Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-25 00:00:00

В січні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просив визнати недійсним договір дарування від 27.09.2012, укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.10.2012 укладений між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в 1999 році він позичив [PERSON] 10\~ 000 дол. США, в якості забезпечення повернення яких ними 04.10.2000 було укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. Зазначений договір рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 31.01.2008 було визнано недійсним та визнано, що між позивачем та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність [PERSON] 10\~ 000 дол. США, а останній зобовязався їх повернути до 04.10.2005 з сплатою 5% річних, а також визнано дійсним договір застави належної [PERSON] квартири [ADDRESS] від 04.10.2008. В подальшому рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.06.2012 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним договором позики та звернуто стягнення на зазначену квартиру. Однак, під час виконання даного судового рішення зясувалося, що право власності на спірну квартиру зареєстроване не за [PERSON], а за відповідачем [PERSON] з 28.09.2012 та за відповідачем [PERSON] з 12.11.2012, в звязку з чим позивач звертається до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову. Представник позивача позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Представник зазначив, що позивачем не доведено порушення його прав. Ухвалою суду від 20.05.2013, внесеною до журналу судового засідання до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють вимог на предмет спору залучено [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки суду не повідомила. Представник [PERSON] за договором [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказавши, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, а саме, що йому треба оскаржити бездіяльність державного виконавця. Вказує, що належним способом захисту може бути також витребування майна, однак цим правом наділений лише власник. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 31.01.2008 визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 04.10.2000 між [PERSON] і [PERSON] Також визнано, що в дійсності між [PERSON] та [PERSON] 04.10.2000 був укладений договір позики, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] 10\~ 000 дол. США, а останній зобовязався їх повернути до 04.10.2005 з 5% річних. Крім того, визнано дійсним договір застави належної [PERSON] квартири [ADDRESS] укладений 04.10.2000 між [PERSON] і [PERSON] для забезпечення договору позики від 04.10.2000. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.06.2012 позов [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на майно задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 04.10.2000 в сумі 63\~ 786 грн. звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 02.02.1999 № 244, зареєстрованого ММБТІ 02.09.2000 за № 17467 та передана в заставу на підставі договору дарування від 04.10.2000 для забезпечення договору позики від 04.10.2000 укладеного між [PERSON] та [PERSON], шляхом реалізації зазначеної квартири на прилюдних торгах. Згідно з ч. 1 \~ ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 3\~ ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Частиною 1 статті 213 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ст. 717 ЦК України лише особа, яка є власником майна може подарувати (передати у власність) іншій особі. Судом встановлено, що [PERSON] на момент укладення спірного договору дарування не була власником квартири, оскільки правовстановлюючий документ був підроблений. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що зміст договору дарування від 27 вересня 2012 року за яким особа, яка не є власником здійснила відчуження квартири суперечить Цивільному кодексу України, а тому є підстави для визнання цього договору дарування недійсним. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2012 року суд вважає, що в їх задоволенні належить відмовити виходячи з такого. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 за № 9 розяснено, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Даючи таке тлумачення Пленум ВСУ виходив з того, що у випадку подальшого відчуження майна на підставі недійсного правочину головним стає питання добросовісності набуття цього майна і після вирішення цього питання майно або витребовується, або залишається у добросовісного набувача. Вирішуючи позовні вимоги по суті суд виходить із того, що укладенням договору дарування від 27.09.2012 було дійсно порушено права позивача, оскільки відчужено майно, яке перебуває у заставі (іпотеці) і відчужено без його згоди (ч. 2 ст. 17 Закону України Про заставу). Однак, враховуючи приписи ст. 27 Закону України Про заставу яка встановлює, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи, суд вважає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на майно після переходу у власність до іншої особи. За таких обставин, позивач зможе задовольнити свої вимоги, а особа, яка утримує квартиру, оскільки добросовісність набуття презумується, зможе отримати залишок коштів від реалізації квартири, або іншим чином врегулювати спірні питання з позивачем в межах виконавчого провадження. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.10.2012. На підставі викладеного та

Outcome: partial