Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

01 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (відповідач - 1) та [PERSON] (відповідач - 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.08.2008 року Відкритим акціонерним товариством "РОДОВІД БАНК", найменування якого 17.06.2010 року на виконання вимог Закону України "Про акціонерні товариства" було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (далі - банк, позивач) з [PERSON] Миколаєвичем (далі - позичальник, відповідач 1) було укладено кредитний договір № 35.1/АА-00044.08.2. (далі-кредитний договір). Підтвердженням виконанням умов договору щодо надання кредиту є заява на видачу готівки № 424 6 від 01.08.2008р. на суму 84660,00 грн.. Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 84660,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 01.08.2015 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених кредитним договором. Позивач стверджує, що відповідач 1 прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, в визначені кредитним договором строки заборгованість за кредитом не погасив, не сплатив нараховану пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за наданим кредитом та процентами за користування ним, та таким чином ухиляється від виконання прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором, чим порушив його умови та вимоги ст. 526 Цивільного кодексу (далі - ЦК)України. Відповідно до п. 3.9. кредитного договору позичальник зобов'язався за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки. Пунктом 3.7. кредитного договору передбачено, що у разі недотримання позичальником умов цього договору банк має право вимагати дострокового повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору. Позивач зазначає, що ним 16.03.2010 року направлено на адресу відповідач 1 лист-вимогу, яку він не виконав. Позивач підрахував, що загальний розмір боргу відповідача 1 за кредитним договором станом на 02.08.2013 року складається з наступного: - розмір залишку по тілу кредиту - 56304,06 грн.; - розмір прострочених відсотків -198,10 грн.; - розмір трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 7671,25 грн.; - розмір пені - 1493264,99 грн.. Всього сума заборгованості складає 1557438,40 грн.. Позивач вказує, що забезпеченням виконання зобов'язань позичальника перед позивачем був автомобіль Chevrolet LACETTI NF 196, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який було реалізовано через прилюдні торги 26.12.2012 pоку приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція». Також позивач зазначає, що забезпеченням виконання зобов'язань позичальника перед позивачем є порука [PERSON] (поручитель, відповідач 2), яка відповідно до укладеного нею з позивачем договору поруки № 35.1/АА-00044.08.2-3/П від 01.08.2008 року (далі - договір поруки) в якості солідарного боржника зобов'язалася відповідати у повному обсязі перед позивачем за повне та своєчасне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Згідно з п.1.1, п.2.1. договору поруки поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник, у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за платежами, що передбачені кредитним договором. Поручитель на підставі письмового повідомлення позивача не пізніше наступного дня після одержання такого письмового повідомлення зобов'язався погасити за рахунок власних коштів на рахунок позивача в повному обсязі заборгованість позичальника за кредитним договором. Пунктом 3.2. договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед позивачем за зобов'язаннями, що випливають з цього договору, майном та грошовими коштами, на які може бути звернено стягнення у відповідності з чинним законодавством України. Позивач стверджує, що на підставі п.2.1 договору поруки, позивач направив поручителю вимоги № 130.1-18/1190 від 16.03.2010 року, (копію листа додатково було направлено позичальнику, про отримання якого є повідомлення) про виконання ним зобов'язань за кредитним договором та сплату відповідної заборгованості, але поручитель вимогу позивача теж проігнорував, взяті на себе зобов'язання станом на 16.03.2010 р. не виконав, у зв'язку з чим порушив умови договору поруки та вимоги вищезгаданої ст. 526 ЦК України. Посилаючись на статті 15, 16, 203, 215, 525-526, 530, 540-543, 549-555, 1054 ЦК України, позивач зазначає, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і припиняються виконанням, проведеним належним чином. У зв'язку з тим, що відповідач 1 та відповідач 2 зобов'язання належним чином не виконали, позивач просить: - стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача суми боргу та пені, в розмірі станом на 02.08.2013 року, які складаються з залишку по тілу кредиту - 56304,06 грн.; прострочених відсотків - 198,10 грн.; трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 7671, 25 грн.; пені - 1493264,99 грн.; що разом складає 1557438,40 грн. заборгованості за кредитним договором; - стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача суму судового збору в розмірі 3 441,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.31, 35, 38, 46, 47, 54, 56). Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги стосовно стягнення боргу за кредитним договором з нього та відповідача 2 на користь ПАТ «Родовід Банк» визнав частково, просив у зв'язку зі сплином строків давності відмовити у позовних вимогах про стягнення тіла кредиту, процентів по кредиту та трьох процентів річних за період до 01.10.2010 року та пені за період до 01.10.2012 року (а.с.59). Відповідач 1 також подав до суду заперечення (а.с.67-70), в яких вказав, що позивач у своєму позові зазначає, що ним було направлено на адресу відповідача 1 лист - вимогу від 16.03.2010 року, але при отриманні копії позовної заяви з додатками, жодних копій листів - вимог та повідомлень про вручення він не отримав. Тобто про те, що потрібно негайно виконати свої договірні зобов'язання, відповідач 1 дізнався у травні 2011 року, коли з відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на заставлене рухоме майно, а саме: автомобіль CEVROLET, модель LACETTI NF 196, 2008 року випуску, колір бежевий, VIN [NUMBER], на підставі виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу № 9087 від 23.11.2010 року. У зв`язку з чим у нього ВДВС Петропавлівського РУЮ описав та арештував автомобіль і передав на реалізацію з метою задоволення вимог позивача ПАТ «Родовід Банк». Згідно з виконавчим написом нотаріуса заборгованість відповідача 1 перед позивачем станом на 15.05.2010 року склала 240379 (двісті сорок тисяч триста сімдесят дев`ять) грн.. 99 коп.. Позивач зазначав, що з метою забезпечення виконання 26.12.2012 року через прилюдні торги «Спеціалізованим підприємством «Юстиція» реалізовано автомобіль CEVROLET. Відповідач 1 вказує на те, що відповідно до протоколу № 08/176/12/З-34т15 про проведення аукціону, автомобіль реалізовано за 52000 (п`ятдесят дві тисячі) гривень 20.12.2012 року. З наданих позивачем розрахунків відповідач 1 не бачить, коли та в якій сумі були зараховані кошти, отримані від реалізації автомобіля. Відповідач 1 зазначає, що проаналізувавши складові розрахунку заборгованості та, враховуючи ту обставину, що позивачем нарахована пеня за прострочення виконання зобов'язань, а саме пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1200066,27 грн. та пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту 293198,72 грн., загальна сума складає 1493264,99 грн., що значно перевищує розмір збитків, а саме суму залишку по тілу кредиту 56304,06 грн.. Відповідач 1 вказує, що станом на сьогоднішній день він є пенсіонер, що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER]; згідно з довідкою Управління пенсійного фонду в Петропавлівському районі Дніпропетровської області він отримує пенсію в розмірі 1933,85 грн.; ніде не працює; має хронічні захворювання, у зв'язку з чим потребує постійного проходження курсу лікування, на що потрібні значні кошти, що підтверджується випискою з амбулаторної карти; на своєму утриманні має дружину та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 19 березня 1999 року та довідкою про склад сім`ї від 09.12.2013 року № 5641. Відповідач 2 - його дружина [PERSON]теж ніде не працює, що підтверджується копією першої та останньої сторінки її трудової книжки серія [NUMBER]. Відповідач 1 звертає увагу, що відповідно до ст. 7 Закону "Про Державний бюджет України на 2013 рік" у 2013 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня складає 1210 гривень, а з 1 грудня - 1286 гривень; для працездатних осіб з 1 січня складає 1147 гривень, а з 1 грудня - 1218 гривень. Зазначає, що дохід його родини менший на 1788,15 грн., ніж сукупність встановлених законом прожиткових мінімумів, тобто його матеріальне становище є вкрай важким. Також, відповідач 1 вказує на те, що з позовної заяви та додатків до неї вбачається, що позивачем не надано жодного доказу щодо розміру понесених збитків у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем 1. Відповідач 1 зазначив, що слід звернути увагу суду на те, що докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Посилаючись на ч. 3 статті 551 ЦК України, відповідач 1 просить суд задовольнити позовні вимоги щодо основного боргу в розмірі 56304,06 грн., заборгованості за процентами в розмірі 198,10 грн., трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту в розмірі 6164,89 грн. та суму трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків по кредиту 1 506,36 грн., а всього стягнути 64173., відмовити позивачу в частині вимог щодо стягнення з нього суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1200066,27 грн. та суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту 293198, 72 грн., на загальну суму 1493264 грн. 99 коп.. Відповідач 2 в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача 1 та неї на користь ПАТ «Родовід Банк» не визнала, просила у зв'язку зі сплином строків давності відмовити у позовних вимогах про стягнення тіла кредиту, процентів по кредиту та трьох процентів річних за період до 01.10.2010 року та пені за період з 01.10.2012 року, і у вимогах до неї, як поручителя, повністю, оскільки, як вона вважає, позивач пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителя після початку неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, яке сталося згідно розрахунку позивача 13.01.2009 року (а.с.60). Відповідач 2 також подала до суду заперечення (а.с.63-66), в яких зазначила, що позовні вимоги, пред'явлені позивачем до неї безпідставно, так як відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З розрахунку, наданого позивачем видно, що відповідач 1 припинив виконувати зобов`язання належним чином з лютого 2009 року. Строком виконання зобов`язання відповідно до умов договору визначено певну щомісячну дату і остаточним строком виконання зобов`язання є 01.08.2015 року. Щодо не виконання чи не належного виконання відповідачем 1 взятого на себе зобов`язання за кредитним договором їй не було відомо до травня 2011 року, коли з відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на заставлене рухоме майно, а саме: автомобіль CEVROLET, модель LACETTI NF 196, 2008 року випуску, колір бежевий, VIN [NUMBER], на підставі виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу № 9087 від 23.11.2010 року. У зв`язку з чим у відповідача 1 ВДВС Петропавлівського РУЮ було вилучено автомобіль та передано на реалізацію з метою задоволення вимог позивача ПАТ «Родовід Банк». Відповідачка 2 вказує на те, що з травня 2011 року та по 01.10.2013 року жодної вимоги про дострокове виконання зобов`язання за договором поруки, від позивача ПАТ «Родовід Банк» на її адресу не надходило. Позивач з позовами до суду не звертався. В п. 24 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. В разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідач 2 зазначила, що докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Позивач у своєму позові зазначає, що ним було направлено на адресу відповідача 2 (поручителя) вимоги № 130.1-18/1190 від 16.03.2010 року (копію листа додатково було направлено відповідачу 1 (позичальнику), про отримання якого є повідомлення, копія якого нібито додається), але при отриманні копії позовної заяви з додатками, ніяких копій вимог та повідомлень про вручення відповідачка 2 не отримала. Відповідач 2 зазначає, що позивач як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема щодо направлення на адресу відповідача 2 (поручителя) вимоги № 130.1-18/1190 від 16.03.2010 року, подавши до суду повідомлення про отримання зазначеної вимоги, оскільки обов'язок подання доказів покладається на сторони. Відповідач 2 вказує на те, що 23.11.2010 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу з заявою про видачу виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставлене рухоме майно позичальника [PERSON], а саме: автомобіль CEVROLET, модель LACETTI NF 196, 2008 року випуску, колір бежевий, VIN [NUMBER]. Відповідно до чого позивач повинен був звернутися до відповідача 2 з вимогою про виконання зобов`язань за договором поруки в строк до 23.11.2011 року, тобто термін дії договору поруки закінчився 24.11.2011 року і на момент пред`явлення позову до суду втратив свою юридичну силу. У зв`язку з чим відповідач 2 просить суд відмовити позивачу в частині стягнення з неї солідарно з відповідачем 1 заборгованості за кредитним договором в сумі 1557438,40 грн. та судового збору в сумі 3441,00 грн.. В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши позовну заяву позивача, заперечення відповідача 1 та відповідача 2, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 01.08.2008 року позивачем відкритим акціонерним товариством "РОДОВІД БАНК", найменування якого 17.06.2010 р. на виконання вимог Закону України "Про акціонерні товариства" було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК», з відповідачем 1 [PERSON] було укладено кредитний договір № 35.1/АА-00044.08.2 з додатком 1 «Детальний розпис сукупної вартості кредиту», що підтверджується копією цих документів (а.с.9-10). Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 84660,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 01.08.2015 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених кредитним договором. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме: в порядку передбаченому кредитним договором надав відповідачу 1 за його заявою на видачу готівки № 424 6 від 01.08.2008 року кредитні кошти в сумі 84660 (вісімдесят чотири тисячі шістсот шістдесят) грн.. 00 коп., що підтверджується копією заяви з підписом відповідача 1 про отримання готівкових коштів (а.с.14). Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідач 1 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання. Згідно з доданим до позову розрахунком заборгованості відповідача 1 станом на 02.08.2013 року (а.с.3-4) загальний розмір боргу за кредитним договором № 35.1/АА-00044.08.2. від 01.08.2008 року становить 1557438,40 грн. і складається з наступного: - прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 56 304,06 грн.; - прострочена заборгованість за процентами в розмірі 198,10 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 1200066,27 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в розмірі 293198,72 грн.; - трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 6164,89 грн.; - трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за процентами в розмірі 1506,36 грн.. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання (ч.2). Відповідно до п.1.7 кредитного договору забезпеченням виконання зобовязань за цим договором була застава автомобіля марки Chevrolet LACETTI NF 196 згідно з договором застави №35.1/АА-00044.08.2-3 від 01.08.2008 року, якого сторони суду не надали. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.5.2 кредитного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати в односторонньому порядку дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави №35.1/АА-00044.08.2-3 від 01.08.2008 року. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідачем 1 за зверненням позивача нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 23.11.2010 року вчинено виконавчий напис №9087 про звернення стягнення на предмет застави згідно з договором застави №35.1/АА-00044.08.2-3 від 01.08.2008 року на автомобіль CEVROLET, модель LACETTI NF 196, який належав відповідачу 1, що підтверджується копією листа представника позивача до відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції за вхідним №511/03-26/6 від 28.03.2012 року (а.с.83). Автомобіль CEVROLET, модель LACETTI NF 196, 2008 року випуску, колір бежевий, VIN [NUMBER], було реалізовано на аукціоні 20.12.2012 року за 52000 (п`ятдесят дві тисячі) гривень, з яких на рахунок відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції мала бути перерахована сума 44252,60 грн., що підтвержується копією протоколу № 08/176/12/З-34т15 про проведення аукціону, наданою відповідачем 1 (а.с.81,82). Позивач не зазначив ні в позовній заяві, ні в розрахунку заборгованості (а.с.3-4) відповідача 1 станом на 02.08.2013 року окремою строкою в якій сумі він врахував грошові кошти, вилучені ним внаслідок реалізації 20.12.2012 року предмету застави, як він їх розподілив в структурі боргу відповідача 1. Суд вбачає з вказаного розрахунку, що в порівнянні з попереднім періодом розрахунку сталося зменшення заборгованості: - за кредитом з 76114,12 грн. до 56304,06 грн. на 19810,06 грн.; - за процентами з 18236,41 грн. до 198,10 грн. на 18038,31 грн.. Саме в таких сумах і просить позивач стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 заборгованість за кредитним договором відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України. Відповідно до п.1.7.1 кредитного договору додатковим забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є порука відповідача 2 [PERSON], з якою позивач уклав договір поруки № 35.1/АА-00044.08.2-3/П від 01.08.2008 року, і яка виступила поручителем, тобто зобов'язалася в якості солідарного боржника відповідати у повному обсязі перед позивачем за повне та своєчасне виконання зобов'язань відповідачем 1 за кредитним договором № 35.1/АА-00044.08.2. від 01.08.2008 року, що підтверджується копією договору поруки (а.с.13). Стаття 541 ЦК України передбачає, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2). Статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1). Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч.2). Відповідно до п.1.1, п.2.1. договору поруки відповідач 2 як поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник, а у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за платежами, що передбачені кредитним договором, поручитель на підставі письмового повідомлення позичальника (відповідача 1) або банку (позивача) не пізніше наступного дня після одержання такого письмового повідомлення зобов'язався погасити за рахунок власних коштів на рахунок позивача в повному обсязі заборгованість позичальника за кредитним договором. Стаття 559 ЦК України передбачає наступне: 1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. 2. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. 3. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. 4. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Стаття 251 «Поняття строку та терміну» ЦК України визначає таке: 1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 3. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до п.4.1 розділу 4 «Строк дії договору» договору поруки № 35.1/АА-00044.08.2-3/П від 01.08.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем 2, цей договір діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. Отже, в договорі поруки, на який посилається позивач, не встановлений строк його дії, а визначений термін його дії. Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 1 частини 2 статті 257 ЦК України встановлюється спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Стаття 549 ЦК України передбачає наступне: 1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. 2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. 3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як видно з розрахунку заборгованості, позивачем нарахована сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1200066,27 грн. та сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту 293198,72 грн., на загальну суму 1493264 грн. 99 коп., які він просить солідарно стягнути з відповідачів. Вирішуючи цю позовну вимогу, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 3.1. кредитного договору між сторонами встановлено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1007,86 (одна тисяча сім) гривень 86 копійок та нарахованими процетами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку, датою сплати заборгованості за кредитом та процентами є день зарахування коштів на рахунки, вказані у пункті 1.3,1.6 цього договору. В описовій частині позовної заяви вказано, що відповідач 1 припинив виконувати боргові зобов'язання у березні 2010 року. Однак з розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.3-4), доданого до позову вбачається, що відповідач 1 почав неналежно виконувати обов'язки за кредитним договором з січня 2009 року. У кредитному договорі відсутні дати та суми здійснених відповідачем 1 виплат на виконання умов кредитного договору, отже суд не може здійснити власного розрахунку суми заборгованості відповідача 1 аби перевірити достовірність нарахування позивачем його заборгованості. Разом з тим, суд бере до уваги, що строком виконання основного зобов'язання відповідно до п.3.1 кредитного договору визначено певну щомісячну дату, тобто строком щомісячного виконання зобов'язання є 10 число кожного місяця, отже позивач повинен був звернутися до відповідача 2 із вимогою про виконання зобов'язання протягом шести місяців після закінчення вищенаведеної дати, чого позивач не зробив. У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В той же час, ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Позивач надав суду, як доказ, копію вимоги № 130.1-18/1190 від 16.03.2010 року, зазначивши в позові, що вона направлялася поштою відповідачу 1 (а.с.15), і аналогічна вимога - відповідачу 2, про необхідність виконання ними зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, але підтверджень вручення зазначених вимог суду не надано, як не додано до позову і не надіслано пізніше копії вимоги, адресованої відповідачу 2, що підтверджується актом суду (а.с.25), надісланим позивачу (а.с.24). Тому суд вважає, що доводи відповідачки 2 про відсутність підстав для солідарної відповідальності відповідачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку давності для пред'явлення вимоги до поручителя. Також, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строки звернення до суду з вимогами про стягнення пені по простроченим платежам по тілу кредиту та про стягнення пені по простроченим платежам по процентам за користування кредитом, право на пред'явлення яких у нього виникло до 01.10.2012 року, точний розмір яких неможливо встановити внаслідок вищезазначених недоліків розрахунку заборгованості (відсутність дат та розмірів платежів по кредиту, здійснених позивачем). Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань про повернення позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її не співмірного збагачення. Відповідно до ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач 1 є пенсіонер за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія [NUMBER] (а.с.75), згідно з довідкою Управління пенсійного фонду в Петропавлівському районі Дніпропетровської області від 09.12.2013 року № 2129/05-24 отримує пенсію за віком в розмірі 1933 грн. 85 коп. (а.с.71). Відповідач 1 має хронічні захворювання, що підтверджується випискою з амбулаторної карти, випискою з історії хвороби. Він на своєму утриманні має дружину та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 19 березня 1999 року (а.с.74) та довідкою про склад сім`ї від 09.12.2013 року № 5641 (а.с.72). Його дружина [PERSON] ніде не працює, що підтверджується копією першої та останньої сторінки її трудової книжки серія [NUMBER] (а.с.73 ). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно з п. 27 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1 на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 56304,06 грн., прострочені проценти в розмірі 198,10 грн. та три проценти річних від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 7 671, 25 грн., а всього стягнути 64173,41 грн., в іншій частині позовних вимог позивачу відмовити. Відповідно до статті 88 ЦПК України відповідач 1 зобов'язаний відшкодувати позивачу судові витрати в сумі 641 (шістсот сорок одна) грн. 73 коп.. На підставі ст.ст. 11,14,15,16, 251, 253, 256, 257,261, 525, 526, 541, 543, 546, 549, 551, 554, 559, 612, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: partial