Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 41 609 гривень 16 копійок за кредитним договором № К3хrF104030257 від 04.06.2008 року та судових витрат у розмірі 416 гривень 09 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.2008 року між сторонами укладено договір № К3хrF104030257 відповідно до якого Відповідач отримала кредит у розмірі 5 909 гривень 00 копійок зі сплатою 0,42 % за користування кредитом на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, остання зобов'язувалась здійснювати щомісячні платежі для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших витрат в сумі 436 гривень 80 копійок. Зобов'язання за вказаним договором Відповідач належним чином не виконала, у зв'язку із чим станом на 26.06.2013 року виникла заборгованість у розмірі 41 609 гривень 16 копійок, яка складається із основної заборгованості - 5 908 гривень 99 копійок; відсотків за користування кредитом - 303 гривні 87 копійок; комісії за користування кредитом - 3 190 гривень 86 копійок; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 29 747 гривень 86 копійок; штраф (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок; штраф (процентна складова) - 1 957 гривень 58 копійок. Представник Позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, забезпечив явку свого представника, який проти позовних вимог заперечував та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що 04.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К3хrF104030257, який складається з заяви позичальника підписаною останньою, анкети персональних даних. Відповідно до умов зазначеного кредитно договору Позивач надав Відповідачу строковий кредит у сумі 5 908 гривень 99 копійок на строк 24 місяці, а саме до 04.06.2010 року, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0.42% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 177 гривень 27 копійок в обмін на зобов'язання позичальника (відповідача) з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії зазначених в заяві позичальника та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до умов договору, погашення заборгованості Відповідачем здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов в розмірі 436 гривень 80 копійок. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язань за вказаним договором належним чином не виконав, посилаючись на те, що під час укладання кредитного договору розраховувала на фінансову допомогу та підтримку свого чоловіка [PERSON], оскільки даний кредит було оформлено власне для чоловіка Відповідача. Однак в подальшому стосунки із чоловіком у Відповідача погіршились, що мало наслідком розірвання шлюбу та припинення сімейних стосунків. Враховуючи те, що вже колишній чоловік Відповідача попередньо обіцяв останній сплачувати кошти за даним кредитним договором, Відповідач належність виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не перевіряла. На разі Відповідач виконувати грошові зобов'язання за кредитним договором не звозі в зв'язку з відсутністю грошових коштів. Відсутність грошових коштів не може слугувати належною та поважною підставою для односторонньої відмови від виконання взятих на себе за договором кредиту зобов'язань. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, Відповідач зобовязаний повернути суму основної заборгованості та викоанти інші грошові зобовязання передбачені умвоами кредитного договору. Так, вимоги щодо стягнення суми заборгованості в розмірі : - 5908,99 грн. основна сума заборгованості; - 303,87 грн. відсотки за користування кредитними коштами; - 29 747,86 грн. суму нарахованої пені. - 500 грн. штраф (фіксована частина) -3190,86 грн. комісії за користування кредитом. Оскільки відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо стягнення з відповідача заборгованості. Проте, розмір заборгованості із зазначеною сумою пені не відповідає засадам розумності та добросовісності. Згідно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Представником Відповідача було заявлено заяву про зменшення розміру пені з тих підстав, що розмір пені значно більший а ніж розмір завданих збитків та просив взяти до уваги важке матеріальне становище Відповідача, що звісно буде мати вплив на виконання кредитних зобов'язань. Судом взято до уваги ті обставини справи, що Відповідач на протязі тривалого періоду часу ніде не працює, від колишнього чоловіка, шлюб з яким за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2012 року розірвано, матеріальної допомоги не має. Від шлюбу у Відповідача також є малолітній син [PERSON] [INFO]. Впродовж тривалого періоду часу Відповідач із своїм малолітнім сином [PERSON] перебувають на утриманні своєї бабусі [PERSON] [INFO] та проживають лише на пенсію останньої. Так, розмір нарахованої Відповідачу пені за порушення ним умов кредитного договору становить 29 747,86 грн. в той час як розмір основної заборгованості за кредитом становить - 5908,99 грн., що в пять разів меньше, а ніж сума нарахованої пені. А відтак, оскільки сума неустойки - пені значно перевищує розмір збитків, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає доцільним зменшити розмір неустойки за порушення умов кредитного договору, привівши розмір пені до 20 % від розміру основної заборгованості за кредитним договором, що становить - 1 181,98 грн. Отже, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Окрім того, Позивачем було заявлено вимогу про стягнення із Відповідача штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1957,58 грн. (процентна складова), обґрунтовуючи нарахування останнього за порушення умов кредитного договору, щодо несвоєчасного виконання грошових зобов'язань Відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК). Умовами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме: пеня у випадку несвоєчасного виконання грошових зобов'язань в розмірі 0,5 % від суми несвоєчасно сплаченої заборгованості за кожний день такого прострочення та передбачена сплата штрафу у випадку порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором в розмірі 5 % від суми простроченої заборгованості. Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання, а саме порушення строків повернення грошових коштів, передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст.61 Конституції зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення штрафу в частині процентної складової в розмірі 1957,58 грн. слід залишити без задоволення. Заперечення представинка Відповідача щодо незаконності позовної вимоги в частині стягнення із Відповідача грошових коштів у вигляді комісії за користування кредитом з підстав нікчемності умови кредитного договору щодо сплати такої комісії в силу приписів п. 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд вважає необґрунтованими. Так, ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме п. 3 ч. 4 ст. 11 передбачено кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до п. 17 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; Згідно п. 23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; В силу вимог ч. 2 ст. 5 ЦК України відповідно до якої акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність, а відтак у випадку наявності умов кредитного договору, що встановлюють будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою, приписи п. 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» підлягали би застосуванню у випадку наявності таких умов та з урахуванням того, що застосування даної норми ЗУ «Про захист прав споживачів» фактично скасовує відповідальність Відповідача в частинні стягнення із останнього грошових коштів. Однак, як вбачається із умов кредитного договору та аналізу норм ЗУ «Про захист прав споживачів» умова кредитного договору, яка зобов'язує Відповідача сплачувати щомісячну комісію в розмірі 177,27 грн. є платою за користування кредитними коштам в обмін на зобов'язання Відповідача з повернення кредиту, тобто платою за дії Позивача щодо передачі Відповідачеві блага у вигляді кредитних коштів та платою за дії, які передбачають саме користування Відповідачем даним грошовими коштами. А відтак, умова кредитного договору щодо сплати щомісячної комісії в розмірі 177,27 грн. є дійсною в силу закону та обов'язковою до виконання Відповідачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог позивача підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial