Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

01 листопада 2010 року [PERSON] звернулась до Краснокутського районного суду Харківської області з позовом до ВАТ «Краснокутськагрохім», третя особа ДП «Центр Державного земельного кадастру» про розірвання договору оренди . 23 листопада 2011 року Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області вимоги позивача були задоволені. 30 серпня 2012 року ухвалою апеляційного суду Харківської області рішення Краснокутського районного суду залишено без змін. 28 листопада 2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанції було скасовано, справу направлено на новий розгляд. 12 листопада 2013 року [PERSON] звернулась до суду с заявою про уточнення позовних вимог, прийнятою судом. В заяві позивач зазначила, що згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05 листопада 2004 року є спадкоємцем майна [PERSON] про що свідчить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0048910 на земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,1135 га згідно з нумерацією за протоколом жеребкування земельних часток членів колишньої Любівської СП, що знаходиться на території Любівської сільської ради. Зазначає, що 06 вересня 2004 року розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації № 274 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на землях реформованого СП Любівське Краснокутського району Харківської області. Не зважаючи на наявність вищезазначеного рішення Краснокутська районна державна адміністрація своїм рішенням № 221 від 30 травня 205 року затверджує технічну документацію щодо відводу єдиною ділянкою 153,0083 га для подальшої передачі в оренду ВАТ «Краснокутськагрохім» . Договір оренди між Краснокутською районною державною адміністрацією та ВАТ «Краснокутськагрохім» зареєстровано із присвоєнням кадастрового номеру орендованій земельній ділянці в цілому. Після прийняття спадщини позивач позбавлена можливості одержати правовстановлюючий документ на земельну ділянку в зв`язку із перетином кордонів земельних ділянок, що на її думку порушує права власника. В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені вимоги, просила суд повністю їх задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації в судовому засіданні позов [PERSON] визнав повністю, просив задовольнити. Представник відповідача - ТДВ «Краснокутськагрохім» проти позову заперечував повністю, просив суд відмовити в його задоволенні. За згодою всіх учасників судового процесу розгляд справи було вирішено проводити без участі представника третьої особи - Відділу Держземагенства в Краснокутському районі Харківської області. Згідно положень норм Цивільного - Процесуального Кодексу України , щодо обов`язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, пред`явлений позов розглядається виключно в межах заявлених вимог. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного - Процесуального Кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст. 58, 59 Цивільного - Процесуального Кодексу України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування . Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено наступне: 04 грудня 2003 року в с. Любівка Краснокутського району Харківської області було проведено жеребкування номерів паїв відповідно загального списку пайщиків СП «Любівське», що підтверджується протоколом № 1 від 04 грудня 2003 року, затвердженим головою Краснокутської Районної державної адміністрації (а.с.236). Згідно додатку до протоколу № 3 (Список реєстрації власників земельних часток (паїв) CП «Любівське» які взяли участь в розподілі) пунктом № 236 зазначено [PERSON]. На її ім.`я розподілено земельну частку (пай) за № [NUMBER] (а.с. 237,238). [PERSON] 10 серпня 1996 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0048910 площею 4, 48 умовних кадастрових гектари (а.с.6). Право на земельну частку (пай) згідно відомостей цього сертифікату передано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 листопада 2004 року (а.с.6,7). 31 жовтня 2007 року розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації № 412 [PERSON] надано у власність земельну ділянку загальною 4,1135 гектари ріллі із земель реформованого СП «Любівське». Місце розташування земельної ділянки № [NUMBER] контур 2, згідно проекту організації території земельних часток (паїв). Однак , на момент постановлення вищезазначеного рішення , існувало розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації від 30 травня № 221 , згідно якого Відкритому акціонерному товариству «Краснокутськагрохім» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок за межами населених пунктів на території Любівської сільської ради. А також надано в оренду земельну ділянку загальною площею 153,0083 гектари із земель нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок за межами населених пунктів на території Любівської сільської ради терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди земельної ділянки, укладений 14 червня 2005 року між Краснокутською районною державною адміністрацією та ВАТ «Краснокутськагрохім» було зареєстровано в Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 01 вересня 2005 року. Відповідно до пункту 26 цього договору на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб (а.с. 20 - 25) . 16 липня 2009 року листом № 1 - 41 4082 начальник Відділу Держкомзему в Краснокутському районі Харківської області повідомив [PERSON] про неможливість виготовлення державного акту про право власності на землю в зв`язку з тим, що земельна ділянка передана в оренду ВАТ «Крансокутськагрохім» (а.с. 10, 330). 17 липня 2009 року листом заступника голови Краснокутської райдержадміністрації № Г - 258 [PERSON] повідомлено про передачу земельної ділянки в оренду та намагання розірвати ці правовідносини з ВАТ «Краснокутськагрохім в судовому порядку».(а.с. 9) Відповідно до вимог ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на зазначену норму права, позивач здійснила всі необхідні дії для отримання права власності на земельну ділянку , право на яку вона успадкувала від [PERSON].(а.с. 234 - 241) Згідно статті 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, з урахуванням цієї норми права, що [PERSON] звернулась з обґрунтованим позовом, так - як її право на власність порушено оскаржуваним нею актом Краснокутської районної державної адміністрації. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю… Право власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст. 316 Цивільного Кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимогч.1 ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 374 Цивільного Кодексу України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальни громади. Відповідно до вимог ст. 796 Цивільного Кодексу України передання речі у найм не припиняє та не змінює прав на неї третіх осіб, зокрема права застави. При укладенні договору найму наймодавець зобов`язанийповідомити наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм. В порушення зазначених норм права [PERSON] позбавлена можливості володіти, користуватись та розпоряджатись наданою рішенням Краснокутської РДА № 412 від 31 жовтня 2007 року їй у власність земельною ділянкою площею 4, 1135 гектари. Крім того, при переданні Краснокутською РДА земельної ділянки в оренду ВАТ «Краснокутськагрохім» останнє не було повідомлене про права [PERSON] на земельну частку (пай) за порядковим № [NUMBER], що знаходиться в контурі №2 (на місцевості). Відповідно до вимог ст.. 23 Земельного Кодексу України землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру. Відповідно до вимог ст. 202 Земельного Кодексу України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Відповідно до вимог ст.. 93 Земельного Кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до вимог ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про оренду землі» передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю земельну ділянку. Відповідно до вимог ст.. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний: при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; З огляду на наведені вище норми Земельного Кодексу та Закону України «Про оренду землі» , чинні на момент передачі земельної ділянки № [NUMBER] , що знаходиться в контурі № 2 на місцевості на землях Любівської сільської ради в оренду ВАТ «Краснокутськагрохім» , суд вважає, що розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації № 221 від 30 травня 2005 року підлягає скасуванню з наступних підстав. На момент видання цього акту земельні частки (паї) були витребувані та розподілені згідно протоколу жеребкування, погодженому головою Краснокутської РДА. Це є підставою вважати, що Краснокутська РДА свідомо знехтувала правом [PERSON] та інших фізичних осіб на зазначену земельну ділянку , що підтверджується змістом пункту № 26 Договору оренди земельної ділянки від 14 червня 2005 року. Аналізуючи позовні вимоги щодо зобов`язання припинення дії договору оренди від 14 червня 2005 року та надання можливості виготовлення свідоцтва про право власності на земельну частку (пай) суд доходить висновку про неможливість їх задоволення в зв`язку з наступним. Позивач чітко не зазначила кого саме суду потрібно зобов`язати здійснити дії, щодо припинення оскаржуваного договору. Крім того, беручі до уваги позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладену в ухвалі від 28 листопада 2012 року, суд вважає, що припинення правовідношення (зобов`язання , договору) як спосіб захисту цивільного права , може мати місце за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання(договору) повністю як правового наслідку порушення зобов`язання; внаслідок розірвання договору, як наслідку порушення зобов`язання ; Таким чином ініціювання припинення договору можливе лише стороною за договором, а позивач не є такою. Щодо пункту 4 позовних вимог, то суд вважає, що позивачем ця вимога чітко не сформульована . Не зазначено яким саме чином позивач має намір виготовити свідоцтво, тому , на думку суду, і ця вимога не підлягає задоволенню Враховуючи вище наведене,

Outcome: partial