Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що 15.01.2007 року він разом з членами своєї сім»ї матірю [PERSON] та батьком [PERSON] згідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизував квартиру за № 176 в будинку №47 по вул.Гладкова в м.Дніпропетровську, яка належала їм на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожному. 05.03.2010 року його мати [PERSON] ([PERSON], [PERSON]) подарувала йому 1/3 частку вказаної квартири. 28.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено мирову угоду про те, що [PERSON] передано у приватну власність в цілому квартиру [ADDRESS], Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2012 року у справі №2-4587/11 вказана мирова угода була визнана судом. З березня 2010 року по серпень 2012 року він постійно проживає в квартирі за вказаною адресою та здійснює всі необхідні платежі по її утриманню, а саме: на протязі 2010 року (з березня 2010 року) ним було сплачено до ВАТ «Дніпрогаз» - 389 грн. 34 коп., ТОВ «Грінко-Дніпро» - 200 грн. 11 коп., до ТОВ «Ліфторемонт» - 101 грн. 04 коп., до КП «Жилсервіс-4» - 209 грн. 40 коп., до КП «Дніпроводоканал» - 1221 грн. 30 коп., до МКП «Дніпропетровські теплові мережі» - 1466 грн. 44 коп. На протязі 2011 року ним було сплачено: до ВАТ «Дніпрогаз» - 503 грн. 78 коп., ТОВ «Грінко-Дніпро» - 220 грн. 61 коп., до ТОВ «Ліфторемонт» - 173 грн. 76 коп., до КП «Жилсервіс-4» - 647 грн. 67 коп., до КП «Дніпроводоканал» - 1390 грн. 48 коп., до МКП «Дніпропетровські теплові мережі» - 2084 грн. 07 коп. Протягом 2012 року ним було сплачено: до ВАТ «Дніпрогаз» - 353 грн. 93 коп., до ТОВ «Ліфторемонт» - 258 грн. 92 коп., до КП «Жилсервіс-4» - 740 грн. 10 коп., до КП «Дніпроводоканал» - 1014 грн. 05 коп., до МКП «Дніпропетровські теплові мережі» - 2084 грн. 07 коп., до ЗАТ «Днірокомунтранс» - в сумі 277 грн. 33 коп., а всього сплачено 12\~828 грн. 49 коп. Позивач посилається на те, що [PERSON] зобов»язаний взяти участь у спільних витратах у частці, пропорційній кількості співвласників квартири у період, на які припадають спірні витрати з березня 2010 року по серпень 2012 року, що становить 1/3 частину із суми витрат, яка складає 4276 грн.16 коп. Позивач просить стягнути з відповідача витрати по утриманню майна в сумі 4276 грн. 16 коп. та понесені витрати по справі. В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав. Вислухавши осіб, які з»явилися, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] була приватизована матірю позивача [PERSON] (змінено прізвище на [PERSON]), [PERSON] та його батьком [PERSON] у 2007 році, в зв»язку з чим Бюро приватизації житла Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка [PERSON] було видано свідоцтво за №565 від 15.01.2007 року про право спільної сумісної власності на зазначену квартиру. У вказаній квартирі відповідач зареєстрований, проте в ній не проживає з 2007 року і участі у витратах на оплату комунальних послуг не приймав. 25.11.2008 року шлюб між [PERSON] ([PERSON], [PERSON]) та відповідачем був розірваний. 20.02.2010 року [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON], теперішнє - [PERSON]) Г.І. звернулась до Бюро приватизації житла Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка [PERSON] з заявою про повторну видачу їй свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] в звязку з втратою оригіналу. В лютому 2010 року Бюром приватизації житла Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка [PERSON] [PERSON] ([PERSON], [PERSON]) було повторно видано Свідоцтво про право власності на вказану квартиру без позначки «Дублікат» та на відміну від Свідоцтва від 15.01.2007 року в ньому у графі «дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності» воно мало підкреслення двома горизонтальними лініями слів «спільної» та «часткової». Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2012 року, ухваленим у справі №403/4753/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації і відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яке вступило в законну силу, встановлено, що відповідно до відповіді старшого слідчого Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.10.2012 року у провадженні слідчого відділу перебуває кримінальна справа за фактом використання завідомо підроблених документів, серед яких і свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. Також, відповідно до листа прокурора м. Дніпропетровська від 04.03.2013 року №75/1827 в провадженні СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №12012040640000307, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань України 03.12.2012 року за фактом використання завідомо підробленого свідоцтва про право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], що кваліфікується за ч.4 ст.358 КК України. Згідно первісно виданому свідоцтву про право власності на квартиру [ADDRESS] у період, за який позивач просить стягнути витрати на утримання квартири, ця квартира перебувала у спільній сумісній власності сторін, що взято до уваги судом при розгляді даної справи. При вирішенні даної справи суд виходить з того, що законом не визначені безпосередньо порядок та межі участі співвласників в утриманні майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, втім, виходячи з загальних засад добросовісності, розумності та справедливості немає підстав вважати, що це звільняє співвласника від обовязку прийняти участь у спільних витратах. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). За таких обставин суд вважає за необхідне згідно ст. 8 ЦК України за аналогією закону застосувати у даній справі положення ст.360 ЦК України, що регулюють подібні за змістом правовідносини утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності. При цьому, виходячи із визначеної статтями 370, 372 ЦК України презумпції рівності прав співвласників у спільній сумісній власності відповідач зобов»язаний взяти участь у спільних витратах у частці, пропорційній кількості співвласників квартири [ADDRESS] у період, що розглядається, а саме у розмірі 1/3 їх частини. В позові, з урахуванням уточнення, позивач претендує на компенсацію відповідачем частини комунальних витрат, пропорційно його частки у спільній власності в квартирі, понесених в період з березня 2010 по серпень 2012 року. За твердженням позивача зазначені витрати, на підтвердження здійснення яких позивач надав суду квитанції, оригінали яких оглянуті судом, складаються: із сплачених з березня 2010 року витрат за послуги на протязі 2010 року (з березня 2010 року) ним було сплачено до ВАТ «Дніпрогаз» - 389 грн. 34 коп., ТОВ «Грінко-Дніпро» - 200 грн. 11 коп., до ТОВ «Ліфторемонт» - 101 грн. 04 коп., до КП «Жилсервіс-4» - 209 грн. 40 коп., до КП «Дніпроводоканал» - 1221 грн. 30 коп., до МКП «Дніпропетровські теплові мережі» - 1466 грн. 44 коп.; сплачених на протязі 2011 року витрат: до ВАТ «Дніпрогаз» - 503 грн. 78 коп., ТОВ «Грінко-Дніпро» - 220 грн. 61 коп., до ТОВ «Ліфторемонт» - 173 грн. 76 коп., до КП «Жилсервіс-4» - 647 грн. 67 коп., до КП «Дніпроводоканал» - 1390 грн. 48 коп., до МКП «Дніпропетровські теплові мережі» - 2084 грн. 07 коп.; сплачених на протязі 2012 року витрат: до ВАТ «Дніпрогаз» - 353 грн. 93 коп., до ТОВ «Ліфторемонт» - 258 грн. 92 коп., до КП «Жилсервіс-4» - 740 грн. 10 коп., до КП «Дніпроводоканал» - 1014 грн. 05 коп., до МКП «Дніпропетровські теплові мережі» - 2084 грн. 07 коп., до ЗАТ «Днірокомунтранс» - в сумі 277 грн. 33 коп., а всього 12\~828 грн. 49 коп. Разом з цим, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення понесених ним витрат по оплаті послуг з водопостачання, газопостачання, вивезення сміття, оскільки ці витрати не є витратами на утримання спільного майна, а є особистими витратами осіб, що проживають у вказаній квартирі, на власні побутові потреби, що не є тотожним, а отже компенсації за рахунок відповідача вони не підлягають. Вказані обставини також встановлено рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22.03.2011 року, ухваленим у справі № 2-5577/11, яким з [PERSON] стягнута на користь [PERSON] частина понесених витрат за період з січня 2008 по лютий 2010 року. Вказане рішення вступило в законну силу і встановлені ним обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Таким чином, понесені позивачем витрати на користь ВАТ «Дніпрогаз» в сумі 698,58 грн. та на користь ДП «Дніпроводоканал» в сумі 1910,27 грн. є витратами особистого характеру позивача, оскільки встановлено, що відповідач не проживає в квартирі з 2007 року, а тому вимоги про стягнення з нього 1/3 частини зазначених витрат задоволенню не підлягають. Як зазначено вище, відповідно до ухвали суду від 28.02.2012 року про визнання мирової угоди відповідач з цього часу не є співвласником вказаної квартири і тому обов»язок щодо сплати витрат по утриманню квартири, обслуговування ліфтів та теплопостачання законом покладений на її власника [PERSON] Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, відповідно до наданих квитанцій в період з березня 2010 року по 28.02.2012 року [PERSON] на користь КП «Жилсервіс-4» було сплачено витрат на загальну суму 352,00 грн., а на користь МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» було сплачено витрат на суму 2120,23 грн., а всього 2472 грн. 23 коп., тобто сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача [PERSON] складає 824 грн. 08 коп. (2472 грн. 23 коп. : 3 = 824 грн. 08 коп.). При визначені розміру витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд не приймає в якості належних доказів сплати [PERSON] витрат на утримання квартири, обслуговування ліфтів та теплопостачання квитанції на ім»я платника [PERSON] ([PERSON], [PERSON]), оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що сплата цих послуг була здійснена саме позивачем [PERSON], тому його позовні вимоги в частині стягнення витрат у повному обсязі задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 216 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial