Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-02 00:00:00

В проваджені вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи предявлений позов позивач посилалась на ті обставини, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 жовтня 2000 року Відділом РАГС Приморської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис №550 від 06 жовтня 2000 року. В період перебування у шлюбі у осіб народилась дитина [PERSON], [INFO]. В теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, на підставі різних поглядів на сумісне життя позивач втратила до відповідача почуття кохання і поваги, шлюб носить формальний характер, примирення не можливе. У звязку із викладеними обставинами, позивач звернулась в суд з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлялась судом про розгляд даної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 жовтня 2000 року Відділом РАГС Приморської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис №550 від 06 жовтня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД №291711, виданим 06 жовтня 2000 року Відділом РАГС Приморської райадміністрації виконкому Одеської міської ради. В період перебування у шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матірю. Спору щодо спільного майна немає. Втім, позивач просить суд розірвати шлюб посилаючись на те, що на теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сімї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обовязку перед батьками, дітьми та іншими членами сімї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. При цьому, згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно же ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачає ст. 160 ч.2 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому що подальше сумісне життя подружжя та збереження сімї і шлюбу неможливе, суперечить інтересам подружжя та дитини. При цьому, з огляду на визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про наявність згоди між сторонами щодо подальшого місця проживання спільної дитини та вбачає обґрунтованим визначити місце її проживання з матірю. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 114,70 гривень.

Outcome: approved