Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] ([INFO]) звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] ([INFO]), якою просила розірвати шлюб, який було зареєстровано між ними виконкомом Варварівської сільської ради Кремінського району Луганської області 28 жовтня 2011 року (про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №15, та видано свідоцтво про одруження [NUMBER]), а після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]". У судове засідання для розгляду справи по суті, сторони не з'явились. Позивач, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи за її відсутності також надала письмові пояснення. Відповідач надав суду заяву, якою позов визнав в повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. З письмових пояснень позивача вбачається, що основна причина розпаду сім'ї - це втрата почуття взаємної любові один до одного. У позивача та відповідача різні принципи на побудову шлюбних та сімейних відносин і тому примирення між ними не можливе. Суперечки про місце проживання дитини не має. Спільно нажите майно поділили за погодженням один одного. Аліменти на дитину відповідач сплачує на підставі рішення суду. З 28 жовтня 2012 року позивач з відповідачем не мають шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Позивач, [PERSON] ([INFO]), та відповідач, [PERSON] ([INFO]), перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними виконкомом Варварівської сільської ради Кремінського району Луганської області 28 жовтня 2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №15, та видано свідоцтво про одруження [NUMBER] (а.с. 3). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Починаючи з жовтня 2012 року шлюбні відносини фактично припинились, позивач та відповідач стали проживати окремо, а сім`я існувала формально. Втрачено почуття взаємної любові, та вони не бажають допомагати один одному у вирішенні питань спільного побуту. Матеріально один одного не підтримують (а.с.23,24). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно з частиною першою статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. Одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з положеннями частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та те, що судом встановлено, що позивач та відповідач втратили почуття взаємної любові, поваги та не бажають допомагати один одному у вирішенні питань спільного побуту; матеріально один одного не підтримують, і при цьому мають протилежні погляди на принципи побудови сімейних та шлюбних відносин, - подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, слід визнати такими, що будуть суперечити інтересу позивача, що має істотне значення, у вигляді побудови сімейних і шлюбних відносин за його власними уявленнями про шлюб та сім`ю, які при цьому не суперечать закону та нормам моралі сучасного суспільства, а тому позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню (а.с.23,24). При цьому, судом встановлено, що використання позивачем права на розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі; розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не суперечить інтересам їх дитини, оскільки між сторонами існує взаєморозуміння та правова обізнаність з приводу того, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, у тому числі необхідності надання дитині спільної уваги, виховання, утримання та її розвитку обома батьками. Також, судом встановлено, що між батьками відсутній спір про місце проживання дитини; про порядок та розмір виплати коштів на утримання дитини; а також про поділ майна, яке належить подружжю на праві спільної власності (а.с.23,24). Позовні вимоги в частині залишення за позивачем права, після розірвання шлюбу, іменуватись прізвищем: "[PERSON]", також підлягають задоволенню, оскільки реалізація вказаного права не залежить від волі відповідача.

Outcome: approved