Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої пошкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, працюючи тривалий час на підприємствах вугільної промисловості, останнім часом - в ДП "Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1", при виконанні трудових обов'язків отримав професійне захворювання, внаслідок якого висновком МСЕК від 21 грудня 2010 р. йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності на 40%. Пошкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві йому завдано моральну шкоду, яку відповідач відмовляється відшкодовувати. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача 40 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволені позову. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на недоведеність факту спричинення позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я при виконанні трудових обов'язків, відсутність висновку МСЕК для визначення наявності моральної шкоди, а також пропуск позивачем встановленого ст. 233 КЗпП трьохмісячного строку для звернення до суду за вирішенням трудового спору. З наведених підстав представник відповідача просить суд відмовити позивачеві у задоволені позову. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні відповідними документами встановлено, що з 22 листопада 1982 р. позивач працював на підприємствах вугільної промисловості, з 19 листопада 1987 р. - на підземних роботах в ДП "Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1". (а.с. 4-7) У відповідності зі ст. 153 КЗпП забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. В судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача в в ДП "Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1" не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, що підтверджується повідомленням про професійне захворювання. (а.с. 17) Зазначені умови праці стали причиною професійного захворювання позивача, яке у нього вперше виявлено у листопаді 2010 р. (а.с. 18) Висновком МСЕК від 21 грудня 2010 р. встановлено, що внаслідок зазначеного професійного захворювання позивач вперше втратив працездатність на 40%. (а.с. 21) Пошкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП відшкодування працівнику моральної шкоди у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, провадиться власником або уповноваженим ним органом в порядку, встановленим законодавством. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я, що є підставою для задоволення його позову. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, частково задовольнивши позов. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 40 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати нею професійної працездатності внаслідок травмування. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок зазначеного ушкодження здоров'я, суд не може, оскільки це ствердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами. Суд також не приймає до уваги ствердження представника відповідача про те, що позивач пропустив встановлений ст. 233 КЗпП трьохмісячний строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки у відповідності зі ст. 268 ЦК на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодження здоров'я позовна давність не поширюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial