Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою в якій прохав : встановити факт належності на праві приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], [PERSON], яка померла [INFO]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], після померлого [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що він - [PERSON] є онуком та спадкоємцем за заповітом складеного 03 жовтня 2006 року, померлого [INFO], [PERSON] Після смерті [PERSON] 11 травня 2007 року Першою Полтавською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої [PERSON] Інших заяв від спадкоємців у спадковій справі не міститься. На день смерті померлий [PERSON] був зареєстрований один за адресою [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. 13 вересня 1954 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] по день смерті. На день смерті, разом із нею був зареєстрований [PERSON] 09 грудня 1965 року Полтавським міжміським БТІ посвідчено ціле домоволодіння [ADDRESS] за дівочим прізвищем [PERSON] - [PERSON]. В справі на домоволодіння [ADDRESS] БТІ знаходиться викопіювання з плану будівельного кварталу №334 на ділянку [ADDRESS], володільцем якого зазначена [PERSON] Крім того, печаткою міжміського БТІ посвідчено, що земельна ділянка [ADDRESS], загальною площею 589 кв.м зареєстрована за [PERSON]. У технічному паспорті на вказаний вище житловий будинок від 05 травня 1981 року у графі відомості щодо належності будинку вказано: [PERSON] - 1 частка. В зв'язку з викладеним [PERSON], який був чоловіком [PERSON] та постійно проживав разом із неї, вважається таким, що прийняв спадщину після померлої дружини, тому онук, як спадкоємець за заповітом померлого [PERSON] звертається до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала. Вважала, що позивачем не пропущено строк звернення до суду. Представник відповідача територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, прохав відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому просив застосувати термін позовної давності, оскільки спадкову справу заведено 11 травня 2007 року, а з позовом до суду позивач звертається 31 липня 2013 року, після спливу 6 років. Відповідач виконавчий комітет Октябрської районної у м.Полтаві ради в судове засідання свого представника не направив, надіславши суду лист в якому просили розглядати справу без участі представника виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради та при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Третя особа - Перша Полтавська державна нотаріальна контора до суду свого представника не направили, надіславши лист в якому просили розглядати справу без участі представника нотконитори. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача - територіальної громади м.Полтава в особі Полтавської міської ради, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], після реєстрації шлюбу [PERSON], 13 вересня 1954 року уклали шлюб, про що в книзі записів громадянського стану про шлюб зроблено відповідний запис №975, згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 13 вересня 1954 року. Житловий будинок і сарай по [ADDRESS] належали на праві особистої власності [PERSON], що підтверджується : копією реєстраційного посвідчення Полтавського міжміського БТІ записане в реєстраційну книгу №72 під №96 від 09 грудня 1965 року. Домоволодіння, яке в цілому складається з житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON], що підтверджується : копією викопіювання з плану будівельного кварталу №334 із справи на домоволодіння [ADDRESS] БТІ від 05 листопада 1972 року, де зазначено - житловий будинок (1952 рік), два сараї (1955, 1980 роки), погріб (1955 рік), туалет (1976 рік); копією технічного паспорту виготовленого 05 травня 1981 року, де зазначено площа приміщень літ. «А-1» по [ADDRESS] - веранда - 5,40 кв.м, кухня - 9,60 кв.м, кімната жила - 12,50 кв.м, кімната жила - 25,40 кв.м, веранда - 9,20 кв.м, тамбур - 0,90 кв.м, кладова - 1,70 кв.м. Всього 64,70 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної ради депутатів трудящих від 02 серпня 1966 року №322 «Про дозвіл на прибудову до жилих будинків по [ADDRESS]», дозволено [PERSON] провести прибудову до квартири [ADDRESS] згідно проекту прибудови, погодженої головним архітектором міста. Рішенням виконкому Полтавської міської ради депутатів трудящих від 27 серпня 1969 року №540 затверджено акт про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 25 липня 1969 року в присутності забудовника [PERSON] оглянуто пред»явлені до здачі будівлі, розташовані на садибі [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 24 грудня 1997 року №363 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян та про внесення змін в рішення міськвиконкому від 25 червня 1997 року №188 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян», а саме п.2 передбачено передати у приватну власність громадян земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків та ведення особистого підсобного господарства згідно з заявами, відповідно до додатку №2. Вказаним додатком передбачено передачу земельної ділянки площею 589 кв.м. [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], зареєстроване та видане Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції 06 серпня 2003 року. [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS], з 19 травня 1966 року по день смерті - [INFO]. На день смерті, разом із нею був зареєстрований [PERSON], що слідує із довідки КП «ЖЕО №2» від 12 липня 2013 року за №3080 та копією домової книги для реєстрації громадян, мешкаючих в будинку [ADDRESS]. 03 жовтня 2006 року [PERSON] на випадок його смерті усе належне йому майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, яке на день його смерті буде належати йому по закону, а в тому числі належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] заповів повністю [PERSON], що підтверджується : копією заповіту від 03 жовтня 2006 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №2373; копією витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи) за № 9606140 від 11 травня 2007 року [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], зареєстроване та видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 13 листопада 2006 року. [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS], з 24 січня 1966 року по день смерті - [INFO]. На день смерті померлий [PERSON] був зареєстрований один за адресою [ADDRESS], згідно довідки КП «ЖЕО №2» 27 червня 2013 року за №06/376 та копії домової книги для реєстрації громадян, мешкаючих в будинку [ADDRESS]. 11 травня 2007 року Першою Полтавською державною нотаріальною контрою було заведено спадкову справу №214/2007 після померлого [INFO] [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої від імені [PERSON], зареєстрованої Першою Полтавською державною нотаріальною контрою 11 травня 2007 року за порядковим №495. Інших заяв у спадковій справі не міститься, що підтверджується : копіями довідок Першої Полтавської державної нотаріальної контори №1730/01-14 від 04 червня 2010 року, №1728 від 20 травня 2008 року, №2079/2-27 від 02 жовтня 2008 року; копією заяви [PERSON] від 11 травня 2007 року; копіями витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи) за №№9606161; 9606140; 9606460 від 11 травня 2007 року. Першою Полтавською державною нотаріальною конторою довідкою №1612/02-14 від 11 липня 2013 року «Із питання отримання свідоцтва про право на спадщину» відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON] на будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS], оскільки нотаріусу не надано правовстановлюючий документ, який би відповідав вимогам. А саме текст поданого документу неможливо прочитати через його численні пошкодження, а також у багатьох місцях документ порваний. Свідоцтво про право на спадщину може бути видано Першою Полтавською державною нотаріальною конторою у разі надання оригіналу правовстановлюючого документа на вищезазначене майно, який буде відповідати вимогам, та зареєстрованого відповідно до норм законодавства. Повідомлено, що 11 травня 2007 року Першою Полтавською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №214/2007 після померлого [INFO] [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої від імені [PERSON], зареєстрованої Першою Полтавською державною нотаріальною конторою 11 травня 2007 року за порядком №495. Інших заяв у спадковій справі не міститься. Згідно даних Спадкового реєстру від імені [PERSON] було посвідчено один заповіт - приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] 03 жовтня 2006 року за реєстровим №2373. Дані про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок інвентарний №11126, реєстровий №72-96, виготовлений ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 22 липня 2013 року слідує, що домоволодіння розташоване по [ADDRESS] складається із : житлового будинку літ. «А-1» (1952 рік), літньої кухні літ. «Б» (1980 рік), сараю літ. «б» (1980 рік), сараю літ. «В» (1955 рік), погріба вхідного літ. «в» (1955 рік), вбиральні літ. «Г» (1976 рік), гаража літ. «Д» (1976 рік), огорожі №1 (2000 рік). Житловий будинок літ. «А-1» складається із наступних приміщень : кімнат 1-1 площею 9,8 кв.м, кімната 1-2 площею 12,00 кв.м, кімната 1-3 площею 25,30 кв.м, санвузол 1-4 площею 4,8 кв.м, коридор 1-5 площею 5,20 кв.м, коридор 1-6 площею 5,20 кв.м, топочна 1-7 площею 2,30 кв.м, тамбур І площею 1,4 кв.м. Загальна площа складає 66,60 кв.м. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON], який був чоловіком [PERSON] та постійно проживав разом із нею, вважається таким, що прийняв спадщину після померлої дружини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті - ст.1233 ЦК України. Згідно положень ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] у встановлений законом строк подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, після померлого дідуся [PERSON] Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов»язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов»язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов»язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом. Статтею 1218 ЦК України, встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об»єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до абзацу 3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державний реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст.120 ЗК України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Статтею 125 ЗК України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Всупереч вищевказаним положенням чинного законодавства позивачем не надано доказів оформлення права власності чи права користування земельною ділянкою по [ADDRESS], що вказує на наявність об»єктів самочинного будівництва на зазначеній земельній ділянці. Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом ч.1 ст.376 ЦК України, об»єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов : земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; при будівництві допущено істотне порушення будівельних норм і правил. При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва (ч.1 ст.376 ЦК України) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Право власності на об»єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім»я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК України та з урахуванням роз»яснень, наданих у п.7 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». За змістом зазначених роз»яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об»єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із ч.ч.3,5 ст.376 ЦК України і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (ст.ст.1216, 1218 ЦК України). Самочинно реконструйований будинок, якщо порушено вимоги ч.1 ст.376 ЦК України, не створює право власності у спадкодавця, не може входити до складу спадщини, а отже, не дає підстав для виникнення права власності у спадкоємців. Всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення частини позовних вимог - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, а саме на господарські будівлі : сарай літ. «В», погріб вхідний літ. «в», вбиральня літ. «Г», гараж літ. «Д», що знаходяться в [ADDRESS], після померлого [PERSON] В іншій частині позовних вимог відмовити, оскільки літня кухня літ. «Б» та сарай літ. «б» побудовані у 1980 році без відповідних документів, через що є самочинним будівництвом. Житловий будинок літ. «А-1», який складається із : кімнат 1-1 площею 9,8 кв.м, кімната 1-2 площею 12,00 кв.м, кімната 1-3 площею 25,30 кв.м, санвузол 1-4 площею 4,8 кв.м, коридор 1-5 площею 5,20 кв.м, коридор 1-6 площею 5,20 кв.м, топочна 1-7 площею 2,30 кв.м, тамбур І площею 1,4 кв.м є самочинно реконструйованим, так як право власності на земельну ділянку не оформлено спадкодавцем або спадкоємцем належним чином. Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.28 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов»язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов»язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні частини позовних вимог - про встановлення факту належності на праві приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], за [PERSON], яка померла [INFO], оскільки судом вирішується питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв»язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Outcome: partial