Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем зареєстрував шлюб 21 березня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 211. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача та відповідача не склалось через несумісність характерів і різні погляди на життя, в зв'язку з чим між останніми почали виникати суперечки та учинялись сварки, а тому, позивач вважає, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам неповнолітньої доньки подружжя. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] також посилається на те, що протягом останніх років сімейне життя подружжя поступово погіршувалось та в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин і втрати почуття любові, внаслідок чого позивач та відповідач стали чужими людьми з різними життєвими цінностями та поглядами на життя. Спору про поділ майна немає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 4. ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що між сторонами 21 березня 2003 року укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 211. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам кожного. Спору про поділ майна немає. Спору про місце проживання неповнолітньої дитини - немає. Позивач [PERSON] наполягає, а відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу, тобто, сторони не мають наміру поновлювати сімейні відносини та на примирення не згодні. Таким чином, суд дійшов висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved