Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Представник позивача за довіреністю - [PERSON], звернувся до суду 11.10.20013 року із позовною заявою Морської товарної біржі, [PERSON], про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Уточнивши позовні вимоги 20.12.2013 року, збільшив їх розмір та просив крім того визнати за позивачем право власності на житловий будинок. В обґрунтування уточненої позовної заяви, зазначив, що позивач придбала житловий будинок [ADDRESS] та господарчі споруди на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим Морською товарною біржею за №100 від 26.03.1999 року на підставі ст.15 Закону України "Про товарну біржу», зареєстрованого 09.04.1999 року у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Позивач має намір розпорядитись зазначеною нерухомістю, однак для укладення правочинів, договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Морською товарною біржею за №100 від 26.03.1999 року, не вважається правовстановлюючим документом на підставі ст.657 ЦК України, згідно якої, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У зв'язку з цим, коли позивач звернулась до нотаріальної контори з приводу посвідчення договору купівлі-продажу, їй було в усному порядку відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі ст.657 ЦК України. Через це позивач була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Тому представник позивача просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] що в цілому складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 29,2 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м.; літньої кухні «Б»; сараю «В», басейн «І», зареєстрований Морською товарною біржею за №100 від 26.03.1999 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на зазначений житловий будинок. Позивач його представник [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалися, від позивача надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволені (а.с. 34). Відповідач - Морська товарна біржа в судове засідання не з'явився, за його місцем знаходження були направлені судові повістки про виклик до суду, однак поштові конверти повернулися до суду (а.с. 25-26, 27). А отже відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до положень п. 4 ч.5 ст. 74 ЦПК України. Відповідач - [PERSON] в судове засідання також не з'явився, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], була направлена судова повістка про виклик до суду, однак поштовий конверт повернувся до суду із довідкою поштового відділення «адресат не проживає» (а.с. 23). А отже відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до положень п. 4 ч.5 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.1999 року [PERSON], придбала будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим Морською товарною біржею за №100 від 26.03.1999 року на підставі ст.15 Закону України "Про товарну біржу" та 09.04.1999 року зареєстрований у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 21 (а.с. 4). Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Позивач, будучи стороною за вказаним договором купівлі-продажу, у повному обсязі виконала умови даного договору, сплативши 2438,00 грн. [PERSON] за будинок, що підтверджується п.3 договору купівлі-продажу, а також виконала всі інші зобов'язання за цим договором. В даний час позивач має намір розпорядитись зазначеною нерухомістю на свій розсуд, однак, для укладення правочинів договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Морською товарною біржею за №100 від 26.03.1999 року, не вважається правовстановлюючим документом на підставі ст.657 Цивільного кодексу України, згідно якої, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. При звернені позивача до нотаріальної контори з приводу посвідчення договору купівлі-продажу, їй було в усному порядку відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі ст.657 ЦК України. [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення вищевказаного договору, мотивуючи це тим, що договір купівлі-продажу ним також виконаний у повному обсязі у частині передачі позивачу у власність нерухомості, технічного паспорту та ключів, вважає, що цей договір укладений і зареєстрований на товарній біржі у встановленому законом порядку. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаного будинку неможливе, так як у реєстрі прав власності на нерухоме майно власником будинку зареєстровано позивача, у зв'язку з чим, нотаріальну угоду неможливо укласти, так як у [PERSON] відсутні правові підстави для продажу зазначеного домоволодіння. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналізуючи зібрані по справі письмові докази, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі дійсно був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому сторони в належній формі досягли згоди по всіх істотних умовах договору, однак договір нотаріально не посвідчений. При цьому суд відзначає, що позивач вчинив всі залежні від нього дії, спрямовані на посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі, однак у зв'язку з тим, що відповідачі ухиляються від явки до нотаріусу, здійснити цього позивач не має змоги, що порушує його майнові права та інтереси. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], що вцілому складається з житлового будинку «А-1», загальною площею: 29,2 кв.м., житловою площею: 19,1 кв.м.; літньої кухні «Б»; сараю «В», басейн «І», зареєстрований Морською товарною біржею за №100 від 26.03.1999 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Крім того, неможливість розпорядження належним позивачу нерухомим майном порушує її право як власника, передбачене ст.317 ЦК України, оскільки вказане домоволодіння позивач придбала згідно норм діючого законодавства, а саме: ст.12 Закону України «Про власність», ст.15 Закону України «Про товарну біржу», у зв'язку з чим, вважає себе законним власником зазначеного нерухомого майна, а тому суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарчими побудовами в [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved