Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у праві користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка за адресою: вул. Ю. Османова, 28, с. Добре, Сімферопольського району, про що свідчить державний акт на земельну ділянку. У вересні 2013 року відповідач самовільно зайняв частину земельної ділянки, яка належить позивачу та звів фундамент для будівництва житлового будинку. Також відповідач звів на земельній ділянці, яка належить позивачу, будову. На зауваження позивача відповідач не реагує. Позивач вважає, що своїми протиправними діями відповідач перешкоджає йому у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечував проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань або заяв про відкладення судового засідання або про розгляд справи без його участі до суду не надходило, у зв’язку з чим суд заочно розглянув справу на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, всебічно з’ясувавши обставини, на які посилалися сторони, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Ю. Османова, 28, с. Добре, Сімферопольського району, що підтверджуються державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯП № 017728. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 000764 від 08.10.2013 року, складеного спеціалістом державної інспекції сільського господарства в АР Крим, 29.09.2013 року та 30.09.2013 року було встановлено, що [PERSON] звів фундамент площею 154 кв.м. на земельній ділянці за адресою: вул. Ю. Османова, 28, с. Добре, Сімферопольського району, на яку в нього відсутні правовстановлюючі документи, та у 2006 році збудував на даній земельній ділянці будівлю площею 20 кв.м. Таким чином [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0174 кв.м., що є порушенням ст. 125, 126 ЗК України. Відповідальність за вчинене правопорушення передбачене ч.1 ст. 53-1 КУпАП. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, н які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Положеннями ч.4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення № 000755 від 14.10.2013 року, складеної спеціалістом державної інспекції сільського господарства в АР Крим, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 53-1 КУпАП за те, що він у вересні 2013 року самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0174 кв.м. шляхом встановлення фундаменту площею 154 кв.м. та 2006 році шляхом спорудження будівлі площею 20 кв.м. та на нього було накладеного адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Таким чином з доданих позивачем доказів вбачається, що відповідач самовільно зайняв частину земельної ділянки, яка належить позивачу розташував там одну будівлю та звів фундамент для будівництва іншої будови. Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Статтею 39 ЗК України передбачено використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Отже, визначивши юридичну природу правовідносин, які склалися між сторонами, та встановивши закон, який підлягає застосуванню, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та слід усунути перешкоди позивачу у користуванні і обслуговуванні земельною ділянкою за адресою: вул. Ю. Османова, 28, с. Добре, Сімферопольського району шляхом зобов’язання [PERSON] знести зведений їм фундамент площею 154 кв.м. та будову площею 20 м.кв. У відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача у розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved