Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

В травні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила визнати за нею право власності на ? частину квартири №21 по проспекту Леніна в будинку 81 у м. Миколаєві, а також припинити право власності [PERSON] із виплатою йому компенсації відповідно до її ринкової вартості. В обґрунтування позову зазначала, що перебуває у шлюбі з відповідачем починаючи з 04.07.1988 року, протягом якого була придбана спірна квартира, яка є спільною сумісною власністю сторін. Посилаючись на те, що частка відповідача в квартирі є незначною та він не мешкає в ній, а між сторонами склалися неприязні відносини, просила на підставі ст. 365 ЦК задовольнити позов. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, пояснили, що згодні на виплату компенсації відповідачу у розмірі, що визначена незалежною оцінкою та складає 20 000 грн. за належну йому частку у квартирі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що припинення його права власності на частку в спірному житловому будинку призведе до завдання істотної шкоди його інтересам, оскільки він буде позбавлений житла, а вартість визначена позивачем явно не відповідає ринковій вартості спірної нерухомості. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 04.06.1988 р. перебувають у шлюбі, що зареєстрований Ленінським РАЦС м. Миколаєва, актовий запис №624, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ФП №262694. Протягом шлюбу [PERSON] придбав у [PERSON] спірну квартиру №21 по проспекту Леніна в будинку 81 у м. Миколаєві на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.1994 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий №1-9485. Право власності зареєстровано за ним в КП «ММБТІ» 18.01.1995 р. за №19245. Відповідно до технічного паспорту зазначена квартира знаходиться на 2 поверсі двоповерхового будинку та складається із 1 кімнати житловою площею 12,4 кв.м. та має загальну площу 19,8 кв.м. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому суд звертає увагу на аналогічні норми статей 22, 25, 27-1 КпШС, (норми якого діяли на час придбання спірної квартири) відповідно до яких спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС, 60, 70 СК України, суд доходить висновку, що квартира №21 по проспекту Леніна в будинку 81 у м. Миколаєві, набута сторонами за час шлюбу є спільної сумісною власністю подружжя. У зв’язку з зазначеним позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину квартири №21 по проспекту Леніна в будинку 81 у м. Миколаєві підлягають задоволенню. Щодо позовним вимог про припинення права власності [PERSON] на іншу частину спірної квартири із виплатою йому компенсації в розмірі 20 000 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно з ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Зазначене випливає ї правового висновку, що міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі 6-81цс11. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Відповідно до висновку про оцінку квартири, що було здійснено 13.05.2013 р. Агентством нерухомості «ЛІЗА» в особі суб’єкта підприємницької діяльності [PERSON] вартість спірної квартири складає 40 000 грн. Зазначена сума була внесена позивачем під час судового розгляду справи на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області для забезпечення сплати вартості належної відповідачу частки в спірній квартирі, що підтверджується квитанцією №ПН2454965 від 11.11.2013 р. ПАТ “Банк Форум”. З матеріалів справи вбачається що сторони не проживають та не зареєстровані в спірній квартирі, яка крім того знаходиться в аварійному стані. Із технічних характеристик квартири випливає, що вона є неподільною, її спільне володіння та користування між сторонами є неможливим, а припинення права власності на частку в квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам іншого співвласника, так як вони в ній не проживають та мають інше житло. Таким чином у суду є формальні підстави для застосування положень норми ст. 365 ЦК України. Проте, у якості доказу, що підтверджує ринкову вартість спірної квартири позивачем надано висновок про оцінку квартири від 13.05.2013 р. Відповідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наданий позивачем доказ на підтвердження вартості квартири не є належним та допустимим, так як виданий особою, яка не є суб’єктом професійної оціночної діяльності та не має відповідний сертифікат або кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Доказів іншого позивачем та його представником суду не надано. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд роз’яснив сторонам можливість призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо визначення ринкової (дійсної) вартості квартири №21 по проспекту Леніна в будинку 81 у м. Миколаєві, проте сторони відмовилися від цього, посилаючись на відсутність такої необхідності. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про припинення права власності [PERSON] на ? частку спірної квартири із виплатою йому компенсації в розмірі 20 000 грн. слід відмовити. У зв’язку з цим грошові кошти у розмірі 20 000 грн., зараховані позивачем на депозитний рахунок суду, відповідно до квитанції №ПН2454965 від 11.11.2013 р. ПАТ “Банк Форум”, підлягають поверненню [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати , пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial