Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, оформленого реєстрацією 29.07.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, запис акту № 566. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що у шлюбі з відповідачкою мають трьох дітей: двох доньок, [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], та сина, [PERSON], [INFO], проте з самого початку сімейне життя не склалося по причині невідповідності звичок, відсутності спільних інтересів, суттєвих протиріч у поглядах на життя, сім'ю, виховання дітей, що призводило до конфліктів, суперечок в сварок, які згодом набули систематичного характеру. Відповідачка не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в родині, не піклувалася про створення відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, не вміла і не бажала вести домашнє господарство, спільно виховувати дітей і піклуватись ними, перекладала ці обов»язки на нього та його матір. Намагання врятувати сім»ю, усунути протиріччя, припинити непорозуміння та сварки виявилися марними. Переконався, що нормальних сімейних відносин між ними не існувало, відсутні спільні інтереси і взаєморозуміння, у чому в певній мірі сприяє значна різниця у віці. Стало очевидним, що шлюб існує формально, втратив до відповідачки почуття любові та поваги, не вбачає можливості примирення та налаштування нормальної сім»ї. З початку 2010 р. шлюбні відносини з відповідачкою остаточно припинили, збереження такого шлюбу суперечитиме його моральним поглядам і інтересам, та моральним засадам суспільства. На даний час у добровільному порядку повністю утримує дітей, щомісячно надає відповідачці достатньо коштів, і після розлучення виконуватиме свій батьківський обов»язок по їх вихованню та матеріальному забезпеченню, претензій майнового порядку не має, за період шлюбу спільного сумісного майна не набули. Позивач просив позов задовольнити. Відповідачка, [PERSON], проти розірвання шлюбу не заперечує, але не визнає підстави, наведені в заяві, вважає, що сім»я розпалась з вини позивача. Пояснила, що перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах задовго до офіційної реєстрації, мали спільну доньку, чекали народження другої доньки, потім народився син, що спростовує його твердження про формальність шлюбу. Відповідач не вмів і не бажав лаштувати відносини на засадах взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги, не рахуватися з її інтересами, не поважав гідність дружини і матері. Має неврівноважений, конфліктний характер, безпідставно у всьому її звинувачував, у тому числі в подружній зраді, поводився грубо, зневажливо, вчиняв сварки, нерідко у присутності сторонніх осіб, ображав та погрожував, незважаючи на дітей, яких утягував у з»ясування сімейних відносин, переконував у своїй правоті, не визнавав ніяких компромісів, провокуючи нервові стреси. Вимагав від неї поступливості, не дозволяв працювати, а коли створила власний бізнес, став створювати перешкоди. Погоджується лише в тому, що сімейні стосунки вичерпані, примирення неможливе, просить шлюб розірвати. У судове засідання сторони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує з наведених підстав, відповідачка їх визнала, просять ухвалити відповідне рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних даних і доказів, і у порядку ст. 174 ЦПК України ухвалити відповідне рішення, ураховуючи наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Суд установив, що сім'я сторін розпалась остаточно, з вини обох із подружжя, по причині різних характерів, інтересів, поглядів на сімейне життя, права і обов'язки подружжя, ведення домашнього господарства, виховання дітей, у зв»язку з чим виникали конфлікти, суперечки і сварки, які згодом набули систематичного характеру, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуттів любові та поваги, фактичного припинення шлюбних відносин. З 2010 р. сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, тривалий час шлюб існує формально. Спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі обох із подружжя, суперечить їхнім інтересам і інтересам їх дітей, що має істотне значення. За таких обставин позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані, правомірні і підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved