Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,0627 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; права власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,1500 га, цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд; припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,0627га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] площею 0,1500га, цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд. В обґрунтування позову позивач зазначає, що є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. У встановлений законом термін він звернувся до нотаріальної контори та отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом реєстровий №1-973 на частину спадкового майна, а саме - 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Але, в отриманні свідоцтва на право власності на1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,0627 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та права власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,1500 га, цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, йому було відмовлено в зв'язку з тим, що співвласниками зазначених земельних ділянок є померлий [PERSON] та [PERSON], ідеальна доля кожного із співвласників не визначена, що заважає здійснити нотаріусу оформлення в безпірному порядку згідно ст. 87 ЗК України. Позивачі в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви, згідно яких, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили справу розглянути за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення позивача в позовній заяві до суду, дослідивши докази, прикладені до позовної заяви в підтвердження позову, суд приходить до наступного. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. У встановлений законом термін він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Викладене підтверджується ксерокопіями свідоцтва про спадщину, виданим 15 жовтня 2013 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (спадкова справа № 344/2013, реєстровий номер 1-973), свідоцтва про смерть [PERSON], серії [NUMBER], виданого 15 квітня 2013 року Виконавчим комітетом Будянської селищної ради Харківського району Харківської області. Позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, а саме - 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], але в отриманні свідоцтва на право власності на1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,0627 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та права власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за цією ж адресою, площею 0,1500 га, цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, йому було відмовлено в зв'язку з тим, що співвласниками зазначених земельних ділянок є померлий [PERSON] та [PERSON], ідеальна доля кожного із співвласників не визначена. Викладене підтверджується листом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 23.04.2013 року вих. № 02-14/1130, ксерокопіями Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №630273 від 28 вересня 2005р. виданого на підставі рішення XIV сесії XXIV скликання Будянської селищної ради Харківського району Харківської області від 9 лютого 2005р., номер реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі 010570300028 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №630270 від 28 вересня 2005р. виданого на підставі рішення XIV сесії XXIV скликання Будянської селищної ради Харківського району Харківської області від 9 лютого 2005р., номер реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі 010570300027. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. ст. 368, 369,370 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.І ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтєю 87 ЗК України встановлено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно- правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Статтею 89. ЗК України встановлено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними: в) співвласників жилого будинку. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved