Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем 09 вересня 2011 року зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені, з 14 червня 2012 року. З цього часу вони проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим, просила шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Спору щодо місця проживання неповнолітньої доньки та майнового спору на даний час вони не мають. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Пояснив, що почуття любові та взаємоповаги між ними втрачені, шлюбні відносини припинені рік тому. З того часу вони окремо ведуть господарство, бюджет роздільний. Збереження сімї вважає неможливим, оскільки наданий судом строк для примирення не дав позитивного результату, вони і надалі живуть кожен своїм життям. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти розірвання шлюбу заперечував. Просив суд повторно надати строк для примирення, оскільки він вживав заходів до примирення, але позивачка поки не хоче примирення, оскільки її батьки проти їх шлюбу. Але вважає, що в них є ще шанс зберегти сімю. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, та приймаючи до уваги той факт, що сторонам надавався строк для примирення, який не дав позитивного результату, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 251321, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 09 вересня 2011 року, актовий запис № 566. Згідно свідоцтва про народження серія І-НО № 442980, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилась 26 березня 2012 року, актовий запис № 358, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON], та мати [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. У судовому засіданні позивачка [PERSON] категорично наполягала на розірванні шлюбу. Заперечуючи проти розірвання шлюбу, відповідач не посилався на вжиття будь-яких заходів щодо примирення чи кроків до виправлення ситуації. Натомість, заяви про збереження шлюбу у звязку з наявністю спільної дитини можуть лише відтермінувати розірвання шлюбу, але не в змозі виправити ситуацію, що склалася. За таких обставин, виходячи з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, порушене позивачем питання про розірвання шлюбу відповідає її дійсному волевиявленню, суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивачки, тому він підлягає розірванню. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved