Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-16 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з [PERSON] на свою користь 1525 грн.28 коп. матеріальної шкоди та 15000,00 грн. моральної шкоди, що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, пояснив, що 22 січня 2012 року в місті Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - легкового автомобіля "Фіат Добло", державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував позивач, та легкового автомобіля марки "Сузукі Гранд Вітара", державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував відповідач. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому обох кісток правового передпліччя зі зміщенням уламків; закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням уламків; закритий уламковий перелом правового наколінника, забійна рана м'яких тканин голови. За вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у виді 1-го року обмеження волі із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки. В межах розгляду кримінальної справи, задоволено цивільній позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 117 004,44 грн. Однак, в період з 03 квітня 2013 року по 15 квітня 2013 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні, у зв'язку з необхідністю проведення операції з видалення металофіксаторів кісток, які були встановлені під час першої операції після ДТП, ці обставини підтверджуються листком непрацездатності та випискою з медичної карти №9576. Позивач вважає, що оскільки відповідач є особою, яка визнана виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, тому відповідно вимог цивільного законодавства зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з лікуванням потерпілого, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 1525,28 грн., яка включає витрати на придбання лікарських препаратів та допоміжних засобів, необхідних для проведення операції, що підтверджується видатковими накладними та квитанціями про оплату придбаних ліків та засобів. Також, позивач вважає, що відповідач має відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка оцінюється позивачем в розмірі 15000,00 грн., обґрунтовуючи заявлені в цій частині вимоги, посилається на те, що в результаті отриманих травм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та тривалий період реабілітації, позивач не міг нормально пересуватись, відчував значний дискомфорт під час руху, через постійне погане самопочуття значно погіршилась його працездатність та вплинуло на фінансовий стан позивача та членів його сім'ї, наведені обставини призвели до того, що позивач постійно знаходився у пригніченому стані, це позначилось на відносинах з близькими людьми та рідними, також вплинуло на загальний психічний стан позивача необхідність проведення операції 04 квітня 2013 року та знаходження на стаціонарному лікуванні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом направлення судових викликів за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, та призначено покарання у виді 1-го року обмеження волі із позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Судом присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 78804 грн.44 коп. на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином, 32400 не отриманого доходу, 800 грн. витрат на складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку та суму в розмірі 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином, а всього на загальну суму 117 004,44 грн. (а.с.28-31) Відповідно до частини четвертої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до частини першої та четвертої статі 28 Кримінально-процесуального кодексу України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільній позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно. Медична допомога -це вид діяльності, який включає комплект заходів, спрямованих на оздоровлення та лікування пацієнтів у стані, що на момент її надання загрожує життю, здоров'ю і працездатності та здійснюється професійно підготовленими працівниками, які мають на це право відповідно до законодавства ( Постанова Кабінету міністрів України від 11.07.2002 р. за №955 "Про затвердження Програми подання громадянам гарантованої державною безоплатної медичної допомоги") Звертаючись з позовом до суду, позивачем [PERSON] пред'явлено вимоги про відшкодування за рахунок відповідача [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 1525,28 грн., яка включає понесені витрати на придбання медичних препаратів та витратних засобів, які придбавались під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні в період з 03 квітня 2013 року по 15 квітня 2013 року, при цьому позивач посилається, як на правову підставу відшкодування завданих збитків, на положення ст. 1187 Цивільного кодексу України. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України) Згідно частини другої - п'ятої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень частини першої статті 1195 Цивільного кодексу України Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно положень частини першої ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи потерпілого. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я від 26.07.1999 № 184 "Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів" обов'язковою документацією, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів, зокрема, є форма № 003/о "Медична карта стаціонарного хворого", форма № 003-4/о "листок лікарських призначень", форма № 005/о "Листок реєстрації переливання трансфузійних рідин" тощо. Зазначена документація являється основними медичними документами стаціонару, які заповнюються на кожного хворого. Ведеться у всіх лікарнях, стаціонарах диспансерів, клініках ВУЗів та НДІ, а також санаторіях. Дані медичної карти стаціонарного хворого дають можливість контролювати правильність організації лікувального процесу і використовуються для видачі довідкового матеріалу за запитами відомчих закладів (суд, прокуратура, експертиза тощо). Разом з тим, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я та стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Виходячи із вищенаведених норм чинного законодавства, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача матеріальної шкоди в розмірі 1525,28 грн., яка включає витрати понесені [PERSON] на придбання медичних препаратів за період перебування на стаціонарному лікуванні з 03 квітня 2013 року по 15 квітня 2013 року в Київській міській клінічній лікарні, оскільки позивач в межах розгляду кримінальної справи скористався процесуальним правом пред'явити цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка завдана злочином, за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2012 року цивільній позов задоволено в повному обсязі, присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 78804грн. 44 коп. на відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, 32400 не отриманого доходу, 800 грн. витрат на складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку та суму в розмірі 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином, а всього на загальну суму 117 004,44 грн. В той же час, підставою для відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, як це передбачено ч.1 ст. 1195 Цивільного кодексу України, є наявність висновку медико-соціальної експертної комісії, при цьому розмір витрат на ліки, лікування визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1525,28 грн. є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що понесені витрати на лікування відносяться до додаткових витрат, перелік яких визначений чинним законодавством, в той же час копії товарних чеків та видаткових накладних, які надані позивачем на підтвердження придбання медичних препаратів та витратних матеріалів, не містять найменувань медичних препаратів, які призначались відповідно до рекомендацій лікарів, відсутні такі рекомендації у виписці з медичної карти №9572 хворого [PERSON], яка оформлена у травматологічному відділенні №2 Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, яка надана позивачем як доказ по справі. Відповідно до вимог частини другої, четвертої та п'ятої ст.23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1168 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як роз'яснено у п. 17-1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи з правил статей 4, 5 ЦПК і статей 28, 49, 50 Кримінально-процесуального кодексу України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або у порядку цивільного судочинства. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн. є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач реалізував своє право пред'явити цивільний позов до [PERSON], як особи виною у вчинені злочину, в рамках кримінальної справи, за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2012 року задоволено цивільній позов в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., в той же час за вимог цивільного законодавства, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, як це передбачено ч.5 ст.23 та ч.1 ст. 1168 Цивільного кодексу України, інших підстав для відшкодування моральної шкоди позивачем не наведено. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed