Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Заповітом від 05.08.1997 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала все належне їй майно [PERSON]. Маючи намір оформити свої спадкові права після смерті матері на належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.1991 року квартиру [ADDRESS], позивач звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори. Під час оформлення спадкових прав, позивачу стало відомо, що 04 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 06 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 12 травня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Оскільки на час укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04.12.2003 року, [PERSON] у зв'язку з психічною хворобою, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що тягне за собою його недійсність та недійсність подальших угод, позивач вимушений звернутись з позовом до суду. Крім того, на думку позивача, незаконні дії [PERSON], щодо набуття права власності на спірну квартиру, завдали йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює в 60 000,00 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись, на те що договори купівлі-продажу від 06 квітня 2004 року укладений між [PERSON] та [PERSON], та від 12 травня 2004 року укладений між [PERSON] та [PERSON], укладені з додержанням законодавчих вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем права власності на квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, укладеним 12 травня 2004 року між [PERSON] та нею. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Заповітом від 05.08.1997 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала все належне їй майно своєму сину [PERSON]. 04 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 6890. Зазначена квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.1991 року. 06 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], укладений договір купівлі-продажу, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON]. 12 травня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 255 ЦК України правочин, вчинений фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2009 року по цивільній справі № 2-2273/09 заява прокурора Малиновського району про визнання [PERSON] недієздатною - залишена без розгляду, оскільки виник спір про право. Під час розгляду цивільної справи за заявою прокурора Малиновського району про визнання [PERSON] недієздатною, відповідно до ухвал суду від 01.06.2004 року та 05.09.2008 року, проведені комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза та додаткова посмертна судово-психіатричної експертизи, копії висновків яких залучені до матеріалів даної справи. Відповідно до оглянутого в судовому засіданні акту № 534 комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи від 22 липня 2004 року, [PERSON], 1919 року народження з 15 жовтня 2003 року виявляла ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді органічного розладу особистості с прогресуючим пониженням інтелектуально-мнестичних функцій, у зв'язку з чим не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними в період з 01 грудня 2003 року по день своєї смерті [INFO]. Актом № 703 додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи від 21 липня 2007 року, оригінал якого оглянутий в судовому засіданні, встановлено, що актуальний психічний стан [PERSON], 1919 року народження в період останніх шести місяців перед смертю (з 31.07.2003 року по 31.01.2004 року) в тому числі на день підписання договору від 04.12.2003 року, виявляло хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді органічного розладу особистості с прогресуючим пониженням інтелектуально-мнестичних функцій, у зв'язку з чим [PERSON] не була спроможна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в тому числі на день підписання договору від 04 грудня 2003 року. Відповідно до вимог ст. 255 ЦК України правочин, вчинений фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», випливає що, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. За таких обставин суд вважає необхідним визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 04 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 6890. Відповідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За таких обставин суд вважає можливим визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 06 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 12 травня 2004 року між [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні також встановлено, що позивач у визначений законом термін звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Питання отримання свідоцтва про право на спадщину має вирішуватися у встановленому законом порядку органом до повноважень якого відноситься вирішення цього питання, а саме нотаріальної контори. Лише у випадках винесення нотаріусом постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії та визнання такої відмови обґрунтованою, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З викладеного суд робить висновок, що вимоги позивача про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування є передчасними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 60 000,00 гривень, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведений факт завдання моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial