Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

01 листопада 2013 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В своїх вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 81 419,00 грн., яка відповідно до середньозваженого курсу на міжбанківському ринку, згідно даних Національного банку України станом на 29.10.2013 року еквівалентні 10 000,00 доларів США та складають одну п'яту частину від загальної суми боргу на умовах п.1.3 Договору. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30.10.2009 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000,00 доларів США безвідсотково та на невизначений строк. За усною домовленістю між сторонами відповідач повинен був повернути отримані кошти до 01.01.2012 року. Як зазначає позивач, повторно він нагадав відповідачу про повернення коштів в січні 2012 року в строк до 01.04.2012 року в сумі 240 000,00 грн., але відповідач просив відстрочити повернення частини боргу до травня 2012 року. Проте і в травні 2012 року кошти повернуті не були. Потім позивач направив відповідачу лист про часткове повернення коштів, але до часу звернення до суду з позовною заявою кошти повернуті не були. Оскільки позивачу терміново потрібні кошти, він просить стягнути з відповідача одну п'яту частину боргу. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Додатково суду пояснили, що відповідач до цього часу не повернув борг в розмірі, який зазначений у вимозі про повернення коштів. Відповідач та його представник заявлені вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, оскільки кошти за договором відповідачу не передавались. Крім того, представник відповідача просив застосувати наслідки спливу строку на звернення до суду із заявленими вимогами, так як минуло понад три роки з моменту підписання договору. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони та їх представників, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 30.10.2009 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Договір позики грошових коштів. За даним Договором [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок, що на день підписання Договору еквівалентно 50 000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язувався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, але не меншу (на момент повного розрахунку) чим доларовий еквівалент середнього міжбанківського курсу у гривнях. Сторони домовились та зазначили в п.1.2 Договору, що грошові кошти, які є предметом Договору позики, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до підписання цього Договору. Підписи Сторін під Договором є свідченням того, що прописана у п.1.1 сума, передана Позикодавцем Позичальнику у повному обсязі. Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з його умовами. Крім того, відповідач в судовому засіданні підтвердив, що Договір підписував він, прочитав його та розумів його положення. Як визначено умовами Договору, кошти надавались у користування відповідачу без сплати процентів (п.1.3 Договору). З умов Договору вбачається, що цей Договір не укладається внаслідок обману, погроз, насильства, збігу тяжких обставин та підтвердили дійсність намірів при його укладенні (п.4.4, 4.5 Договору). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1048 ч.1 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Умовами п.1.4 Договору сторони визначили, що позика вважається повернутою в момент фактичної передачі грошових коштів, що має бути підтверджено розпискою про факт остаточного розрахунку за договором позики. 14.05.2013 року позивач направив за місцем проживання відповідача вимогу про часткове виконання умов договору та повернення 80 000,00 грн. Як було з'ясовано в судовому засіданні, даний лист відповідач не отримав, він повернувся без вручення за терміном зберігання. В той же час, за інформацією Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», що викладена в листі №31-516 від 15.07.2013 року, одержувач по телефону відмовився від одержання зазначеного поштового відправлення. Відповідач в судовому засіданні пояснював, що коштів за даним договором він не отримував, однак він не оспорив договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця. Також відповідач не надав суду належних та допустимих доказів (розписки) на підтвердження того, що він повернув кошти чи їх частину за Договором позики Позикодавцю. Оскільки в договорі не зазначено строк на який надано кошти, позивач звернувся до відповідача про часткове повернення коштів, але вимогу відповідач не виконав та не повернув кошти, тому суд приходить до висновку, що одна п'ята частина боргу підлягає стягненню на виконання умов договору позики, що становить за умовами договору 81 419 (вісімдесят одна тисяча чотириста дев'ятнадцять) гривень 00 копійок, що станом на 29.10.2013 року становить еквівалент 10 000 (десяти тисячам) доларів США за середнім міжбанківським курсом станом на 29.10.2013 року у гривні. Крім того, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності, оскільки за Договором позики кошти надавались на невизначений строк. На підставі статті 88 ЦПК України визначено, що стороні на користь якої постановлено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved