Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

У квітні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), просив визнати протиправними дії відповідача, стягнути на свою користь 1000000 грн. 00 коп. відшкодування немайнової шкоди та понесені збитки у зв'язку з відновленням порушеного права. В обґрунтування вимог позивач послався на ті обставини, що посадові особи відповідача під час оформлення договірних правовідносин з третьою особою - [PERSON] належним чином не перевірили достовірність відомостей про її особу, зокрема, адресу реєстрації та номер засобу зв'язку, внаслідок чого у правочинному документі, укладеному між третьою особою та відповідачем, фактично зазначені його (позивача) адреса постійного місця проживання та його номер телефону. До грудня 2010 року він ([PERSON]) мешкав разом із бабою [PERSON], інвалідом першої групи, яка померла [INFO] року, та в останні роки свого життя вимушена була вести чисельні телефонні переговори, відбиватися від «колекторів», в той час як будь-яких правовідносин між ними і Банком не існувало. 27 червня 2011 року він (позивач) вимушений був звернутися до правоохоронних органів у зв'язку з тими обставинами, що раз у два - три дні близько четвертої години ранку на його номер телефону почали надходити дзвінки з автоматичним голосовим повідомленням Банку. Так як у добровільному порядку вирішити спірне питання працівники відповідача відмовились, він ([PERSON]) продовжив звертатись до правоохоронних органів на захист своїх прав, і в решті отримав лист-вибачення від Банку, датований 16 листопада 2011 року. Позивач також вказав, що з вини відповідача вимушений був не спати ночами протягом півроку, опікуючись при цьому престарілим батьком, а вдень також витрачати час на звернення за захистом свого права до різних інстанцій. Довідавшись 27 квітня 2012 року про вимогу відповідача щодо арешту квартири, почав додатково очікувати приходу державних виконавців. Наполягаючи на порушенні зазначеними діями відповідача своїх немайнових прав, спричинення майнових збитків, понесених під час врегулювання спору у добровільному порядку, [PERSON] просив про задоволення своїх вимог в порядку ст. п. 1 ч. 2 ст. 22, ст. 23, 1163-1165, 1167 та ч. 1 ст. 1172 ЦК України, ст. 8, ч. 1, 2 ст. 28, ч. 1, 3 ст. 46 Конституції України. В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Суду додатково пояснив, що він є єдиним власником квартири [ADDRESS]. [PERSON] є його ([PERSON]) троюрідною сестрою, з якою він не спілкується та будь-яких відносин не підтримує і яка ніколи не була прописана у належній йому квартирі. В свою чергу, відповідач, крім того, що погрожує арештувати власність, має намір звернути на квартиру стягнення в рахунок погашення боргу третьої особи, що посилює його (позивача) душевні страждання через загрозу втрати свого майна, і, тим самим, поглиблює розмір втрат немайнового характеру. На підтвердження факту нічних дзвінків [PERSON] послався на довідку ПАТ «Укртелеком», надану на запит суду, та підтвердив, що зазначений у цій довідці № [NUMBER] номерної ємності оператора зв'язку PEOPLEnet належить відповідачу. Також позивач вимагав відшкодування усіх витрат, понесених ним як під час досудового врегулювання спору, так і під час розгляду справи у суді. Відповідач та третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явились (своїх представників не направили), про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Ґрунтовних причин повторної неявки вказаних учасників процесу в судове засідання матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вислухавши позивача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як слідує з заяви клієнта (а.с. 281) 04 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Банк, та [PERSON] укладений правочин з приводу надання третій особі 5050 грн. 00 коп. коштів на умовах повернення та платності. В тексті цього документу адреса позичальника зазначена як: [ADDRESS]; а номер стаціонарного засобу зв'язку (домашній телефон): [NUMBER]. В той же час, матеріалами справи підтверджено, що на час укладення правочину між третьою особою та відповідачем в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] На час розгляду справи по цій квартирі на позивача відкритий особовий рахунок [NUMBER] та закріплений номер телефону: [NUMBER]. [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрованою не була (а.с. 51, 61). З довідки ПАТ «Укртелеком» № 14/02-1727 від 01 жовтня 2013 року вбачається, що з номеру [NUMBER] номерної ємності оператора зв'язку PEOPLEnet на номер позивача у період з 27 червня 2011 року по 25 вересня 2011 року включно надійшло тринадцять дзвінків тривалістю від п'яти до сорока трьох секунд. При цьому, одинадцять з цих з'єднань мали місце у нічний час (кількість - 5 викликів) та у пізній вечірній час - після 20 години 00 хвилин. Як слідує з постанов Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області про відмову в порушенні кримінальних справ від 01 липня 2011 року та 15 листопада 2011 року [PERSON] неодноразово звертався з заявами про вжиття заходів до невідомих осіб, які з 27 червня 2011 року у нічний час дзвонять на його стаціонарний номер телефону та вимагають повернення кредиту. Дзвінки припинились у жовтні 2011 року (а.с. 54, 248). В той же час, листом вих. № 30.1.0.0/2-110923/1841 від 16 листопада 2011 року, Банк вибачився перед [PERSON] за ситуацію, що склалася, роз'яснивши, що впровадження нових технологій обслуговування клієнтів інколи призводить до невеликих технічних збоїв, і, саме в результаті такого збою, телефонний номер позивача був внесений до списку на оповіщення боржників Банку. Виправленням ситуації Банк вважав виключення телефонного номеру позивача зі списку боржників. На підставі викладеного суд робить висновок, що саме з ініціативи Банку впроваджене телефонне сповіщення боржників, сплата по зобов'язанням яких прострочена, у пізній вечірній та нічний час. Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ч. 1 ст. 270 ЦК України). Частиною 3 ст. 270 ЦК України передбачено, що перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. В силу ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, а згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Право фізичної особи на спокій та відпочинок у пізній вечірній час, а також нічний час є невід'ємним немайновим правом фізичної особи у сфері приватного життя. В свою чергу, дії Банку, що полягають у налаштування роботи автоматизованої системи сповіщення боржників телефоном про наявну заборгованість таким чином, що вхідні дзвінки абонентам-боржникам надходять з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин є прямим та грубим порушенням зазначеного немайнового права фізичних осіб і такі дії суд вважає протиправними. При цьому, суд виходить з того, що ці дії є протиправними відносно будь-яких осіб, незалежно від того чи є вони клієнтами (боржниками, кредиторами, тощо) Банку, чи такими вони не являються. Саме у такий спосіб, - періодичним порушенням спокою у відведений для цього час, Банком позбавлено [PERSON] вільного, на власний розсуд визначення своєї поведінки у сфері власного приватного життя (ст. 271 ЦК України) протягом більше трьох місяців (з кінця червня по середину жовтня 2011 року), тобто відповідачем було порушене немайнове право позивача, чим заподіяно моральну (немайнову) шкоду. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодування особою, яка її заподіяла, в даному випадку - Банком. При визначенні розміру компенсації за моральну (немайнову) шкоду, що підлягає стягненню на користь [PERSON], суд враховує: - характер дій особи, яка заподіяла шкоду; - ступінь та характер порушення способу життя позивача; - ту обставину, що Банк, хоча і приніс вибачення [PERSON], але суті протиправності своїх дій не визнає. З урахуванням цього суд вважає, що для відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію, розмір якої визначити в 1000 грн. 00 коп., задовольнивши тим самим, в даній частині позовні вимоги частково. Доводи позивача щодо понесених втрат немайнового характеру у зв'язку зі своїми чисельними зверненнями на захист порушеного права, у тому числі до правоохоронних органів та суду, - не змінюють висновків в частині визначення розміру відшкодування немайнової шкоди, оскільки за своєю правовою природою ці втрати не є моральною шкодою та не підлягають відшкодуванню в порядку ст. 23 ЦК України. В свою чергу, посилання [PERSON] на пережиті ним хвилювання з приводу можливого накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та можливого звернення на неї стягнення, в якості вмотивування глибини душевних страждань, а, відтак, і розміру заподіяної немайнової шкоди, суд вважає надуманими, оскільки у встановленому цивільним процесуальним законом порядку позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів як на підтвердження реальності такої загрози, так і на підтвердження свого права власності на вказану нерухомість. Письмове звернення Банку в рамках іншої цивільної справи (про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON]) щодо вжиття заходів забезпечення позову не доводить факту існування реальної загрози позбавлення власника нерухомості права власності на неї. В той же час, як слідує з представлених платіжних документів, у зв'язку з поновленням порушеного немайнового права позивачем понесені витрати на надання таких послуг, як: виготовлення друкарського тексту під диктовку, письмових запитів, фотокопіювання, а також витрати на листування. Позивачем також понесені витрати з оплати міжміських телефонних з'єднань з відповідачем. При цьому, суд виходить з того, що витрати, понесені позивачем до 16 листопада 2011 року, тобто до дати вибачення Банку, є його ([PERSON]) реальними збитками, що зроблені для відновлення порушеного права у добровільному порядку, а решта витрат понесені позивачем у зв'язку з підготовкою позову та зверненням до суду з позовними вимогами, а отже є судовими витратами. Як свідчать оригінали платіжних документів (а.с. 22 - 24, 97, 213, 217, 265, 283-296) позивачем протягом 2013 року оплачено вищевказаних послуг на суму 439 грн. 30 коп. і такі витрати [PERSON] є судовими. Реальними збитками позивача є 07 грн. 85 коп. (а.с. 259-262), що нараховані ПАТ «Укртелеком» до сплати протягом червня - листопада 2011 та оплачені позивачем за міжміські розмови у напрямку м. Дніпропетровськ. Твердження позивача про те, що сума в 93 грн. 10 коп. (а.с. 52) ним сплачена в якості оплати вартості всіх міжміських розмов з відповідачем не відповідають дійсності, оскільки спростовуються представленою інформацією ПАТ «Укртелеком» та наявним на цьому ж аркуші справи (а.с. 52) розрахунком вартості послуг міжміських з'єднань за 12 та 28 вересня 2011 року на суму 06 грн. 61 коп. Ця сума включена у загальний розмір реальних збитків позивача, встановлених судом. Таким чином, з Банку на користь [PERSON] підлягають відшкодуванню 1000 грн. 00 коп. немайнової та 07 грн. 85 коп. майнової шкоди. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 439,3х0,1/100 = 00 грн. 44 коп. З відповідача на користь держави також слід стягнути 321 грн. 90 коп. судового збору. Відомостей про судові витрати відповідача матеріали справи не містять.

Outcome: partial