Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що з 30.08.1986 року по 29.05.2007 року вони перебували в шлюбі, під час якого спільно 22.06.1988 року придбали майно: квартиру [ADDRESS]. Просила визначити за нею та відповідачем по 1/2 частці кожному у спільній квартирі, що складає 3/20 частини жилого будинку кожному та визнати за ними право власності на дані частки. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити в його відсутність, подавши про це письмову заяву, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON], який зареєстрований в [ADDRESS], належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судових повісток на 11.00 годину 17.09.2013 року та на 09.20 годину 18.11.2013 року, що направлялись рекомендованим поштовим відправленням, які ним отримано, тому, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином та до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Вони можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю та кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Закон передбачає право власника на звернення до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його права, усунення перешкод в здійсненні право користування та розпорядження своїм майном (ст. ст. 386, 391 ЦК України) . Згідно ст.10, ч.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони перебували в шлюбі з 30.08.1986 року по 29.05.2007 року. За період спільного проживання на підставі договору купівлі-продажу - 22.06.1988 року придбали майно: квартиру [ADDRESS], що становить 30/100 будинку. Згідно ст.60, ч.2 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст.368,ч.3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В спільній сумісній власності сторін дана квартира перебуває і на даний час. Виходячи із принципу рівності часток майна подружжя, суд вважає можливим визнати за сторонами право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved