Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-08 00:00:00

25 травня 2012 року у Бучацькій районній газеті «[PERSON] доба» № 21(8487) на четвертій сторінці було опубліковано лист позивачів під назвою «Чому одні парафіяни захищають священика, а інші дяка?...», у якому було викладено обурення парафіян та проблеми церкви в засобах масової інформації. Внаслідок дій відповідачів, які полягають в поширенні недостовірної інформації про позивачів, порочать їх честь, гідність, ділову репутацію, завдають моральну шкоду та шкодять немайновим інтересам позивачів, вони змушені звернутися в суд за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивачі, їх представники позов підтримали повністю посилаючись на підстави викладені у позові, [PERSON] пояснив, що опублікована у районній газеті стаття відповідачами поширює про них інформацію, яка є недостовірною, негативною та такою, що принижує їх честь, гідність та ділову репутацію, це дискредитує їх як публічних осіб, оскільки вони є священиками Української Автокефальної Православної церкви, завдає шкоди їх діловій репутації та порушує їх права на повагу інших людей та священників, тому підлягає спростуванню у засобах масової інформації у той же спосіб, який вона була поширена. Вважає, що відповідачі своїми неправомірними діями, поширюючи про них недостовірну інформацію, принизили їх в очах громадян всього району, священників, а також керівництва Єпархії УАПЦ, яке проводить перевірку даних фактів. У результаті протиправних дій відповідачів у них появилося безсоння із-за осудного відношення зі сторони парафіян, священників та знайомих людей, що негативно вплинуло на звичайний життєвий ритм, позначилося на загальному психологічному стані та призвело до душевних стаждань, погіршився стан здоровя, неодноразово доводилось звертатися до лікарів. Розмір їх моральної шкоди є безмежним, але якщо його навести в грошовому виразі, то він має компенсувати хоча б витрати повязані з відновленням їх здоровя, відпочинку від усього що сталося з ними, сягнувши з відповідачів моральну шкоду в розмірі 100000 гривень та судові витрати по справі. Відповідачі в судовому засіданні позов заперечили, пояснивши, що опублікована стаття в газеті «[PERSON] доба» від 25.05.2012 р. відображає всю правду, приводом до написання цієї статті стало інтервю позивача [PERSON], яке було опубліковане в районній газеті «[PERSON] доба» за № 15(8481) від 13.04.2012р., де у відповіді на запитання кореспондента позивач відповів, що конфліктів у церкві його парафії немає, а тільки непорозуміння. Насправді були дуже великі конфлікти, які правдиво викладені у статті. Вважають, що даною статтею вони не принизили честь, гідність та ділову репутацію позивачів, а позивачі самі своєю поведінкою та вчинками довели їх до викладення проблем церкви в засобах масової інформації. Представник відповідача [PERSON] позов заперечив, вважаючи його необґрунтованим і безпідставним та пояснив, що спірна стаття, яка опублікована в газеті «[PERSON] доба» висвітлює проблеми, які склались між позивачами, як священнослужителями, колишнім дяком та парафіянами церков, у яких служать позивачі. Оприлюднюючи відкритий лист, газета залишилась нейтральною і подала цю інформацію збалансовано: з одного боку було висвітлено позицію позивачів та парафіян, які їх підтримували, а з іншого - альтернативну точку зору. Зважаючи на те, що позивачі, як публічні особи, є більш відкритими для критики і межі їх допустимої критики значно ширші. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він добросовісно виконував свою роботу як дяка так і касира і ніколи не звинувачував священників у викраденні грошей. Парафіяни церкви попросили його назвати суму коштів, які були у церковній касі, що він і зробив. А так як всіх грошей в касі не було, а йому було відомо що ці гроші взяли священики на ремонт проборства церкви. Згодом о. [PERSON] у церкві повідомив, що карєра дяка [PERSON] у церкві закінчена. Заслухавши позивачів, їх представників, відповідачів, представника відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив слідуючі обставини: У районній газеті «[PERSON] доба» за № 15(8481) від 13.04.2012р. було опубліковано інтервю-привітання благочинного Бучацького деканату митрофорного протоієрея о. [PERSON], настоятеля УПАЦ св. [PERSON], де він висловив свою точку зору на конфліктну ситуацію, яка виникла у церковному середовищі між о. [PERSON] і дяком [PERSON]. 25 травня 2012 року у Бучацькій районній газеті «[PERSON] доба» № 21(8487) на четвертій сторінці було опубліковано лист 7 відповідачів, які посилалися на думку понад 400 парафіян, під назвою «Чому одні парафіяни захищають священика, а інші дяка?…», у якому було викладено обурення парафіян та проблеми церкви в засобах масової інформації. Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачено, що свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного громадянина вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку відкриту за режимом доступу інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації. \~У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Даючи оцінку положенням вказаної статті про необхідність спростування, яких вказує позивач, суд виходить із того, що згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. З наданих в судовому засіданні показів свідка [PERSON] вбачається, що він будучи касиром церкви на прохання парафіян повідомив їм про прихід і розхід церковних коштів, яку суму віддав священикам, він нікого не звинувачував у крадіжці. Свідок [PERSON] пояснила, що дійсно мав місце, той факт, що о. [PERSON] не охрестив дитину, оскільки вони спізнилися, а отець не мав часу. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради № 525 від 23.12.2010р. надано дозвіл підприємцю [PERSON] на розміщення обєкту торгівлі магазину «Ритуальні послуги» по вул. Галицькій в м. Бучач. Долучені до матеріалів справи довідки Тернопільобленерго про оплату електроенергії за 2010-2012 р.р. проборстава церкви [PERSON], що в м. Бучач свідчать про значне використання електоренергії. Критична оцінка інших фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Суд погоджується з доводами відповідачів та представника відповідача про те, що зазначені спірні висловлювання є оціночними судженнями, про що свідчать застосовані мовні засоби. Вони відображають думку автора, а тому не підлягають доведенню їх правдивості та спростуванню. У той же час, у вказаній частині позовних вимог щодо спростування висловів і словосполучень спірної статті позивачі не позбавлені можливості скористатися наданим їм законом правом на відповідь. В ході судового розгляду справи, судом було встановлено, що позивачі є священнослужителями УПАЦ і відповідно, за своїм статусом, вони є публічними особами. У зв'язку із цим, суд бере до уваги висновки викладені в пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до яких при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Зважаючи на це, суд вважає, що позивачі, як публічні особи є більш відкритими для критики, а тому мають бути більш терпимими до неї. За відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині захисту честі, гідності, ділової репутації та спростування спірної інформації, суд вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги стосовно стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди.

Outcome: dismissed