Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулася до відповідача з вказаним позовом посилаючись на те що останній 26.02.2010 року отримав від неї у борг 6000 доларів США. Вказані грошові кошти зобов’язався повернути не пізніше 26.06.2013 року, проте, до теперішнього часу не повернув. В зв’язку з викладеним просила стягнути з відповідача борг у розмірі 49800 грн., 3% річний за прострочення виконання грошового зобов’язання у розмірі 562 грн. 68 коп., а також 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові, просила справу розглядати у її відсутність. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилалися на фіктивність наданої суду розписки в зв’язку з її безгрошовістю. Відповідач суду пояснив, що ніяких коштів від позивачки не отримував. Факт написання та підписання розписки не заперечував. Просили у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з Розписки від 26.02.2010 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 6000 доларів США, які зобов’язався повернути 26.06.2013 року. Дійсність вказаної розписки відповідачем не оспорювалася. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснив, що він дійсно в 2010 році позичав 6000 доларів США у чоловіка позивачки [PERSON] і частинами віддавав вказаний борг спочатку позикодавцю, а потім позивачці. Загалом на теперішній час він віддав суму еквівалентну 10920 доларів США. Оскільки [PERSON] сильно хворів, він попросив відповідача в червні-липні 2013 року переписати розписку на ім’я позивачки, що відповідач і зробив. Документально повернення грошових коштів не оформлював, інколи їх передавав позивачці особисто, а інколи через [PERSON] Не може пояснити, чому коли повторно писав розписку не зменшив суму позики з урахуванням повернутих грошових коштів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що влітку 2013 року він їздив з відповідачем до дому до [PERSON]. [PERSON] пішов до будинку, а після повернувся та повідомив свідку що його попросили переписати розписку на ім’я [PERSON] оскільки [PERSON] сильно хворіє. Також зазначив, що на прохання відповідача близько 10 разів відвозив позивачці грошові кошти в рахунок повернення позики кожен раз на суму 400 грн. (50 доларів США). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі викладеного суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. До теперішнього часу відповідач не повернув борг позивачці. Суд критично ставиться до доводів відповідача та його представника про безгрошовість договору позики та отримання грошових коштів у борг від іншої особи. Згідно з правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. На обман, насильство, зловмисну домовленість в судовому засіданні відповідач не посилався. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Отже, показаннями свідків (сторін) не може доводитися факт вчинення правочину або його оспорювання. На підставі викладеного суд не приймає до уваги показання відповідача допитаного в якості свідка та свідка [PERSON] Суд вважає позов в частині стягнення з відповідача на користь позивачки боргу за договором позики таким, що підлягає частковому задоволенню і з відповідача має бути стягнуто на користь позивачки заборгованість за договором позики від 26.02.2010 року у сумі (6000 доларів США сума позики) х (7,993 грн. вартість одного долара США за офіційним курсом НБУ станом на 30.12.2013 року) = 47958 грн. сума боргу за договором позики. Курс НБУ суд визнає загальновідомою обставиною яка не підлягає доказуванню на підставі ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних в межах заявлених позовних вимог з 27.06.2013 року по 13.11.2013 року (140 днів) становить (47958 грн. (сума боргу за договором позики) Х (0,03 (3% річних за прострочення виконання грошового зобов’язання ) / (365 днів у році) Х (140 днів прострочення) = 551,84 грн. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди оскільки така шкода не виникає з договірних правовідносин, і законом, зокрема ст. 625 ЦК України, передбачені інші санкції за порушення строків виконання грошових зобов’язань. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки пропорційно до задоволених позовних вимог має бути стягнуто 485,09 грн. судового збору.

Outcome: partial