Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-28 00:00:00

06 червня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на майно на підставі виділу частки із спільного майна подружжя. 14 серпня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому також просила визнати право власності на майно та поділити між ними майно, набуте під час шлюбу. Ухвалою суду від 15 серпня 2013 року вказані позови об'єднані в одне провадження. Свої вимоги сторони обґрунтовували тим, що з 04 серпня 2001 року по 19 жовтня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано рухоме майно, що складається з меблів та предметів побуту. У зв'язку з тим, що між сторонами виник спір стосовно порядку користування і володіння рухомим майном, угоди щодо виділення часток у праві спільної власності між ними не досягнуто, просили суд провести між ними поділ майна, набутого у шлюбі. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги, згідно яких просив визнати право власності на майно на підставі виділу частки із спільного майна подружжя, виділивши йому рухоме майно: пральну машину, вартістю 2000 гривень, чотири кухонні табуретки, вартістю 200 гривень, мікрохвильову піч, вартістю 400 гривень, кухонний комбайн, вартістю 1000 гривень, телевізор Томпсон 14, вартістю 400 гривень, диван кутовий, вартістю 3000 гривень, кондиціонер Панасонік, вартістю 2000 гривень, музичний центр, вартістю 800 гривень, телевізор Самсунг 40, вартістю 3000 гривень, холодильник Веко, вартістю 2500 гривень, а всього майна на загальну суму 15300 гривень. При цьому позивач [PERSON] просив виділити відповідачці [PERSON] все інше рухоме майно: шафу-купе, вартістю 3500 гривень, телефон Панасонік, вартістю 100 гривень, двоспальне ліжко, вартістю 1500 гривень, шафу, вартістю 300 гривень, тумбочку з умивальником, вартістю 300 гривень, дзеркало з підсвічуванням та шафкою, вартістю 150 гривень, стінку кухонну, вартістю 4000 гривень, кухонну витяжку, вартістю 100 гривень, газовий котел, вартістю 2500 гривень, газову плиту, вартістю 400 гривень, ДВД програвач, вартістю 100 гривень, стінку, вартістю 1000 гривень, фотоапарат Олімпус, вартістю 600 гривень, праску, вартістю 100 гривень, дві при ліжкові тумбочки, вартістю 200 гривень, кухонний стіл, вартістю 500 гривень, комплект супутникового телебачення, вартістю 300 гривень, а всього майна на загальну суму 15650 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, обґрунтовуючи обставинами, зазначеними в позовній заяві, вимоги зустрічного позову не визнали в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, направивши до суду свого представника. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов відповідачки [PERSON] підтримав та просив визнати право власності на майно за [PERSON] на підставі виділу частки із спільного майна подружжя, виділивши їй рухоме майно: шафу-купе, вартістю 2000 гривень, холодильник, вартістю 1000 гривень, стінку кухонну, вартістю 3000 гривень, телевізор Томпсон, вартістю 300 гривень, пральну машинку, вартістю 1000 гривень, кухонний стіл, вартістю 300 гривень, чотири кухонні табурети, вартістю 200 гривень, диван кутовий, вартістю 1500 гривень, а всього майна на загальну суму 9300 гривень. При цьому представник відповідачки просив виділити позивачу [PERSON] все інше рухоме майно: мікрохвильову піч, вартістю 400 гривень, кухонний комбайн, вартістю 1000 гривень, телевізор Самсунг, вартістю 3000 гривень, музичний центр, вартістю 1000 гривень, ДВД програвач, вартістю 300 гривень, комплект супутникового телебачення, вартістю 400 гривень, телефон, вартістю 150 гривень, кондиціонер, вартістю 3000 гривень, а всього майна на загальну суму 9250 гривень. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнав частково, в частині поділу рухомого майна, яке сторонами не оспорюється. В частині включення до списку майна, яке підлягає поділу між подружжям, заперечив щодо газового котла та газової плити, посилаючись на те, що вказані предмети становлять технічне оснащення квартири, крім того, заперечив щодо поділу двоспального ліжка, двох при ліжкових тумбочок, шафи, тумбочки з умивальником, дзеркала з підсвічуванням та шафкою, кухонної витяжки, фотоапарату Олімпус, праски, посилаючись на відсутність вказаних речей в переліку майна, набутого під час шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. З 04 серпня 2001 року по 19 жовтня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказаний факт сторонами визнається, не заперечується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що на момент розгляду справи судом домовленість між сторонами щодо добровільного поділу майна подружжя відсутня, і, як наслідок, існує спір, що має бути вирішений у судовому порядку. Суд вважає, що правовий режим спірного майна має визначатись за нормами КпШС України та СК України, оскільки СК України не має зворотної сили і поширюється на відносини, що виникли після введення його в дію, а джерело та час придбання спільно нажитого подружжям майна має враховуватись при вирішенні спору про поділ майна подружжя. У зв'язку з викладеним, порядок набуття спільного майна та його правовий режим по даному спору має визначатися нормами КпШС України, а поділ майна подружжя - за правилами, які передбачені СК України. Так, згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідачка [PERSON] в позовній заяві, а представник [PERSON] у судовому засіданні не вказали на майно: газовий котел та газову плиту, що підлягає поділу між подружжям, як і не надали суду доказів на підтвердження того, що таке майно, як двоспальне ліжко, дві при ліжкові тумбочки, шафа, тумбочка з умивальником, дзеркало з підсвічуванням та шафкою, кухонна витяжки, фотоапарат Олімпус та праска, за час перебування сторонами у шлюбі не купувалося, тобто відсутнє. Судом встановлено наявність у квартирі відповідачки [PERSON], яка була предметом спору між сторонами та виділена їй рішенням суду від 08 квітня 2013 року, наступного майна: двоспального ліжка, двох при ліжкових тумбочок, тумбочки з умивальником, дзеркала з підсвічуванням та шафкою, кухонної витяжки, що підтверджено фото таблицями до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 30115/4_ЮШ від 15 лютого 2013 року, яка призначалася по цивільній справі № 2214/3320/2012 (провадження № 2/682/35/2013) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно на підставі виділу частки із спільного майна подружжя. Посилання представника відповідачки [PERSON] на наявність вказаного майна на момент проведення експертизи, коли шлюб між сторонами було розірвано, суд вважає необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження факту придбання вказаного майна [PERSON] після розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, не має значення, якими були юридичні підстави набуття майна - купівля, обмін, придбання в кредит, важливим є те, що це сталось під час шлюбу. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно було придбано не в шлюбі або за її особисті кошти. Втім, якщо заява про те, що річ була куплена на особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права сумісної спільної власності подружжя залишається непохитною. Тому суд вважає не доцільне відступ від засади рівності часток подружжя у спільному сумісному майні та визнав за необхідне включити до переліку майна, що підлягає поділу, газового котла, вартістю 2500 гривень, газової плити, вартістю 400 гривень, двоспального ліжка, вартістю 1500 гривень, двох при ліжкових тумбочок, вартістю 200 гривень, тумбочки з умивальником, вартістю 300 гривень, дзеркала з підсвічуванням та шафкою, вартістю150 гривень, кухонної витяжки, вартістю 100 гривень. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем за первісним позовом [PERSON] не надано суду доказів придбання за час перебування у шлюбі шафи, вартістю 300 гривень, фотоапарату Олімпус, вартістю 600 гривень, та праски, вартістю 100 гривень, а тому в частині поділу вказаного майна, суд визнав за необхідне виключити вказане майно зі списку поділу рухомого майна, за недоведеністю. Сторонами не надано суду доказів про вартість рухомого майна, визначену ними в позовах, сторони з клопотанням про призначення судової експертизи для оцінки спірного майна до суду не зверталися, представник відповідача [PERSON] частково визнав первісний позов, в частині майна, яке було заявлене [PERSON] до розподілу, а тому суд вирішуючи питання про поділ рухомого майна бере до уваги розрахунки позивача [PERSON] Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача та відповідачки за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а тому поділу між сторонами підлягає рухоме майно загальною вартістю 30100 гривень, і вони мають право на ? частину спільного сумісного майна подружжя кожний, вартістю по 15050 гривень. Позивачем [PERSON] сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із первісним позовом 229,40 гривень: відповідачкою за первісним позовом [PERSON] сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із зустрічним позовом 229,40 гривень, а тому враховуючи, те, що, як первісний так і зустрічний позов задоволені частково, суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок сторін.

Outcome: partial