Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказано ,що відповідно до договору дарування від 12.09.1995 р. відповідач [PERSON] є власником 11/40 частини домоволодіння за адресою : [ADDRESS]. Співвласниками домоволодіння за зазначеною адресою є треті особи по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Позивач зазначає, що з жовтня 2001 року він користувався та користується 11/40 частиною зазначеного домоволодіння , оскільки відповідно до розписки ,укладеної між позивачем та [PERSON], відповідач прийняв від позивача суму в розмірі 5 000 грн. в рахунок купівлі -продажу 11/40 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. З часу придбання , а саме з 13.10.2001 року по теперішній час позивач із сім'єю проживає в зазначеній частині домоволодіння, відкрито нею користується вже на протязі 12 років. Відповідач [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] не мешкає, в зв'язку з його переїздом на постійне місце проживання на територію Російської Федерації . З часу виїзду відповідача з 2001 року і до теперішнього часу позивач не має жодних відомостей про його місцезнаходження, жодного разу не бачив. Посилаючись на зазначені обставини, на норми ст. 344 ЦК України, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати за ним право власності на 11/40 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку набувальної давності, скасувати реєстрацію права власності відповідача . В судове засідання представник позивача надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його присутності, посилаючись на обставини, викладені у позові, на позовних вимогах наполягає і просять суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки відповідач суду не повідомив, заперечень не надав, повідомлений також через газету шляхом оголошення у пресі. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Треті особи по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних в матеріалах справи доказів достатньо для розгляду її по суті. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи за відсутності третіх осіб до суду не надходило. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожний окремо підтвердили суду факт проживання з 2001 року позивача [PERSON] в 11/40 частині домоволодіння [ADDRESS], що належить [PERSON], також зазначили , що їм відомо про те, що відповідач [PERSON] в зазначеному домоволодінні не мешкає, можливо в зв'язку з його переїздом на постійне місце проживання на територію Російської Федерації . З часу виїзду [PERSON] з 2001 року і до теперішнього часу, свідкі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мають жодних відомостей про місцезнаходження [PERSON] , з 2001 року жодного разу його не бачили. З восени 2001 року по теперішній час позивач [PERSON] відкрито користується та володіє 11/40 частиною домоволодіння за адресою : [ADDRESS] . Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі , розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Підстави набуття права власності визначені главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При цьому , слід враховувати ,що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений , що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий , або власник відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту , що вона є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно, особа повинна ним володіти протягом 10 років. Судом встановлено , що відповідачу [PERSON] на праві власності належить 11/40 частина домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується договором дарування, посвідченого Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 12.09.1995 р. , р.№ 2-2828. Співвласниками домоволодіння за зазначеною адресою є: [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 13.10.2001 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено розписку про отримання відповідачем від позивача суми в розмірі 5 000 грн. в рахунок купівлі -продажу 11/40 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу. Відповідно до довідки голови квартального комітету № 6 Жовтневого району м. Запоріжжя від 20.10.2013 р. позивач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], в частині дома літ .А з жовтня 2001 року по теперішній час із сім'єю. [PERSON] не мешкає за зазначеною адресою з 1997 року. Як зазначає позивач, з жовтня 2001 року він відкрито користується зазначеною частиною домоволодіння за адресою : [ADDRESS], оскільки вважає себе законним власником . Відповідач [PERSON] в зазначеному домоволодінні не мешкає, в зв'язку з його переїздом на постійне місце проживання на територію Російської Федерації . З часу його виїзду з 2001 року і до теперішнього часу позивач не має жодних відомостей про його місцезнаходження , жодного разу його не бачив. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником також іншої частини цього ж домоволодіння за адресою : [ADDRESS], постійно мешкає та зареєстрований за цією адресою . Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач [PERSON] у вказаному домоволодінні з 2001 року фактично не мешкає, не цікавиться будинком, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] , наданих ними суду у судовому засіданні, довідкою голови квартального комітету № 6 Жовтневого району м. Запоріжжя від 20.10.2013 р. Тобто, позивач [PERSON] фактично відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. При цьому в п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року , норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини , що виникли з 1 січня 2001 року , а отже , визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють , у випадках , коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно ,яке належить за правом власності іншій особі. Таким чином, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], судом встановлено факт тривалого , добросовісного , відкритого, безперервного володіння позивачем [PERSON] частиною домоволодіння більш як десять років, як своїм власним майном, без певного юридичного титулу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 11 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене , що позивач [PERSON] добросовісно володіє 11/40 частиною домоволодіння за адресою : [ADDRESS], що належить відповідачу, відкрито, безперервно, доглядаючи за будинком , суд вважає за можливе , відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право власності на 11/40 частину домоволодіння за адресою : [ADDRESS] в порядку набувальної давності, та оскільки визнання за позивачем права власності на домоволодіння не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved