Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 41541,22грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № LVOKRX02970001 від 30.08.2006року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1549грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв»язку з порушенням зобов»язань за кредитним договором відповідач станом 20.09.2013року має заборгованість - 41541,22грн. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні 23.12.2012р. представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив. Тому суд вважає, що слід проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1049 та 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути кредитодавцю кредит у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлений договором. Судом встановлено, що 30.08.2006року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір № LVOKRX02970001, згідно якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 1549,05грн. на строк 18 місяців з 30.08.2006року по 29.02.2008року включно. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. ч.1 ст.259 ЦК України, передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як вбачається із п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із розрахунку заборгованості за договором № LVOKRX02970001, вбачається, що [PERSON] останню проплату в користь Банку здійснив 31.01.2007року у сумі 165,52грн. Згідно умов Договору, Банк надав відповідачу кредит у сумі 1549,05грн на строк з 30.08.2006року по 29.02.2008року. Тобто кінцевий термін погашення кредиту є 29 лютого 2008року. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що про порушене право позивач знав ще у 29.02.2008 року, а звернувся до суду із позовом про його захист лише у 02.10.2013року, тобто після спливу п»ятирічного строку позовної давності, який обумовлений сторонами згідно умов Договору. При поданні позову позивач не наводить жодних поважних причин пропуску позовної давності та не ставить питання про його поновлення. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, зазначено, що з урахуванням положення п.7ч.13ст.11 закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування , кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Враховуючи викладені обставини, суд вважає що у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у зв»язку зі пропуском строку позовної давності. При цьому підстав для поновлення позивачу пропущеного ним строку позовної давності суд не вбачає. На підставі ст.ст.256, 257, 259, 261, 267, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2012 року №15-рп/2011, Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5від 30.03.2012 року,

Outcome: dismissed