Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до Пустомитівської міської ради Львівської області про визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] та господарські будівлі, після смерті її батька [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON], [INFO] року помер її батько, [PERSON], внаслідок його смерті відкрилася спадщина. До державної нотаріальної контори в шестимісячний строк, встановлений ст. 549 ч. 2 ЦК Української РСР (котрий діяв на момент смерті спадкодавця) ніхто із спадкодавці не зверталися. До складу спадкової маси входить зокрема житловий будинок [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок загальною площею 64.8 кв.м., житловою площею 28.7 кв. м. складається з коридорів, кухні, двох житлових кімнат та кладової. До складу будинковолодіння входить тамбур, підвал, сходи, сарай, вбиральня, літня кухня, огорожа, ворота та хвіртка. Позивачка вказує, що на момент смерті [PERSON], та на момент смерті [PERSON], вона постійно проживала із спадкодавцем, доглядала за ним. Позивачка вказує, що після смерті батька вона почала користуватися спадковим майном, підтримує його в належному стані, щорічно обробляє присадибну ділянку, сплачує страхові платежі, та сільськогосподарський податок, таким чином, стверджує, що вона фактично прийняла спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном з моменту відкриття спадщини. У судове засідання позивач не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, однак подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Пустомитівським ЗАГС Львівської області, 29.05.1992 року, повторно. [INFO] року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Пустомитівським ЗАГС Львівської області, 10.05.1991 року. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. До державної нотаріальної контори в шестимісячний строк, встановлений ст. 549 ч. 2 ЦК Української РСР (котрий діяв на момент смерті спадкодавця) ніхто із спадкодавці не зверталися. Позивачка є дочкою спадкодавця, що підтверджено свідоцтвом про народження від 07.06.1963 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 04.10.1986 року. До складу спадкової маси входить зокрема житловий будинок [ADDRESS], що підтверджено технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 15.09.1993 року, виданим Львівським бюро технічної інвентаризації та довідкою № 2703 від 15.08.2013 року, виданою виконавчим комітетом Пустомитівської міської ради Львівської області. Вказаний житловий будинок загальною площею 64.8 кв.м., житловою площею 28.7 кв. м. складається з коридорів, кухні, двох житлових кімнат та кладової, а до складу будинковолодіння входить Б - сарай, В - Вбиральня, Г - літня кухня, №1, №2 - огорожа, №3 - ворота, №4, №5 - хвіртки. На момент смерті [PERSON], позивачка постійно проживала із спадкодавцем, доглядала за ним, ці факти підтверджені довідкою № 2614 від 07.08.2013 року, виданою виконавчим комітетом Пустомитівської міської ради Львівської області та відповідними записами у будинковій книзі для прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS]. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Положеннями п. 3.4. цих рекомендацій встановлено, що прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Слід зазначити, що ці положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК України. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На додаток до наведеного ст. 392 Цивільного кодексу України зазначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі наведеного, враховуючи те, що позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном, вона фактично набула право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON]

Outcome: approved