Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-21 00:00:00

08.07.2013 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров’я при виконанні трудових обов’язків внаслідок професійного захворювання. На обгрунтування вимоги послався на те, що 14.03.1977 року прийнятий на роботу підземним електрослюсарем III розряду в управління по монтажу, демонтажу і ремонту гірничо-шахтного обладнання. 01.04.1977 року переведений на посаду електрослюсаря IV розряду. 14.04.1980 року звільнений з роботи у зв’язку із призовом в ряди радянської армії. 28.06.1982 року прийнятий на роботу підземним електрослюсарем IV розряду в управління по монтажу, демонтажу і ремонту гірничошахтного обладнання. 01.11.1984 року переведений на посаду підземного електрослюсаря V розряду. 26.11.1996 року звільнений за власним бажанням. 09.12.1996 року прийнятий на роботу гірничим робітником очисного вибою V розряду на шахту № 8 «Великомостівська». 07.04.2003 року звільнений з роботи у зв’язку з невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров’я. У зв’язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у позивача погіршився стан здоров’я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Вперше позивачу МСЕК встановлено III групу інвалідності та 50% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 15.06.2004 року останньому встановлено 50 % втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 25.05.2006 року позивачу встановлено безтерміново 55 % втрати професійної працездатності. Згідно довідки МСЕК від 25.05.2006 року останньому встановлено безтерміново III групу інвалідності. Представник відповідача подав письмове заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Також зазначає про пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду. Зазначив, що позивачем не надано жодного медичного висновку та доказу про те, що саме від професійного захворювання він терпить моральні і фізичні страждання, а не від загальних захворювань. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, позивач пояснив, що з умовами праці на шахті був ознайомлений; після роботи на шахті у нього значно погіршився стан здоров’я. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Вказує на те, що позивачем пропущений тримісячний строк для звернення до суду. Зазначила, що позивач знав про шкідливі умови праці. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з’ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 14.03.1977 року прийнятий на роботу підземним електрослюсарем III розряду в управління по монтажу, демонтажу і ремонту гірничо-шахтного обладнання. 01.04.1977 року переведений на посаду електрослюсаря IV розряду. 14.04.1980 року звільнений з роботи у зв’язку із призовом в ряди радянської армії. 28.06.1982 року прийнятий на роботу підземним електрослюсарем IV розряду в управління по монтажу, демонтажу і ремонту гірничошахтного обладнання. 01.11.1984 року переведений на посаду підземного електрослюсаря V розряду. 26.11.1996 року звільнений за власним бажанням. 09.12.1996 року прийнятий на роботу гірничим робітником очисного вибою V розряду на шахту № 8 «Великомостівська». 07.04.2003 року звільнений з роботи у зв’язку з невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров’я. У зв’язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою в період з 30.10.2002 року по 08.11.2002 року, в період з 19.03.2003 року по 04.04.2003 року, в період з 28.05.2004 року по 07.06.2004 року, в період з 01.12.2005 року по 16.12.2005 року, в період з 12.01.2006 року по 02.02.2006 року, в період з 07.04.2006 року по 26.04.2006 року, в період з 11.05.2006 року по 25.05.2006 року, в період з 10.11.2009 року по 20.11.2009 року, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до повідомлення МСЕК № 66 від 11.04.2013 року, [PERSON] вперше був оглянутий Обласною МСЕК №3: акт № 962/1 від 18.06.2003 року. Встановлено: III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 18.06.2004 року. Огляд Міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК акт № 514 від 15.06.2004 року. Встановлено: III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 15.06.2006 року. Акт № 560 від 25.05.2006 року. Встановлено: III група профзахворювання 55% безтерміново. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 002186 від 15.06.2004 року позивачеві встановлено 50% втрати працездатності у зв’язку із профзахворюванням. Відповідно до довідки МСЕК ЛВА-2 № 003207 від 25.05.2006 року позивачеві безтерміново встановлено 55% втрати працездатності у зв’язку із профзахворюванням. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-1 № 264256 від 25.05.2006 року [PERSON] безтерміново встановлено III групу інвалідності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв’язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров’я тощо. Ушкодження здоров’я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов’язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров’я при виконанні трудових обов’язків, що потягло за собою професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров’я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 10000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial