Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Сквирської міської ради Київської області від 21.05.2009 року № 842-30-V в частині надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки площею 0,10 га. та 0,028 га, що розташовані за адресою [ADDRESS], м. Сквира Київської області; визнати незаконним та скасувати рішення Сквирської міської ради Київської області від 10.12.2009 року № 1067-36-V в частині затвердження технічної документації [PERSON] із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, а також визнати недійсними та скасувати відповідні державні акти на право приватної власності видані [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], Київської області. Відповідно до листа Сквирської міської ради Київської області від 23.05.2012 року № 1239, згідно викопіювання плану-схеми присадибних земель місцевості "Слобода" колгоспу ім. XX з'їзду КПРС м. Сквира Київської області, складеного у 1984 році по матеріалам суцільної перевірки 1983 року присадибного землекористування колгоспу, у користуванні позивача перебувала земельна ділянка площею 0,10 га. Вищевказана земельна ділянка була надана позивачу у користування без заздалегідь установленого строку, тобто була надана йому у безстрокове користування. Згідно листа Сквирської міської ради Київської області від 04.07.2012 року № 1652 план-схема 1984 року була складена у масштабі 1:2000. Вона відображає межі земельних ділянок, які існували у 1983 році. Тобто, на думку позивача, межі наданої йому у постійне користування земельної ділянки були встановлені в натурі (на місцевості). Пізніше, 14.02.1987 року, позивачу було додатково надано у користування 0,05 га. як продовження земельної ділянки, що вже перебувала у його постійному користуванні, що становило разом вже 0,15 га (згідно витягу з протоколу № 1 від 14.02.1987 року звітних зборів уповноважених членів колгоспу ім. ХХ-го з'їзду КПРС, м. Сквира). У листі від 04.07.2012 року № 1652 Сквирська міська рада Київської області, також зазначає, що на даний час (станом на 04.07.2012 року) межі в натурі (на місцевості) не співпадають із схематичним зображенням плану-схеми 1984 року. Це неспівпадання триває вже багато років. Якщо поглянути на ширину наданої позивачу у постійне користування земельної ділянки згідно плану-схеми 1984 року, рахуючи від [ADDRESS] то вона, становить 22 м., а відповідно до кадастрового плану земельної ділянки позивача, складеному у 2007 році ТОВ "Будпроект м. Сквира" зазначена вище ширина становить лише 20,83 м. Згідно листа Сквирської міської ради Київської області від 20.07.2012 року № 1807, нумерація домоволодіння по [ADDRESS] м. Сквира не змінювалась з 1983 року і по даний час (по 20.07.2013 року). Відповідач [PERSON] є суміжним землевласником, що мешкає за адресою [ADDRESS], м. Сквира. Відповідачу [PERSON], 31 березня 2010 року на підставі рішення Сквирської міської ради Київської області 36 сесії 05 скликання від 10.12.2009 року були видані державні акти на право власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою : [ADDRESS] площею 0,1000 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER], державний акт серія [NUMBER], реєстраційний номер 011095401022) та площею 0,0280 га. - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER], державний акт серія [NUMBER], реєстраційний номер 011095401021)". Під час виготовлення на ім'я [PERSON] документації із землеустрою здійснювалась кадастрова зйомка, без складання якої неможливо було складання державних актів на право власності на земельні ділянки. При цьому, позивач не погоджував місце розташування зовнішньої межі земельної ділянки за адресою [ADDRESS], м. Сквира та не підписував виготовлений на ім'я [PERSON] акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки. Отже, на думку позивача, не можна вважати, що мала місце кадастрова зйомка земельної ділянки за адресою [ADDRESS], м. Сквира. Відповідно до факту, встановленого ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 01.10.2010 року по справі № 2-а-114/2010 р., між позивачем та [PERSON], що мешкає за адресою [ADDRESS], м. Сквира, існує земельний спір щодо спільної межі між їх земельними ділянками. Даний спір триває ще з 2002 року. Та обставина, що земельний спір між позивачем та відповідачем [PERSON] мав місце на момент виготовлення технічної документації та складання державних актів, на думку позивача підтверджується, також, наявним у технічній документації документом - Актом комісії по врегулюванню спірних питань, датованому 24.09.2009 року. Дана комісія у складі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Музики С.О., начальника відділу землеустрою управління земельних ресурсів Слободенюка Л.А., начальника архітектурно-планувального бюро відділу містобудування та архітектури Хінцінської Н.М. фактично взяла на себе функцію органу з вирішення земельних спорів, хоча дана компетенція, на думку позивача, належить виключно до повноважень місцевої ради (пункт "й" статті 12, частина третя статті 158 ЗК України). На думку позивача, частина належної йому на праві постійного користування земельної ділянки на даний час є власністю відповідача [PERSON] внаслідок видання Сквирською міською радою на її ім'я зазначених вище державних актів. У позивача не бралось письмове погодження на передачу частини його земельної ділянки у власність [PERSON], тому весь процес такої передачі, на думку позивача є незаконним. Згідно частин першої та третьої статті 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Отже, позивач вважає, що у компетенції Сквирської міської ради Київської області було вирішення земельного спору між ним та [PERSON] щодо місця розташування спільної межі між їх земельними ділянками. При цьму, не вчинивши необхідних дій щодо вирішення даного земельного спору між сторонами, не зажадавши від них необхідних судових рішень з предмету спору для вирішення питання стосовно приватизації земельних ділянок, Сквирська міська рада Київської області виданням державних актів на право власності на земельні ділянки на ім'я [PERSON], на думку позивача порушила його право володіти своїм майном. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Представник відповідача - Сквирської міської ради Київської області, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судові засідання не з'явився та будь яких письмових пояснень до суду не надавав. Відповідач [PERSON] та її представник, в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, при цьому пояснивши, що з аналогічного предмету спору раніше судами розглядались справи в яких сторонами були ті ж самі особи, як і по даній справі, зокрема справа № 2-2/2001 р. за позовом [PERSON] до Сквирської міської ради Київської області, [PERSON] про визнання передачі земельної ділянки у приватну власність громадянина частково не дійсною, усунення перешкод на користування земельною ділянкою (рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 травня 2001 року). Відповідно до вищевказаного рішення, на думку відповідача, предметом спору, як і вданому випадку, був спір за межі та площі суміжних земельних ділянок, що перебувають в користуванні [PERSON] та [PERSON] (чоловік нинішнього власника земельних ділянок, - відповідача по справі [PERSON].). В цьому ж рішенні суд дійшов висновку, що позивачем не надано переконливих доказів про перешкоди в користуванні земельною ділянкою та встановлення дійсної межі землекористування. На вимоги позивача про встановлення дійсної межі землекористування, суд вважав, що межі земельної ділянки [PERSON] встановлені за генпланом 1974 року, що підтвердив перший варіант висновку експертизи про межі землекористування. Тому суд, в рішенні встановив обставини, що межа землекористування між домогосподарствами № 45, що належить [PERSON] та № 47, що належить [PERSON] по [ADDRESS] в м. Сквира Київської області, відповідає межі встановленої генпланом № 130 від 23.07.1974 року. Крім того, відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2002 року по справі № 2-113/2002 р. за позовом [PERSON] до Сквирської міської ради Київської області, [PERSON] про визнання передачі земельної ділянки у приватну власність громадянина частково недійсною, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасовано рішення виконкому Сквирської міської ради Київської області № 68 від 24.06.1997 року про передачу безоплатно в приватну власність [PERSON] по [ADDRESS] земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування жилого будинку та 0,03 га. для ведення особистого підсобного господарства, В решті позовних вимог відмовлено, а саме в усуненні перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення меж суміжного землекористування та визнанні незаконним рішення виконкому Сквирської міської ради № 18 від 25.02.1996 року про передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,13 га. [PERSON] та рішення про вилучення земельної ділянки у [PERSON] по [ADDRESS], 49 площею 0,06 га. Крім того, відповідно до мотивувальної частини вищевказаного рішення суду, судом встановлені обставини, що позивачем не було надано до суду документів, що посвідчували б його право власності або користування земельною ділянкою розміром 0,15 га по [ADDRESS] в м. Сквира, що позбавило суд можливості вирішити питання щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Вказане рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій та набрало законної сили. На думку відповідача, вищезазначені рішення судів за позовами [PERSON] свідчать про розгляд того ж предмету спору із залученням тих же сторін, що і по даній справі, а тому строк позовної давності визначений ст. 256, 257, 260, 261 ЦК України (три роки) на цей час минув. Крім того, як вважає відповідач, в судовому засіданні позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 57, 59, 60 ЦПК України не обгрунтовано та не доведено факту фальсифікації матеріалів Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки відповідача [PERSON] При цьому, в матеріалах справи мається комісійний акт від 24.09.2009 року (примірник якого, як зазначено в акті, складно для [PERSON]) згідно якого, порушень меж земельної ділянки та відповідності її площі згідно кадастрового плану та відповідного рішення міської ради від 21 травня 2009 року за № 842-30-V не виявлено. [PERSON] безпідставно відмовляється підписувати акт погодження меж та не заперечує проти виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] без підпису суміжного землекористувача, що в свою чергу, на думку відповідача доводить про обізнаність даного предмету спору позивачем ще у вересні 2009 року. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано переконливих доказів та обґрунтувань в чому полягає необхідність у скасуванні саме двох вищезазначених державних актів на право власності на земельні ділянки. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідно до вимог ст. 184 ЦПК України позивач [PERSON] підтвердив обставини зазначені ним в позовній заяві, зокрема зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], Київської області. Відповідно до викопіювання плану-схеми присадибних земель місцевості "Слобода" колгоспу ім. XX з'їзду КПРС м. Сквира Київської області, складеного у 1984 році по матеріалам суцільної перевірки 1983 року присадибного землекористування колгоспу, у його користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,10 га. Пізніше, 14.02.1987 року, йому було додатково надано у користування 0,05 га. як продовження земельної ділянки, що вже перебувала у його постійному користуванні, згідно витягу з протоколу № 1 від 14.02.1987 року звітних зборів уповноважених членів колгоспу ім. ХХ-го з'їзду КПРС, м. Сквира). На цей час, по невідомим йому причинам, межа в натурі (на місцевості) не співпадає із схематичним зображенням плану-схеми 1984 року. Це неспівпадання триває вже багато років. Якщо поглянути на ширину наданої йому у постійне користування земельної ділянки згідно плану-схеми 1984 року, рахуючи від [ADDRESS] то вона, становить 22 м., а відповідно до кадастрового плану земельної ділянки позивача, складеному у 2007 році ТОВ "Будпроект м. Сквира" зазначена вище ширина становить лише 20,83 м. Відповідач по справі - [PERSON] є суміжним землевласником, що мешкає за адресою [ADDRESS], м. Сквира. Відповідачу [PERSON], на думку позивача, 31 березня 2010 року були видані державні акти на право власності на земельні ділянки на підставі незаконних рішень Сквирської міської ради Київської області від 21.05.2009 року № 842-30-V, а також від 10.12.2009 року № 1067-36-V. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона являється рідною сестрою позивача по справі - [PERSON] Як вона пам'ятає, в 1970-х - 1980-х роках межа між земельною ділянкою її рідного брата по [ADDRESS] в м. Сквира та земельною ділянкою що відноситься до домоволодінн за адресою [ADDRESS], в м. Сквира, проходила не в тому місці як на цей час, зокрема вона проходила на декілька метрів далі в сторону домоволодіння за адресою [ADDRESS], тобто земельна ділянка позивача була значно більшою чим на цей час. На думку свідка, розмір земельної ділянки її брата на цей час зменшився в результаті неправомірних дій його сусідів [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона працює інженером-геодезистом та має відповідний кваліфікаційний сертифікат. В 2012 році до неї як до спеціаліста звернувся позивач по справі - [PERSON] по питанню проведення кадастрової зйомки його земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] в м. Сквира. Проте, провести такі роботи в неї не вийшло, оскільки не було часу. Свідок пам'ятає, що при попередньому ознайомленні з документами, що надав їй позивач, вона звернула увагу на те, що на цей час земельна ділянка, що перебуває в користуванні позивача є меншою ніж це передбачено документацією 1970-х - 1980-х років, яка була надана їй позивачем. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], Київської області ( а.с. 9-10). Відповідно до листа Сквирської міської ради Київської області від 23.05.2012 року № 1239 та згідно викопіювання плану-схеми присадибних земель місцевості "Слобода" колгоспу ім. XX з'їзду КПРС м. Сквира Київської області, складеного у 1984 році по матеріалам суцільної перевірки 1983 року присадибного землекористування колгоспу, у користуванні позивача перебувала земельна ділянка площею 0,10 га. ( а.с. 13, 15) Згідно листа Сквирської міської ради Київської області від 04.07.2012 року № 1652 план-схема 1984 року була складена у масштабі 1:2000. Вона відображає межі земельних ділянок, які існували у 1983 році ( а.с.16). 14.02.1987 року, позивачу було додатково надано у користування 0,05 га., згідно протоколу № 1 від 14.02.1987 року звітних зборів уповноважених членів колгоспу ім. ХХ-го з'їзду КПРС, м. Сквира (а.с.11). Згідно листа Сквирської міської ради Київської області від 20.07.2012 року № 1807, нумерація домоволодіння по [ADDRESS] м. Сквира не змінювалась з 1983 року і по по 20.07.2013 року ( а.с. 17). Відповідач [PERSON] є суміжним землевласником та власником житлового будинку [ADDRESS] в м. Сквира, Київської області ( а.с. 69-75). Рішенням виконкому Сквирської міської ради Київської області № 68 від 24.06.1997 року передано безоплатно в приватну власність [PERSON] по [ADDRESS] земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування жилого будинку та земельну ділянку площею 0,03 га. для ведення особистого підсобного господарства (а.с.187-188). Рішенням виконкому Сквирської міської ради Київської області за № 18 від 25.02.1996 року передано [PERSON] в приватну власність земельну ділянку площею 0,13 га. та рішення про вилучення земельної ділянки у [PERSON] по [ADDRESS], 49 площею 0,06 га. (а.с. 187-188). В провадженні Сквирського районного суду перебувала цивільна справа № 2-2/2001 р. за позовом [PERSON] до Сквирської міської ради Київської області, [PERSON] про визнання передачі земельної ділянки у приватну власність громадянина частково не дійсною, усунення перешкод на користування земельною ділянкою. Відповідно до мотивувальної частини рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 травня 2001 року (цивільна справа № 2-2/2001), позивачем не надано переконливих доказів про перешкоди в користуванні земельною ділянкою та встановлення дійсної межі землекористування. На вимоги позивача про встановлення дійсної межі землекористування, суд вважав, що межі земельної ділянки [PERSON] встановлені за генпланом 1974 року. Тому суд, в рішенні встановив обставини, що межа землекористування між домогосподарствами № 45, що належить [PERSON] та № 47, що належить [PERSON] по [ADDRESS] в м. Сквира Київської області, відповідає межі встановленої генпланом № 130 від 23.07.1974 року (а.с. 184-186). Крім того, відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2002 року по справі № 2-113/2002 р. за позовом [PERSON] до Сквирської міської ради Київської області, [PERSON] про визнання передачі земельної ділянки у приватну власність громадянина частково недійсною, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ( а.с. 187-188), скасовано рішення виконкому Сквирської міської ради Київської області № 68 від 24.06.1997 року про передачу безоплатно в приватну власність [PERSON] по [ADDRESS] земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування жилого будинку та 0,03 га. для ведення особистого підсобного господарства, В решті позовних вимог відмовлено, а саме в усуненні перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення меж суміжного землекористування та визнанні незаконним рішення виконкому Сквирської міської ради № 18 від 25.02.1996 року про передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,13 га. [PERSON] та рішення про вилучення земельної ділянки у [PERSON] по [ADDRESS], 49 площею 0,06 га. Крім того, відповідно до мотивувальної частини вищевказаного рішення суду, були встановлені обставини, що позивачем не було надано до суду документів, що посвідчували б його право власності або користування земельною ділянкою загальною площею 0,15 га по [ADDRESS] в м. Сквира, що позбавило суд можливості вирішити питання щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Вищевказане рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій та набрало законної сили ( а.с. 189-190). [INFO] року [PERSON] помер та спадкоємцем його майна стала дружина (відповідач по даній справі) - [PERSON] (а.с.69,70, 179,180). Відповідачу [PERSON], 31 березня 2010 року на підставі рішення Сквирської міської ради Київської області від 10.12.2009 року ( а.с.76) були видані державні акти на право власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою : [ADDRESS] площею 0,1000 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER], державний акт серія [NUMBER], реєстраційний номер 011095401022) та 0,0280 га. - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER], державний акт серія [NUMBER], реєстраційний номер 011095401021)" (а.с.195-196). Під час виготовлення на ім'я [PERSON] документації із землеустрою здійснювалась кадастрова зйомка, при цьому, позивач не погоджував місце розташування зовнішньої межі земельної ділянки за адресою [ADDRESS], м. Сквира та не підписував виготовлений на ім'я [PERSON] акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки ( а.с.64). При цьому, в матеріалах справи мається комісійний акт від 24.09.2009 року (примірник якого, як зазначено в акті, складно для [PERSON]) згідно якого, порушень меж земельної ділянки та відповідності її площі згідно кадастрового плану та відповідного рішення міської ради від 21 травня 2009 року за № 842-30-V не виявлено. [PERSON] безпідставно відмовляється підписувати акт погодження меж та не заперечує проти виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] без підпису суміжного землекористувача ( а.с.66). Вказані обставини встановлені дослідженими матеріалами справи. Згідно ст. 41 Конституції України: кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України: право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи бути обмежений у його здійсненні. Biдповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Підпунктом г) пункту 18 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" за № 7 від 16.04.2004 року (далі-Постанова) зазначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, визнається, що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X "Перехідні положення" ЗК України), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Частиною 2 ст. 152 ЗК України, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не позбавлені з правом володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків. В пункті 11 Постанови зазначено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд перевіряє законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Вiдповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Biдповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, який порушує права особи щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає, що попередніми рішеннями Сквирського районного суду Київської області від 22 травня 2001 року (цивільна справа № 2-2/2001 року) та від 29 грудня 2002 року ( цивільна справа № 2-113/2002 року) встановлені обставини, що не потребують доказування при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи (спадкоємець тієї самої особи), щодо яких встановлено ці обставини, що мають істотне значення по даній справі. Зокрема, вищевказаними рішеннями суду встановлено, що межа землекористування між домогосподарствами № 45, що належить [PERSON] та [ADDRESS] в м. Сквира Київської області, відповідає межі встановленої генпланом № 130 від 23.07.1974 року. Також, оскільки позивачем [PERSON] не надано до суду переконливих доказів про перешкоди в користуванні земельною ділянкою та встановлення дійсної межі землекористування, то судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення меж суміжного землекористування та визнанні незаконним рішення виконкому Сквирської міської ради № 18 від 25.02.1996 року про передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,13 га. [PERSON] та рішення про вилучення земельної ділянки у [PERSON] по [ADDRESS], 49 площею 0,06 га. Крім того, судом, були встановлені обставини, що позивачем не було надано до суду документів, що посвідчували б його право власності або користування земельною ділянкою загальною площею 0,15 га по [ADDRESS] в м. Сквира, що позбавило суд можливості вирішити питання щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Суд вважає, що відповідачі - Сквирська міська рада району Київської області та [PERSON] до винесення рішення від 10.12.2009 року № 1067-36-V про затвердження технічної документації [PERSON] із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки вживали передбачених законом заходів щодо отримання погодження суміжного землекористувача - [PERSON], що підтверджується доданим до матеріалів справи комісійним актом від 24.09.2009 року, згідно якого, порушень меж земельної ділянки та відповідності її площі згідно кадастрового плану не виявлено. [PERSON] безпідставно відмовляється підписувати акт погодження меж та не заперечує проти виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] без підпису суміжного землекористувача ( а.с.66). Суд вважає, що відповідач - Сквирська міська рада району Київської області затвердила технічну документацію на земельні ділянки в порядку передбаченому п.п. 1.13., 1.14., 2.1., 2.6. наказу № 43 від 04.05.1999 року (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за №354/3647) "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі" (що діяв на момент видачі оспорюваних державних актів), оскільки розташування межі було підтверджено раніше в судовому порядку. Відповідач [PERSON] отримала у власність земельні ділянки загальною площею передбаченою рішенням виконкому Сквирської міської ради № 18 від 25.02.1996 року (про передачу в приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,13 га.) законність якого підтверджена рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 грудня 2002 року ( цивільна справа № 2-113/2002 року). Крім того, судом встановлено, що суміжна межа земельних ділянок сторін по справі на цей час відповідає планам зовнішніх меж земельних ділянок зазначених у оспорюваних державних актах на право власності на земельні ділянки, а також відповідає розташуванню на час розгляду попередніх позовних заяв (2001-2002 роки) та її законне розташування, також, підтверджено вищевказаними рішеннями суду від 22 травня 2001 року (цивільна справа № 2-2/2001 року) та від 29 грудня 2002 року ( цивільна справа № 2-113/2002 року). Таким чином, судом не встановлено будь-яких істотних порушень прав відповідача [PERSON] з боку Сквирської міської ради Київської області, оскільки затвердження технічної документації на земельні ділянки [PERSON] проведено в порядку передбаченому чинному законодавству та з дотриманням усіх встановлених (в тому числі попередніми рішеннями судів) обставин справи, а тому суд вважає, що відсутні будь-які підстави для визнання незаконним та скасування рішення від 10.12.2009 року № 1067-36-V про затвердження технічної документації [PERSON] із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, а також підстави для визнання недійсними відповідних державних актів. Також, суд, оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] критично, оскільки вони суперечать сукупності інших доказів досліджених в судовому засіданні та не містять будь-яких істотних відомостей, що можуть мати значення по справі. Крім того, свідки [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON] (рідна сестра позивача по справі) є особами що заінтересовані в результатах розгляду справи. Згідно зі статтею 257 ЦК України, у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом. Суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав та свобод, оскільки предметом спору є видача державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачу -[PERSON], а відповідно до матеріалів справи відповідач дізнався про їх видачу тільки 01 жовтня 2010 року ( а.с.14), а з позовними вимогами звернувся до суду 28 вересня 2013 року ( а.с. 18). При цьому, відповідачами не надано до суду будь-яких доказів, що можуть підтвердити обставини що позивач раніше ( до 01 жовтня 2010 року) знав чи повинен був знати про наявність вищевказаних державних актів на право власності на земельні ділянки. Крім того. згідно ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів судові витрати, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Таким чином, виходячи з вищевказаного,

Outcome: dismissed