Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач, [PERSON], у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача, у судовому засіданні, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорту громадянки України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], паспорт складений 17.01.2012р.; копія паспорту громадянина України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], паспорт складений 03.12.2006р.; копія витягу РБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.12.2006р. № 12736653; копія договору купівлі - продажу від 22.10.2004р.; копія акту прийому в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку від 21.06.2004р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 13.01.1994р.; лист - відповідь Ренійського РС ГУДМС України від 30.08.2013р. за вх. № 6658; заява [PERSON] про розгляд справи у її відсутності від 06.11.2013р. за вх. № 8316; заява [PERSON] про розгляд справи у його відсутності від 05.12.2013р. за вх. № 9153; ордер серії ОД № 090741 від 05.12.2013р.; витяг з договору про надання праової допомоги від 05.12.2013р.; квитанція про сплату судового збору. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON], звернулась у суд із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON], зазначивши, що майже 13 років проживає у житловому будинку [ADDRESS] Власником вищезазначеного житлового будинку до 2004р. був [PERSON], потім [PERSON] Колишній власник будинку наприкінці 1999р. подарував позивачу без відповідного оформлення будинок, віддавши документи на будинок. Тобто між ними на той час виникла домовленість про подальше переоформлення вказаного будинку на позивача. Потім власник будинку виїхав з м. Рені, його від'їзд став перешкодою для переоформлення договору дарування будинку. З 1999р. позивач повністю утримує будинок, сплачує комунальні платежі, зробила поточний та капітальний ремонт. Крім того, на протязі усього часу володіння майном, власник будинку жодного разу не пред'явив вимог, щодо повернення майна. Тому, позивач вважає, що вона правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном, на протязі більше 10 років, тому право власності на це нерухоме майно на підставі ст.397 ЦК України може бути визнано за нею. У судовому засіданні, 05.12.2013р., були опитані у якості свідка: - [PERSON], який пояснив, що він проживає по [ADDRESS], а мати його проживає у будинку №? 16 десь з 2000р. Пояснив, що він не знає на кого оформленій будинок № 14. Пояснив, що не знає щоб хтось вимагав повернення будинку. Пояснив, що позивач, його мати робила у будинку № 16 капітальний ремонт, плати комунальні послуги. Пояснив, що паркана між будинком № 14 та № 16, не має; - [PERSON], який пояснив, що він знає [PERSON] тому, що працює десь з 2000р. у фірмі «Спецмонтажсервіс», яка розташована по вул. Леніна, 118, де [PERSON] є директором. Пояснив, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] З 2000р. [PERSON] поїхав до м. Одеси і у будинку [ADDRESS] не проживав. Пояснив, що не знає щоб [PERSON] вимагав повернення від [PERSON] будинку № 16. Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, пояснення свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст.397 ЦК України «володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе…. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду» Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Отже, як було встановлено, позивач фактично відкрито та безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS], протягом 13 років. П. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) передбачено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Так, володіння позивача зазначеним майном - житловим будинком [ADDRESS], почалося за 4 роки до набрання чинності ЦК України (в редакції 2003 р.). Враховуючи вищевикладене, позивач правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном, а саме: житловим будинком [ADDRESS], майже тринадцять років, тому право власності на це нерухоме майно на підставі ст.397 ЦК України може бути визнано за позивачем.

Outcome: approved