Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Дипи Транс» суму спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 24 582,53 грн. та судові витрати у справі. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. Відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Дипи Транс» згідно наказу № 75-к від 18 червня 2012 року та займав посаду водія автотранспортних засобів. Для виконання трудових обов'язків, позивачем було ввірено відповідачу службовий транспортний засіб КРАЗ 65055, державний номерний знак [NUMBER], котрий належить ТОВ «Дипи Транс» на праві власності. З відповідачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність від 18 червня 2012 року, відповідно до умов якого [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому матеріальних цінностей. 16 вересня 2012 року відповідачем було причинено матеріальну шкоду підприємству, котра полягала у тому, що останній за час виконання своїх службових обов'язків пошкодив автомобіль КРАЗ 65055, державний номерний знак [NUMBER]. У пояснювальній записці відповідач зазначив, що прийняв автомобіль з поганою гальмівною системою, однак керівництву підприємства про це відомо не було. Згідно акту дефектації деталей вузлів складений комісією ТОВ «ЮзАвто», а також акта прийому - передачі виконаних робіт № 347 від 06 листопада 2012 р. вартість ремонту складає 24 582,53 грн. На підставі заяви від 05 жовтня 2012 р. відповідач сам виявив бажання сплатити заподіяний збиток підприємству, однак згідно заяви, [PERSON] був звільнений за погодженням сторін наказом № 162-к від 04 грудня 2012 року. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним ухвалити заочне рішення у справі та задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипи Транс» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої підприємству робітником з наступних підстав. Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно ч.1 до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Задовольняючи позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипи Транс», суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» N 14 від 29.12.92 р. право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] та позивач перебували в трудових відносинах. [PERSON] обіймав посаду водія автотранспортних засобів. Для виконання трудових обов'язків, позивачем було ввірено відповідачу службовий транспортний засіб КРАЗ 65055, державний номерний знак [NUMBER], на підставі чого було укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 18 червня 2012 року, відповідно до умов якого [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому матеріальних цінностей. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатив судовий збір у сумі 245 грн. 82 коп., який підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 16 ЦК України, ст.ст. 130, 134 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» N 14 від 29.12.92 р.,

Outcome: approved