Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на наступне. [PERSON] проживала з початку 2007 року в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З відповідачем вони спільного господарства не вели, мали окремі бюджети. Вранці 21 червня 2010 року [PERSON] виїхала з зазначеної квартири, однак особисті речі планувала забрати пізніше. Ввечері цього ж дня представник позивача приїхала за речами [PERSON], однак [PERSON] двері не відчинив та повідомив, що речі віддавати не хоче. Оскільки ключів від квартири у позивача немає, речі забрати неможливо, а тому позивач просить суд: витребувати з незаконного володіння майно, а саме особисті речі в кількості 101 шт., стягнувши з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив наступне. В 2005 році він познайомився з [PERSON], яка через деякий час знайомства запропонувала спільне проживання. Вони почали проживати разом. Однак проживання позивачки в квартирі відповідача не було постійним, а тому її особистих речей в квартирі не було. 23.06.2010 року [PERSON] виїхала з квартири з усім, що можна віднести до її власних речей. Також зазначає, що у позивачки завжди були свої ключі від квартири. Вважає вимоги позивача безпідставними, а докази якими обґрунтований позов - неналежними. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період часу з 2007 року по 2010 року проживали в квартирі [ADDRESS]. 21.06.2010 року позивач виїхала з даної квартири. Наполягаючи на задоволенні позову, представник позивача стверджувала, що особисті речі [PERSON] знаходяться та утримуються відповідачем за адресою: [ADDRESS]. Статтею 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи надані представником копії квитанцій, що були надані в якості доказів на підтвердження того, що речі наявні в квартирі відповідача та незаконно їм утримуються, суд вважає їх неналежними, оскільки вони не дозволяють ідентифікувати речі та осіб, якими вони набувалися. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Представником позивача [PERSON] до суду не надано доказів, якими би підтверджувався той факт, що речі, зазначені в позовній заяві, належать на праві власності саме [PERSON] Окремо слід зазначити, що згідно товарних чеків, що містяться на аркуші справи 12, сплата за товар здійснювалась карткою Visa Card на ім'я [PERSON], також в матеріалах справи міститься роздруківка рахунку клієнта ПАТ "КБ «Правекс - Банк» [PERSON] (а.с. 13-28). Також представником позивача не надано доказів, що перелічені в позовній заяві речі знаходяться в квартирі [ADDRESS], як і не на надано доказів того, що ці не речі утримуються відповідачем. В зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати судом розподіляються відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed