підставі ст.ст.203, 215, 230, 231, 589-591, 525-526, 611 Цивільного Кодексу України, ст.35-40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial