Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-23 00:00:00

30 липня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Фарт, третя особа: Верхньодніпровський районний відділ Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та застосування наслідків його недійсності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачеві на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 22.000 га., яка розташована на території Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. У 2009 році між ним та відповідачем підписано договір оренди земельної ділянки, який 18.11.2009 року зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди земельної ділянки у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру. Він вважає що спірний договір підлягає визнанню недійсним оскільки є укладеним з недотриманням вимог чинного законодавства. Вказані обставини підтверджуються відсутністю у тексті спірного договору таких істотних умов, як відповідальність сторін за порушення умов договору та умови передачі у заставу і внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того в тексті спірного договору відсутня така істотна умова договору, як дата його укладення, на підставі чого просить договір оренди земельної ділянки укладений між ним та відповідачем визнати недійсним та запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки скасувати. Позовною заявою від 13 травня 2013 року представник позивача уточнив назву третьої особи вказавши Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області. В судове засідання позивач не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним. Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання 18.03.2013 р. зявився, позов не визнав в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні, надав письмові заперечення (а.с. 26). Надалі представник відповідача в судові засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, в звязку чим справа розглядається в порядку заочного розгляду, відповідно до Ухвали суду від 24.07.2013 р. Третя особа: управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області в судові засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, площею 22,00га на території Дніпровської селищної ради, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №47131 (а.с. 12-13). Між позивачем та відповідачем укладений договір оренди вказаної земельної ділянки/ зареєстрований 18 листопада 2009 року в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру (а.с. 8-11). В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Частиною першою статті 215 ЦК Українипередбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009р., правочин може бути визнаний недійсним лиш з підстав, визначених законом. Проте положення ст. 215 ЦК України, не передбачають таку підставу визнання недійсним правочину, як відсутність істотних умов договору оренди. Положення ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", відповідно до якого відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов є підставою для визнання договору недійсним, не може бути застосоване, оскільки воно суперечить нормам ЦК України, прийнятому пізніше. За такими обставинами позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed