Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності, мотивуючі позовні вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 25.05.2002 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим. В період шлюбу була придбана 01.08.2003 року квартира [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за позивачем. На думку позивачки, зазначена квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням наведеного та з посиланням на статті 60, 68 СК України, статті 16, 328, 368 ЦК України [PERSON] просила суд: визнати квартиру [ADDRESS], набуту за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] 01.08.2003 року, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] До суду від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, просила позов задовольнити. Відповідач надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову [PERSON] Дослідивши та оцінивши усі наявні по справі докази та матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON], виходячи з наступного. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. А відповідно до частини 3 вищенаведеної статті Закону, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Судом встановлено, що 25.05.2002 року між [PERSON] та [PERSON] Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим був зареєстрований шлюб, актовий запис №125. 01.08.2003 року за договором купівлі-продажу, за реєстром №8291, посвідченим приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON], [PERSON] була придбана трьохкімнатна квартира [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру у встановленому законодавством порядку було зареєстровано за [PERSON] Звертаючись до суду із позовними вимогами до [PERSON] про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя, припинення права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності, [PERSON] посилається на норми статей 60, 68 СК України та статей 16, 328, 368 ЦК України. Однак, враховуючи, що предмет позову - квартира [ADDRESS] була придбана 01.08.2003 року, тобто під час дії КпШС України, тому до спірних правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми КпШС України. Відповідно до статей 22, 28, 29 КпШС України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Якщо майно, яке є власністю одного з подружжя, за період шлюбу суттєво збільшилося в своїй цінності, воно може бути визнано судом спільною сумісною власністю. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їхні частки визнаються рівними. Якщо між подружжям не досягнуто угоди щодо способів поділу спільного сумісного майна, спір вирішується в судовому порядку. Аналогічні норми закріплені й в СК України. Так, відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що між сторонами по справі домовленості щодо способу та порядку поділу спірної квартири не досягнуто, а також з урахуванням визнання відповідачем позову, суд дійшов до висновку про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя. Щодо позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], на праві спільної сумісної власності з [PERSON] суд вважає їх необгрунтованими, у сенсі задоволення вищевказаних вимог та ч. 1 ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встаногвленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд не вирішує питання щодо розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи у суду, оскільки позивачка про це не заявляла. На підставі статей 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України,

Outcome: partial