Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому просив стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., посилаючись на те, що він знаходився в трудових відносинах з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», під час роботи у виробничих структурних підрозділах ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»отримав професійні захворювання, у зв'язку з чим 08.11.2013 року Дніпропетровською обласною МСЕК йому вперше було встановлено 50% втрати професійної працездатності, визнано інвалідом третьої групи безстроково. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено факту завдання йому моральної шкоди. Обмеження життєдіяльності, часткова втрата професійної працездатності та інше, що позивач приводе в підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди, компенсовані позивачеві встановленням групи інвалідності, призначенням відповідної пенсії, регресу (щомісячні виплати) по відсоткам втрати професійної працездатності, виплатою Фондом ССНВ ПЗ України одноразової допомоги в значному розмірі, оплатою витрат на лікування та обстеження по професійним захворюванням. Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, проте в судове засідання не з'явився, в позові просив про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові докази по справі в підтвердження обставин, якими сторони обгрунтовують свої доводи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач тривалий час працював на підземних роботах в умовах дії несприятливих виробничих факторів на підприємствах, правонаступником яких є відповідач ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та був звільнений у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, що підтверджується копією трудової книжки. Працюючи в шкідливих умовах на виробництві при виконанні трудових обов'язків позивач отримав професійні захворювання, про які зазначено в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 05 вересня 2013 року. У зв'язку з отриманими захворюваннями 08.11.2013 року Дніпропетровською обласною МСЕК №3 позивачу вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода внаслідок втрати професійної працездатності, оскільки позивач втратив працездатність; став інвалідом третьої групи; він постійно відчуває стійкий біль, не має можливості працювати не тільки на виробництві, а й виконувати елементарну домашню роботу, доставляє багато труднощів своїй родині, все це порушує його звички та звичний спосіб життя, нормальні життєві зв'язки. Доводи відповідача що для вирішення питання щодо наявності спричинення позивачу моральної шкоди ушкодженням здоров'я, необхідні спеціальні медичні знання, а тому для об'єктивного вирішення спору необхідний висновок експертної комісії, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам справи та діючому матеріальному і процесуальному праву. Необхідність спеціального висновку експертної комісії відносно спричинення особі моральної шкоди, законом не передбачена. Згідно п. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв з 01.04.2001 року, було передбачено відшкодування моральної шкоди Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Згідно змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23.02.2007 року, вказана частина виключена. Тобто на час виникнення спірних правовідносин у Фонду відсутній обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди. Оскільки втрата професійної працездатності позивача виникла внаслідок виконання ним трудових обов'язків, відшкодування завданої йому моральної шкоди передбачено ст.237-1 КЗпП України. Згідно ст. 153 Кодексу законів про працю України, на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст.237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року, позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно п. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України - позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено факт порушення відповідачем конституційного права позивача на безпечні і здорові умови праці, що призвело до завдання позивачу моральної шкоди, проте вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач отримав хронічне професійне захворювання, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, з огляду на ступінь втрати ним професійної працездатності, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 5000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача повинні бути стягнуті судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial