Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 грудня 1979 року, між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від даного шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON] 1980 року народження та доньку - [PERSON] 1990 року народження. В період шлюбу у березні 2009 року за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2009 року набуто нерухоме майно - квартиру, що знаходиться [ADDRESS], вартість якої становила 258 000, 00 грн. Дана квартира, являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її та [PERSON]. Також на рахунку відповідача у банку «ВТБ» (вул. Київська, 4 у м. Рівне) є грошовий вклад у сумі 4065.67 доларів США ( станом на сьогоднішній день по курсу НБУ становить 32 487 грн. , та в «ПриватБанку» 80 000грн. (вул. Відінська, 8 у м. Рівне). Це все спільні кошти, зароблені під час шлюбу. Спільне життя з Відповідачем не складається, між ними втрачена взаємоповага, перестали розуміти один одного, Відповідач живе з іншою сім'єю. Фактичні шлюбні відносини припинені між нами, ми живемо окремо кожен своїм особистим життям уже на протязі тривалого часу. На сьогоднішній день з Відповідачем не домовилась про порядок поділу нерухомого майна та грошових коштів, а шлюбного договору не укладали. Згідно ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Відповідач по справі грошової компенсації їй не пропонував за її частку вищевказаної квартири. Просила визнати за нею, [PERSON] 1/2 права власності на квартиру що знаходиться [ADDRESS]. Визнати за нею [PERSON] ? право власності на вклади в банках «ВТБ» (вул. Київська, 4 у м. Рівне) на суму 16 243 грн., та ? права власності на кошти , що знаходяться в «ПриватБанку», а саме на 40 000грн. (вул. Віденська, 8 у м. Рівне) . Судові витрати стягнути на її користь з відповідача. У даній справ [PERSON] звернувся з зустрічною позовною заявою . В обгрунтування зустрічного позову зазначив, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 21 грудня 1979 року відділом ЗАГСу м. Рівне, актовий запис № 1861. Однак, зазначений шлюб вже більше 10 років існує лише формально. З 2002 року, з відповідачем-позивачем не проживає і їхні шлюбні відносини були припинені. Так, в жовтні 2002 року переїхав проживати до Республіки Казахстан у м. Актава де 29 жовтня 2002 року влаштувався на роботу оператором дистанційного пульта управління хімічного виробництва Азотно-тукового завода, про що свідчить запис в трудовій книжці, де перебуваю в трудових правовідносинах і по даний час. За період з березня місяця 2009 року і до даного часу, територію України відвідував п'ять разів, а саме: з Республіки Казахстан, через територію Росії до України, прибув 19.03.2009 року, яку залишив 26.04.2009 року виїхавши до Республіки Казахстан через територію Росії (39 днів перебування в Україні); з Республіки Казахстан, через територію Росії до України, прибув 01.07.2009 року, яку залишив 14.12.2009 року виїхавши до Республіки Казахстан через територію Росії (67 днів перебування в Україні); з Республіки Казахстан, через територію Росії до України, прибув 22.02.2011 року, яку залишив 17.03.2011 року виїхавши до Республіки Казахстан через територію Росії (24 дні перебування в Україні); з Республіки Казахстан в Україну, прибув 15.01.2013 року виїхавши 30.01.2013 року в Республіку Казахстан (16 днів перебування в Україні); з Республіки Казахстан в Україну, прибув 27.06.2013 року виїхавши 03.07.2013 року в Республіку Казахстан (7 днів перебування в Україні). Отже, з 19.03.2009 року до 03.07.2013 року, на території України перебував лише 153 дні. При цьому, жодного разу, не повертався до місця проживання [PERSON] а проживав окремо від останньої. Спільного господарства за вказаний період часу вони не вели і шлюбних відносин не підтримували. Грошові кошти, про які в своїй позовній заяві про поділ спільного майна подружжя зазначає відповідач-позивач, в сумі 112487 гривень, є моєю особистою приватною власністю, адже вони набуті мною за час окремого проживання від відповідача-позивача і після фактичного припинення шлюбних відносин. Так, приїхавши на територію України 15.01.2013 року, 16.01.2013 року між ним та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір № 1100924 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів. На умовах зазначеного договору, 16.01.2013 року, ним на відповідний рахунок ПАТ «ВТБ Банк» було покладено 4065,67 доларів США двома платежами - 2065,67 доларів США та 2000 доларів США відповідно. Грошові кошти в сумі 80000 гривень, були покладені ним в ПАТ «ПриватБанк» 16.01.2013 року. Тобто, також, за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] Просив визнати його особистою приватною власністю грошові кошти, набуті за час окремого проживання з [PERSON] у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин в сумі 112487 гривень, які були покладені мною до ПАТ «ВТБ Банк» в сумі 4065,67 доларів США , еквівалент - 32487 грн. та 80000 грн., покладених на рахунок в ПАТ «ПриватБанк». В судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] підтримала свій позов в межах доводів позовної заяви. Пояснила, що в 2002 році чоловік поїхав в Казахстан на заробітки, так як мали намір придбати квартиру. Зароблені гроші складали, відповідач приїжджав у відпустку в Рівне. За зароблені чоловіком кошти, та на позичені придбали в 2009 році квартиру. Після придбання квартири робили в ній ремонт. Щоб повернути борги відповідач в 2009 році знову поїхав в Казахстан. Просила позов задовольнити оскільки спірне майно є спільною подружньою власністю. Зустрічну позовну заяву не визнала з тих підстав, що придбана квартира та грошові вклади в банках є спільною сумісною власністю подружжя . Пояснила, що лише в серпні 2013 року чоловік приїхав з Казахстану в Україну з іншою жінкою у зв'язку з чим сімейні відносини з [PERSON] припинились, а до вересня 2013 року у них була сім'я. В січні 2013 р. відповідач приїзжав в м.Рівне, проте вона хворіла і перебувала в квартирі своїх батьків по [ADDRESS]. В цій же кватирі вона перебувала у зв'язку з доглядом за хворими батьками. Просила відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач-позивач [PERSON] позов [PERSON] визнав частково, не заперечив проти визнання за позивачкою 1/2 права власності на квартиру що знаходиться [ADDRESS]. Визнав, що на ремонт квартири і придбання меблів давав гроші. Крім того пояснив, що тривалий час проживає в Казахстані, куди поїхав на заробітки, так як мали намір придбати квартиру для сім'ї, в Рівне приїжджав рідко. З грудня 2009 року перестав спілкуватися з дружиною,з цього часу проживають окремо. Позивачка тривалий час проживала зі своїми батьками. Зароблені в Казахстані гроші поклав на банківські вклади в січні 2013 року, вважає, що це його особисті гроші, оскільки заощадив їх зі своєї заробітної плати. В липні 2013р. до нього в Казахстан в гості їздила донька, повернулися в м.Рівне крім нього і доньки, і його жінка, про що він по приїзду сказав дружині. Дружина на той час в спірній квартирі не проживала. Просив його позов задовольнити. Представник відповідача-позивача позов [PERSON] визнав частково, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Заслухавши пояснення позивача-відповідача, відповідача-позивача, представника відповідача-позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 21.12.1979 року. В період шлюбу, 23.03.2009 року згідно нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу , зареєстрованому в реєстрі за № 248,та внесеному до Державного реєстру правочинів, договору купівлі-продажу на ім'я [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS]. В якій у 2009 році розпочали ремонт, придбання будівельного матеріалу на ремонт якої обліковували в записнику оглянутому судом. Крім того, судом встановлено, що 16.01.2013р. [PERSON] уклав договір банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів з ПАТ «ВТБ Банк», на який [PERSON] поклав 4065,67 доларів США. У ПАТ «Приватбанк» [PERSON] в цей же день оформив вклад «Стандарт 12 мес» та вніс готівкою 80 000,00 грн. З оглянутої трудової книжки [PERSON] вбачається, що він з 29.10.2002 року влаштувався на роботу оператором дистанційного пульта управління хімічного виробництва Азотно-тукового завода в Республіці Казахстан, де працює по даний час, про що свідчать записи в трудовій книжці. Відмітки в закордонному паспорті [PERSON] підтверджують, що він з Республіки Казахстан, через територію Росії до України, прибув 19.03.2009 року, яку залишив 26.04.2009 року виїхавши до Республіки Казахстан через територію Росії , з Республіки Казахстан, через територію Росії до України, прибув 01.07.2009 року, яку залишив 14.12.2009 року виїхавши до Республіки Казахстан через територію Росії.; з Республіки Казахстан, через територію Росії до України, прибув 22.02.2011 року, яку залишив 17.03.2011 року виїхавши до Республіки Казахстан через територію Росії;з Республіки Казахстан в Україну, прибув 15.01.2013 року виїхавши 30.01.2013 року в Республіку Казахстан ; з Республіки Казахстан в Україну, прибув 27.06.2013 року виїхавши 03.07.2013 року в Республіку Казахстан, тобто кожний раз відповідач прибував в Україну, і за його свідченнями в м.Рівне, що пітвердилося в судовому засіданні , як показаннями сторін, так показаннями свідків, де проживала його сім'я: дружина, донька та син. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є донькою сторін, суду показала, що її батько [PERSON] протягом 11 років перебуває на заробітках в Казахстані, періодично приїжджав в м.Рівне. З Казахстану батько направляв грошові перекази , після отримання нею паспорту перекази направляв на її їм'я. Про розлучення між батьками мови не було. В 2009 році батьки придбали квартиру в якій робили ремонт. В липні 2013 р. їздила в Казахстан до батька в гості. Проживала в квартирі, яку він винаймав ще з одним співробітником. В м.Рівне поверталися крім неї і батька ще одна жінка з дитиною, яка по приїзду зупинилася в їхній [ADDRESS], після чого між батьками виник конфлікт. В 2011 році захворіли бабуся і дідусь, яких доглядала її мама. В січні 2013р., коли приїжджав батько, мама хворіла, тому була в квартирі дідуся і бабусі, де на той час проживав уже її брат. Свідок [PERSON], який є сином сторін у справі, суду показав, що батько в 2002 році поїхав на заробітки. В 2009р. батьки придбали квартиру [ADDRESS], в якій спільно робили ремонт. Від матері і сестри дізнався, що в серпні 2013 р. батько з Казахстану приїхав з іншою жінкою. Показав, що мама доглядала своїх батьків до їх смерті, тому перебувала в їх квартирі, яка є на даний час його власністю, в яку приходить і мама, саме в січні 2013р. була у нього, так як хворіла. На день народження до батька в січні 2013р. не ходив, так як між ними натягнуті відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вони товаришували з сім'єю [PERSON]. В 2002 р. [PERSON] поїхав на робітки в Казахстан, у відпустку приїзджав в м.Рівне до сім'ї. Про розлучення [PERSON] розмови не було. Знає, що [PERSON] доглядала хворих батьків, тому була з ними, приходила і додому в квартиру по вул..Макарова. В січні 2013р. була в гостях у [PERSON] в квартирі по вул.. Кн.Романа, де були крім її та її чоловіка, донька сторін та три співробітника [PERSON] [PERSON] тоді хворіла і була в квартирі її батьків. В серпні 2013р. [PERSON] приходив до них в гості з іншою жінкою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка проживає по сусідству з батьками [PERSON], суду показала, що остання доглядала хворих батьків, тому проживала з ними. Коли померли батьки [PERSON], в їх квартирі залишився проживати син [PERSON], яка проживала то з ним, то з донькою в [ADDRESS]. Знає, що [PERSON] був на заробітках, і зі слів їх доньки відомо, що він висилав їй гроші. Свідок [PERSON], яка приходиться сестрою [PERSON], суду показала, що [PERSON] працював за кордоном, де працював, щоб придбати кватиру. Приїжджав періодично. Хворих батьків доглядала в основному [PERSON], вони потребували постійного догляду, коли з батьками залишалася вона, то сестра ходила додому на Ювілейне. В квартиру батьків [PERSON] свої речі не перевозила. В серпні 2013р. [PERSON] заходив до неї з іншою жінкою, хто була ця жінка [PERSON] не пояснив. Свідок [PERSON] суду показав, що в період з 13.04.2006р. по 27.10.2010р. він був на заробітках в Казахстані. Проживав з [PERSON] та іншими чоловіками в квартирі, яку винаймали. В 2011р. був на похоронах одного з батьків [PERSON] , де бачив дружину і сина [PERSON] 19.01.2013р. був на дні народженні [PERSON], де були ще два співробітника сім'я друзів та донька. Дружини не було, бо він з нею не спілкувався. Також показав, що у [PERSON] в Казахстані не було ні іншої сім'ї, ні дітей. Відповідно до ч.2 ст..3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пові'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружж вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших причин не проживають спільно. Відповідно до ч.І ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власної подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до п. 3) ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Крім того, згідно з ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. П. 30 даної постанови, судам роз'яснено, що якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбувалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. П.1 ч.2 ст. 120 СК України у разі встановлення режиму окремого проживання , майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі. Проте, як було встановлено судом, подружжя з заявою про встановлення режиму окремого проживання до суду не зверталося, так як і не зверталося з заявою про розірвання шлюбу. Таким чином, оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази, суд прийшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу придбали квартиру [ADDRESS], та вклади в банках "ВТБ" є їх спільною сумісною власністю. Доводи відповідача-позивача [PERSON] та його представника щодо набуття майна у виді грошових вкладів за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, не знайшли свого підтвердження, та спростовуються достовірними доказами. Так, судом встановлено, що саме сім'єю [PERSON] було спільно прийнято рішення на виїзд в Казахстан [PERSON] на заробітки, також судом встановлено, що [PERSON] проживала окремо в період догляду за хворими батьками. Зазначені факти проживання [PERSON] та [PERSON] окремо, суд розцінює як поважні причини, а не припинення шлюбу. А твердження відповідача [PERSON], що заробітна плата , яку він отримав є його власністю є безпідставні, оскільки згідно ч.2 ст. 61 СК України заробітна плата одного з подружжя є об'єктом права спільної сумісної власності. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають до задоволення і визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; на вклади в банках "ВТБ" на суму 16 243 грн.; та на 1/2 права власності на кошти, що знаходяться в "ПриватБанку", а саме на 40 000, 00 грн. .Оскільки суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, так як спірне майно є спільною подружньою власністю, то зустрічна позовна заява [PERSON]до задоволення не підлягає. Понесені [PERSON] судові витрати підлягають до стягнення на її користь з [PERSON] На підставі викладеного, ст..ст. 3, 57,60,61,70,119,120 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved