Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-21 00:00:00

31.07.2013 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовано тим, що 04.12.1998 року померла [PERSON] мати позивачки, після смерті якої відкрилась спадщина на домоволодіння розташоване в м. Пирятин, Полтавської області, вул. Кірова, 81, яке померла отримала у спадок від свого батька [PERSON] Позивачка зазначає, що на час смерті матері її чоловік [PERSON], сини померлої [PERSON], [PERSON] та донька померлої [PERSON] прийняли рішення про відмову від спадщини на користь позивачки. Позивачка фактично прийняла спадщину відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) шляхом вступу у володіння спадковим майном, оскільки прийняти спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори вона не мала змоги у звязку з тяжкою хворобою її батька, який потребував постійного догляду, хвороби самої позивачки та її чоловіка. За таких умов позивачка вважала, що спадщина нею прийнята, оскільки не знала, що даний юридичний факт треба встановлювати в судовому порядку. Крім того, з січня 2004 року в дію вступив новий ЦК України, в якому норма п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) не передбачена. Позивачка вказує, що довідалась вона про такі обставини лише в липні 2013 року коли державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з пропущенням строку прийняття спадщини. За наведених обставин позивачка просить суд визнати причини пропуску строку на прийняття спадщини поважними, при цьому, посилається на положення ст. 550 ЦК України (в ред. 1963 року) та ч. 3 ст. 1272 ЦК України. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просять позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надійшов лист міського голови про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги відповідач визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засідання суд протокольною ухвалою відмовив у прийнятті визнання позову у звязку із тим, що таке визнання відповідачем позову суперечить закону. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 04.12.1998 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КЕ №236707 (а.с. 7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААМ №489243 від 06.05.1998 року, померлій належав житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Пирятин, Полтавської області по вул. Кірова, 81 (а.с. 8). Право померлої [PERSON] на вказане майно підтверджується також наявною в матеріалах справи копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 9-10). 22.09.2003 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КЕ №232656 (а.с. 11). Померлі [PERSON] та [PERSON] були рідними батьками позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки (а.с. 12) та копією свідоцтва про укладення шлюбу позивачки (а.с. 13) у звязку із чим прізвище позивачки було змінене з «Лагутіна» та «Шапран». За змістом листа Пирятинської державної нотаріальної контори №1111/02-17 від 18.06.2013 року, позивачці було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо зазначеного вище будинку у звязку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 14). Згідно довідки №380 від 28.01.2013 року виданої виконавчим комітетом Пирятинської міської ради, мати позивачки [PERSON], [INFO], на час своєї смерті 04.12.1998 року була зареєстрована в [INFO]. Разом з нею на час її смерті за цією ж адресою ніхто не був зареєстрований (а.с. 15). Згідно довідки №25.07 від 22.07.2013 року виданої виконавчим комітетом Пирятинської міської ради, позивачка [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла 04.12.1998 року, використовує ділянку, як дачний участом, що знаходиться за адресою: м. Пирятин, вул. Кірова, 81. Ніхто інший крім неї цим участком не користувався (а.с. 16). Як вбачається з матеріалів справи рідні брати позивачки [PERSON], [PERSON] та рідна сестра позивачки [PERSON] на спадщину, яка відкрилась після смерті їх матері [PERSON], померлої 04.12.1998 року, не претендують (а.с. 7-29). За даними Пирятинської державної нотаріальної контори у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо заведення спадкових справ на майно померлих [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Враховуючи викладені обставини, наведені норми закону та розяснення вищої судової інстанції, суд приходить до висновку, що при вирішенні даної справи застосуванню підлягають положення ЦК УРСР, оскільки як вбачається з матеріалів справи спадщина відкрилась 04.12.1998 року, а дії позивачки по вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується викладеними у позові обставинами та письмовими доказами, свідчать про прийняття нею спадщини шляхом вчинення фактичних дій. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно положень ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. В даному випадку відсутні підстави вважати, що позивачкою пропущений строк для прийняття спадщини, адже її фактичні дії по володінню та управлінню спадковим майном свідчать про прийняття спадщини у відповідності до положень ст. 549 ЦК УРСР. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. За наведених обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки фактичні обставини справи вказують на вчинення позивачкою дій спрямованих на прийняття спадщини і за таких умов звернення до суду має стосуватись встановлення факту прийняття спадщини для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину враховуючи, що ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed