Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-10 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], Відкритого акціонерного товариства Національна Акціонерна страхова компанія Оранта", та, збільшивши в ході розгляду справи розмір позовних вимог в порядку ст.31 ЦПК України, просила суд стягнути з ВАТ НАСК Оранта" матеріальну шкоду у розмірі 100 000 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 15 935, 45 гривень та моральну шкоду у розмірі 132 800 гривень. При цьому посилалась на те, що 27.06.2012 р. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем Mazda RX-8, державний номер [NUMBER], рухаючись по вул. В. Арнаутська, не впорався з управлінням та виїхав на тротуар, де збив її, завдавши тяжких тілесних ушкоджень. За фактом порушення відповідачем правил дорожнього руху, що завдало їй тілесні ушкодження, було порушено кримінальну справу. 26.11.2012 р. Приморський районний суд м. Одеси ухвалив вирок, яким визнав відповідача [PERSON] винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначив йому реальне покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. В результаті наїзду вона зазнала значне ушкодження здоровя, перенесла багато операцій, понесла великі витраті на відновлення свого здоровя, крім того, їй спричинена велика моральна шкода. В судовому засіданні представники позивача за довіреностями [PERSON], [PERSON] змінений позов підтримали, просили суд його задовольнити, представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у задоволенні позову просив відмовити. Представник ВАТ НАСК Оранта" в судове засідання не зявився, надавав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Також до суду 03.10.2013р. надходили письмові заперечення на позов представника ВАТ НАСК Оранта», в яких посилався на те, що позивачем недостатньо обґрунтована сума матеріальної шкоди на суму 17 584,65 гривень, що включає в себе витрати на лікування та суму матеріальних збитків у вигляді недоотриманого доходу у звязку з тимчасовою втратою працездатності. Заслухавши пояснення представників позивача за довіреностями [PERSON], [PERSON], представника відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON], заслухавши показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.11.2012 р. Приморський районний суд м. Одеси ухвалив вирок, яким визнав відповідача [PERSON] винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вирок в частині визнання [PERSON] винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначення йому покарання набрав чинності 07.02.2013р. В той же час, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.02.2013 р. вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2012 р. скасований в частині вирішення цивільного позову на підставі того, що під час розгляду цивільного позову в якості відповідача не було залучено ВАТ «НАСК «ОРАНТА, у звязку з чим позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] був направлений на новий розгляд в порядку цивільного судочинства до Приморського районного суду м. Одеси. Згідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд вважає, що вироком Приморського районного суду м.Одеси від 26.11.2012р. встановлені факти, які не підлягають доказуванню, зокрема, те, що 27.06.2012 р. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. В. Арнаутська, не впорався з управлінням та виїхав на тротуар, де збив [PERSON], завдавши їй тяжких тілесних ушкоджень, які виявилися у струсі головного мозку, чисельних забиттях, переломах різних частин тіла: ключиці, ребер, верхньої та нижньої кінцівок, стегна та інші, що вона перенесла травматичний шок 2 ступеня; всі ушкодження, були небезпечними для її життя в момент їх вчинення. Зазначеним автомобілем керував на підставі приватного договору з [PERSON], згідно якого він мав намір викупу зазначеного транспортного засобу, та після сплати за нього всієї суми, зареєструвати автомобіль на своє імя в органах ДАІ. Судом також встановлено, що станом на 27.06.2012р. позивач працювала заступником директора департаменту управління персоналу ДП [PERSON] Менеджмент». Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на час ДТП була застрахована ВАТ НАСК «Оранта», що підтверджується укладеним між ним та страховою компанією полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.05.2012 р. серії АВ/4012228 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за даним договором є [PERSON], забезпеченим транспортним засобом автомобіль Mazda RX-8, державний номер [NUMBER]; ліміт відповідальності за полісом АВ/4012228 за шкоду, заподіяну життю і здоровю (на одного потерпілого), складає 100 000,00 гривень. Згідно до ст. 1187 ЦК України, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься в абзаці другому п. 3 постанови від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток(дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За правилами ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Матеріалами справи підтверджується факт того, що завдані позивачу численні травми у результаті ДТП призвели до часткової втрати працездатності, та, згідно до акту №100 від 13.02.2013р. огляду МСЕК позивачу встановлена друга група інвалідності, строк чергового переогляду - 12.02.2014р. Судом також встановлено, що позивач перебувала на лікарняному з 18.09.2012 р. по 13.02.2013р. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо понесення нею матеріальних збитків у звязку з тимчасовою втратою працездатності у вигляді недоотриманого доходу у розмірі 6617,01 гривень, що підтверджується розрахунком суми лікарняного ДП [PERSON] Менеджмент від 07.11.2012р., копією довідки ДП [PERSON] Менеджмент №ПГМ03/01 від 04.03.2012 р., та довідкою про доходи №ПГМ/02/02 від 20.02.2013 р. Згідно з ст. 23, ч.1 ст.24 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), зокрема, пов'язана з лікуванням потерпілого. У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Згідно до ч.3 ст.1195 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у звязку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Суд вважає, що матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат, повязаних із лікуванням та відновленням здоровя , на загальну суму 109 318,44 гривень, що виразилось, зокрема, у придбанні ліків та засобів реабілітації (костилів, тростин); проходженні призначених медичних обстежень; санаторно-курортному лікуванні, проходженням реабілітації в спортивному закладі Л.А.Р.К.; оплаті операції та лікування у Центральному військовому клінічному госпіталю №411. Так, вказані витрати підтверджується квитанцією № 37673 на суму 4400,00 гривень, квитанціями № 37673, № 37914, № 38188, № 38249 на загальну суму 12940,00 гривень; квитанціями № 37673, № 37914, № 38458 на суму 3901,63 гривень; квитанціями № 38458, № 39043, №39342, № 39944, № 40381, № 40611, № 40822, № 41092 на суму 35356,75 гривень; чеком № 10101097, згідно рецепту від 14.07.2012р. на суму 67,35 гривень; чеком № 0024145 згідно рецепту 14.07.2012р. та виписки "Інто-сана" на суму 1789,59 гривень; чеком № 0246849, згідно рецепту від 14.07.2012р. на суму 170,10 гривень; чеком № 125284 на суму 24,05 гривень; чеком № 0207147 згідно виписки "Інто-сана" на суму 16,97 гривень; чеком № 0175239, згідно рецепту від 14.07.2012р. на суму 109,93 гривень; чеком № 0206117 згідно рецепту від 14.07.2012р. на суму 20,97 гривень; чеком № 2380 згідно рецепту від 14.07.2012р. на суму 45,60 гривень; чеком № 0229767, випискою з поліклініки від 12.10.2012р. на суму 679,46 гривень; чеком № 0920960 згідно рецепту від 14.07.2012р. на суму 130,75 гривень; чеком № 0023552 згідно рецепту від 14.07.2012р. на суму 193,47 гривень; чеком № 0208317 згідно рецепту від 14.07.2012р. на суму 80,37гривень; чеком № 0191672 згідно рецепту від 14.07.2012 та виписки із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 1087,45 гривень; чеком № 0208699 згідно рецепту 14.07.2012 та виписки "Інто-сана" на суму 326,71 гривень; чеком № 0191692 та випискою із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 488,25 гривень; чеком № 0207039 згідно рецепту 14.07.2012р. на суму 1429,42 гривень; чеком № 0168639 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 26,45 гривень; чеком № 0214847 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 32,97 гривень, чеком № 0026632 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 183,21 гривень; чеком № 0027694 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 7,25 гривень; чеком № 0250428 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 90,21 гривень; чеком № 0210057 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 107,04 гривень; чеком № 0213981 виписка із поліклініки від 12.10.2012р., на суму 215,20 гривень; чеком № 4433054 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 54,69 гривень; чеком № 4441754 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 154,35 гривень; чеком № 0218319 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 513,55 гривень; чеком № 6233 згідно рецепту 12.09.2012р. на суму 614,40 гривень; чеком № 6228 згідно рецепту 12.09.2012р. на суму 116,90 гривень; чеком № 0220791 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 568,79 гривень; чеком № 189583 виписка із поліклініки від 12.10.2012р., на суму 32,50 гривень; чеком №0263337 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 17,86 гривень; чеком № 195657 виписка із поліклініки від 12.10.2012р. на суму 323,98 гривень; медичним полісом № 11250, квитанцією № 301 від 18.02.12р., звітом викликів від 22.02.13р. на суму 472,54 гривень; накладної № 0207, рахунку № 0207, квитанцією № 41 на суму 9 800, 00, квитанцією № 42 на суму 117, 60 гривень; квитанцією № 2270 на суму 279,52 гривень; квитанцією № 0810092 на суму 1975,68 гривень; квитанцією № 0810031 на суму 2195,20 гривень; квитанцією № 0820092 на суму 39,51 гривень; квитанцією № 0820031 на суму 43,90 гривень; довідкою № 304 від 20.09.2013р. на суму 1496,95 гривень; квитанцією № 0810002 на суму 439,04 гривень; квитанцією № 0810003 на суму 310,00 гривень; квитанцією № 0820002 на суму 8,78 гривень; квитанцією № 0820003 на суму 6,20 гривень; квитанцією № 0810008 на суму 658,56 гривень; квитанцією № 0820008 на суму 13,17 гривень; квитанцією № 0810004 на суму 60,00 гривень; квитанцією № 0820004 на суму 1,20 гривень; квитанцією № 0810019 на суму 28,00 гривень; квитанцією № 0820019 на суму 1,00 гривня; чеком СПД [PERSON] на суму 1000,00 гривень; квитанцією № 68 на суму 40,00 гривень; фіскальним чеком № 78843 на суму 126,35 гривень; квитанцією № PN 601 на суму 3600, 00 гривень;квитанцією № PNК 601 на суму 32,40 гривень; чеком № 0186983 на суму 253,70 гривень; чеком № 80037 на суму 90,58 гривень; чеком № 80439 на суму 478,77 гривень; чеком № 68410 на суму 44,12 гривень; чеком № 69053 на суму 38,72 гривень; чеком № 8950138 на суму 50,75 гривень; чеком № 0191495 на суму 480,25 гривень; чеком № 205944 на суму 504,85 гривень; чеком № 78577 на суму 5,58 гривень; № 84480 на суму 319,49 гривень; чеком № Р2800037178 на суму 438,90 гривень; чеком № Р0600136318на суму 438,90 гривень; чеком № Р2800037345 на суму 462,05 гривень; чеком № 221020 на суму 39,98 гривень; чеком № 221021 на суму 35,34 гривень; № 221022 на суму 536,88 гривень; фіскальним чеком № 0183 на суму 220,00 гривень; фіскальним чеком № 3851 на суму 356,00 гривень; фіскальним чеком від 21.01.13 р. на суму 385,00 гривень; фіскальним чеком від 09.11.12р. на суму 280,00 гривень; фіскальними чеками №№8656, 8672, 8725, 8791, квитанціями від 23.11.12., 27.11.12., 30.11.12., на суму 3010,00 гривень; фіскальним чеком №2936 на суму 5962,00 гривень; довідкою № 304 від 20.09.2013р. на суму 1935,96 гривень; квитанцією № 0810020 на суму 1011,00 гривень; квитанцією № 0820020 на суму 20,22 гривень; квитанцією № 0810021 на суму 450,00 гривень; квитанцією № 0820021 на суму 9,00 гривень; квитанцією № 0810022 на суму 100,00 гривень; квитанцією № 0820022 на суму 2,00 гривень; квитанцією № 0810145 на суму 337,00 гривень; квитанцією № 0820145 на суму 6,74 гривень; фіскальними чеками № 0954, № 0948 від 27.05.13р. та від 01.06.2013р. При цьому суд критично відноситься до доводів представника відповідача відносно того, що надані позивачем як підстави позовних вимог в частині завдання моральної шкоди чеку СПД [PERSON] за проведення рентгену на суму 1000,00 гривень та чеку №2936 спортивного закладу Л.А.Р.К. за проходження реабілітації на суму 5962,00 гривень не можуть буди прийняті до уваги судом, оскільки не встановлена законність надання таких послуг зазначеними особами. Враховуючи, що матерілами справи підтверджується факт понесення таких витрат з боку відповідача, надання їй вищезазначених послуг та необхідність позивача у таких послугах, суд вважає, що нею в цій частині доведено завдання їй матеріальної шкоди. При цьому суд звертає увагу на те, що правомірність надання вищезазначених послуг позивачу не є предметом судового дослідження в рамках цієї справи, та, відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що загальна сума матеріальної шкоди, завданої позивачу, становить 115 935,45 гривень. Між тим, згідно до ч.1 ст.22 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Суд вважає, що, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована ВАТ НАСК «Оранта», з страхової компанії підлягає стягненню шкода, заподіяна життю та здоров'ю позивача у розмірі 100 000 гривень, що складається з витрат на лікування у розмірі та суми втраченого заробітку. В той же час, ст.1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме, 15 935,45 гривень.( 115 935,45 100 000 =15 935,45) Що стосується позовних вимог про стягнення з ВАТ НАСК «Оранта» моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, та стягнення моральної шкоди з [PERSON] у розмірі 132 800 гривень, суд виходив з наступного. Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка виразилася в тому, що в результаті отриманої травми позивачу були заподіяні фізичні та моральні страждання, вона є інвалідом другої групи, завдані травми призвели до втрати працездатності, що призвело до вимушених змін у її житті та стосунках з близькими людьми. Так, суд вважає, що в ході судового розгляду справи позивачем доведено, та знайшли своє підтвердження в ході дослідження матеріалів справи та допиту свідків, що через завдані їй у результаті ДТП травми у неї різко порушився нормальний спосіб життя. Близько року позивач пересувається за допомогою костилів, ходунків і родичів та не може самостійно виходити за межі квартири, що завдає їй дуже сильних фізичних та психологічних страждань, що тягне за собою необхідність у прийомі знеболювальних, заспокійливих засобів та ліків. Значних душевних переживаннь також завдають нечасті виходи на вулицю, за допомогою тростини, проте, кожний раз позивач зазнає відчуття страху та сорому. Так, виходячи на вулицю, вона не тільки соромиться свого положення у зв'язку з обмеженістю у вільному пересуванні, а й зазнає відчуття страху кожний раз, коли іде по тротуару, та чує позаду себе звуки рухаучись машин та звуки гальмів. Крім того, судом встановлено, що позивач в результаті ДТП отримала косметичні дефекти, такі як асиметрія вушної раковини, асиметрія колін, великі рубці на травмованій нозі, що є для неї, як для молодої жінки, суттєвим недоліком у зовнішності, через що вона також терпить психологічні і моральні страждання, зокрема, у зв'язку з тим, що позбавитись рубців неможливо. Суд враховує, що позивачу слід ще деякий час продовжувати лікування, зокрема, переносити операції по вилученню медичних імплантів (металоконструкціі) з кістки правого стегна, та операцію по мобілізації чьотирьохглавого мязу правого стегна, а також довгий курс реабілітації, що спричиняє позивачу фізичний біль та великі душевні переживання. Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що їй завдано моральні страждання через тяжке матеріальне становище, в якому вона опинилась. Так, судом встановлено, що саме через завдані у результаті ДТП травми позивача було звільнено з роботи, та саме в той час, коли їй вкрай необхідні чималі кошти на лікування та відновлення свого здоровя. Судом встановлено, що позивачу завдаються значні психологічні страждання, відчуття провини та сорому, оскільки вона вимушена брати гроші на лікування у борг у всіх знайомих та друзів, що протирічить її внутрішнім міркуванням. Суд також враховує, що до ДТП позивач вела досить активний спосіб життя, займалася активними видами спорту, зокрема, танцями, катанням на ковзанах та лижах, у звязку з чим вважає також доведеними завдання їй моральних страждань і у цій частині, оскільки після ДТП позивач не може займатися, як і раніше, активними видами спорту, вимушена витрачати на пеші прогулянки не більше 15 хвилин за допомогою тростини. Ще однією з причин порушення нормального способу життя суд вважає неможливість позивача здійснити заплановані подорожі за межі України, адже ДТП трапилось за день до початку її відпустки, в яку позивач мріяла зїздити до Іспанії, та планувала купівлю відповідних квитків. Згідно до ст.23 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з ВАТ НАСК «Оранта» підлягають задоволенню, та з ВАТ НАСК «Оранта» на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000 гривень (5 % х 100000 =5000). Особливу увагу суд звертає на те, що, окрім вище перелічених наслідків для позивача, що виникли у результаті травм, отриманих у ДТП, позивачу, на думку суду, завдані дуже важкі та глибокі душевні страждання, повязані з негативними змінами у її особистому житті. Так, в 2011 році позивач вийшла заміж та планувала народження дитини. Проте, за декілька місяців до винесення рішення, родина позивача розпалася, та разом з чоловіком вони не проживають, причиною чого стало, зокрема, отримання нею тяжких травм, що, крім всього іншого, робить дуже маловірогідною можливість мати дітей. Суд вважає, що створення повноцінної родини для позивача, як для молодої жінки, є одним з самих важливих життєвих етапів, та вважає повністю обґрунтованими доводи позивача про те, що існування на цьому підґрунті низки проблем, створених насамперед завданими травмами у результаті ДТП, винним у якому визнаний відповідач, завдає їй дуже значного душевного болю. При цьому суд враховує ту обставину, що відповідач визнав свою провину, що підтверджується вироком Приморського районного суду м.Одеси від 26.11.2012р. Також суд враховує, що він є інвалідом 2 групи, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, та частково сплатив завдану позивачу шкоду. Разом з тим, суд критично відноситься до доводів представника відповідача в частині того, що показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] не можуть бути прийняті до уваги судом, через те, що ці особи знаходяться в дружніх з позивачем стосунках та заінтересовані у відшкодуванні досі не сплаченої позивачу суми моральної та матеріальної шкоди, оскільки судом в ході судового розгляду справи розяснені свідкам положення ст.ст.384-385 КК України, а саме, відповідальність за завідомо неправдиві показання та наслідки дачі свідками таких показань. Надання свідками неправдивих показань в ході розгляду справи не встановлено. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 132 800 гривень з відповідача [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved