Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до державного підприємства (надалі по тексту ДП) «Криворізьке «Райагропроменерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем перебувала в трудових відносинах з 04.10.1985 року по 27.05.2013 рік. 25 травня 2013 року була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. На день звільнення, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата, сума якої становить 14393,27 грн, яку і просить стягнути з відповідача. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення. Суд, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить з наступних підстав. Відповідно до копії трудової книжки (а.с. 7-8), [PERSON] працювала з 04 жовтня 1985 року по 27 травня 2013 року на різних посадах ДП «Криворізьке «Райагропроменерго». 27 травня 2013 року, [PERSON] було звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, з виплатою компенсації за невикористану відпустку в кількості 16-ти календарних днів за період роботи з 04.10.12 - 27.05.13 р.р., що підтверджується копією наказу № 21-К від 27.05.2013 року (а.с. 6). Із довідки, наданої позивачем до матеріалів справи (а.с. 9), вбачається, що відповідач заборгував позивачу [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 27 травня 2013 року в сумі 14393 гривні 27 копійок, яка під час розгляду справи у суді також відповідачем не сплачена. У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати та інших компенсаційних виплат без обмеження будь-яким строком, що закріплено ст. 233 КЗпП України. Враховуючи той факт, що відповідач порушив вимоги закону щодо сплати заробітної плати [PERSON], суд має всі підстави щодо усунення таких порушень шляхом примусового стягнення боргу з відповідача на користь позивача. Так, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати пов'язані з оплатою судового збору та на користь позивачки підлягає стягненню витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень, що відповідає вимогам ст. 79 ЦПК України.

Outcome: approved