Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить скасувати наказ № 79/вк-910660, винесений керівником ТзОВ «Львівські автобусні заводи» про звільнення його з роботи, поновити його на роботі, з оплатою часу вимушеного прогулу та провести відшкодування моральної шкоди за порушення його законних прав, посилаючись на те, що 26 березня 2012р.згідно наказу № 35/вк-910660 він був прийнятий на посаду інженера 2-ої категорії ТзОВ «ЛАЗ» терміном з 28.02.2012року по 30.06.2012року. 18.06.2012р. під примусом керівника підприємства він подав заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, не зазначивши при цьому дату написання такої заяви. 1-2 липня 2012 року керівник підприємства повідомила про те, що його не буде допущено до роботи, якщо він не напише ще одну заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, з чим позивач не погодився, внаслідок чого, 02.07.2012р. його звільнено з посади за власним бажанням, згідно наказу № 79/вк-910660. Не погодившись із таким наказом керівництва, позивач 03.07.2012 року звернувся з листом до Голови обласної профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, копію якого скерував голові профкому ТзОВ «ЛАЗ» з проханням розглянути його заяву комісією по трудових спорах підприємства (посилаючись на ст. 224-225 КЗпП України). 16.07.2012 року позивач звернувся із скаргою на ім'я директора ТзОВ «ЛАЗ» про порушення своїх трудових прав, однак відповіді на таку так і не отримав. Вказує, що такими незаконними діями керівництва ТзОВ «ЛАЗ», йому завдано моральної шкоди, він зазнав душевних страждань, внаслідок втрати роботи. 22.08.2012 року позивач повторно звернувся до керівництва підприємства із тією ж скаргою, проте, відповіді не отримав, внаслідок чого звернувся до суду з пропуском позовної давності. Просить задовольнити його позовну заяву. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надавши суду пояснення, аналогічні викладеним у позові просять позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, подав письмові заперечення у яких вказує, що позивач був прийнятий на роботу відповідно до наказу № 35/вк-910660 26 березня 2012 року. Трудовий договір з ним було укладено на визначений строк, а саме: до 30.06.2012 року. Твердження позивача про те, що його заставили написати заяву про звільнення за власним бажанням є голослівними та не підтверджені жодними доказами. Заява позивача про звільнення за власним бажанням від 18.06.2012 року підписана позивачем, з наказом № 79/вк-910660 про звільнення позивача було ознайомлено, проте останній відмовився підписати такий наказ та відмовився отримати трудову книжку, про що працівниками кадрової служби ТзОВ «ЛАЗ» складено відповідний акт. Пояснює, що вимоги позивача надумані та безпідставні, а тому просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено судом, що позивач згідно наказу № 35/вк-910660 він був прийнятий на посаду інженера 2-ої категорії ТзОВ «ЛАЗ» терміном з 28.02.2012року по 30.06.2012року. та звільнений з роботи за власним бажанням з 02.07.2012 року, згідно наказу про припинення трудового договору №79/вк-910660. Сторони дані обставини не заперечують, наявність останнього наказу сторонами визнається. Одночасно із заявою про прийняття на роботу позивач написав заяву на ім"я в.о. генерального директора ТзОВ «ЛАЗ» про звільнення із займаної посади за власним бажанням, яку, як пояснив, написав під тиском , не проставив дати її написання. Відповідно до акту від 02.07.2012року [PERSON] був ознайомлений з наказом №79/вк від 02.07.2012року про звільнення із займаної посади, однак відмовився підписатись про ознайомлення з ним та відмовився отримати трудову книжку. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути строковим, тобто укладеним на певний строк. Як вбачається із наказу про прийняття на роботу трудовий договір з [PERSON] укладений строком з 28.02.2012року по 30.06.2012року. Відповідно до ст.ст.38, 39 КЗпП України працівник має право розірвати строковий трудовий договір попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Враховуючи, що заява про звільнення за власним бажанням [PERSON] не містить дати її написання , суд вважає її такою, що неналежно оформлена , та такою, що не могла бути підставою до звільнення [PERSON] з роботи з за власним бажанням, Відповідно до ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку . Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству , у випадку коли це не тягне поновлення працівника на роботі , орган який розглядає трудовий спір , зобов"язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону. Відтак, враховуючи, що строковий трудовий договір закінчився 30.06. 2012 року,що припав на вихідний день, трудовий договір не продовжено, безпідставного звільнення позивача на підставі неналежно оформленої заяви , суд вважає, що слід змінити підставу звільнення та вважати [PERSON] звільненим за закінченням строку трудового договору з 02.07.2012року, тобто з дня який слідує за вихідним днем , на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачем не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів у підтвердження невиплати позивачу всіх належних йому сум та зподіяння моральної шкоди, а тому такі вимоги не підлягають до задоволення. Відповіді на звернення [PERSON] в різні інстанції, суд приймає до уваги як доказ поважності пропущеного строку позовної давності та вважає, що його слід поновити.

Outcome: dismissed