Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що, вона є бабусею неповнолітнього [PERSON], [INFO], мати якого - відповідачка [PERSON] по відношенню до сина батьківської турботи тривалий час не виявляє, ухиляється від утримання та виховання дитини, на підставі чого, діючи в інтересах неповнолітнього онука, просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина, призначивши її, бабусю, піклувальником дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, що дозволило суду визнати її неявку в судове засідання з неповажних причин, та, за згодою позивачки, відповідно до ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положення ст.171 СК України судом заслухано думку неповнолітнього [PERSON], [INFO], який суду зазначив, що, тривалий час мешкає разом з бабусею, так як його матір - відповідачка [PERSON] його життям не цікавиться, батьківської турботи до нього не виявляє, зловживає алкогольними напоями, відповідно до чого він не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав та призначення позивачки його піклувальником. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради - Шевцова С.В. висловила думку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її сина - неповнолітнього [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] суду зазначив, що він є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], і також має іншу родину. Тривалий час його син, [PERSON], мешкає разом із бабусею, так як матір хлопчика батьківської турботи до сина не виявляє. Залучений судом до участі у справі прокурор в судовому засіданні зазначив, що, позовні вимоги позивачки вважає обґрунтованими частково, а саме в частині позбавлення батьківських прав матері неповнолітнього [PERSON] Вислухавши сторони, третіх осіб, особисту думку неповнолітнього [PERSON], думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положення ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про народження відповідачка [PERSON] є матір'ю, а [PERSON] - батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р., сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 вищевказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до положення ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній [PERSON], [INFO], мешкає за місцем проживання бабусі - позивачки [PERSON], та, більше 10-ти років знаходиться на її утриманні. За час проживання неповнолітнього [PERSON] із бабусею, матір останнього - відповідачка [PERSON]. батьківської турботи до сина не виявляла, його життям не цікавилась, забезпеченням інтересів дитини та його вихованням - не займалась. Згідно довідки, наданої КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №1»ДОР», з 2006 року відповідачка [PERSON]. перебуває на обліку у лікаря нарколога у зв'язку із хронічним алкоголізмом, обтяженим епізодичним зловживанням опіатами. Як зазначено у Висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради від 01.07.2013р., вказаний орган встановив, що, більше 10-ти років неповнолітній [PERSON] знаходиться на утриманні своєї бабусі - позивачки [PERSON] Протягом вказаного часу матір хлопчика його життям не цікавиться, батьківської турботи до нього не виявляє, на підставі чого Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина - неповнолітнього [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд, приходить до висновку, що, відповідачка [PERSON]., маючи реальну можливість виконувати покладені на неї законом батьківські обов'язки щодо виховання сина, тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, систематично нехтує своїми батьківськими обов'язками, а саме: не створює умов для отримання освіти дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належних умов для розвитку природних здібностей сина, не проводить медичного догляду дитини, не готує дитину до самостійного життя та праці. Встановивши, таким чином, факт самоусунення відповідачки від виховання сина, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивачки в частині позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Разом з цим, згідно ч.4 ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Як встановлено судом в ході розгляду справи, батько неповнолітнього [PERSON] не є позбавленим батьківських прав відносно сина. При цьому, орган опіки та піклування у встановленому законом порядку з поданням щодо призначення позивачки піклувальником неповнолітнього [PERSON] до суду не звертався. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачки в частині призначення її піклувальником неповнолітнього онука [PERSON] Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд,

Outcome: partial