Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

02 грудня 2011 року приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (далі ПрАТ «ПРОСТО-страхування», позивач) звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Як на підставу своїх вимог позивач зазначав, що 31 січня 2007 року між ним та [PERSON] було укладено договір страхування № 123307 серії АТК майнових інтересів власника автомобіля «KIA Pikanto», р.н. [NUMBER]. 19 грудня 2008 року на автодорозі Київ-Чоп відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були: автомобіль «ВАЗ-21099», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіль «RENAULT», р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] та застрахований автомобіль «KIA Pikanto», р.н. [NUMBER], яким керувала [PERSON] Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2009 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України [PERSON] В результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до звіту №610 про оцінку автомобіля «KIA Pikanto», р.н. [NUMBER], від 12 лютого 2009 року вартість матеріального збитку, завданого цьому автомобілю становить 66 477, 48 грн. Згідно звіту №101 про оцінку по визначенню ринкової вартості пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «KIA Pikanto», р.н. [NUMBER], ринкова вартість вказаного автомобіля становить 32 123, 61 грн. 23 березня 2009 року співробітниками ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було складено розрахунок страхового відшкодування №27336, що належить виплатити страхувальнику, згідно з яким страхове відшкодування становить 49 096,39 грн. Оскільки вищезазначена подія була визнана страховою, ним, позивачем, платіжним дорученням №5764 від 13 квітня 2009 року було виплачено страхувальнику страхове відшкодування за ремонт автомобіля «KIA Pikanto», р.н. [NUMBER], в розмірі 49 096,39 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містяться також в ст. 993 ЦК України. Згідно з вимогами ч.2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на так факти просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплату страхового відшкодування в розмірі 49 096,39 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник ПрАТ «ПРОСТО-страхування» Зікєєва У.В. позов підтримала, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] позов не визнали, покликаючись на долучені до матеріалів справи письмові заперечення. Представник ПП «Деос охорона», яке було залучено до участі в справі в якості третьої особи, [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що станом на час дорожньо-транспортної пригоди 19 грудня 2008 року автомобіль «ВАЗ-21099», р.н. [NUMBER], належав ПП «Деос охорона». Директором цього підприємства на той час був чоловік [PERSON] - [PERSON], а відповідач обіймала посаду начальника відділу кадрів. В підприємстві відсутні документи, які б підтверджували, що [PERSON] на відповідній правовій підставі володіла вищевказаним автомобілем. Вважає, що вина [PERSON] у даній дорожньо-транспортній пригоді не доведена та у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника ПрАТ «ПРОСТО-страхування» Зікєєвої У.В., відповідача [PERSON], її представників [PERSON], [PERSON], представника ПП «Деос охорона» [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 31 січня 2007 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування № 123307 серії АТК майнових інтересів власника автомобіля «KIA Pikanto», р.н. [NUMBER]. 19 грудня 2008 року на автодорозі Київ-Чоп відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були: автомобіль «ВАЗ-21099», р.н. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], автомобіль «RENAULT», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та застрахований автомобіль «KIA Pikanto», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до звіту №610 про оцінку автомобіля «KIA Pikanto», р.н. [NUMBER], від 12лютого 2009 року вартість матеріального збитку, завданого цьому автомобілю становить 66 477, 48 грн. Згідно звіту №101 про оцінку по визначенню ринкової вартості пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «KIA Pikanto», р.н. [NUMBER], ринкова вартість вказаного автомобіля становить 32 123, 61 грн. 23 березня 2009 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було складено розрахунок страхового відшкодування №27336, вищезазначена дорожньо-транспортна подія була визнана страховою та платіжним дорученням №5764 від 13 квітня 2009 року [PERSON] було виплачено позивачем страхове відшкодування за ремонт автомобіля «KIA Pikanto», р.н. [NUMBER], в розмірі 49 096,39 грн. Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями представника ПрАТ «ПРОСТО-страхування» Зікеєвої У.В., долученими до справи письмовими доказами та ці обставини в судовому засіданні ніким з учасників процесу не оспорювались. У відповідності до положень ч.2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В судовому засіданні встановлено, що станом на час дорожньо-транспортної пригоди 19 грудня 2008 року автомобіль «ВАЗ-21099», р.н. [NUMBER], належав ПП «Деос охорона». Відповідач [PERSON] обіймала посаду начальника відділу кадрів цього підприємства, а його директором був її чоловік [PERSON] На підставі наказу директора ПП «Деос охорона» за №189/2 від 18 грудня 2008 року [PERSON] була направлена у відрядження в м. Київ терміном на два дні. Для вирішення деяких питань підготовки V з'їзду Української федерації професіоналів безпеки на 19 грудня 2008 року був також запрошений в м. Київ її чоловік [PERSON], який керував належним ПП «Деос охорона» автомобілем «ВАЗ-21099», р.н. [NUMBER]. При поверненні в м. Львів з його дозволу за кермом цього автомобіля перебувала відповідач [PERSON], за участю якої мала місце вищевказана дорожньо-транспортна пригода на автодорозі Київ-Чоп. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2009 року [PERSON] була визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак в подальшому постановою судді апеляційного суду Львівської області від 04 травня 2011 року дана постанова була скасована, а провадження в справі - закрито. Зазначені вище обставини підтверджуються поясненнями відповідача [PERSON], її представників [PERSON] і [PERSON], долученими до справи копіями постанов судді Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2009 року та судді апеляційного суду Львівської області від 04 травня 2011 року, копіями трудової книжки, особової картки [PERSON], наказу директора ПП «Деос охорона» за №189/2 від 18 грудня 2008 року, іншими зібраними в справі доказами та ці обставини не були спростовані в судовому засіданні представником позивача. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що станом на час дорожньо-транспортної пригоди 19 грудня 2008 року відповідач [PERSON], враховуючи положення ч.2 ст. 1187 ЦК України, не була володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «ВАЗ-21099», р.н. [NUMBER]. Судом встановлено, що власником цього автомобіля було ПП «Деос охорона», а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] в порядку регресу затрат по виплаті страхового відшкодування є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed