Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про знесення самочинного будівництва, вказуючи, що відповідачами без відповідних документів здійснено самочинне будівництво за адресою : [ADDRESS], яке порушує її права та просила суд задовольнити позов, усунути перешкоди у користуванні шляхом знесення самовільно збудованих споруд, стягнути з відповідача понесені нею матеріальні витрати у розмірі 5 000,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання були сповіщені належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надавали. Представник відповідача - виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області - у судовому засіданні позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод у користуванні шляхом знесення підтримала, не заперечувала проти задоволення позову в цій частині, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди просила вирішити на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивачку, представника відповідача - виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, суд приходить до наступного. Згідно Свідоцтва про право власності на житло № 662 від 28.02.1997 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками у рівних частках 13/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Згідно Свідоцтва про право власності на житло відповідачі - [PERSON] та [PERSON] є власниками у рівних частках 18/100 частин домоволодіння [ADDRESS] Згідно відповіді виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № Б-2662/3275 від 24.11.2011 року (а.с. 23), при виїзді на місце представником управління містобудування та архітектури підтвердились факти, викладені у заяві [PERSON], а саме : [PERSON], який мешкає за адресою : [ADDRESS], дійсно без дозвільних документів виконує будівництво прибудови з санвузлом впритул до стіни дома [PERSON] Фахівцем управління містобудування та архітектури призупинені ці будівельні роботи та рекомендовано [PERSON] звернутись до суду. Згідно відповіді Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області №01/11-2419 від 07.12.2011 року, (а.с. 33), заява [PERSON] щодо будівництва прибудови [PERSON] по [ADDRESS], розглянута з виїздом на місце. [PERSON] уникає спілкування з інспектором, тому йому власно поштою припис про припинення будівництва житлової прибудови. Згідно відповіді виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №299/199 від 19.12.2011 року (а.с. 34), при виїзді на місце фахівцем управління містобудування та архітектури виявлено, що [PERSON], який мешкає за адресою : [ADDRESS], виконав будівництво прибудови з санвузлом (розміром у плані 6,00х4,00м) впритул до стіни квартири [PERSON], на відстані приблизно 1,00 м від вікна квартири [PERSON] Це будівництво виконано без дозвільних документів та без погодження [PERSON]; будівництво виконано без додаткової стіни вздовж капітальної стіни квартири [PERSON] Згідно відповіді Відділу Держкомзему у м. Білгород-Дністровський Одеської області № 28-28-25/107 від 09.02.2012 року (а.с. 55), згідно наявних у Відділі книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди за громадянами [PERSON], [PERSON] земельна ділянка за адресою : [ADDRESS] не зареєстрована. Згідно відповіді виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № Б-436/577 від 12.03.2012 року (а.с.90), виконавчий комітет повідомляє, що заява [PERSON] щодо заборони оформлення земельної ділянки та узаконення самочинного будівництва гр.. [PERSON] по [ADDRESS], прийнята до уваги; 02.03.2012 року [PERSON] звертався до управління містобудування та архітектури з питанням погодження самочинних будівель, але йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю письмового погодження всіх сусідів. Згідно протоколу № 9180-9184 від 07.11.2012 року Білгород-Дністровської СЕС, була досліджена житлова кімната за адресою : [ADDRESS]. Висновок дослідження : згідно результатів лабораторних досліджень рівень природного освітлення не відповідає ДБН В.2.5.-28.2006. Документів, які б свідчили про згоду власника земельної ділянки - Білгород-Дністровської міської ради Одеської області надати відповідачам земельну ділянку під уже збудоване самочинне нерухоме майно, відповідачами суду не надано. Приймаючи до уваги цей факт, а також факт того, що позивач [PERSON] заперечує проти визнання права власності за відповідачами на самочинно збудоване ними майно, суд приходить до висновку про неможливість в перспективі узаконення самовільного будівництва та набуття права власності відповідачами на нього. Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» (яка діяла на момент виявлення факту самочинного будівництва), забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», після набуття права власності на земельну ділянку замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені державними будівельними нормами, стандартами і правилами, крім винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, з повідомленням відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно ч. 2 ст. 83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 151, 152 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт. Переобладнання і перепланування жилого будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадиться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм та правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. У разі істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Як пояснювала у судовому засіданні позивачка, правовим обґрунтуванням її звернення до суду є стаття 376 ЦК України. Таким чином, оскільки правовою підставою для звернення позивачки до суду нею обрана саме вищевказана стаття 376 ЦК України, то доказуванню позивачкою підлягає саме факт суперечності самочинного будівництва правам та інтересам інших осіб, та наявність істотного порушення будівельних норм та правил. Наявні у матеріалах справи письмові докази підтверджують вищевказані обставини, тобто підтверджують факт порушення самочинним будівництвом прав та інтересів позивачки, а також факт того, що самочинне будівництво здійснено з численними порушеннями будівельних норм та правил. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, а також правову позицію представника відповідача щодо згоди з позовом в частині усунення перешкод у користуванні шляхом знесення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод шляхом знесення самочинного будівництва є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки [PERSON], [PERSON] не є власниками земельної ділянки, на якій вони здійснили самочинне будівництво, дозволу на виконання будівельних робіт у встановленому порядку вони не отримували, і самовільним будівництвом [PERSON], [PERSON] порушуються права інших осіб - а саме [PERSON] Стосовно позовних вимог позивачки в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №299/199 від 19.12.2011 року (а.с. 34), при виїзді на місце фахівцем управління містобудування та архітектури виявлено, що [PERSON], який мешкає за адресою : [ADDRESS], виконав будівництво прибудови з санвузлом (розміром у плані 6,00х4,00м) впритул до стіни квартири [PERSON], на відстані приблизно 1,00 м від вікна квартири [PERSON] Як пояснила позивачка у судовому засіданні, в результаті самочинного будівництва у кімнаті, яка примикає до самочинної прибудови, з'явились тріщини та сирість через нестачу світла; самочинним будівництвом відповідачів пошкоджена капітальна стіна у квартирі позивачки, що підтверджується фотокартками, наданими позивачкою (а.с. 88, 170). Згідно накладної від 18.12.2012 року, вартість будівельних матеріалів, придбаних позивачкою для відновлення капітальної стіни своєї квартири складає 503,00 гривні (а.с. 169). Згідно договору між позивачем [PERSON] та [PERSON] (а.с. 187), вартість робіт з відновлювання стіни квартири позивачки та відмостки складає 400,00 гривень. Таким чином, суд вважає позивні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди частково доведеними, та такими що підлягають частковому задоволенню, стягнув з відповідачів на користь позивача суму у розмірі 903,00 гривні. Згідно статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як встановлено у судовому засіданні, через неправомірні дії відповідачів позивачка була змушена неодноразово звертатись до відповідачів, а потім і до суду для відновлення її порушених прав, витрачати додаткові кошти на відновлення стіни іі квартири, неодноразово потрапляла до лікарні через хвилювання з приводу незаконного будівництва відповідачем (що підтверджується епікризами у матеріалах справи), що змінило звичний уклад її життя та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено,в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивачки в частині стягнення моральної шкоди доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню, стягнувши з відповідачів на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 2000,00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial