Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Грандфінресурс», третя особа: Національна комісія з регулювання в сфері ринків фінансових послуг про захист прав споживачів. Свої вимоги мотивує тим, що він 08.11.2011 року уклав з відповідачем договір № 204824 з Додатком № 1, 2, відповідно до якого йому надавалась фінансова послуга, направлена на придбання товару, визначеному в Додатку №1 до договору на умовах програми «Альянс Україна». Зазначає, що ним були сплачені суми внесків, проте відповідач порушуючи вимоги договору не надав йому фінансової послуги. Наголошує, що під час підписання договору йому не було роз'яснено всі умови договору та йому стало відомо, що відповідач не мав статусу фінансової установи та не вносився в реєстр фінансових установ, у зв'язку з чим відповідачу було направлено заяву про розірвання договору та дострокове повернення внесків. Договір відповідач розірвав проте внесені кошти не були повернуті. Просив суд визнати недійсним договір № 204824 та стягнути з відповідача на користь позивача суму сплачених внесків в розмірі 8000 грн., суму сплаченої одноразового комісійного внеску в розмірі 8400 грн., суму сплачену за адміністративні послуги в розмірі 2400 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та позовні вимоги, викладені у позові, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заперечення, у яких проти позовної заяви заперечував в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні. Зазначив, що Законом України від 02 червня 2011 року № 3462 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, таким чином на час укладення договору, 08.11.2011 року, діяльність ПП «Грандфінресурс» відповідала вимогам законодавства. Позивач консультувався щодо умов договору у представників ПП «Грандфінресурс», йому було досконало надано роз'яснення щодо всіх умов договору з якими позивач погодився, своїм правом на розірвання договору протягом трьох днів з дня його укладання не скористався. Зазначив, що згідно п. 3.2 Додатку № 2 до Договору Учасник повинен сплачувати Загальний або Мінімальний платіж не пізніше 15 числа кожного поточного місяця, останній платіж позивач зробив 15.03.2012 року. У квітні 2012 року позивач не здійснив платіж, тому у відповідності до п. 8.3 Додатку № 2 до Договору, договір з 01 травня 2012 року вважається розірваним. Пунктом 8.2 ст. 8 Додатку № 2 до Договору передбачено, що сторони дійшли згоди, якщо Учасник виявить бажання розірвати Договір в односторонньому порядку після встановленого п. 8.1 даної статті терміну, або Договір буде розірваний зі сторони Адміністратора при не виконані Учасником п. 3.2 ст. 3 Додатку № 2 до Договору, то Одноразовий комісійний внесок та Адміністративні витрати Учаснику не повертаються. Адміністратор здійснює повернення сплачених Учасником Чистих внесків протягом 60 банківських днів після закриття реєстру, закриття Реєстру проводиться після виконання платіжних зобов'язань останнього Учасника у даному Реєстрі. Вказав, що укладена між сторонами угода є видом цивільного договору, сторони врегулювали свої відносини на свій розсуд, змістом договору є ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати взяті на себе зобов'язання, що має наслідком виконання зобов'язань для кола осіб. Доводи позивача про укладення угоди внаслідок обману спростовуються ст. 15 додатку № 2 до договору, відповідно до якої учасник підтверджує, що отримав усі коректно пояснення від представника ПП «Грандфінресурс», уважно прочитав та зрозумів умови договору та правові наслідки, та засвідчив це своїм підписом та власноручно написаною заявою. Щодо питання про відшкодування моральної шкоди, відповідач зазначає, що позивачем не доведено факту моральних переживань, їх тривалість, ступінь тяжкості моральних страждань. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмові пояснення, у яких пояснив, що зазначений вид діяльності відповідача є фінансовою послугою з надання кредитів за рахунок залучених коштів та потребує набуття статусу фінансової установи та отримання ліцензії. Проте, інформація про ПП «Грандфінресурс» до Державного реєстру фінансових установ не вносилась, ліцензії зазначене товариство не отримувало. Отже, відповідач займався незаконною фінансовою діяльністю, про що було від позивача приховано. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 08 листопада 2011 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Грандфінресурс» було укладено договір № 204824 з метою отримання товару за умовами програми «Альянс Україна». Згідно статей 1, 2 Договору відповідач взяв на себе зобов'язання надати дозвіл на отримання товару відповідно до умов діяльності Програми «Альянс Україна», а саме, рухоме майно (автомобіль) вартістю 120 000 гривень, а Позивач зобов'язався сплатити всі необхідні платежі, що передбачені Договором № 204824 та додатками №1 та №2 до нього. (а.с.11-16). Як вбачається з матеріалів справи, позивач підписав Договір та на його виконання сплатив 8 400 грн. одноразового внеску та 2400 грн. Адмінпослуги.(а.с.17). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п.п. 1.4 ст. 1 Додатку № 2 Договору № 204824 Договір активується на четвертий день з моменту підписання, а після цього Учасник реєструється в програмі «Альянс Україна». За п. 1. ст. 8 Додатку № 2 на протязі трьох діб після підписання Договору позивач мав можливість розірвати Договір в односторонньому порядку з відшкодуванням сплачених ним попередньо грошових коштів. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що у позивача була можливість досконально вивчити умови договору та розірвати його в односторонньому порядку, однак, [PERSON] не звернувся з відповідною заявою до ПП «Грандфінресурс». В позовній заяві позивач також посилається на те, що відповідно до ст. 8 Додатку № 2 до Договору учасник може розірвати Договір у односторонньому порядку. Так, відповідно до п. 8.2. ст. 8 Додатку № 2 до Договору передбачено, що якщо Учасник виявить бажання розірвати Договір в односторонньому порядку після встановленого в п. 8.1. даної статті терміну, або Договір буде розірваний зі сторони Адміністратора при не виконанні Учасником п.3.2 ст.3 дод.№2 до Договору, то Одноразовий комісійний внесок та Адміністративні витрати Учаснику не повертаються. Враховуючи те, що сплачені кожним Учасником Чисті внески були використані для оплати грошових сум, які були передані відповідним Учасникам, Адміністратор здійснить повернення сплачених Учасником Чистих внесків протягом 60 (шістдесяти) банківських днів після закриття реєстру, крім випадку, визначеному в п.6.1 ст. 6 цього додатку. Відповідно до п. 6.1. стаття 6 Додатку № 2 до Договору у виняткових випадках, підтверджених документально, наприклад: хвороба Учасника або його найближчих родичів, втрата роботи, фінансові проблеми тощо, Учасник може звернутися до Адміністратора із заявою про відстрочення сплати Чистих внесків та дострокове повернення чистих внесків. Учасник може відстрочити до 8 (восьми) Чистих внесків. Відстрочення може мати місце тільки до отримання Дозволу та за умови вчасної сплати попередніх Загальних платежів та надіслання заяви про відстрочення Чистого внеску до 15 (п'ятнадцятого) числа поточного місяця із зазначенням причин та документами, що підтверджують ці події. В своїй заяві позивач вказує, що в зв'язку з погіршенням стану здоров'я та втратою 40 % працездатності звертався до відповідача заявою з проханням розірвати догорів та повернути чисті внески на відповідний рахунок. Разом з тим з наявної в матеріалах справи довідки про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія 10 ААА № 037990 від 01.08.2011 року, вбачається, що під час укладання договору 8 листопада 2011 року позивачу було відомо про стан його здоров'я, а отже підстав для розірвання договору за ст. 6 Додатку № 2 не вбачається. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що Договір було укладено юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Разом з тим, суд не може погодитись з таким обґрунтуванням позивача зважаючи на таке. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до умов п.1.1. предметом Договору сторін є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п.111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. Виходячи з цього, ліцензійні умови для здійснення діяльності адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах мали бути розроблені та затверджені в шестимісячний строк з дня опублікування Закону. Проте такі умови у встановлений строк не були розроблені. А фінансовим установам надано час протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону, тобто до 9 січня 2013 року. Таким чином, на час укладення між позивачем та ПП «Грандфінресурс» договору № 204824 від 08 листопада 2011 року діяльність ПП «Гранфінресурс» відповідала вимогам законодавства. Крім того, враховуючи, що відповідно до статті 15 Додатку № 2 до Договору учасник підтверджує своєю заявою, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ПП «Грандфінресурс», уважно прочитав та зрозумів умови даного договору та правові наслідки, що засвідчив своїм підписом, є підтвердженням того, що вказаний Договір не було укладено під впливом обману зі сторони відповідача. Зі змісту укладеного Договору вбачається, що учасник сплатив не за сам товар, а за отримання права на купівлю товару, а відповідач без залучення власних коштів формував групи учасників, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до системи ПП «Грандфінресурс». За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, а також при настанні інших негативних наслідків. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено факт моральних переживань, їх тривалість, ступінь тяжкості моральних страждань, тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу визнання договору недійсним є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають закону, а тому вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed