Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

11.09.2013 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 530-«Г» від 26 жовтня 2005 року в розмірі 1575,00 грн., мотивуючи її тим, що 26.10.2005 року між Обласним Фондом інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості та [PERSON] був укладений кредитний договір № 530-«Г», відповідно до умов якого, остання отримала кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн., строком на два роки із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3,00 % річних. З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань 25.10.2005 року секретарем Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було завірено та зареєстровано в реєстрі за № 303 договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобов'язався відповідати як солідарний боржник за кредитними зобов'язаннями [PERSON] перед позивачем. Взяті на себе зобов'язання з повернення отриманого кредиту та сплати відсотків за його користування відповідачі належним чином не виконують, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01.08.2013 року складає 1575,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю - просить суд їх задоволити та не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд в порядку ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 26.10.2005 року між Обласним Фондом інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості та [PERSON] був укладений кредитний договір № 530-«Г», відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн., строком на два роки із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3,00 % річних. 25.10.2005 року з метою забезпечення виконання позичальником - [PERSON], зобов'язань за кредитним договором № 530-«Г» від 26.10.2005 року секретарем Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було завірено та зареєстровано в реєстрі за № 303 договір поруки, відповідно до умов якого поручитель - [PERSON], взяв на себе солідарне зобов'язання та відповідальність за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань. З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором № 530-«Г» від 26.10.2005 року, станом на 01.08.2013 року, складає 1575,00 грн., з яких: 750,00 грн. - сума непогашеного кредиту; 825,00 грн. - пеня. У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачі взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконують. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розділу 1 кредитного договору 530-«Г» від 26.10.2005 року банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн., строком на два роки із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3,00 % річних. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною даною або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Статтею 256 ЦК України регламентовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, згідно кредитного договору № 530-«Г» від 26.10.2005 року, строк виконання позичальником своїх зобов'язань настав 26.10.2007 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 11.09.2013 року, тобто, після спливу встановленого трьох річного строку позовної давності. Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, у зв'язку із спливом строку позовної давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed