Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом, який в ході розгляду справи було уточнено відповідно до заяви від 26.12.2012 року (т.2 а.с. 127), яка була прийнята до розгляду відповідно до ухвали суду від 11.06.2013 року (т.2. а.с. 197). В обґрунтування позовних вимог Позивачі зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 231 від 04.02.1998 р., виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради м. Запоріжжя, їм на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] В 2001 році Позивачі [PERSON] з метою працевлаштування виїхали до Російської Федерації, а зазначену квартиру здали в оренду МСК «Запорізька Січ». За час перебування позивачів за кордоном квартира знаходилась в користуванні наймачів. Влаштувавшись на роботу, позивачі залишились на постійне місце проживання в Російській Федерації, [PERSON] уклала там шлюб та отримала громадянство Росії. В листопаді 2008 року від сусідів по спірній квартирі позивачам стало відомо, що їх квартиру продано за договором купівлі - продажу № 536/235 від 10.11.1998 року, нібито укладеного між позивачами та [PERSON], зареєстрованим Запорізькою товарною біржею «Строй - Інвест». В реєстрі прав на нерухоме майно зазначений договір не був зареєстрований. В подальшому ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2008 року було затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] 17 листопада 2008 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2617, право власності на спірну квартиру перейшло до [PERSON] Зазначаючи, що позивачі не вчиняли будь-яких дій, спрямованих на відчуження належної їм квартири, майно вибуло з володіння власників не з їх волі, просять витребувати від [PERSON] квартиру [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, просить уточнений позов задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник до судового засідання не з'явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник на підставі довіреності [PERSON] проти позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що за договором купівлі-продажу від 17.11.2008 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], остання придбала у власність квартиру за 289 215 грн,, тобто за відплатним договором, під час оформлення договору купівлі-продажу [PERSON] не було відомо, що [PERSON] не мав права на відчуження квартири, в зв'язку з чим вона вважає себе добросовісним набувачем, тому просили в задоволенні уточненого позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень, приходить до наступних висновків. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 231 від 04 лютого 1998 року, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради, [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] Право власності на квартиру зареєстровано у ЗМБТІ 04.07.2001 року (а.с. 18). В 2001 році [PERSON] і [PERSON] переїхали проживати до Російської Федерації. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.09.2008 року затверджено мирову угоду, право власності на квартиру [ADDRESS] визнано за [PERSON] При цьому суд виходив з того, що відповідачу [PERSON], яка передала зазначену квартиру [PERSON] у рахунок погашення боргу[ADDRESS] належить на підставі договору купівлі-продажу № 536235 від 10.11.1998 року, затвердженого товарною біржею «Строй-інвест» (т.1. а.с.15). З тексту даного договору вбачається, що 10 листопада 1998 року між позивачами [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] підписано договір купівлі-продажу спірної квартири. Договір містить напис про його реєстрацію Запорізькою Товарною Біржею «Строй-інвест» за № 536/235 від 10.11.1998 року (т.1 а.с.13). Відповідно до письмового повідомлення Товарної біржі «Строй-інвест» договір купівлі-продажу № 536/235 від 10.11.1998 року квартири [ADDRESS] між фізичними особами продавцями [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] не реєструвався Біржею (т.1 а.с. 33). Відповідно до реєстраційного напису ОП ЗМБТІ квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності громадян [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва № 231 про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради 04 лютого 1998 року, про що записано у реєстровій книзі за № 195 рн 34979 від 04 липня 2001 року. Згідно технічного паспорту на спірну квартиру, складеного ОП ЗМБТІ 16 січня 1998 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано: з 16.01.1998 року за місцевою радою на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради від 14.02.1991р. №1-427; з 04.07.2001 р. за [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Орджонікідзевської районної ради 04.02.1998 року Таким чином, станом на 10 листопада 1998 року спірна квартира ще навіть не була зареєстрована за позивачами [PERSON], [PERSON], що свідчить про неможливість її продажу шляхом укладення біржової угоди. На підставі ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.09.2008 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором займу право власності на спірну квартиру перейшло до [PERSON] 17 листопада 2008 року укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON], який набув право власності на квартиру на підставі Мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 16.09.2008 року і [PERSON], згідно з яким [PERSON] придбала спірну квартиру за 289 215 грн., що еквівалентно 50000 доларів США. (т.1. а.с. 61). Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2008 року за заявою власника квартири [PERSON] про перегляд ухвали суду у зв'язку із нововиявленими обставинами, ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.09.2008 року скасовано (т.1. а.с.181). Постановою прокурора Оріхівського району від 09.12.2008 року порушено кримінальну справу за ч.1,3 ст. 358 КК України за фактом підроблення договору купівлі-продажу № 536/235 від 10.11.1998 року та його використання (а.с.36). Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 388 ЦК України в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як встановлено судом Позивачі не вчиняли жодних дій, спрямованих на відчуження майна, спірна квартири вибула з володіння Позивачів поза їх волею. Зважаючи на те, що договір від 10.11.1998 року є підробленим, не відповідає вимогам закону, суд приходить до висновку, що право власності до [PERSON] за договором від 1998 року не перейшло та як наслідок [PERSON] не мав права розпоряджатися спірною квартирою. Таким чином, [PERSON] придбала спірну у особи, яка не мала права її відчужувати і не знала та не могла знати про те, що [PERSON] не мав на це права. Зважаючи на те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] не вчиняли будь-яких дій, спрямованих на відчуження належної їм квартири, майно вибуло з володіння власників не з їх волі, згоди на відчуження квартири іншим особам вони не надавали, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] квартири [ADDRESS] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV ( 1952-15 ) "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Outcome: approved