Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-08 00:00:00

У червні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сакської міської ради АР Крим, КРП «БРТІ м. Євпаторії», [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у складі 11/20 частки жилого будинку під номером [ADDRESS] та 11/20 частки земельної ділянки за цією же адресою. [PERSON] є власником 11/20 часток вказаного будинку та земельної ділянки. На випадок своєї смерті спадкодавець заповідав усе майно, що йому належить, позивачу. Однак, у видачі свідоцтва на земельну ділянку нотаріусом було відмовлено з посиланням на те, що за життя спадкодавець не використав право на поділ земельної ділянки або на виділ належної йому частки із спільного майна та залишився учасником спільної сумісної власності. Посилаючись на вказані обставини позивач просить суд визнати за неї у порядку спадкування право власності на ? частку спірного будинку та 1/2 частку спірної земельної ділянки. У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі про причини неявки суд не повідомив. На підставі положень частини 2 статті 197 та статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюються та рішення суду ухвалюється при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті її батька та її право на спадщину встановлено уповноваженої особою - державним нотаріусом Сакської міської нотаріальної контори. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема: - свідоцтвом про смерть ( актова запис за №502, від12.12.2011), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16 листопада 2012 року, матеріалами спадкової справи № 96/2012 щодо майна померлого [PERSON] (а.с.6,8,25-79). На підставі виданого 30 травня 2006 року державного акту серії КМ №008062 [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0393 га за адресою: будинок під номером [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.68). При видачі вказаного державного акту частки співвласників не були визначені. Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Таким чином, за життя спадкодавець та відповідач [PERSON] на законних підставах набули право на спірну земельну ділянку як учасники спільної сумісної власності. Постановою державного нотаріуса Сакської міської державної нотаріальної контори від 16 листопада 2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків на спірну земельну ділянку (а.с.19,22). Відмова нотаріуса мотивована тим, що за життя спадкодавець не використав право на поділ земельної ділянки або на виділ своєї частки із спільного майна та залишився учасником спільної сумісної власності. За змістом статті 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до положень частини 1 статті 1268, частин 1 та 3 статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною 1 статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В матеріалах спадкової справи, наданих Сакською державної міською нотаріальною конторою, відомостей про наявність інших спадкоємців крім позивача не має. 16 листопада 2012 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі якого позивач набула право власності на 11/20 частки жилого будинку під номером [ADDRESS] (а.с.8). При таких обставинах вимоги позивача, про визнання права власності у порядку спадкування на 11/20 часток земельної ділянки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вимоги про визнання права власності на 11/20 часток спірного будинку задоволенню не підлягають, оскільки нотаріусом таке право підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16 листопада 2012 року. Також не підлягають задоволенню позов до КРП «БРТІ м. Євпаторії» за відсутністю позовних вимог до цієї особи. Частково задовольняючі позовні вимоги, суд вважає за необхідне зазначити також наступне. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Право власності спадкодавцями набуте правомірно на підставах, що встановлені законом, але позивач реалізувати своє право на спадщину у позасудовому порядку не має можливості. Враховуючі наведене, на підставі статей 370, 1225, 1268,1296 Цивільного кодексу України, статті 116 Земельного кодексу України,

Outcome: partial