Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

В листопаді 2013 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять суд ухвалити рішення, яким визнати частково недійсними розпорядження органу приватизації від 03 січня 1995 року та свідоцтво про право власності на житло, виданого 10 січня 1995 р. ДП «СЗ імені 61 комунара» на квартиру за адресою: [ADDRESS] в частині надання [PERSON] у приватну спільну сумісну власність квартири , оскільки на час здійснення приватизації остання вже померла; також просили визнати за ними право власності на вказану квартиру по 12 частині за кожним. В судовому засідання позивачі та їх представник позов підтримали та просили про його задоволення. Суду пояснили, що дізналися про незаконність приватизації квартири лише весною 2013 року, коли пішли до нотаріуса для переоформлення права власності на квартиру та прийняття спадщини після померлої [PERSON], яку [PERSON], фактично прийняла, оскільки проживала та була зареєстрована з спадкодавицею на день смерті . Як сталося, що вони отримували довідку про склад сімї, де була зазначена померла на той час особа, і яким чином вона розписувалася в заяві про наданні згоди на приватизацію, суду пояснити не змогли. Представник відповідача ДП «СЗ імені 61 комунара» позовні вимоги не визнав за необгрунтованістю, заявив про застосування строку позовної давності . Представник відповідача Управління Миколаївської міської ради вирішення позову віднесла на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно Ордеру на жиле приміщення № 1733 від 05 липня 1990 року трикімнатна квартира [ADDRESS] надана [PERSON], на сімю з трьох осіб - чоловіка [PERSON] та сестру [PERSON] [INFO] року померла [PERSON] , яка є рідною сестрою позивачки. На день смерті вона була зареєстрована в спірній квартирі. 07 грудня 1994 року [PERSON] звернулася до органу приватизації відповідача з заявою про передачу у приватну спільну сумісну власність вказаної квартири , яку вона займає разом з членами сімї на умовах найму, заява підписана наймачем та повнолітніми членами сімї - [PERSON] та [PERSON] До заяви додано Довідку ЖЕД ДП «СЗ імені 61 Комунара» , в кяій зазначено, що станом на 07.12.1994 року в квартирі проживають та зареєстровані [PERSON], її чоловік та сестра [PERSON] Згідно з розпорядженням № 2345 від 3 січня 1995 року органу приватизації - Державного підприємства «СЗ імені 61 комунара» задоволено прохання наймача [PERSON] про передачу їй та членам її сімї безоплатно у спільну сумісну власність вказаної квартири . На підставі вказаного розпорядження ДП «СЗ імені 61 Комунара» 10 січня 1995 року видано Свідоцтво про право власності на житло - трикімнатну квартиру , загальною площею 63,4 кв.м., [ADDRESS], відповідно до якого встановлена приналежність цієї квартири на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Право приватної спільної сумісної власності за цими особами на вказану квартиру зареєстровано в КП ММБТІ 30 січня 1995 р. Таким чином судом встановлено, що для вирішення питання про приватизацію були надані наступні документи : довідка про склад сімї від 07.12.1994 року з зазначенням усіх прописаних членів сімї, в тому числі і [PERSON], померлої [INFO] р.; розрахунок площі квартиру, що безоплатно приватизується , з якої вбачається, що їх сімї належало до безоплатної приватизації 73 кв.м., ; заява від наймача [PERSON] з зазначенням її уповноваженим власником підписана наймачем та повнолітніми членами сімї, в тому числі [PERSON] Як пояснили сторони в судовому засіданні , архіви органу приватизації відповідача не зберіглися, а позивачі не памятають, чому померла сестра була включена в довідку про склад сімї і хто за неї розписувався в заяві. Відповідно до ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Згідно з п. 5 „Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян", затвердженого Наказом № 56 від 15.09.1992 р. Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тому враховуюче те, що розпорядження органу приватизації, а також свідоцтво про право власності були видані у 1999 році, до виниклих спірних правовідносин застосовується положення ЦК УРСР. Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає встановленим, що письмову згоду на передачу спірної квартири до приватної власності [PERSON] не надавала, що свідчить про порушення процедури приватизації з боку відповідачів. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін у справі та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за неналежним способом захисту порушеного права. Так, передача у власність в порядку приватизації квартири відноситься до виключної компетенції уповноваженого органу приватизації державних установ, організацій, підприємств, органів місцевого самоврядування. Суд не може підміняти функції та повноваження інших державних органів та установ , до виключної компетенції яких відноситься вирішення відповідних питань. Згідно наведених положень Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" та підзаконних нормативних актів, передача квартир у власність в порядку приватизації можлива лише за згодою усіх повнолітніх членів сімї наймача. Отже, в разі встановлення судом порушення порядку приватизації, як наслідок слід визнавати Свідоцтво про право власності на квартиру , отриманої в порядку приватизації державного житлового фонду, в цілому недійсним, оскільки визнанннятакого свідоцтва недійсним лише в частині передачі у власність квартири одному з співвласників тягне за собою правову невизначеність подальших правовідносин сторін. Адже визнання права власності в порядку приватизації на визначені частки у праві власності за іншими співвласниками фактично є вирішення судом вимог, які не відносяться до компетенції суду. Стосовно застосування строку позовної давності до вирішення даного спору, то суд відмовляє у задоволенні позову по суті - в звязку з обранням неналежного способу захисту порушеного права, що виключає застосування такого строкуі. На підставі ст.81, 82 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 48, 71-72 ЦК УРСР, п. 4 Перехідних положень ЦК України, ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян,

Outcome: dismissed