Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 18 жовтня 2007 року між ним та відповідачем укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач надав йому кредитні кошти в розмірі 71 251, 80 грн. на строк до 18 жовтня 2014 року зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом 1,43% на місяць, щомісячної винагороди - 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. 06 січня 2009 року позивач отримав лист за підписом голови правління «Приватбанку» про підвищення відсоткової ставки з 17,16 % до 27,48% річних. Такі дії банку позивач вважає незаконними та такими, що порушують його інтереси, а пункт 2.3.1 кредитного договору містить норму, що є явно невигідною та дискримінаційною по відношенню до нього. Тому позивач просить суд визнати незаконним з 01 лютого 2009 року збільшення ПАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором від 18 жовтня 2007 року; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» зарахувати незаконно нараховану банком та сплачену позивачем суму грошових коштів з 01 лютого 2009 року по 31 вересня 2013 року на погашення тіла кредиту в розмірі 23 968, 45 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на пропуск строку позовної давності пред'явлення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, 18 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON], укладено кредитний договір № DNP0AN02000054, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 71 251, 80 грн. на строк до 18 жовтня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,43 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу /а.с.13-15/. Пунктом 2.3.1 кредитного договору встановлено право банку в односторонньому порядку змінювати умови договору та підвищувати відсоткову ставку за користування кредитом у випадку - при зміні кон'юнктури ринку грошового ресурсу України, а саме: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Скориставшись своїм правом, Банк збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку за вищезазначеним договором, про що повідомив позивача листом від 06 січня 2009 року, відповідно до якого Банк зазначив що з 01 лютого 2009 року буде підвищено відсоткову ставку за укладеним кредитним договором № DNP0AN02000054 від 18 жовтня 2007 року до 27,48% /а.с.20/. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом є будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При укладенні кредитного договору № DNP0AN02000054 від 18 жовтня 2007 року було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та його погашенні, згідно умов даного договору. Позивач погодився на те, що банк має право збільшувати розмір відсоткової ставки за кредитом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Відповідно до ч.4 ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розміри процентної ставки за кредитними договорами або зменшити її розмір за договорами банківського вкладу, за винятком випадків, встановлених законом. В пункті 28 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30 березня 2012 року з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, всі рішення банку в будь-якій формі щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що позивач був повідомлений про підвищення відсоткової ставки 06 січня 2009 року, однак звернувся з позовом лише 29 жовтня 2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, який сплинув в січні 2012 року. Позивач пропустив строк позовної давності для подання позовної заяви та не вказав поважність причин такого пропуску. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню а ні повністю, а ні частково. При таких обставинах суд вважає за можливе [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконною підвищення відсотків та зобов'язання вчинити певні дії відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не знайшли свого об'єктивного підтвердження вході судового засідання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed