Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-20 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Іллічівської міської ради Одеської області (а.с.3-4), стверджуючи, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після смерті чоловіка відкрилася спадщина за законом, в тому числі на 1/2 відокремлену частину житлового будинку [ADDRESS]. Позивачка звернулася до нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно. Однак у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки [ADDRESS] їй (позивачці) було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказану частку земельної ділянки. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,03 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), яка розташована на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Представник Іллічівської міської ради Одеської області був належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечив (а.с.24). Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю (а.с.16-17) [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,0548 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), яка розташована на [ADDRESS]. Згідно копії договору купівлі-продажу від 19.07.2002 року (а.с.11), [PERSON] продав, а гр.[PERSON] купила земельну ділянку площею 0,0248 га, яка розташована на [ADDRESS]. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 19.07.2002 року [PERSON] продав, а гр.[PERSON] купила 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.14-15) вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON], померлого [INFO] є його дружина [PERSON] Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 1/2 відокремленої частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7-10). Згідно копії повідомлення Іллічівської міської державної нотаріальної контори від 05.03.2013 року, [PERSON] (а.с.11), отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.13). Згідно ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується свідоцтвом про право на спадщину, але в такому випадку державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки (ч.6 ст.126 ЗК України). Вказана норма закону існує у такій редакції з 01.05.2009 року, після набрання чинності закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок" №1066-VІ від 05.03.2009р. До набрання чинності цього Закону, існував порядок, при якому при переході права власності на земельну ділянку до нового власника вимагалося отримання нового державного акту на відповідного власника. Чоловік позивачки [PERSON] оформити такий державний акт не встиг. Між тим, державний акт на право власності на землю є виключно посвідчувальним документом в розумінні ст.126 ЗК України, що автоматично видається на підставі та на виконання рішення компетентного органу місцевого самоврядування, або іншого документа, що посвідчує виникнення права власності на земельну ділянку. Згідно із ст.1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Спадкоємцями, згідно ст.1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на момент відкриття спадщини. Таким чином позивачка по справі є належною особою та спадкоємцем за законом і її звернення до суду є правомірним. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими.

Outcome: approved