Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] акціонерного товариства “Авіакомпанії “Аеросвіт” про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 31652,10 грн. і середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 75853,35 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 04.05.2005 року позивач був прийнятий на роботу на посаду представника авіакомпанії в м. Сімферополі в представництві «Авіакомпанія «Аеросвіт». 06.02.2013 року позивача було звільнено з займаної посади у зв’язку зі скороченням штату. На день звільнення з роботи позивачу була нарахована заробітна плата за період з грудня 2012 року по лютий 2013 року, компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога згідно зі ст. 44 КЗпП України у розмірі 31652,10 грн., але вказана сума виплачена не була. Таким чином позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки після звільнення 06.02.2013 року фактичний розрахунок з ним проведений не був та затримка розрахунку на час звернення до суду складає 183 дні, у зв’язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 75853,35 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав до суду заяву, у якій просив справу розглянути за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечував проти винесення у справі заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань або заяв про відкладення судового засідання або про розгляд справи без його участі до суду не надходило, у зв’язку з чим суд заочно розглянув справу на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. По справі встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно з трудової книжки серії АА № 233953, позивач був 04.05.2005 року прийнятий на посаду помічника представника авіакомпанії в м. Сімферополі до Сімферопольського представництва авіакомпанії «Аеросвіт». Також, як вбачається з даних трудової книжки 06.02.2013 року позивач був звільнений з займаної посади з ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» у зв’язку зі скороченням штату. 23.01.2013 року ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» попередила позивача про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП. Також згідно з наказом генерального директора Авіакомпанії «Аеросвіт» № 378-а від 06.02.2013 року [PERSON] був звільнений з займаної посади. Згідно з довідкою про доходи від 12.02.2013 року Авіакомпанії «Аеросвіт», у компанії є перед позивачем заборгованість по невиплаті заробітної плати у розмірі 31652,10 грн. Таким чином, при звільненні позивача повний розрахунок з ним проведений не був. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення. Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі,коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, позовні вимоги про стягнення не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 31652,10 грн. підлягають задоволенню. Також суд погоджується з розрахунком заборгованості середньої заробітної плати у розмірі 75853,35 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає на відшкодування судових витрат 229,40 гривень. На підставі ст. ст. 83, 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved