Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-07 00:00:00

18 квітня 2013 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Шевченківський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що на підставі договору дарування від 18 вересня 2002 року вона є власником житлового будинку [NUMBER], розташованого по [ADDRESS]. В даному будинку у 2011 році був зареєстрований [PERSON] Проте з часу реєстрації , а саме 2011 року він не проживає , комунальні послуги не сплачує ,в утриманні будинки участі не бере,особистих речей останнього в помешканні не має. Весь цей час [PERSON] постійно мешкає у своєї матері за адресою: [ADDRESS]. З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання та до теперішнього часу, вона неодноразово зверталася до нього з вимогою знятися з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, так як їй доводиться сплачувати по рахункам за нього комунальні послуги, але відповідач відмовляється та погрожував їй за її настирливість. Відповідач добровільно висилився та вивіз усе своє майно за місцем проживання своєї матері, тобто добровільно змінив своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення та з цього приводу, втратив права користування її будинком. Самостійно зняти з реєстраційного обліку відповідача вона невзмозі, в зв'язку з його відмовою. Тому звернулася до суду та просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, та усунути перешкоду у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком, шляхом зняття відповідача з реєстрації. В судові засідання відповідач не з'являвся, хоча про час і місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином про, що свідчать розписки про отримання судових повісток. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення позивачки, свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає ,що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування (серія [NUMBER] від 18 вересня 2002 року) зареєстрованого в Шевченківському МБТІ Харківської області за № 89 18 вересня 2002 року, позивачка є власником житлового будинку [NUMBER], розташованого по [ADDRESS] Згідно домової книжки для реєстрації громадян, мешкаючих в будинку [NUMBER] по [ADDRESS], значаться зареєстрованими позивачка та відповідач за справою. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], та [PERSON] пояснили, що є мешканцями [ADDRESS] сусіді позивачка ,в 2011 році в будинку [PERSON] був зареєстрований [PERSON], який тривалий час в ньому не проживає , а мешкає у своєї матері в іншому місці. Буваючи у власника будинку , сторонніх чоловічих речей вони не бачили Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України,ст. 391 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном . ка Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 Житлового екодексу України, ст. 311 Цивільного кодексу України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Частиною 2 статті 107 Житлового кодексу України передбачено , що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"реєстрація полягає у внесенні відомостей до паспортного документу про місце проживання із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку. Згідно ст. 7 цього ж Закону підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Статтею 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", передбачено ,що реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено ,що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16січня 2012 року по справі № 6-57цс11 , у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод , шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, одночасно з вимогою про позбавлення права власності або користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення особи померлою. Таким чином судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу зареєстрований в будинку позивачки, але фактично з 2011 року не проживає, оплату за користування житлом не проводить, претензій на спірне житло не пред'являв і вселятися до нього не намагався, оскільки має інше місце постійного мешкання. Доказів існування домовленості між сторонами щодо користування спірним житлом відповідач суду не наддав. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їх належну оцінку суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved