Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з зазначеним позовом до [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] про усунення перешкод в користуванні її власністю та виселення їх з будинку [ADDRESS] Київської області . В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила виселити відповідачів з належного їй на праві власності будинку на підставі ст. 116 ЖК України, як осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших, а саме для неї та її матері [PERSON], проживання в одному будинку, а також порушують її права на володіння, користування та розпорядження житловим будинком. Вони постійно вчиняють сварки, ображають її та її престарілу матір нецензурними словами, неодноразово спричиняли їм тілесні ушкодження, за що [PERSON] 24.11.2011 р. притягувалась до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України. [PERSON] підбурює свою неповнолітню дочку на вчинення протиправних дій. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на зазначені обставини та на те, що відповідачі на праві власності мають квартиру [ADDRESS], в якій не проживають, а здають квартирантам, а самі безпідставно користуються чужою власністю, тому просить усунути перешкоди в користуванні своєю власністю шляхом виселення відповідачів та стягнути з них всі витрати. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, в судовому засіданні пояснила, що вона зі своєю сім»єю, яка складалась із 3-х чоловік- вона та двоє її дітей, після смерті чоловіка в 2004 році, почала проживати в спірному будинку за дозволом матері, яка на той час була власником будинку та зареєструвалась там, як член сім»ї власника. Потім мати за дозволом органу опіки та піклування, подарувала будинок [PERSON] з умовою збереження права на проживання неповнолітній дитині, а саме її дочки [PERSON], але позивачка [PERSON] на протязі тривалого часу намагається виселити їх з будинку, вчиняє сварки, провокує бійки, звертаючись в різні інстанції. Вона також зверталась до міліції зі скаргами на неправомірну поведінку позивачки. За весь цей час до неї ніяких мір впливу не застосовували, а її дочка, яка змалечку проживає в спірному будинку, весь час навчається в ЗОШ № 9, не може покинути навчання і свій клас, переїзд негативно вплине на її психологічний стан, тим більше, що в однокімнатній квартирі в м. Василькові відсутні умови для проживання всієї сім»ї разом з дорослим сином і його цивільною дружиною. Представник органу опіки та піклування Фастівської міської ради в судовому засіданні пояснила, що в ситуації, яка склалась між сестрами винні обидві сторони. Мати неповнолітньої дитини - відповідачка по справі, свої обов»язки по вихованню дочки виконує в повному обсязі. Неповнолітня [PERSON] особисто зверталась до органу опіки та піклування зі скаргами на поведінку своєї тітки [PERSON] Представник Фастівського райвідділу УДМС в судове засідання не з»явився, в письмовій заяві просять справу розглядати без їх присутності. Вислухавши пояснення сторін, пояснення психолога, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Судом встановлено: Будинок [ADDRESS] в м. Фастові на праві особистої власності належав [PERSON] Крім неї в будинку проживає її дочка [PERSON]-позивачка по справі, а також з 2004 року вселилась та зареєструвалась відповідачка [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON]- [INFO] та [PERSON]- [INFO]. За рішенням суду від 16.09.2009 року власником ? частини спірного будинку стала [PERSON], а згідно договору дарування від 09.11.2010 року вона ж стала власницею ? частин будинку ( а.с. 4,5). Таким чином [PERSON] на праві особистої власності належить весь будинок [ADDRESS] в м. Фастові Оскільки, в спірному будинку проживає малолітня [PERSON], [INFO], то рішенням виконкому Фастівської міської ради № 170/16 від 27.08.2010 року було надано дозвіл [PERSON] на укладення договору даруваня ? частин будинку за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON] за умови гарантування збереження власником житла права дитини на житло ( а.с. 43). На протязі тривалого часу між сторонами по справі - сестрами [PERSON] та [PERSON] склались неприязні відносини з приводу користування житловим будинком. Вони постійно звертаються в різні інстанції- до міліції, прокуратури, виконкому, звинувачуючи одна одну у вчиненні протиправних дій, перешкод в користуванні житлом, спричинення матеріальної шкоди, сварок, бійок. В судовому засіданні оглянуто 14 відмовних матеріалів перевірок за заявами як [PERSON], так і [PERSON], які збереглися з 2010 року. З вказаних матеріалів вбачається, що працівниками міліції за скаргами сторін проводилися перевірки конфліктних ситуацій, які виникають між ними на побутовому грунті. Зі сторонами проводилися бесіди та виносилися постанови про відмову відносно них в порушенні кримінальних справ. Статтею 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або симтематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадяться без надання іншого жилого приміщення. Позивачкою не надано жодного підтвердження того, що до відповідачів, за їх неправомірні поведінки, були застосовані заходи запобігання і громадського впливу, що їх поведінка була предметом розгляду офіційних органів чи громадських організацій, до них застосовувались методи впливу та які саме, та що ці методи впливу виявились безрезультатними. Відповідно до норм чинного законодавства місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, і тому твердження позивачки про те, що неповнолітня [PERSON] повинна виселитись з будинку, який належить їй на праві власності, суд до уваги не бере, тим більше відповідачі вселились у спірний будинок з дозволу колишнього власника житла [PERSON], як члени її сім»ї: [PERSON]- дочка, а [PERSON]- внучка. Щодо виселення колишніх членів сім»ї власника та відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів сім»ї права користуватись займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення. Пред»являючи позовні вимоги до відповідачки [PERSON] про її виселення з будинку, позивачка [PERSON] не вказала і не надала доказів її протиправної поведінки відносно неї та членів її сім»ї, систематичність порушення нею права співжиття. Суд критично відноситься до пояснень позивачки, що поведінка відповідачки [PERSON] розглядалась на засіданні вуличного комітету, оскільки документального підтвердження вказаного факту вона не надала. Також суд не бере до уваги акт обстеження конфліктних відношень, виданий головою вуличного комітету від 25.11.2011 року складений ним одноособово за зверненням [PERSON] ( а.с. 17), оскільки ним же особисто 14.11.2013 року надана позитивна характеристика на [PERSON], яка кардинально відрізняється від наданого раніше акту, тому суд вказаних документів до уваги не бере. ( а.с. 204). Враховуючи думку психолога та прокурора, суд вважає, що примусове виселення неповнолітньої [PERSON] з будинку та зміна обстановки - переїзд в інше місто, зміна школи і колективу, негативно вплине на її психологічний стан та призведе до стресу в любому випадку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що підстави для виселення відповідачів з спірного будинку відсутні, позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Outcome: dismissed