Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

У серпні 2013 року позивачка звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог, зазначила, що їй належить на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], № 689 у реєстрі стала власником квартири [ADDRESS]. Проте, у вказаній квартирі залишилась бути зареєстрована громадянка [PERSON], яка попереднім власником квартири, тобто відповідачем у справі, не була знята з обліку перед продажем квартири. На підставі викладеного просила суд визнати, що реєстрація [PERSON] перешкоджає [PERSON], як власнику, користуватися та розпоряджатися квартирою № 48 по вул. Косіора, 29-б у м. Дніпропетровськ. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, на його задоволенні наполягала. Відповідач в судове засідання у справі не зявився, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином,причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Головне управління державної міграційної служби Дніпропетровської області Індустріального районного відділу у м. Дніпропетровську свого представника для участі у розгляді справи не направив, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка 3.06.2013 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], № 689 у реєстрі, стала власником квартири [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що в договорі не було відомостей про реєстрацію осіб, що не є власниками квартири. При особистій реєстрації у купленій квартирі позивачка довідалася, що у квартирі також зареєстрована громадянка [PERSON], [INFO], яка попереднім власником квартири - відповідачем у справі, не була знята з реєстрації перед продажем квартири. Позивачка зазначила, що при особистій співбесіді з відповідачем довідалася, що [PERSON] померла 22.11.2012 року, про що видано лікарське свідоцтво № 747/Л від 23.11.2012. Одержавши такі відомості, позивачка звернулася до 3-ї особи по справі та отримала відмову, щодо зняття з реєстрації померлої [PERSON] Згідно зі ст. 3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України особа може звернутися до суду щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Реєстрація померлої [PERSON] у квартирі, що належить позивачці, перешкоджає їй, як власнику, користуватися та розпоряджатися майном вона не може продати квартиру та вимушена сплачувати комунальні послуги за підвищеним тарифом, але з боку саме відповідача [PERSON] не вбачається будь-яких дій (або бездіяльності), які порушують права позивачки, тобто відсутні будь-які правові норми матеріального права як підстави для задоволення позову [PERSON] Не будучи власником квартири, відповідач не наділений правом або обовязком зняття з реєстрації померлою [PERSON], в даному випадку відсутні цивільно-правові підстави покласти на відповідача [PERSON] обовязки щодо зняття з реєстрації померлої особи - [PERSON] В матеріалах справи мається відповідь (а.с.5) відділу державної реєстрації смерті [PERSON] МУЮ від 04.02.2013 року, в якій зазначено, що дійсно є реєстрація смерті гр. [PERSON], [INFO], що у свою чергу також унеможливлює задовольнити позов [PERSON], оскільки [PERSON] є померлою особою та не наділена ані правоздатністю, ані дієздатністю, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України та ч. 1 ст. 30 ЦК України відповідно. Крім того, вимога позивачки зобовязати третю особу - Головне управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області (у особі Індустріального відділу у м. Дніпропетровську) зняти з реєстрації гр. [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки такі вимоги предявляються до відповідача (як субєкта спірних правовідносин), мають публічно-правовий спір та повинні розглядатися в порядку КАСУ. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На розяснення суду про право позивачки уточнити позовні вимоги, щодо предмету позовних вимог, правових підстав або обєкту позову, з боку [PERSON] жодних письмових уточнень не надходило. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed