Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У лютому 2013 року позивач звернулася до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання, укладеного з [PERSON] Як підставу позову зазначила, що 13 серпня 2009 року з [PERSON] укладено договір довічного утримання серії ВМІ № 183287, згідно з яким вона передала у власність останньому належну їй квартиру № 15, що знаходиться у будинку № 187 по вул. Кірова в с.м.т. Шевченкове Харківської області, а [PERSON] взяв на себе зобовязання довічно утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Всупереч умовам договору [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання, з липня 2012 року жодного разу не навідався до [PERSON]. За умовами договору сторонами визначено вартість матеріального забезпечення у розмірі 300,00 гривень щомісячно. Проте, з моменту укладення договору до теперішнього часу [PERSON] не отримувала від [PERSON] грошових коштів. Зазначене свідчить про порушення [PERSON] умов договору довічного утримання, він не виконує взяті на себе обовязки, не звертає уваги на потреби [PERSON] та стан її здоровя, не забезпечує її харчуванням та медикаментами, необхідною допомогою, відмовляється її доглядати. На письмову вимогу про добровільне розірвання договору довічного утримання в звязку з невиконанням його умов, отримала відмову. На даний час у спірній квартирі зареєстрована та проживає одна [PERSON]. Просить розірвати договір довічного утримання серії ВМІ № 063094, укладений 13 серпня 2009 року з [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в с.м.т. Шевченкове Харківської області, а також зняти заборону відчуження квартири, накладену приватним нотаріусом [PERSON] за реєстраційним номером 1642. У судовому засіданні представник позивача уточнив позов, підтримавши його в частині розірвання договору та визнання за нею права власності за спірною квартирою. Відповідач визнав позов у повному обсязі і не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, визнає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено наступне. 13 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання серії ВМІ № 183287 (а.с. 7). За умовами вищевказаного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру № 15, яка знаходиться у будинку № 187, що розташований по вул. Кірова в с.м.т. Шевченкове Харківської області, а [PERSON] взяв на себе зобовязання довічно утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Відповідно до п. 7 договору довічного утримання сторонами визначено вартість матеріального забезпечення у розмірі 300,00 гривень щомісячно. Починаючи з моменту укладення договору до теперішнього часу [PERSON] не отримувала від [PERSON] грошових коштів, що не заперечується сторонами в судовому засіданні. Встановлено, що [PERSON] порушив умови договору довічного утримання, не виконує взяті на себе обовязки, не звертає уваги на потреби [PERSON] та стан її здоровя, не забезпечує її харчуванням та медикаментами, необхідною допомогою, відмовляється її доглядати, з липня 2012 року жодного разу не навідався до неї. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно п. 9 договору довічного утримання угода може бути розірвана за згодою сторін, а в разі невиконання умов договору та відмови від добровільного розірвання однієї із сторін в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої сторони, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває права власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення. На письмове звернення [PERSON] до [PERSON] про добровільне розірвання договору довічного утримання в звязку з невиконанням останнім його умов, отримала відмову (а.с. 10). На даний час в квартирі № 15 по вул. Кірова-187 в с.м.т. Шевченкове Харківської області, яка є предметом договору довічного утримання, зареєстрована та проживає позивач І.Ф. (а.с. 12). На підставі викладеного,

Outcome: approved