Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до відповідача ПОП «Вікторія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, в якому зазначив, що у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 5,94 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. У січні 2013 року [PERSON] дізналася про використання її земельною ділянкою відповідачем ПОП «Вікторія» на умовах договору оренди, при цьому орендної плати вона не отримувала. Вважає, що договір оренди земельної ділянки укладений 01.01.2006 року між [PERSON] та ПОП «Вікторія» є недійсним з тих підстав, що поставлений в договорі підпис від імені орендодавця виконаний не [PERSON], а іншою людиною – її чоловіком [PERSON], якого вона на вчинення таких дій не уповноважувала. Окрім того, в спірному договорі відсутні низка істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема, в ньому не міститься положення щодо об’єкта оренди (місця розташування та розміру земельної ділянки); орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а також умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Тому посилаючись на вказані обставини просив визнати договір оренди земельної ділянки від 01.01.2006 року недійсним, витребувати у відповідача зазначену земельну ділянку, яка перебуває у нього незаконно та скасувати державну реєстрацію оскаржуваної угоди і стягнути з вказаного підприємства на користь [PERSON] судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], згідно довіреності від 06.02.2013 року, позовні вимоги до відповідача ПОП «Вікторія» підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], згідно угоди про надання правової допомоги від 21.05.2013 року, позовні вимоги позивача не визнав, пояснив, що договір оренди земельної ділянки між ПОП «Вікторія» та [PERSON] був укладений та підписаний сторонами 01.01.2006 року за взаємною згодою. У спірному договорі передбачено всі істотні умови для даного виду правочину. Вказаний договір пройшов державну реєстрацію 12.06.2007 року у Новобузькому районному відділі ДП «Центр ДЗК» Миколаївської регіональної філії, де перед реєстрацією він також пройшов певну перевірку на відповідність. Саме [PERSON], а не будь-хто інший, на підставі зазначеного договору одержувала орендну плату, що свідчило про те, що їй було відомо про існування вказаного договору, а існування таких правовідносин тривалий час вказує про схвалення орендодавцем умов договору оренди землі. В договорі чітко обумовленні об’єкт оренди – земельна ділянка, її площа та місце розташування, до угоди приєднувалася копія державного акту на право власності позивачки на землю, в якому зазначені межі цієї земельної. Наголосив, що розмір та форма орендної плати, що зазначені в спірному договорі повністю узгоджені сторонами і такі умови відповідають чинним на час укладення угоди Законам та підзаконним актам, що регулюють відносини передачі землі в оренду. Орендна плата виплачувалася щороку у необхідному розмірі з врахуванням 1,5 відсотків дійсної нормативної грошової оцінки земельної ділянки з поступовим щорічним її підвищенням, що підтверджується відповідними касовими ордерами та відомостями. Необхідність зазначення у договорі оренди землі умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки на час укладення спірного договору оренди землі серед істотних умов, визначеними чинними на той час положеннями Закону України «Про оренду землі» не були передбачені. Ймовірне підписання цієї угоди чоловіком позивачки – [PERSON], не служить достатньою підставою для визнання такої угоди недійсною, оскільки своє волевиявлення [PERSON] проявила у фактичному його виконанні, схваленні та отриманні орендної плати. З цих підстав просив у задоволені позовних вимог відмовити. Третя особа без самостійних вимог - відділ Держземагенства у Новобузькому районі Миколаївської області, в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що громадянці [PERSON] на підставі державного акту серії І-МК № 018376 на право приватної власності на землю від 02.04.2001 року належить земельна ділянка площею 5,94 га, яка розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 січня 2006 року між [PERSON] та ПОП «Вікторія» в особі його директора [PERSON] був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років. Зазначений договір зареєстровано Миколаївською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» 12.06.2006 року за р./№ 040702002529. Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки від 01.01.2006 року, [PERSON] передала, а ПОП «Вікторія» в особі [PERSON] прийняв земельну ділянку в оренду. Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі - Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. В силу ч.1 ст.14 указаного Закону договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК України. Зокрема, в силу вимог ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім цього, згідно ст.16 Закону України „Про оренду землі” укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Разом з тим, в судовому засіданні не доведено, що позивачка, як власниця земельної ділянки давала свою згоду на укладення договору оренди землі з ПОП «Вікторія» та підписувала зазначений договір. Як вбачається з висновків, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 14.10.2013 року за № 1318, підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» як у спірному договорі, так і в акті приймання-передачі земельної ділянки від 01.01.2006 року виконані іншою особою. Зі свідчень представника позивача в судовому засіданні, свій підпис у спірному договорі виконав чоловік позивачки - [PERSON] Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, підпис від імені орендодавця вчинений не ним, а іншою особою без дотримання положень ст. 207 ЦК України, а також за відсутності належної довіреності, наданої за правилами статей 244,245 ЦК України. Отримання [PERSON] орендної плати за землю, після укладення спірного договору, не може бути достатнім доказом того, що остання погодилася укласти договір оренди саме на тих умовах, які зазначені в спірному договорі, в тому числі щодо строку дії цього договору. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору, текст договору оренди землі було підписано від імені орендодавця сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому, неможна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визначення спірного договору недійсним. Водночас, не заслуговують на увагу та є безпідставними доводи представника позивача щодо відсутності у спірному договорі необхідних істотних умов, насамперед, не зазначення в договорі опису об’єкта оренди (місце розташування земельної ділянки), оскільки такі обставини повністю передбачені пунктами 1-2 договору. Розмір, індексація, форма, та строк виплати орендної плати із зазначенням порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату визначені чітко пунктами 9-14 договору та узгоджується з розміром плати за оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення на рівні не менше 3 відсотків від вартості земельної ділянки, що запроваджений Указом Президента України від 2 лютого 2002 року за № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» із внесеними змінами згідно Указу президента України від 19.08.2008 року №725. Необхідність зазначення в договорі оренди землі умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, як відповідної істотної умови для вказаного виду правочину, передбачена абзацом 12 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», який доповнено до вказаного Закону пізніше згідно із Законом України від 16.09.2008 р. N 509-VI. В той час як договір оренди земельної ділянки, дійсність якої оскаржує позивач, через відсутність у ньому, в тому числі, вказаної істотної умови, укладено між сторонами ще 01.01.2006 року (зареєстрованого 12.06.2007 року), тобто за довго до таких змін. Поряд з цим, позовні вимоги щодо витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, оскільки така вимога заявлена позивачем у невідповідний спосіб захисту порушеного права. Так, підставою для повернення земельної ділянки у зв’язку з визнанням недійсним правочину є застосування реституції, яка для даного спору є спеціальним правовим наслідком, але таких вимог позивачем заявлено не було, а суд не знайшов підстав для самостійного виходу за межі позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання договору оренди землі від 01.01.2006 року недійсним із скасуванням його державної реєстрації, саме з підстав відсутності волевиявлення орендодавця під час укладення цього договору, знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, тому підлягають задоволенню лише в цій частині. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду з вимогою про визнання правочину недійсним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 114,70 грн. В той же час, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 229,40 грн. за пред’явлення вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, у задоволенні якої відмовлено, слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: partial