Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

23 жовтня 2013 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа: Ленінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на праві приватної власності є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі з 06.03.2001 року зареєстрована [PERSON], але не проживає за даною адресою з 2001 року. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] що є підставою для зняття її з реєстрації. Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі (а.с.49). Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надходило. Третя особа - Ленінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі свого представника, в судове засідання не з'явилась. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю свого представника не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Судом з'ясовано, що підставою звернення позивача до суду є захист гарантованого ст.30 Конституції України права на недоторканість житла та інтересів, пов'язаних із реалізацією права власності на майно. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. В ході судового розгляду встановлено, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2008 року [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с.6-8). Право власності на вищевказану квартиру позивачем зареєстровано в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с.9). Згідно відомостей адресно-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області від 07 листопада 2013 року, а також, довідки про склад сім'ї та місце реєстрації №337 від 07.03.2013 року зазначено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Із заявою щодо складання акту про відсутність по місцю реєстрації [PERSON], позивач звертався до КП «ЖЕП №5» (а.с.16). У відповідності зі ст.. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власній розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст.3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Ленінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії, є у повному обсязі доведеними, у зв'язку із чим підлягають задоволенню. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір, і його вимоги задоволені, з співвідповідачів належить стягнути на користь позивача, в рівних частках, судовий збір у сумі 114,70 грн.

Outcome: approved