Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просить визнати за нею право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN POLO, рік випуску 2003, кузов WVWZZZ9NZ3D141236, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія ХАР № 000540, видане МРЕВ м. Харків 24.04.2004 року; виключити вказаний автомобіль з акту опису та арешту майна боржника [PERSON], від 15.08.2013 року; зобов’язати Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції зняти арешт з майна - автомобіля марки VOLKSWAGEN POLO, рік випуску 2003, кузов WVWZZZ9NZ3D141236, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія ХАР № 000540, видане МРЕВ м. Харків 24.04.2004 року; зобов’язати Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції повернути вказаний автомобіль власнику - [PERSON]; зобов’язати Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області провести перереєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN POLO, рік випуску 2003, кузов WVWZZZ9NZ3D141236, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія ХАР № 000540, видане МРЕВ м. Харків 24.04.2004 року, за [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності – [PERSON], зазначив, що 24 грудня 2011 року між позивачем, [PERSON], та [PERSON] (надалі - відповідач-1, продавець), який діяв від імені [PERSON] (надалі - відповідач-2) за її довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 30 листопада 2011 року реєстровий номер 2688, був укладений договір купівлі-продажу автомобіля. Згідно з п. 1.1. вказаного Договору, продавець продає, а покупець приймає у власність автомобіль марки VOLKSWAGEN POLO, рік випуску 2003, кузов WVWZZZ9NZ3D141236, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований МРЕВ м. Харків 24.04.2004 року, належний [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія ХАР № 000540, виданого МРЕВ м. Харків 24.04.2004, та сплачує за нього обумовлену цим Договором грошову суму. Відповідно до п. 2.1. договору купівлі-продажу від 24.12.2011 року, вартість автомобіля становить 72 000,00 грн. Умовами п. 2.2. Договору передбачено, що покупець оплачує продавцю вартість автомобіля в строк до 25 грудня 2011 року. Згідно з п. 2.4. Договору, отримання продавцем оплати за проданий автомобіль підтверджується розпискою, власноруч написаною продавцем в момент отримання грошових коштів. Відповідно до п. 3.1. Договору, передача автомобіля покупцю здійснюється в день оплати його вартості. П. 3.3. договору купівлі-продажу автомобіля від 24.12.2011 року передбачено, що разом з передачею автомобіля покупцю сторони договору підписують акт приймання-передачі автомобіля. На виконання умов укладеного сторонами договору купівлі-продажу, 24 грудня 2011 року позивач оплатила продавцю вартість придбаного автомобіля, що підтверджується розпискою, власноруч написаною [PERSON] 24 грудня 2011 року. Того ж дня відбулася передача мені автомобіля, про що сторонами був складений акт приймання-передачі автомобіля від 24 грудня 2011 року. Разом з автомобілем, позивачу були передані ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія ХАР № 000540, видане МРЕВ м. Харків 24.04.2004 року. У зв’язку з матеріальними труднощами, перереєстрацію автомобіля в органах ДАІ вона не проводила. Окрім того, [PERSON] видав позивачу довіреність (в порядку передоручення), посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 24 грудня 2011 року реєстровий номер 2845, якою уповноважив її експлуатувати та розпоряджатися належним [PERSON] автомобілем марки VOLKSWAGEN POLO, рік випуску 2003, кузов WVWZZZ9NZ3D141236, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим МРЕВ м. Харків 24.04.2004 року, належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія ХАР № 000540, виданого МРЕВ м. Харків 24.04.2004 року. Після укладення договору купівлі-продажу автомобіля 24.12.2011 року, складення акту приймання-передачі та отримання довіреності на своє ім’я, позивач перегнала автомобіль за місцем свого проживання, увесь цей час користувалася ним, здійснювала його поточний та капітальний ремонт, утримувала в належному технічному стані та укладала договори обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, оскільки вважала себе законною власницею придбаного автомобіля. Однак 15 серпня 2013 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого напису № 1857, виданого 19.12.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 729 200,00 грн., було описано та накладено арешт на майно [PERSON] - автомобіль [NUMBER], ключі та свідоцтво про реєстрацію ХАР № 000540 згідно з актом опису та арешту майна. Описане майно було передане на відповідальне зберігання позивачу, [PERSON]. Такі дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] позивач вважає незаконними та такими, що порушують її права як власника автомобіля, в зв’язку із чим просив суд задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання представник позивач не з'явився, до його початку подав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити, розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, направив суду заяву у якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує та просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином. Від третьої особи у справі – УДАІ ГУМВСУ в Хо до початку судового засідання надійшли письмові заперечення проти позову, в яких представник третьої особи, що діє на підставі довіреності, зазначив, що Згідно інформаційної бази даних УДАІ ГУМВС України в Харківській області автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску, № кузова WVWZZZ9NZ3D141236, зареєстровано 24.04.2004 року в ВРЕР№1 ГУМВС України в Харківській області на гр. [PERSON]. На автомобіль [NUMBER] та виписано свідоцтво про реєстрацію ХАР000540. 08.02.2013 року до УДАІ ГУМВС України в Харківській області з Ленінського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції надійшла Постанова про арешт майна боржника. Постанова виконана в повному обсязі, - накладено арешт на майно, що належить [PERSON], а саме автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску, № кузова WVWZZZ9NZ3D141236, колір синій. В Україні існує певна процедура відчуження та реєстрації ТЗ, але позивач, маючи на те право, чомусь не бажає виконувати свої обов’язки та вимоги законодавства стосовно порядку реєстрації та перереєстрації ТЗ, а саме ст.34 Закону України “Про дорожній рух” - Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На теперішній час позивачем не надано жодного документу на право власності вище наданим транспортним засобом. Враховуючи вище надане, та в зв’язку з тим, що УДАІ ГУМВС України в Харківській області у частині накладання арештів є лише виконавцем та немає права самостійно змінювати порядок реєстрації транспортних засобів, а також той факт, що ДАІ не реєструє право власності на транспортні засоби, просили відмовити позивачу у задоволені позовних вимог, справу розглядати за їх відсутності. Третя особа – Ленінський ВДВС ХМУЮ в судове засідання не з’явилась, подали до суду заяву, у якій просили справу розглядати за їх відсутності. Проти позову [PERSON] не заперечує. Суд, ознайомившись з заявами сторін, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 грудня 2011 року між позивачем, [PERSON], та [PERSON], який діяв від імені [PERSON] за її довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 30 листопада 2011 року реєстровий номер 2688, був укладений договір купівлі-продажу автомобіля. На виконання умов укладеного сторонами договору купівлі-продажу, 24 грудня 2011 року позивач сплатила продавцю вартість придбаного автомобіля, що підтверджується розпискою, власноруч написаною [PERSON] 24 грудня 2011 року копія якої є в матеріалах справи. Того ж дня відбулася передача автомобіля, про що сторонами був складений акт приймання-передачі автомобіля від 24 грудня 2011 року, копія якого є в матеріалах справи. Разом з автомобілем, позивачу передані ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 15 серпня 2013 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого напису № 1857, виданого 19.12.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 729 200,00 грн., було описано та накладено арешт на майно [PERSON] - автомобіль [NUMBER], ключі та свідоцтво про реєстрацію ХАР № 000540 згідно з актом опису та арешту майна, копія якого є в матеріалах справи. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Чинний ЦК України вказує, що купівля-продаж транспортних засобів здійснюється шляхом укладення письмового договору, при цьому нотаріальне посвідчення або державна реєстрація такого правочину не вимагається. Згідно ст. ст. 202-205, 207, 208 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договір купівлі-продажу автомобіля не належить до категорії договорів, для яких законом встановлена обов’язкова державна реєстрація та (або) нотаріальне посвідчення. Відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормами ч. 1 ст. 317 Цивільного Кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Приписами ч. 1 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 391-392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник майна може пред’явити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов’язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.11, ст. 12 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п.8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку, автомобілів, автобусів, а також самохідних машин…», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі – Порядок державної реєстрації), державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов’язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. «Порядок державної реєстрації» встановлює тільки процедуру реєстрації та перереєстрації транспортних засобів, але не встановлює умов виникнення та припинення права власності на них. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, судом береться до уваги тай факт, що позивачем до позову не надано жодного документа підтверджуючого, що ДАІ відмовило в проведені реєстраційних дій з вище наданим транспортним засобом і тим самим порушило права позивача. Відповідно до п. 8 ПКМУ № 1388. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках; інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційній номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на автомобіль [NUMBER], на підставі договору купівлі-продажу ТЗ. Разом з тим, вимоги позивача щодо зобов’язання УДАІГУМВСУ в Хо щодо зобов’язання провести перереєстрацію автомобіля заявлені передчасно. На підставі викладеного та

Outcome: partial