Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-28 00:00:00

В квітні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Миколаївської міської ради (далі - ММР) мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з лютого 2003 року він зі своєю родиною проживає в [ADDRESS]. У березні 2003 року згідно попередній домовленості між ним та відповідачем [PERSON] він зі своєю родиною вселився в зазначену квартиру. Відповідач [PERSON] повідомила, що зазначена квартира була надана їй на підставі ордеру про надання житлового приміщення в будинку державного житлового фонду виданого виконкомом ММР, зазначила, що займається оформленням документів для отримання свідоцтва про право власності на квартиру, запевнила його, що як тільки вона отримає свідоцтво про право власності на квартиру, то укладе з ним договір купівлі-продажу даної квартири. 21.02.2004 в рахунок завдатку він передав відповідачу [PERSON] 4 000,00 дол. США, що підтверджується розпискою відповідача [PERSON] Після чого відповідач [PERSON] переїхала до Російської Федерації і більше він її не бачив. Він неодноразово направляв їй листи з проханням завершити переоформлення квартири, але вона їх не отримувала. Він же зі своєю родиною продовжував проживати в квартирі. Посилаючись на викладене позивач просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача Миколаївської міської ради в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить підтвердження про вручення документів, які були вручені їй Падунським районним судом м. Братська Іркутської області, однак в судове засідання не з'явилася. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. З пояснень представника позивача, вбачаються обставини, які встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2013 року у справі № 2/489/571/2013, а саме, що квартира [ADDRESS] знаходиться на балансі ЖКП ММР «Південь» та належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва. Квартира не приватизована, право власності не зареєстровано. Представник позивача пояснив, що [PERSON] була наймачем спірної квартири. Вказані обставини не заперечувались представником відповідача. Отже, суд приходить до висновку, що квартира перебувала у безстроковому наймі (користуванні) [PERSON], [PERSON], [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2011 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою. Відповідно до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Суд вважає, що позивач та члени його сім'ї не володіли спірною квартирою, а лише користувалися нею. Оскільки, квартира перебувала у безстроковому користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON], не можна говорити про те, що майно вибуло із володіння власника (територіальної громади в особі Миколаївської міської ради) та власник протягом строку встановленого законом безпідставно не вчиняв дії щодо його повернення. В позовній заяві зазначено, що за домовленістю з наймачем [PERSON] позивач та члени сім"ї вселилися до квартири, а тому не можна говорити про безпідставне заволодіння квартирою. Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed