Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

У вересні 2013 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 17.10.2007 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1357-07/01, відповідно до умов якого Первинний кредитор зобов'язується надати відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 34890 дол. США. У відповідності до кредитного договору відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком платежів. Первинний кредитор свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві-1 кредит у сумі 34890 дол. США. В свою чергу відповідач-1 неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 30.06.2013 має прострочену заборгованість у розмірі 120407,51 грн., у тому числі: за кредитом - 14 067,02 дол. США, що в еквіваленті становить 112437,68 грн; по відсотках - 462,12 дол. США, що в еквіваленті становить 3693,73 грн.; пеня - 534,98 дол. США, що в еквіваленті складає 4276,10 грн. З метою забезпечення дотримання вимог кредитного договору 17.10.2007 між банком та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручилася за виконання боржником умов кредитного договору власними коштами. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вищезазначену заборгованість та судові витрати. У судове засідання представник позивача не прибув, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі та їх представник [PERSON] позов не визнали, зазначивши, що рішенням Красилівського районного суду у вигляді судового наказу в справі № 2-н-148/2009 з них вже стягнуто заборгованість по кредиту. Також вважають, що позовні вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають тому, що позивач пропустив строк на пред'явлення вимог до поручителя в зв'язку з припиненням зобов'язань. Крім того, відповідачі та їх представник просили суд у зв'язку з тим, що, як вони вважають, повністю погасили заборгованість по кредиту, визнати явку представника позивача в судове засідання обов'язковою та зобов'язати його надати розрахунок їх заборгованості по кредитному договору з детальним помісячним описом складових частин цього розрахунку. Судом клопотання задоволене, винесено з цього приводу ухвалу від 29.11.2013, однак представником позивача ухвалу суду не виконано, в судове засідання він не прибув, розрахунку заборгованості відповідачів по кредитному договору, як того вимагав суд, не надав, що дає підстави суду вирішувати справу на підставі наявних доказів. Згідно наданих доказів судом установлено, що 17 жовтня 2007 року відповідно до укладеного договору № 1357-07/01 [PERSON] отримала кредит у розмірі 34890 доларів США строком по 16.10.2012 зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 9,50 % річних. Відповідно до пп. 2.2, 2.3, 2.4, 3.2-3.9, 6.2 кредитного договору [PERSON] зобов'язалася повернути одержаний кредит, погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки; за несвоєчасну сплату кредиту та/або процентів за користування кредитом сплачувати пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення та нараховується щоденно; згідно п. 6.3 кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань сплачувати штраф у розмірі 15% річних від суми кредиту за кожний випадок невиконання. У забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором позивачем було укладено з [PERSON] договір поруки від 17.10.2007, згідно якого у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. [PERSON] не виконувала взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів, внаслідок чого станом на 14 жовтня 2009 року мала прострочену заборгованість у розмірі: 14067,02 доларів США - заборгованість за кредитом, 22,01 доларів США - заборгованість за відсотками по кредиту, а всього 14089,03 доларів США. 12.10.2009 Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є ТОВ ''Кредитні ініціативи'' до Красилівського районного суду подано заяву, яка неодноразово уточнювалась, про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] вищевказаної заборгованості по кредитному договору договору № 1357-07/01 від 17.10.2007. Рішенням Красилівського районного суду у вигляді судового наказу від 15.10.2009, який набрав законної сили 26.11.2009, стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредитному договору договору № 1357-07/01 від 17.10.2007 у розмірі 14089,03 доларів США. Незважаючи на вищевказане рішення суду, позивачем ТОВ «Кредитні Ініціативи» у вересні 2013 року до Красилівського районного суду подано позовну заяву про стягнення з [PERSON], [PERSON], яка є поручителем, заборгованості по вказаному вище кредитному договору № 1357-07/01 від 17.10.2007 у розмірі: заборгованості за кредитом - 14 067,02 дол. США, заборгованості по відсотках - 462,12 дол. США, пені - 534,98 дол. США. При цьому в доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитом позивачем зазначено, що заборгованість за кредитом виникла у період часу з 17.10.2007 по 30.06.2013, тобто не враховано стягнення цієї ж суми заборгованості за кредитом, що відбулось відповідно до судового наказу Красилівського районного суду. Враховуючи зазначене, ухвалою суду від 19.12.2013 закрито провадження в справі щодо вказаних позовних вимог. Ці обставини підтверджуються кредитним договором № 1357-07/01 від 17.10.2007, додатком № 1 до кредитного договору № 1357-07/01 від 17.10.2007, договором поруки № 1360-07/06 від 17.10.2007, заявою-анкетою позичальника на отримання кредиту від 17.10.2007, договором відступлення прав вимоги від 17.12.2012, витягом з Реєстру позичальників (додаток №1) до договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012, розрахунком заборгованості за кредитним договором, повідомленням про усунення порушень від 28.08.2013. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно стст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, або розірвання договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також встановлені договором проценти. Згідно стст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що зобов'язання [PERSON] по сплаті заборгованості за кредитом залишилося невиконаним, суд вважає, що нараховані позивачем відсотки за користування кредитними коштами підлягають до сплати за виключенням відсотків у розмірі 22,01 доларів США, стягнутих судовим наказом від 15.10.2009. Тобто, підлягає стягненню з [PERSON] сума заборгованості по відсотках у розмірі 440,11 доларів США (462,12-22,01) та 534,98 доларів США пені, а всього заборгованість по кредитному договору станом на 30.06.2013 у загальній сумі 975,09 доларів США. Щодо твердження відповідачів та їх представника про те, що позовні вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають тому, що позивач пропустив строк на пред'явлення вимог до поручителя в зв'язку з припиненням зобов'язань слід зазначити наступне. Статтями 509, 530, 546, 553, 559 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін); виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою; за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання; порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Враховуючи те, що в п. 5.4 договору поруки № 1360-07/06 від 17.10.2007, укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] зазначено, що він діє до повного погашення зобов'язання за кредитним договором, тобто строк дії договору поруки не визначений, а передбачений у кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання є 16 жовтня 2012 року, тому позивач зобов'язаний був пред'явити вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто до 16 квітня 2013 року. Позов же ТОВ «Кредитні Ініціативи» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості подало 16 вересня 2013 року, тобто пропустило шестимісячний строк пред'явлення вимоги до [PERSON], у зв'язку з чим поруку слід вважати припиненою. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 12.09.2012 в справі 6-98цс12, від 13.02.2013 в справі 6-3цс13, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, у постанові від 12.09.2012 в справі 6-98цс12 Верховним Судом України зазначено: ''Банк посилається на те, що судам під час розгляду справи слід було виходити з того, що строк пред'явлення вимоги до поручителя повинен був розпочати свій перебіг з листопада 2008 року - першого випадку прострочення боржником внесення чергового платежу, від якого до дати пред'явлення вимоги до поручителя сплило одинадцять місяців, тобто більше шести місяців, визначених ч. 4 ст. 559 ЦК України. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що договором поруки не визначено строку припинення поруки, а тому повинна застосовуватися ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк виконання ТОВ «ТД «Макротрейд» основного зобов'язання визначено кредитним договором - до 7 серпня 2015 року. Оскільки вказаний строк ще не настав, то позивач не пропустив визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України строку пред'явлення вимоги до поручителя." Зазначені правові позиції знайшли своє підтвердження й у п. 24 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 ''Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин'', в якому зазначено, що в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак позивачем у ході судового розгляду справи проігноровано ухвалу суду про визнання явки представника позивача в судове засідання обов'язковою та зобов'язання його надати розрахунок заборгованості відповідачів по кредитному договору з детальним помісячним описом складових частин цього розрахунку, в зв'язку з чим суд розцінює такі дії представника позивача як відсутність будь-яких інших доказів, крім тих, що додані до позовної заяви. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що до задоволення підлягають 6,47 % вимог позивача (975,09 дол. США х 100 % / 15064.12 дол. США), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 77 гривень 90 копійок (1204,08 грн. х 6,47 % /100 %) судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial