Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

В листопаді 2011 року позивач звернувся з позовною заявою до суду, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, в сумі 218116,37 грн. та 13947,21 грн. за прострочення грошового зобовязання, відшкодувати йому за рахунок [PERSON] моральну шкоду в сумі 40000,00 грн., відшкодувати йому витрати, повязані з оплатою судового збору та юридичної допомоги. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 22 листопада 2008 року відповідач взяв у нього грошову позику в розмірі 179964,00 грн., що на той момент було еквівалентно - 30000,00 доларів США. Одержання зазначеної суми підтверджується договором позики від 22 листопада 2008 року, підписаним відповідачем власноручно. Відповідач зобовязався повернути гроші не пізніше 01 березня 2009 року. Однак в зазначений у договорі позики термін [PERSON] грошей не повернув. До цього часу, незважаючи на закінчення строку виконання зобовязання та неодноразові вимоги позивача, відповідач в добровільному порядку запозичені гроші не повертає та під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобовязання. У звязку з чим, позивач був змушений звернутись до суду з даною заявою за захистом своїх прав. Крім того, позивач вказав, що внаслідок порушення відповідачем його права, йому також заподіяно моральну шкоду, а саме неповернення суми боргу стало причиною його моральних страждань. Він втратив душевний спокій, оскільки розраховував на зазначену суму. Неповернення суми боргу вплинуло на реалізацію намірів позивача, його переживання посилила відмова відповідача повернути борг. Я був вимушений позичати гроші. А також, позивач витратив багато часу на оформлення необхідних документів для звернення до суду. У звязку з вищевказаним, заподіяну моральну шкоду, позивач оцінює в розмірі 40000,00 грн. В квітні 2012 року [PERSON] предявив зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору недійсним, яким просив визнати недійсним договір позики від 22.11.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування зустрічного позову позивач вказав на те, що дійсно 22 листопада 2008 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, на якому наявний підпис [PERSON], та за яким він нібито отримав грошові кошти. Насправді грошей позивач не отримував, вказані у цьому договорі гроші насправді отримала інша людина - [PERSON], а свій підпис на вказаному договорі позивач зробив під впливом помилки, а саме: 17 січня 2008 року він потрапив у ДТП, у звязку з чим, він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні у нейротравматологічному відділенні, а з 07.02.2008 року у відділенні політравми обласної лікарні ім. Мечникова, а потім у відділенні травматології 16 міській лікарні. У листопаді 2008 року, продовжуючи курс лікування та реабілітації після отриманих чисельних травм у ДТП, позивач неодноразово звертався до лікаря зі скаргами на стійкий больовий синдром - в нього був сильний головний біль, біль у суглобах, в нього також були дуже часті стрибки артеріального тиску, внаслідок яких він втрачав свідомість. Для поліпшення стану здоровя та зниження больових приступів, лікар призначив позивачу прийом знеболюючих препаратів, які внаслідок своєї фармацевтичної дії, суттєво впливали на його свідомість, придатність виконувати активні дії та адекватне сприйняття оточуючих його факторів. Тому, 22 листопада 2008 року, оскільки позивач знаходився під впливом знеболюючих препаратів, відповідачу разом з [PERSON] було дуже легко вмовити його розписатись на договорі позики, пояснюючи, що це лише проста формальність, адже грошей насправді він не отримував, а відповідачу з [PERSON] було відомо, що він приймає знеболюючи препарати, які знижують його свідомість та сприйняття. Таким чином, позивач вважає, що вказаний договір позики підлягає визнанню судом недійсним, оскільки, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін. Ухвалою суду первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] були обєднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача за первісним позовом та просив їх задовольнити в повному обсязі, при цьому посилався на обставини викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просили відмовити йому в задоволенні. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, при цьому посилалися на обставини викладені в зустрічній позовній заяві. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У судовому засіданні було встановлено, що 22 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до п. 1 якого [PERSON] позичив 30000,00 доларів США, які він одержав від [PERSON] (а.с.8). Згідно п. 2 вищевказаного договору [PERSON] зобов'язався повернути гроші [PERSON], які останній йому дав у борг, в строк до 01.03.2009 року. Вказаний Договір позики від 22 листопада 2008 року був укладений, між [PERSON] та [PERSON], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та його представник в судовому засіданні не заперечували той факт, що вищевказаний Договір позики від 22 листопада 2008 року, дійсно був укладений між [PERSON] та [PERSON]. Проте, вони заперечували факт отримання суми коштів у розмірі 30000,00 доларів США, та вказували, що [PERSON] фактично не отримував вказану суму коштів. В обґрунтування своїх заперечень, [PERSON] та його представник, посилалися на те, що 17 січня 2008 року він потрапив у ДТП, у звязку з чим тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні у нейротравматологічному відділенні, а з 07.02.2008 року у відділенні політравми обласної лікарні ім. Мечникова, а потім у відділенні травматології 16 міській лікарні. У листопаді 2008 року, продовжуючи курс лікування та реабілітації після отриманих чисельних травм у ДТП, позивач неодноразово звертався до лікаря зі скаргами на стійкий больовий синдром - в нього був сильний головний біль, біль у суглобах, в нього також були дуже часті стрибки артеріального тиску, внаслідок яких він втрачав свідомість. Для поліпшення стану здоровя та зниження больових приступів, лікар призначив позивачу прийом знеболюючих препаратів, які внаслідок своєї фармацевтичної дії, суттєво впливали на його свідомість, придатність виконувати активні дії та адекватне сприйняття оточуючих його факторів. Тому, на їхню думку, 22 листопада 2008 року, оскільки позивач знаходився під впливом знеболюючих препаратів, відповідач разом з [PERSON] вмовити його розписатись на договорі позики, пояснюючи, що це лише проста формальність, адже грошей насправді він не отримував. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За клопотанням представника [PERSON] по даній справі була проведена комплексна судово-медична експертиза, на вирішення якої були поставлені зокрема й питання щодо: яким був стан здоровя [PERSON] після отриманих тілесних ушкоджень в ДТП, під час реабілітаційної медичної допомоги в листопаді 2008 року, який вказаний в наданій медичній документації?; чи мав [PERSON] можливість усвідомлювати навколишнє середовище та здійснювати активні, цілеспрямовані дії, читати, писати, рахувати після отриманих тілесних ушкоджень в ДТП, під час реабілітаційної медичної допомоги в листопаді 2008 року, під час прийняття медичних препаратів?; чи могло передозування медичних препаратів, які приймав [PERSON], вплинути на втрату свідомості, спричинити розлад здоровя або вплинути на адекватне сприйняття ним реальності під час підписання договору позики 22 листопада 2008 року?; чи могли саме призначені лікарські препарати вплинути на дії [PERSON] під час підписання договору позики 22 листопада 2008 року?; та чи могло передозування медичних препаратів вплинути на память [PERSON], на здійснення ним дій, які потребують зосередженості: наприклад, процес отримання та підрахування грошей, підписання ним договору позики 22 листопада 2008 року? (а.с.87-88). За результатами проведеної експертизи ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи» був складений Висновок експерта № 87 від 28.05.2013 року, згідно з яким судово-медична експертна комісія вважає, що за 2008 рік, в тому числі і в листопаді місяці, стан гр. [PERSON] був задовільний в соматичному та психоневрологічному стані. Тобто, якихось даних, які б свідчили про той факт, що [PERSON] не мав можливості усвідомлювати навколишнє середовище, здійснювати активні цілеспрямовані дії, в тому числі писати, читати, рахувати, тощо, після отриманої ним травми, яка мала місце 07.02.2008 року, судово-медичною експертною комісією не встановлено. Також вказано, що в медичній документації відсутні факти, які б підтвердили наявність передозування препаратів, чи факти призначення препаратів, які могли вплинути на втрату свідомості, спричинити розлад здоровя гр. [PERSON], або вплинути на адекватне сприйняття ним реальності на протязі всього 2008 року немає. Судово-медична експертна комісія вважає, що на листопад 2008 року потерпілий потребував спостереження та лікування тільки у травматолога. Тому, не виключно, що [PERSON] і в період вище зазначеного терміну був у свідомості і міг усвідомлювати свої дії та контролювати їх (а.с.124-140). Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні не погодилася з вищевказаними висновками експертної комісії ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи», оскільки комісія не запрошувала [PERSON] для проведення експертизи та не ставила йому питання щодо ліків, які він приймав у період, який цікавить суд. У звязку з вищевказаним, в судовому засіданні була опитана завідувач відділом комісійних судово-медичних експертиз ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи» [PERSON], яка була доповідачем по проведеній комплексній судово-медичній експертизі, яка пояснила, що дана категорія експертиз проводиться виключно на підставі медичних документів без участі осіб, по яким вони проводяться, що й було зроблено експертною комісією ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи». У звязку з вищевказаним, твердження [PERSON] та його представника щодо не отримання ним суми коштів у розмірі 30000,00 доларів США, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Крім того, факт щодо отримання [PERSON] від [PERSON] суми коштів у розмірі 30000,00 доларів США під час укладання Договору позики від 22 листопада 2008 року, підтвердили опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які були присутні під час укладання спірного Договору позики від 22 листопада 2008 року, і які пояснили, що 22 листопада 2008 року вони були присутні в суші барі на третьому поверсі ТРЦ «Мост Сіті» під час укладання договору позики між [PERSON] та [PERSON] Також був присутній друг [PERSON] - [PERSON] При цьому вказали, що спірний договір заповнявся [PERSON], а [PERSON] в цей час перераховував гроші, які йому дав [PERSON] Також вказали, що [PERSON] передав [PERSON] гроші у вигляді трьох доларових пачок, в яких було по десять тисяч доларів в кожній, тобто загалом 30000,00 доларів США. Пояснили, що як їм відомо, [PERSON] брав гроші у борг для купівлі собі земельної ділянки За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні його зустрічного позову про визнання Договору позики від 22.11.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Що стосується позовних вимог [PERSON], то суд прийшов до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню. Так, судом було встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 30000,00 доларів США, строком до 01.03.2009 року, проте, гроші у встановлений термін [PERSON] не повернув. Борг відповідача на день розгляду справи складає 239790,00 грн., оскільки курс долара на день ухвалення судом рішення складає 7,993 грн. Оскільки суд не може вийти за межі заявлених вимог, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за Договором позики від 22.11.2008 року в сумі 179964,00 грн. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суму 3 % річних по розписці, які на підставі ст. 625 ЦК України причитаються [PERSON] за прострочення [PERSON] виконання грошового зобовязання, належить розраховувати наступним чином: 3% / 1733 днів = 0,008219 (сума основного боргу х 0,008219 / 100) х кількість днів прострочення зобовязання = сума 3 % річних. Таким чином, три відсотки річних за користування грошима, станом на дату ухвалення рішення суду, складають 25633,78 грн., але [PERSON] в своїй позовній заяві просить стягнути з [PERSON] на його користь суму трьох відсотків річних у розмірі 13947,21 грн. Оскільки суд не може вийти за межі заявлених вимог, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму трьох відсотків річних у розмірі 13947,21 грн. Також, [PERSON] в своїй позовній заяві просить стягнути з [PERSON] на його користь суму інфляційних збитків у розмірі 38152,37 грн. Проте, сума інфляційних збитків за період з березня 2009 року по 27 листопада 2013 року (дату ухвалення судом рішення) складає 35632,86 грн. (з яких інфляційні збитки: за період з березня 2009 року по грудень 2009 року складають 11697,66 грн., за 2010 рік складають 16376,72 грн., за 2011 рік складають 8278,34 грн., за 2012 рік складають -359,93 грн. (з індексом мінус), та за 2013 рік по дату ухвалення судом рішення складають -359,93 грн. (з індексом мінус)). Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних збитків у розмірі 35632,86 грн. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 1700,00 грн., то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на підтвердження оплати з витрат на правову допомогу надано квитанцію № 36434.43.1 від 03.11.2011 року, згідно якої він сплатив 1700,00 грн. Ч.П.Ю.К. «Виндико» за юридичні послуги (а.с.1), проте до суду не було надано договір про надання юридичних послуг, а також в даному судовому процесі інтереси [PERSON] представляв [PERSON] на підставі довіреності від 11.01.2012 року (а.с.23). З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] має трудові відносини з Ч.П.Ю.К. «Виндико». Крім того, згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Проте, [PERSON] не надано доказів щодо відпрацьованих годин особою, яка надавала йому правову допомогу. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог в частині стягнення на його користь з [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 1700,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 2295 грн. 44 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial