Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-15 00:00:00

В липні 2012 року позивач з вказаним позовом звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва, та посилаючись на те, що відповідачі, користуючись його довірою, та нотаріально посвідченою довіреністю уклали, на думку позивача, удавані правочини, зокрема договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та договір дарування тієї ж квартири, за наслідками чого відповідач [PERSON] стала одноосібним власником вказаної квартири, а позивача було позбавлено права власності на належну йому частку вказаної квартири, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], що діяла на підставі довіреності та від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений 04 серпня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, [PERSON], реєстраційний номер 1745, визнати недійсним договір дарування тієї ж квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений 13 квітня 2009 року приватним нотаріусом ММНО [PERSON], реєстраційний номер 570, відновити та визнати право власності позивача на 1/2 частку спірної квартири, стягнути з відповідачів на користь позивача суму понесених ним судових витрат та компенсацію моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], звернувся до суду з письмовими запереченнями проти заявленого позову, та посилаючись на те, що укладені угоди випливали з життєвих обставин, є реальними та форма їх укладення відповідає вимогам закону, вказував на необґрунтованість позовних вимог, та разом з тим зазначив про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, та просив суд застосувати наслідки пропущення таких строків. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з запереченнями проти позову, в обґрунтування яких посилалась на життєві обставини, які стали підставами для укладення оспорюваних правочинів, вказала на реальний характер правочинів, зазначила про те, що позивачу було відомо про укладання договору купівлі-продажу та йому були передані вилучені від такого продажу кошти, що підтверджується відповідною розпискою, наявною у матеріалах справи, та за такого просила суд відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, з підстав, вказаних у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості та правомірності укладення відповідачами правочинів, їх реального характеру. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що розписку вона отримала від [PERSON], та вказану розписку було складено на вимогу [PERSON], про те, що продавець [PERSON] не має до неї претензій щодо виконання грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу, протягом місяця після укладення договору купівлі-продажу, складено її було за відсутності свідка, та передано їй у м. Миколаєві, при цьому в тексті розписки суму коштів, які було передано [PERSON] вказано не було, хоча фактично сплачена сума становить 10000 дол. США. Окрім того, свідок не змогла пояснити суду з яких саме підстав в наступному вона подарувала зазначену квартиру [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив відомі йому обставини справи, зокрема те, що перед від'їздом до Федеративної республіки Німеччини позивач видав довіреність [PERSON] для купівлі-продажу спірної квартири. Зауважив про те, що у період, коли квартира була оформлена на [PERSON], бував у вказаній квартирі, та виходячи з побутової обстановки вважав, що квартира належить родині [PERSON] та він перебував у гостях, про продаж квартири нічого не чув. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив відомі йому обставини справи, зокрема те, що знайомий з позивачем та відповідачем, [PERSON] як з сусідами, знав про намір [PERSON] на продаж квартири, однак відвідуючи спірну квартиру в період 2009 року [PERSON] свідок там не бачив, фактично квартира або простоювала, або там проживав хтось з родини [PERSON]. В розмові з відповідачем [PERSON] остання висловлювалась про те, що шкодує про переоформлення квартири. Свідок [PERSON] повідомив суд про відомі йому обставини справи, зокрема про те, що перебуває з учасниками справи в кумівських відносинах, пригадав, що приблизно в березні 2009 року він бував у спірній квартирі, та [PERSON] він там не бачив, зазначив, що [PERSON] висловлював намір на продаж квартири. Свідок [PERSON] повідомив суд про відомі йому обставини справи, зокрема про те, що про продаж спірної квартири йому не відомо, хоча про намір позивача на продаж квартири він чув від самого позивача приблизно у 2006-2008 році. Свідок [PERSON] повідомила суд про відомі йому обставини справи, зокрема про те, що знає учасників судового засідання - із [PERSON] вона знайома як з сусідом, а [PERSON] - її сестра. Наскільки відомо свідку - позивач та його дружина продали [PERSON] квартиру через те, що їм необхідні були кошти для бізнесу, за 10000 дол. США, при цьому покупець у спірній квартирі не проживала оскільки не мала такої необхідності. Щодо обставин укладення договору дарування то свідок повідомила про те, що має відомості лише щодо добровільного дарування квартири, натомість щодо укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, то свідок повідомила про те, що після укладення договору було складено відповідну розписку про передачу коштів, яка була передана покупцю, яким чином вона була передана - свідок не пам'ятає. Додатково свідок повідомила про те, що [PERSON] має незначні статки, та сума у 10000 дол. США є для неї значною, ані до того ані після, згідно відомостей, якими володіє свідок, [PERSON] подібних за вартістю подарунків не робила. Вислухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши письмові докази по справі суд встановив наступні факти, обставини та кореспондуючі ним правовідносини. В період перебування у шлюбі з [PERSON], [PERSON] згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, що укладено між ним та [PERSON] на «Південній товарній біржі» 02 жовтня 1995 року, та зареєстровано в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №2698, придбав житлову квартиру [ADDRESS]. В подальшому, 04 серпня 2008 року, між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 14 червня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, [PERSON], як представник [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та згідно з умовами якого право власності на вказану квартиру перейшло до [PERSON]. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, [PERSON], та зареєстровано у відповідному державному реєстрі за №1745. При цьому, згідно п. 2.1 вказаного договору ціна квартири визначена за домовленістю сторін за 6777,00 гривень, які представником продавця було отримано від покупця під час оформлення договору, натомість відповідно до пояснень [PERSON] , її сестри [PERSON], покупцем за придбання квартири було сплачено 10000,00 дол. США. 13 квітня 2009 року між [PERSON], дарувальником, та [PERSON], обдарованою, було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], що посвідчено нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, [PERSON], та зареєстровано у відповідному державному реєстрі за №570. Відповідно до наданих суду квитанцій та матеріалів про користування комунальними послугами та їх оплату, зокрема копій квитанцій від 27.11.2008 року, 20.05.2009 року, 16.10.2009 року, 04.04.2011 року, 28.09.2011 року, 02.09.2010 року, 12.01.2012 року, актів технічної перевірки ПАТ «Миколаївобленерго» та акту про пломбування від 17.01.2012 року, Акту-повідомлення від 22 грудня 2009 року МКП «Миколаїводоканал», а також беручи до уваги довідку МКП «Миколаївводоканал» №Г-509/з-а від 20.12.2012 року, відповідно до змісту якої водопостачання спірної квартири здійснюється на 1 особу - [PERSON] починаючи з 01.01.1997 року, та довідку ПАТ «Миколаївгаз» №10-04/3278 від 24.12.2012 року, зі змісту якої вбачається, що газопостачання спірної квартири здійснюється згідно договору, що укладено між постачальником та [PERSON] від 19.08.2006 року, суд доходить висновку про те, що по при переході права власності між власниками, супутні договори на переоформлення особових рахунків новими власниками не укладались, утримування квартири ними не здійснювалось. В обґрунтування заперечень проти вимог позову відповідач [PERSON] надала суду розписку, складену позивачем про те, що він через [PERSON] 28.08.2008 року отримав від [PERSON] повну суму вартості квартири, згідно домовленості, однак текст розписки не містить відомостей щодо розміру отриманої суми та зазначає про отримання коштів позивачем за продаж квартири під іншим номером. Разом з тим позивач заперечує факт складання ним такої розписки та в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що він та [PERSON] обмінювались чистими підписаними бланками, необхідність чого була викликана веденням бізнесу та на підтвердження того надав суду чистий бланк за підписом [PERSON] разом з тим позивач висловив припущення про те, що ймовірно текст розписки нанесено на такий бланк, та з метою з'ясування вказаної обставини ухвалою суду від 26.12.2012 року було призначено судово-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання щодо визначення давності тексту розписки, визначення послідовності нанесення на аркуш підпису [PERSON] та тексту розписки, та чи виконано текст розписки на тому самому принтері яким надруковані клопотання про призначення експертизи від 15.08.2012 року та заперечення на позов [PERSON] та згідно висновку експерта від 28.05.2013 року відповіді на поставлені питання експертним шляхом отримати неможливо. На окрему увагу заслуговують розбіжності та протиріччя у поясненнях відповідачів щодо обставин складання та передачі вказаної розписки та протиріччя таких пояснень іншим матеріалам справи, - так [PERSON] у своїх письмових поясненнях суду вказувала на те, що 28.08.2008 року після її повернення до Федеративної республіки Німеччина вона передала [PERSON] кошти, отримані від продажу квартири, та разом з тим привезла готовий проект розписки, яку бажала отримати [PERSON], та після підписання розписки, [PERSON] направила [PERSON] вказану розписку засобами поштового зв'язку. Натомість [PERSON] у своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні 11.12.2012 року, вказувала на те, що оригінал розписки отримала особисто від [PERSON] в м. Миколаєві протягом місяця після укладення договору купівлі-продажу, та на те, що текст з нею попередньо не погоджувався, однак задовольнив її вимоги, а тому вона таку розписку прийняла, натомість згідно наявної у матеріалах справи копії закордонного паспорту [PERSON] (відбитків печаток про перетин кордонів здійснених на стор. 10 паспорту) останній 20.08.2008 року в'їхав на територію України а виїхав за її межі - 31.08.2008 року, таким чином 28.08.2008 року громадянин [PERSON] перебував на території України. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до абзацу 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. За викладеного, та враховуючи надані суду пояснення свідків, що були надані у судовому засіданні та письмові пояснення учасників справи та [PERSON] суд доходить висновків про наявність в діях [PERSON] підстав для визнання спірних договорів недійсними, відтак, остання, скориставшись виказаною їй довірою позивача, що виразилась в оформленні на її ім'я довіреності для продажу квартири [ADDRESS], уклала договір купівлі-продажу вказаної квартири. При цьому контрагентом виступила її подруга та кума - [PERSON] Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу ціна квартири була визначена на рівні 6777,00 грн., що вочевидь є істотно заниженою, та разом з тим відповідно до пояснень [PERSON] та її сестри - [PERSON] дійсною ціною договору купівлі продажу є 10000,00 дол. США, в той час як згідно пояснень позивача та його батька, [PERSON], останні очікували вилучити від продажу зазначеної квартири близько 80000,00-85000,00 дол. США. Також на користь зазначеного висновку свідчать інші обставини, встановлені судом - те, що свідки, які бували у спірній квартирі в період її перебування у власності [PERSON], вказували на відсутність сторонніх, від родини [PERSON], осіб у квартирі, на відсутність будь-яких ознак розмежування квартири, зауважень свідка [PERSON] про те, що [PERSON] не має значних статків, та ні до укладання договору дарування квартири з [PERSON] ні після того інші квартири, транспортні засоби або коштовності нікому не дарувала. Також на користь висловленого висновку свідчать й обставини, які склались відносно наданої відповідачами розписки від імені позивача (які полягають у неможливості встановлення її достовірності), а за такого суд доходить висновку про те, що [PERSON] скориставшись наданою їй позивачем довіреністю, діючи в корисливих цілях вчинила ряд правочинів за результатами яких отримала у особисту приватну власність спірну квартиру, чим спричинила шкоду інтересам довірителя, оскільки останній очікував продажу спірної квартири за ринковою ціною та отримання від такого правочину відповідної суми коштів, а за такого вимоги позивача і частині визнання договорів купівлі-продажу та дарування квартири [ADDRESS] недійсними підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 232 ЦК України довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Згідно з п. 5 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», суд, при вирішенні питання щодо відшкодування шкоди має з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, ступень вини заподіювача, яких саме моральних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов'язані з ним витрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Необхідно також довести факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Враховуючи завдані позивачу моральні страждання завдані вилученням в нього квартири та декілька явок в судові засідання з іншої країни для дачі пояснень, що також змінило його життєвий склад суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача в часті стягнення з відповідачів на його користь компенсації спричиненої їх діями моральної шкоди, а саме з відповідачів на користь позивача слід стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 700,00 грн. Щодо вимог позивача про визнання за ним права власності на 1/2 квартири [ADDRESS], то суд зазначає про те, що до укладення оскаржуваних договорів за позивачем було зареєстровано право власності на всю вказану квартиру, та хоча позивач і посилається на те, що квартира має розглядатися як спільно нажите майно подружжя (ст. 60 СК України) та те, що за загальним правилом, що визначено у ст. 70 СК України - частки майна дружини та чоловіка є рівними - відомостей про рішення суду, або угоди подружжя щодо визнання вказаного майна спільною власністю подружжя та його поділу між сторонами в рівних частках суду не надано, та відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд доходить висновку про те, що позивачем в цій частині позовних вимог обрано неналежний спосіб захисту його прав та охоронюваних законом інтересів, а за такого вказані вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України, суд зазначає, що з відповідачів на користь позивача підлягає сума сплаченого ним судового збору в розмірі 221,00 грн.

Outcome: partial