Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON], третьої особи [PERSON], в якому просила визнати частково недійсним договір дарування частини житлового будинку [ADDRESS], що був укладений 25 серпня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4014, в частині виключення з обдарованого будинковолодіння побудованих самовільно добудови і надбудови під літерою А1-2. Під час проведення підготовчого судового засідання [PERSON] був виключений з числа учасників процесу як третя особа та залучений до участі в справі в якості відповідача. Крім цього, після призначення справи до судового розгляду приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] була виключена з числа учасників процесу як відповідач, оскільки її нотаріальна діяльність була припинена 18 квітня 2006 року та до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог залучено Головне управління юстиції у Львівській області та обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». У жовтні 2012 року позивач [PERSON] від імені якої діє представник [PERSON], подала до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, в якій просить постановити рішення про визнання недійсним в цілому вказаного вище договору дарування частини житлового будинку [ADDRESS] від 25 серпня 2004 року та скасування витягу про реєстрацію права власності 11/18 частин житлового будинку за [PERSON], виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 17 вересня 2004 року за №4771890. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вказали на те, що в оспорюваному договорі дарування частини житлового будинку, укладеному між її покійним батьком [PERSON] та її братом [PERSON], до подарованої частини будинку включено самовільну добудову і надбудову до цього будинку, яка ніби належала батькові [PERSON] на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №233 від 15 березня 2004 року «Про узаконення самовільного будівництва». Проте, у відповідності до п. 38 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, чинної на час посвідчення зазначеного вище договору дарування частини житлового будинку, договори про відчуження та заставу (іпотеку) майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, та в передбачених законодавством випадках державну реєстрацію прав на це майно. Розпорядження органу місцевого самоврядування про узаконення самовільного будівництва не є правовстановлюючим документом, оскільки у п. 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» наведено вичерпний перелік документів, якими може бути підтверджено право власності на житловий будинок, а у додатку 1 до пункту 2.1 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року за № 7/5, наведено вичерпний перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Крім того, розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №233 від 15 березня 2004 року «Про узаконення самовільного будівництва» видано на ім'я [PERSON], тобто, обдарованої особи, а не дарувальника [PERSON] У зв'язку з цим, оскільки розпорядження не є документом, який би посвідчував право власності дарувальника на передану за договором дарування нерухомість, реєстрація права власності на підставі розпорядження проведена не була, то даний документ не міг бути взятий до уваги нотаріусом при посвідченні договору дарування частини житлового будинку. Крім того, на час видачі розпорядження вона, позивач, була співвласником даного будинку, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07 листопада 2002 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 3400. Згідно спадкової справи № 511/2001, зокрема, технічної характеристики будинковолодіння, до складу будинковолодіння включено самовільно побудовані добудову і надбудову до будинку. На підставі вищевказаного договору дарування частини житлового будинку ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвало за відповідачем [PERSON] право власності на 11/18 частин житлового будинку [ADDRESS], та йому було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4771890 від 17 вересня 2004 року. З огляду на такі факти вона, [PERSON] вимушена в судовому порядку захистити свої права, порушені укладенням спірного договору дарування частини житлового будинку та видачею на його підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, шляхом визнання недійсним договору та скасування витягу. У листопаді 2011 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, яку ним було уточнено у березні 2013 року. У зустрічному позові, пред'явленому до [PERSON], третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - Головного управління юстиції у Львівській області, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON] просить визнати частково недійсним договір дарування частини житлового будинку [ADDRESS] в частині дарування частини будинку під літерою А1-2 та визнати за ним право власності на цю частину будинку, яка включає в себе прибудову та надбудову до вказаного будинку. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказав на те, що [PERSON] є його рідною сестрою та з 1979 року вона проживає з чоловіком і двома дітьми в м. Ужгороді, де забезпечена житлом. В первісному вигляді будинок [ADDRESS] був одноповерховим та складався з двох кімнат та кухні. Його житлова площа становила 33,6 кв.м, а загальна - 43,3 кв.м. 7/18 ідеальних частин цього будинку сестра [PERSON] успадкувала в листопаді 2002 року за заповітом їх матері [PERSON], а 11/18 ідеальних частин - залишились у власності батька [PERSON] Саме цих 11/18 частин батько подарував йому, [PERSON] згідно договору дарування від 25 серпня 2004 року. Сестра [PERSON] проживаюч в м. Ужгороді, будинком ніколи не цікавилась та матеріальних витрат на його утримання не несла. У 1991 році він, [PERSON], самовільно спорудив добудову і надбудову А1-2 до спірного будинку. В результаті проведеної реконструкції він прибудував до будинку тамбур, коридор, ванну, кухню, житлову кімнату та надбудував другий поверх, який складається з трьох житлових кімнат і коридору. В цілому будинок складається з шести житлових кімнат, площею 144,2 кв.м, та двох кухонь. Загальна площа будинку після проведених добудови і надбудови становить 190,0 кв.м. Вказане будівництво тривало не один рік. Про що [PERSON] було відомо. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 15 березня 2004 року № 233 «Про узаконення самовільного будівництва» проведена реконструкція була узаконена на нього, [PERSON] На момент успадкування [PERSON] частини будинку [ADDRESS] добудова та надбудова вже були проведені, в неї не було ніяких заперечень з приводу розподілу будинку. Також [PERSON] було відомо про те, що реконструкцію проведено ним, позивачем, та на нього узаконено, оскільки вона підтримувала відносини як з батьками, так і з ним та його сім'єю. Вважає, що підстави для поновлення [PERSON] строку позовної давності та для узаконення на неї самовільного будівництва, відсутні. В той же час він погоджується з викладеним в первісному позові на обґрунтування того, що договір дарування 11/18 частин житлового будинку слід визнати недійсним в частині дарування самовільних добудови і надбудови. На підставі положень ч. 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно реконструйовану частину будинку слід визнати за ним та таке визнання не порушує права інших осіб. В ході судового розгляду справи до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, судом було залучено також Львівську міську раду, Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області та реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали, надавши пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві та заяві про уточнення та збільшення позовних вимог від 31 жовтня 2012 року. Проти задоволення зустрічного позову заперечили, покликаючись на доводи, які викладені в долученому до справи письмовому запереченні на зустрічну позовну заяву. Просять суд задовольнити позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову просять відмовити у зв'язку з його безпідставністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, зустрічну позовну заяву підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в зустрічній позовній заяві та уточненні до неї. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Головного управління юстиції у Львівській області Березюк С.Г. в судовому засіданні пояснив, що нотаріальна діяльність приватного нотаріуса [PERSON] припинена в 2006 році, Головне управління юстиції у Львівській області не вправі давати оцінку діям нотаріусів та у вирішенні спору він покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Львівської міської ради Партика Н.С. в судовому засіданні пояснила, що підстав для визнання оспорюваного договору дарування частини житлового будинку [ADDRESS] від 25 серпня 2004 року недійсним в цілому не має, оскільки дарувальник [PERSON] на час укладення цього договору вправі був розпоряджатись майном, яке належало йому на праві власності. Однак прибудовою та надбудовою до вказаного будинку він не вправі був розпоряджатись, оскільки власником таких він не був. Що стосується вимог відповідача [PERSON] про визнання за ним права власності на вищевказані прибудову і надбудову, то проти їх задоволення вона заперечує, оскільки він не звертався до органів місцевого самоврядування в установленому порядку щодо оформлення за ним права власності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Цибрух Я.В. в судовому засіданні пояснив, що зібраними в справі доказами підтверджено, що договір дарування частини житлового будинку був укладений на підставі розпорядження органу місцевого самоврядування, а не підставі правовстановлюючих документів. Приватний нотаріус [PERSON], яка посвідчувала вказаний договір в даний час перебуває за межами України. Вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає до повного задоволення. Проти визнання за [PERSON] права власності на добудову і надбудову до вищевказаного будинку заперечує, оскільки [PERSON] не виконав вимоги розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №233 від 15 березня 2004 року. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, - ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області та реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в судове засідання жодного разу не з'явились, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, оскільки в ній наявні достатні докази про права і взаємовідносини сторін та третіх осіб. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], його представника [PERSON], представника Головного управління юстиції у Львівській області Березюка С.Г., представника Львівської міської ради Партики Н.С., представника Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Цибруха Я.В., показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними сестрою та братом. Їхніми батьками були [PERSON] та [PERSON]. Батьками сторін під час перебування в зареєстрованому шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 1964 року, посвідченого виконкомом Ряснянської сільської ради Яворівського району Львівської області, було придбано в спільну сумісну власність будинок [ADDRESS], в якому вони в подальшому стали проживати зі своїми дітьми - сторонами по справі. Вказаний будинок був одноповерховий та складався з двох кімнат, жилою площею 33,6 кв.м, кухні та двох коридорів. Загальна площа будинку становила 43,3 кв.м. З 1979 року позивач [PERSON] проживає із своєю сім'єю в м. Ужгороді, а відповідач [PERSON] продовжував проживати в даному будинку разом з батьками та проживає в ньому зі своєю дружиною [PERSON] на даний час. [INFO] року мати сторін [PERSON] померла. На підставі її заповіту, складеного 28 листопада 1971 року та посвідченого Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області, після її смерті належні їй 7/18 частин житлового будинку [ADDRESS], успадкувала позивач [PERSON] а 11/18 частин вищевказаного будинку залишилось у власності батька позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] - [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер в м. Львові у віці 68 років. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та їх представників, долученими до справи копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] 07 листопада 2002 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Шевців О.Г., свідоцтва про смерть [PERSON], оглянутими в судовому засіданні матеріалами інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] та ці обставини в судовому засіданні ніким з учасників процесу не оспорювались. В судовому засіданні також встановлено, що за життя [PERSON], а саме 25 серпня 2004 року, між ним, з однієї сторони, та його сином [PERSON], з другої сторони, було укладено договір дарування частини житлового будинку, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №4014. За умовами цього договору дарувальник [PERSON] подарував, а обдарований [PERSON] прийняв у дар 11/18.частин житлового будинку [ADDRESS]. В цьому договорі зазначено, що будинок в цілому складається з шести житлових кімнат, жилою площею 144,2 кв.м та двох кухонь. Загальна площа будинку становить 190,0 кв.м. До будинку, що на плані позначений літерою «А-1», відносяться: «А-2» - житлова прибудова; «А1-2» - житлова надбудова. Цих 11/18 частин житлового будинку належать дарителю [PERSON] на підставі: свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою 14 жовтня 2002 року за реєстровим №3204 і зареєстрованого у Львівському державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 21 листопада 2002 року за №271; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою 14 жовтня 2002 року за реєстровим №3206 і зареєстрованого у Львівському державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 21 листопада 2002 року за №271; розпорядження про узаконення самовільного будівництва, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради від 15 березня 2004 року за №233. На підставі цього договору [PERSON] 17 вересня 2004 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №4771890 про реєстрацію за ним права власності 11/18 частин житлового будинку [ADDRESS]. Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та їх представників, а також долученою до справи копією договору дарування частини житлового будинку від 25 серпня 2004 року. Суд вважає, що зазначений вище договір дарування частини житлового будинку від 25 серпня 2004 року підлягає визнанню частково недійсним, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 717, 719, 722 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. За змістом ч.ч.1,2,3,4,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом і бути спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. У відповідності до вимог ст. 319 ЦК України володіння, користування та розпорядження майном належить лише його власникові. Судом безспірно встановлено, що укладаючи оспорюваний сторонами договір дарування частини житлового будинку, дарувальник [PERSON], крім майна, яке йому дійсно належало на праві власності, а саме 11/18 частин житлового будинку [ADDRESS], що складався з двох кімнат, кухні та двох коридорів, загальною площею 43,3 кв.м, розпорядився також майном (прибудовою і надбудовою до будинку), власником яких він не був. До матеріалів справи долучено копію розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №233 від 15 березня 2004 року «Про узаконення самовільного будівництва» та копії документів на підставі яких воно було видано. Зі змісту цього розпорядження убачається, що воно було видано за результатами розгляду заяви відповідача [PERSON], в якій він просив узаконити за ним самочинно проведені прибудову розміром 5,5х11,0м та надбудову розміром 11,0х11,0м до будинку [ADDRESS]. Виданню цього розпорядження передувало обстеження будівництва, яке було проведено комісією ЛКП «Рясне-402» та засідання міжвідомчої комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради, яка визнала технічну можливість подальшої експлуатації цих прибудови і надбудови. Розглянувши заяву [PERSON] і додані до неї документи, враховуючи нотаріально посвідчену заяву батька [PERSON] - [PERSON], в якій останній зазначив, що прибудова і надбудова були проведені його сином в 1990-1991рр. і він просить її узаконити та оформити документи на свого сина, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради вищевказаним розпорядження погодилась з подальшою експлуатацією самовільно проведеної прибудови і надбудови до будинку [ADDRESS], які провів [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після демобілізації з дійсної військової строкової служби в 1984 році він став працювати слюсарем у ВО «Львівгаз» та у вільний від роботи час, маючи майстерню і отримані від батька навики, займався приватно ремонтом автомобілів. Зокрема, він виконував рихтовочні, зварювальні та фарбувальні роботи, а зароблені кошти став використовувати на придбання будівельних матеріалів. В грудні 1987 року він одружився з [PERSON] та став проживати з дружиною в кімнаті, яка була переобладнана з сараю. Через відсутність належних житлових умов вони з дружиною вирішили будуватись та приблизно з 1990 року зі згоди батьків стали проводити добудову і надбудову до будинку [ADDRESS]. Будівельні роботи проводила бригада будівельників і керував ними при проведенні багатьох робіт [PERSON] Вказане будівництво проводилось виключно за їх з дружиною кошти та батьки грошей на проведення робіт не надавали. Аналогічні пояснення щодо обставин проведення прибудови і надбудови до будинку [ADDRESS] дала в судовому засіданні також дружина [PERSON] - [PERSON] Ті обставини, що будівництво прибудови і надбудови до будинку [ADDRESS] проводив за власні кошти відповідач [PERSON] та його дружина [PERSON] підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та це також підтверджується долученими до справи за клопотанням [PERSON] письмовими доказами: товарними чеками, квитанціями і накладними, які зазначені в реєстрі документів на будівельні матеріали. Відповідно до положень ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, що вищевказані прибудова і надбудова до будинку [ADDRESS] були побудовані самочинно відповідачем [PERSON] за власні кошти та за кошти його сім'ї, що покійний [PERSON] власником цих прибудови і надбудови не був і відповідно не міг ними розпоряджатись, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] є обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення в повному обсязі. З огляду на вищенаведене, на думку суду, підлягає до часткового задоволення і первісний позов [PERSON] Підстав для визнання оспорюваного договору дарування частини житлового будинку недійсним в цілому суд не вбачає, оскільки [PERSON] вправі був розпоряджатись на власний розсуд належною йому на праві власності частиною будинку [ADDRESS], без врахування самовільно проведених прибудови і надбудови. Доводи позивача [PERSON] та її представника [PERSON] щодо задоволення первісного позову в повному обсязі та відмову в задоволені зустрічного позову, на думку суду, є непереконливими та вони спростовуються зібраними у справі доказами.

Outcome: partial