Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулась в суд з позовом до Луківської сільської ради, в якому просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що мати позивачки [PERSON] збудувала житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS]. Однак, технічну документацію не виготовила. [INFO] р. [PERSON] померла. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина на майно. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину. В 2013 р. позивачка звернулась до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері за законом, однак, оформити спадкування не може, так як відсутнє свідоцтво про право власності на житловий будинок. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов з наведених в ньому підстав. Суду пояснила, що позивачка на час смерті спадкодавця [PERSON] проживала разом з нею. Позивачка є її єдиним спадкоємцем. Представник Луківської сільської ради в судове засідання не з'явився, до суду поступила заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2012 року по справі № 905/2312/2012 задоволена заява [PERSON], встановлено факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], жителькою с. Лука Городенківського району та [PERSON], яка померла [INFO] р., як дочкою та матір'ю. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (повторним), виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції 10.08.2012 р. стверджено, що [PERSON] померла [INFO] р. в с. Лука Городенківського району. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. За ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ст. 529 згаданого кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З довідки № 1081, виданої 28.10.2013 р. виконкомом Луківської сільської ради встановлено, що [PERSON], 1958 р.н. постійно проживала з своєю матір'ю [PERSON] до дня її смерті, вели спільне господарство. Отже, позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом. По причині відсутності документів на право власності на житловий будинок по [ADDRESS] неможливо в нотаріальному порядку оформити спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Про те, що житловий будинок збудований в 1950 р. свідчить характеристика будинку згідно з технічним паспортом на будинок, згідно з яким загальна інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд станом на 17.10.2013 р. становить 19340 грн. Довідкою Луківської сільської ради № 1080 від 28.10.2013 р. стверджено, що житловий будинок в [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці площею 0,24 га. Як вбачається із висновку ЕТВО «Придністров'я» ринкова вартість будинку з господарськими будівлями станом на 21.10.2013 р. становить 23208 грн. Згідно з випискою з інвентаризаційних матеріалів № 6551 від 16.10.2013р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 р. не зареєстровано. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття [PERSON] права власності на будинковолодіння судом не встановлено, орган місцевого самоврядування - Луківська сільська рада, на території якої знаходиться будинковолодіння, не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд вважає, що є підстави для задоволення вимог позивачки про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 86, 120, 524, 529, 548,549, 553, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1222,1223, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved