Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

25 квітня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Управління СГІРФО МВ УМВС України у Волинській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації. Позов мотивовано тим, що 29 квітня 2010 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4383, згідно якого, позичальнику було надано кредит в сумі 630 000,00 гривень під 23% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 28.04.2020 року на споживчі потреби. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, 29.04.2010 року між Банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір р/№ 1553, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], за яким остання з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Також, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, 29.04.2010 року між банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір р/№ 1555, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], за яким остання з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 102,1 кв.м., житловою площею 63,9 кв.м., з гаражем №10 загальною площею 25,3 кв.м., підвальним приміщенням № 7 площею 5,8 кв.м. та підвальним приміщенням № 8 площею 14,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 4.3.2. 4.3.3 Кредитного договору, позичальник зобов'язався повернути кредит в сумі 630 000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. З часу отримання кредиту, позичальником не виконуються умови Кредитного договору, в наслідок чого виникла прострочена заборгованість. У зв'язку з невиконанням умов Кредитного договору відповідачам надсилались вимоги про необхідність погашення кредитної заборгованості та про намір банку стягнути кредитну заборгованість в примусовому порядку, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджено копіями Вимог про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором, надісланих 18.03.2013 року вих.№ №314, 315. Згідно відміток на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення відповідачі дані вимоги банку отримали 21.03.2013 року. Станом на 24 квітня 2013 року, позичальником не здійснено належних заходів для погашення кредитної заборгованості, яка продовжує зростати. Пунктом 4.2.2. Кредитного договору передбачено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом, процентами, а також в інших випадках передбачених цим договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із п. 5.2. Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення. Станом на 24 квітня 2013 року за позичальником [PERSON] рахується заборгованість в сумі 772 852,73 грн., а саме: неповернений кредит - 595 431,63 грн.; несплачені відсотки - 159 419,93 грн.; пеня - 18 001,17 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 7, 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 18.03.2013 року відповідачам, які згідно записів у будинкових книгах є єдиними мешканцями вищевказаних житлових квартир, які передані в іпотеку, банком надіслано вимоги про звільнення житлового приміщення за вихідним № 317 та № 316. Згідно відміток на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення відповідачі дані вимоги банку отримали 21.03.2013 року, однак добровільно звільнити зазначені квартири відмовляються, що є підставою для їх виселення в примусовому порядку. На підставі вищевикладеного, просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором № 4383 від 29.04.2010 року у розмірі 772 852,73 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.04.2010 року - однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором № 4383 від 29.04.2010 року у розмірі 772 852,73 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.04.2010 року, а саме: трикімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 102,1 кв.м., житловою площею 63,9 кв.м., з гаражем [NUMBER] загальною площею 25,3 кв.м., підвальним приміщенням № 7 площею 5,8 кв.м. та підвальним приміщенням № 8 площею 14,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; Виселити [PERSON] з квартири [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України; Виселити [PERSON] з квартири [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України: а також стягнути судові витрати. У судове засідання представником позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, вказавши, що у зв'язку з збільшенням простроченої заборгованості по кредитному договору № 4383 розмір боргу становить 5891 972,07 грн., а саме: неповернений кредит - 595 431,63 грн.; несплачені відсотки - 257 348,04 грн.; пеня - 39 192,40 грн. Просив збільшені позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала, та подавши заяву про застосування строків позовної давності, просила застосувати позовну давність до позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по пені за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася по невідомих суду причинах, хоча належним чином була повідомленою про місце, день та час розгляду справи. Тому суд зі згоди представника позивача, відповідача та її представника, вважає можливим провести розгляд справи по наявних доказах. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29 квітня 2010 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4383 (а.с. 5-8), згідно якого, позичальнику було надано кредит в сумі 630 000,00 гривень під 23% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 28.04.2020 року на споживчі потреби. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, 29.04.2010 року між Банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір р/№ 1553 (а.с. 9-11), який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], за яким остання з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Також, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, 29.04.2010 року між банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір р/№ 1555 (а.с. 12-14), який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], за яким остання з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 102,1 кв.м., житловою площею 63,9 кв.м., з гаражем №10 загальною площею 25,3 кв.м., підвальним приміщенням № 7 площею 5,8 кв.м. та підвальним приміщенням № 8 площею 14,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 4.3.2. 4.3.3 Кредитного договору, позичальник зобов'язався повернути кредит в сумі 630 000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. У разі порушення умов цього договору та/або договору іпотеки, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовилися, що розмір збитків визначатиметься банком самостійно, на що позичальник цим надає згоду. З часу отримання кредиту, позичальником не виконуються умови Кредитного договору, в наслідок чого виникла прострочена заборгованість. У зв'язку з невиконанням умов Кредитного договору відповідачам надсилались вимоги про необхідність погашення кредитної заборгованості та про намір банку стягнути кредитну заборгованість в примусовому порядку, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджено копіями Вимог про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором, надісланих 18.03.2013 року вих.№ № 314, 315 (а.с. 19-22). Згідно відміток на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення відповідачі дані вимоги банку отримали 21.03.2013 року. Станом на 24 квітня 2013 року, позичальником не здійснено належних заходів для погашення кредитної заборгованості, яка продовжує зростати. Пунктом 4.2.2. Кредитного договору передбачено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом, процентами, а також в інших випадках передбачених цим договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 3.1.3, Іпотечних договорів, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за Кредитним договором та/або цим договором, в тому числі: при несплаті або частковій сплаті у встановлені відповідно до Кредитного договору строки суми кредиту, та/або при несплаті або частковій сплаті суми відсотків, та/або при несплаті або частковій сплаті штрафних санкцій, збитків та/або в разі невиконання зобов'язань, що визначені цим договором. Відповідно до п. 4.2 та 4.3 Іпотечних договорів, у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання в цілому чи тієї або іншої її частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором. Іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі. Згідно із п. 5.2. Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення. Станом на 17 грудня 2013 року відповідно до щбілтьшених позовних вимог за позичальником [PERSON] рахується заборгованість в сумі 891 972,07 грн., а саме: неповернений кредит - 595 431,63 грн.; несплачені відсотки - 257 348,04 грн.; пеня - 39 192,40 грн. Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тобто, пеня - це санкція. Яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене мано тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та 07 листопада 2012 року. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед звернення кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, заборгованість по пені за період з 17.12.2012 року по 17.12.2013 року становить 29 523,73 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України передбачається, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України , статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. 18.03.2013 року відповідачам, які згідно записів у будинкових книгах є єдиними мешканцями вищевказаних житлових квартир, які передані в іпотеку, банком надіслано вимоги про звільнення житлового приміщення за вихідним № 317 та № 316 (а.с. 23-24). Згідно відміток на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення відповідачі дані вимоги банку отримали 21.03.2013 року, однак добровільно звільнити зазначені квартири відмовляються, що є підставою для їх виселення в примусовому порядку. Проте як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2808 від 23.11.2010 року, в квартирі [NUMBER] по [ADDRESS] до складу сім'ї [PERSON] входить її малолітні син [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши вище наведене в сукупності, суд прийшов до висновку, що дійсно з 01.01.2008 по даний час у житловому будинку проживає і має право користування малолітній [PERSON], тому при постановленні рішення суд приймає до уваги лише фактичні дані про обставини, які мають місце, а саме, проживання малолітньої дитини у квартирі, яка стала предметом іпотеки. Отже, дитина має право користуватися предметом іпотеки. І закон однаково захищає як право власності, так і право користування неповнолітнього житлом. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу свого … житла. Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігій, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою (стаття 14). Одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України є відмова від майнових прав дитини, до яких відносить і право користування жилим приміщення, оскільки відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового приміщення. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», який набрав чинності 01.01.2006 року, встановлено: «Неприпустимо зменшення або обмеження прав і законних інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування». Згідно зі статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, батьки управляють майном, майновими правами, які належать дитині, з обов'язковим врахуванням потреб та інтересів дитини, зокрема, з додержанням відповідних правил про опіку та піклування (з дозволу органу опіки та піклування), а тому отримання батьками дозволу органів опіки та піклування на укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, є необхідним не тільки тоді, коли ці договори стосуються майна дитини, але й тоді, коли вони стосуються її майнових прав, зокрема, права на користування жилим приміщення. Отримання такого дозволу є необхідною умовою законності відповідного правочину. Ці ж правові позиції викладені і в листі Міністерством юстиції України від 25.07.2006 року за № 19-50-556 «Щодо отримання згоди органів опіки та піклування». Оскільки на даний момент малолітній [PERSON] має право користування квартирою [NUMBER] по [ADDRESS], так як він є сином власника даного житла [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії[NUMBER] від 23.11.2010 року та постійно в ньому зареєстрований з дня народження і проживає на даний час, згода органу опіки та піклування на укладення такого договору була обов'язковою, а її відсутність свідчить про грубе порушення прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] Крім того, вимоги про виселення малолітнього [PERSON] позивачем не пред'являлася. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.04.2010 року - однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення на користь держави судовий збір у в розмірі 3 441,00 грн.

Outcome: partial