Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-07 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 08.05.2013 року звернулися в суд з позовною заявою, уточненою у ході судового розгляду справи, в якій просять визнати за ними право власності у рівних частинах на квартиру [ADDRESS], за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що у 1986 році позивачу [PERSON] як молодому спеціалісту, разом із членами сім'ї була надана квартира у колгоспному житловому будинку, для проживання. Згодом йому разом із членами сім'ї був виданий ордер на вселення у вказану квартиру. У 2005 році будинок, у якому знаходиться спірна квартира, було передано на баланс відповідача Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області у зв'язку із ліквідацією вже на той час СГ ТзОВ «Україна» (правонаступника колгоспного двору). З цього часу вони відкрито, безперервно та добросовісно володіють зазначеною квартирою, сплачують відповідні кошти за отримання комунальних послуг, тощо. Вони мали намір використати своє право на приватизацію спірної квартири, однак вчинити такі дії не представляється можливим у зв'язку із відсутністю на території Сколівського району Львівської області органу приватизації. Вважають зазначену обставину такою, що порушує їхнє конституційне право на отримання житла. З огляду на вказане, за захистом своїх порушених прав та інтересів, вони були змушені звертатися до суду із даним позовом. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-5) та заяві про уточнення позовних вимог (а. с. 56). Належним чином уповноважений представник відповідача Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області - секретар сільської ради Богенчук В.С. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, оскільки позивачі дійсно більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіють квартирою [ADDRESS], яка була надана вказаній сім'ї ще колишнім колгоспним двором ім. Жданова, оскільки позивач [PERSON] прийшов туди працювати свого часу, як молодий спеціаліст. У зв'язку із ліквідацією правонаступника колгоспного двору ім. Жданова - СГ ТзОВ «Україна» у 2005 році будинок, у якому знаходиться спірна квартира, передано на баланс сільської ради. Позивачі зверталися у сільську раду із заявою про надання дозволу на приватизацію зазначеної квартири. Незважаючи на те, що у сільської ради немає жодних заперечень щодо прав позивачів на спірну квартиру, проте у задоволенні такої сільська рада була змушена відмовити через відсутність на території району створеного органу приватизації. З огляду на вказане та враховуючи положення чинного законодавства про підстави набуття права на нерухоме майно за набувальною давністю, не заперечувала проти визнання права власності за позивачами на вказану квартиру на цій підставі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Так, у судовому засіданні встановлено, що свого часу рішенням засідання правління та профкому колгоспу ім. Жданова у с. Підгородці Сколівського району Львівської області за позивачем [PERSON] закріплено трьохкімнатну квартиру у житловому будинку для спеціалістів (відповідне рішення у архівах не збереглося, однак існування такого не заперечувалося сторонами). Факт перебування позивача [PERSON] у трудових відносинах із колгоспом ім. Жданова підтверджується копією трудової книжки 14.04.1971 року (а. с. 11). З моменту надання позивачам спірної квартири для проживання, вони добросовісно, відкрито та безперервно володіють нею. Також факти передачі спірної квартири позивачу [PERSON] безпосередньо підтвердив у судовому засіданні належним чином уповноважений представник відповідача Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області - секретар сільської ради Богенчук В.С., яка пояснила, що за позивачем згідно рішення засідання правління та профкому колгоспу ім. Жданова у с. Підгородці Сколівського району Львівської області дійсно була закріплена трьохкімнатна квартира у житловому будинку для спеціалістів, на яку йому згодом було видано ордер на право заняття спірної квартири, однак підтверджуючі документи позивачем були втрачені, а в районному архіві такі не збереглися. Даний факт підтверджується копією письмової відповіді архівного відділу Сколівської районної державної адміністрації Львівської області № 45 від 27.03.2013 року (а. с. 13). Як вбачається з копії рішення Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області № 3 від 21.06.2005 року (а. с. 15), на баланс сільської ради було прийнято двохквартирний житловий будинок [ADDRESS]. Даний факт підтверджується також копією акта приймання-передачі двохквартирного житлового будинку, що перебуває на балансі ТзОВ «Україна» у с. Підгородці Сколівського району Львівської області від 02.06.2005 року ( а. с. 16), копією довідки № 288, виданої виконавчим комітетом Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області 25.02.2009 року (а. с. 17). З довідки № 62, виданої архівним відділом Сколівської районної державної адміністрації Львівської області 26.02.2009 року вбачається, що ТзОВ «Україна» стало правонаступником колгоспу ім. Жданова з 1989 року (а. с. 12). Згідно копії ухвали господарського суду Львівської області від 09.09.2005 року по справі № 6/82-4/54 (а. с. 14) вбачається, що ТзОВ «Україна» у с. Підгородці Сколівського району Львівської області ліквідовано. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном (квартирою) і продовжують відкрито, безперервно володіти ним. Факт відкритості і безперервності володіння підтверджується копіями квитанцій про оплату послуг з електропостачання (а. с. 34-36), довідкою № 594, виданою виконавчим комітетом Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області 28.03.2013 року ( а. с. 25) та копією будинкової книги (а. с. 26-29). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 328 ЦК України (у редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. З огляду на вказане та враховуючи, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном з 1986 року, у суду є всі підстави відповідно до вимог ст. 344 ЦК України визнати позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] власниками зазначеного об'єкта нерухомого майна. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що визнання належним чином уповноваженим представником відповідача позовних вимог є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, переконавшись у правильному розумінні відповідачем змісту обставин справи, у відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції представника відповідача з цього приводу, роз'яснивши їй при цьому наслідки відповідної процесуальної дії, приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити. З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що за позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved