Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить: - визнати за ним право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 159,7 кв.м, розташованого по [ADDRESS]; - зняти арешт з належної йому 1/2 частини нежитлового приміщення, загальною площею 159,7 кв.м, розташованого по [ADDRESS], оскільки він не є боржником за наказом господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2013 року № 5013/1165/12. Позов мотивує тим, що з [PERSON] перебуває в шлюбі, який зареєстрували 18.11.1967 року. 21.01.2008 року, з його згоди, [PERSON] 23.01.2008 року уклала з фондом комунального майна Олександрійської міської ради договір купівлі - продажу нежитлового приміщення шляхом викупу № 28, за умовами якого придбала нежитлове приміщення, загальною площею 159,7 кв.м, розташованого по [ADDRESS]. Даний договір купівлі - продажу та додатковий договір до нього від 27.05.2008 року, посвідчені приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу та зареєстровано за № 243 та № 1875, а в подальшому зареєстровано Олександрійським КМБТІ 27.05.2008 року у реєстрі № 1989/9(ю)с.272. Посилаючись на ч.1, 2 ст.60, ч.1 ст.61 СК України зазначає, що вважає, що дане нежитлове приміщення належить їм з [PERSON] на праві спільної сумісної власності, незважаючи на те, що право власності на нього зареєстроване тільки за відповідачкою. В червні 2013 року йому стало відомо, що в ході виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2013 року № 5013/1165/12 про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості по кредиту на суму 397 392,77 грн., державним виконавцем відділу ДВС ОМРУЮ 21.03.2013 року був складений акт опису й арешту майна, а саме - вищезазначеного нежитлового приміщення. Суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] 06.06.2013 року проведена оцінка описаного майна. Відповідно до ч.1 ст.73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Посилається на ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає - у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судомза поданням державного виконавця. Вважає, що державний виконавець, перед складанням акту опису й арешту майна від 21.03.2013 року повинен був звернутись до суду з поданням про визначення частки [PERSON] у спільному майні подружжя, оскільки він такого не зробив, то звернення стягнення на майно, яким володіє боржник [PERSON] спільно з ним, проведено з порушенням закону. Вважає, що факт укладення 27.05.2008 року між [PERSON] та банком іпотечного договору № 8/2008-ЮРІ на передачу в іпотеку вищевказаного нежитлового приміщення в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 8/2008-ЮР від 23.05.2008 р. також не надає право державному виконавцю при примусовому виконанні наказу господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2013 року № 5013/1165/12 звертати стягнення на предмет іпотеки та здійснювати арешт й опис цього майна в цілому, без виділення частки боржника за цим виконавчим документом. Передача в іпотеку спірного нежитлового приміщення була здійснена за його письмовою згодою, яка викладена у заяві приватному нотаріусу. Надавши таку письмову згоду, він виступив майновим поручителем, передавши в іпотеку належну йому частку нерухомого майна для забезпечення виконання зобов'язань іншої особи - [PERSON]. У зв'язку з цим та відповідно до ч.1 ст.11, ч.1, ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання цим боржником основного зобов'язання він повинен нести відповідальність перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» в межах вартості 1/2 частки предмета іпотеки, звернення стягнення на яку може бути здійснено виключно на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. 04.09.2013 року до суду було подано зустрічний позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] до [PERSON] , третя особа - відділ ДВС Олександрійського МРУЮ про звернення стягнення на предмет іпотеки, де позивач за зустрічним позовом просить для задоволення вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» до фізичної особи - підприємця [PERSON] за кредитним договором № 8/2008-ЮР від 23.05.2008 року в розмірі 397 392,77 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 8/2008-ЮРІ від 27.05.2008 року - нежитлове приміщення в [ADDRESS], загальною площею 159,7 кв.м, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 28 від 21.01.2008 року, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Встановити початкову ціну реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів у розмірі 433 266,00 грн. та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 20.09.2013 року зустрічну позовну заяву було прийнято до провадження та об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Позивач [PERSON] та представник третьої особи на розгляд справи не явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; позивач подали заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відділу ДВС ОМРУЮ про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність не явившихся осіб. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги по первісному позову в повному обсязі з підстав вказаних в позові, а зустрічні позовні вимоги не визнає, оскільки п.п. 51., 5.2 договору іпотеки передбачено, що предмет іпотеки може бути використаний для задоволення із його вартості будь - яких та всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі, тільки після настання події дефолту та спливу встановленого законом терміну для добровільного погашення забезпечених вимог. Події дефолту визначені в іпотечному договорі. Настання події дефолту посвідчується письмовим повідомленням, яке надається іпотекодержателем іпотекодавцеві. В порушення наведених вище приписів та ст.35 Закону, п.п.5.2 договору іпотеки, ПАТ «Креді Агріколь Банк» повідомлення про дефолт було направлено тільки боржнику [PERSON], а йому як майновому поручителю відповідне повідомлення йому взагалі не направлялось (а.с. 182 - 184) Відповідач [PERSON] просить вимоги позивача задовольнити, пояснивши, що з 1997 року є ФОП. Укладаючи дані договори, вона діяла в інтересах сім'ї. Представник ПАТ «Креді Агріколь Банк» пояснила, що визнають те, що нежитлове приміщення по пр.Леніна, 122в/1 є спільною сумісною власністю подружжя; вони не оспорюють право [PERSON] на частку у спільному сумісному майні подружжя. Позовні вимоги про зняття арешту з майна переданого в іпотеку - не визнають, зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Судом встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.11.1967 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). З договору № 28 купівлі - продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 21.01.2008 року, укладеного між фондом комунального майна Олександрійської міської ради та [PERSON] вбачається, що продавець зобов'язується передати у власність покупцю комунальне майно: 2/25 частки будівлі кафе - нежитлове приміщення загальною площею 159,7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] (п.1.1). В п.1.2 вказано, що право власності на об'єкт переходить до покупця з моменту сплати повної вартості придбаного об'єкта приватизації згідно цього договору. Ціна відчужуваного об'єкту продажу шляхом викупу становить 249 230 грн.(п.1.3), яку покупець зобов'язаний внести протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу, термін оплати може бути продовжений ще на 30 календарних днів за умови внесення покупцем не менше 50 відсотків від ціни продажу (п.2.1). 27.05.2008 року було укладено між тими ж сторонами додатковий договір до договору купівлі - продажу № 28 від 21.01.2008 року (а.с.11). Дані договори нотаріально посвідчені та зареєстровані 27.05.2008 року в Олександрійському КМБТІ 27.05.2008 року у реєстрі № 1989/9(ю)с.272 (а.с.7 - 11). 23.05.2008 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та АТ АТ «Індустріально - експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банкк», було укладено Кредитний договір № 8/2008-ЮР, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 39000 доларів США на придбання та ремонт нерухомого майна, а саме - нежитлового приміщення в будинку [ADDRESS], загальною площею 159,7 кв.м під 12% річних, з кінцевим строком користування 18.05.2018 року (а.с.98 - 103). При укладенні іпотечного договору з [PERSON], її чоловік - [PERSON] надав нотаріально завірену заяву про те, що зміст та умови договорів іпотеки зазначеної нерухомості та кредитного договору № 8/2008-ЮР від 23.05.2008 року на суму 39 000,00 дол.США, укладеного з АТ «Індустріально - експортний банк» ним прочитані особисто, відповідають їх з дружиною волевиявленню. Дії його дружини при укладенні кредит ного та іпотечного договору відповідають інтересам сім'ї (а.с.108). З метою забезпечення зобов'язання за кредитним договором від 27.05.2008 року між [PERSON] та АТ «Індустріально - експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банкк», було укладено іпотечний договір № 8/2008-ЮРI, згідно з умовами якого іпотекодавець передала іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS],, яке належить іпотекодавцям на праві власності. Підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя є шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного судочинства. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, позивач та відповідачка [PERSON] мають права та обов'язки подружжя і одночасно з ними набули права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі між собою (ч.3 ст.368 ЦК України, ч.2 ст.60 СК України). Відповідно до приписів ч.3 ст.368 ЦК України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки спірна частина нежитлового приміщення була придбана сторонами за період спільного проживання однією сім'єю, то суд вважає, що вона є їх спільним майном, а тому всі співвласники мають однакове і рівне право володіти, користуватися та розпоряджатися даним майном. Реєстрація права на спірну частину нежитлового приміщення лише на ім'я [PERSON] не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи наведені обставини, а також положення законодавства про те, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного нежитлового приміщення підлягають задоволенню, оскільки дане приміщення було придбано сторонами у період шлюбу, домовленості між подружжям щодо визначення розміру часток кожного з них у майні відсутні, то їх частки є рівними. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ФОП [PERSON] кредит в сумі 39 000 дол.США. Однак, ФОП [PERSON] порушила умови кредитного договору, не повертаючи кредит у строки/терміни, передбачені графіком. У зв'язку з невиконанням ФОП [PERSON] вимог кредитного договору, господарським судом Кіровоградської області 29.10.2012 року винесено рішення (справа № 5013/1165/12) про стягнення з ФОП [PERSON] на користь банку - 291 196,74 грн. боргу по кредиту, 9 803,57 грн. боргу по відсоткам, 356,33 грн. пені та 6 027,13 грн. сплаченого судового збору (а.с. 26 - 28). 31.03.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Олександрійського МРУЮ було складено акт опису й арешту майна на примусове виконання наказу виданого 29.02.2013 року господарським судом Кіровоградської області про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості в сумі 397 392,77 грн.. Акт складався в присутності [PERSON] (а.с.29 -30). За зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі (ч. 1 ст. 73 СК України). Частиною 1 статті 60 цього Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, оскільки судом визнано за [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/2 частину спірного нежитлового приміщення, домовленості між подружжям щодо визначення розміру часток кожного з них у майні відсутні, то їх частки є рівними, а тому суд приходить до висновку, що він має право звернення до суду з позовом про зняття арешту з належної йому спірної частини приміщення. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби (ч. 2 ст.73 СК України). Відповідно до положень ст.578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. При укладенні іпотечного договору з [PERSON], її чоловік - [PERSON] надав нотаріально завірену заяву про те, що зміст та умови договорів іпотеки зазначеної нерухомості та кредитного договору № 8/2008-ЮР від 23.05.2008 року на суму 39 000,00 дол.США, укладеного з АТ «Індустріально - експортний банк» ним прочитані особисто, відповідають їх з дружиною волевиявленню. Дії його дружини при укладенні кредит ного та іпотечного договору відповідають інтересам сім'ї (а.с.108). Таким чином, укладення такого іпотечного договору відбувалося за взаємною згодою подружжя та відповідало інтересам їх сім'ї, було використано на її потреби, дану обставину ніхто з учасників процесу не оспорював і в судовому засіданні. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, іпотека є дійсною і для позивача [PERSON] і він відповідно набув статусу іпотекодавця, при цьому він має всі права і несе всі обов'язки за іпотечним договором у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, у зв'язку з чим визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного нежитлового приміщення не порушує право банка та не може впливати на зміну умов договору іпотеки, який був укладений 27.05.2008 року, тобто ще до прийняття даного рішення. А тому, на підставі вищевикладеного, суд вважає безпідставними доводи позивача за первісним позовом та його представника, що державним виконавцем незаконно внесено до акту опису та арешту майна від 21.03.2013 року належне позивачу з відповідачкою [PERSON] на праві спільної сумісної власності майно, та звернуто стягнення на це майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за зобов'язаннями лише одного із співвласників цього майна та відмовляє в вимогах щодо зняття арешту з належної [PERSON] 1/2 частини нежитлового приміщення. Правовідносини щодо предмета іпотеки виникають між іпотекодавцем і іпотекодержателем, права і обов'язки, яких визначаються договором іпотеки та Законом України "Про іпотеку". Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов'язання - це зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Відповідно до ч. 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що за рішенням господарського суду Кіровоградської області від 29.10.2012 року (справа № 5013/1165/12) з ФОП [PERSON] на користь банку вже стягнуто - 291 196,74 грн. боргу по кредиту, 9 803,57 грн. боргу по відсоткам, 356,33 грн. пені та 6 027,13 грн. сплаченого судового збору (а.с. 26 - 28). Згідно п. 45 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" - Відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки може бути надана судом за заявою іпотекодавця безпосередньо при ухваленні самого рішення (стаття 217 ЦПК, стаття 39 Закону України "Про іпотеку") або після його ухвалення за правилами, встановленими статтею 373 ЦПК. У разі якщо за судовим рішенням із відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то в порядку статті 373 ЦПК суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості відповідно до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику. Суд, з врахуванням того, що за рішенням господарського суду вже стягнуто заборгованість за кредитним договором з ФОП [PERSON], вважає, що вимоги заявлені банком в зустрічному позові з тих підстав, що там вказані, є як подвійним стягнення боргу. Тобто, ці вимоги мають загальний предмет - стягнення боргу за кредитним договором та підставу - наявність заборгованості за кредитним договором. Позов про стягнення кредитної заборгованості, який розглядався господарським судом та позов про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом примусового продажу предмету застави (іпотеки) у виконавчому провадженні є за своєю суттю тотожними позовами тому, що в обох позовах позивач вимагає повернення кредитної заборгованості. Предметом цих позовів є стягнення заборгованості за кредитним договором. Ці позови мають і єдину підставу для звернення - наявність заборгованості за кредитним договором. Цей висновок повністю кореспондується з логікою пункту 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, з якого випливає, що кредитор не може заявляти до одного і того ж відповідача дві вимоги про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволенні частково, то відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню сплачені позивачем і документально підтвердженні судові витрати, що складаються; з судового збору у розмірі 863,79 грн. та недоплаченої позивачем за первісним позовом суми судового збору на користь держави в сумі -1 302,54 грн. (2 166,33 - 863,79 грн.)

Outcome: partial