Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

У листопаді 2013 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 07.07.2001 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] роу народження, який проживає разом з відповідачем та доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Позивач вважає, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що після народження доньки відповідач став самостійно проводити вільний час, відпочивати з друзями, перестав звертати на неї увагу, при цьому безпідставно висуває претензії з того приводу, що вона (позивач) його зраджує. З вересня 2013р. відносини між сторонами вкрай погіршилися, що призвело до втрати між ними почуття поваги, взаєморозуміння та довіри. Позивач вважає, що за таких обставин сім*я розпалася остаточно та її збереження є неможливим. Далі позивач зазначила, що на теперішній час вони з позивачем проживають окремо, місце проживання дітей визначено між ними відповідно ст. !60 СК України: донька [PERSON], [INFO] р.н., проживає разом з позивачкою, а син [PERSON], [INFO] р.н. проживає с батьком - відповідачем. Позивач просить розірвати укладений між сторонами шлюб. У судовому засіданні позивач позов підтримала, надав суду пояснення, аналогічну викладеним у позові, просить суд його задовольнити. Відповідач позов визнав у повному обсязі, суду пояснив, що вважає неможливим збереження шлюбу, просить суд задовольнити позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2001 р., що підтверджується Свідоцтвом про одруження, зареєстрованим Запорізьким міським відділом РАГС Запорізьского обласного управління юстиції України, актовий запис № 477. Від шлюбу сторони двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем та доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Фактично шлюбні відносини [PERSON] та [PERSON] припинені у вересні 2013 року з тих підстав, що зникло почуття взаємної любові та поваги, несумісність поглядів на сімейне життя та сімейні відносини. Бажання до примирення у сторін відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Спору щодо нажитого в шлюбі майна не має. Згідно до ст. 111 СК України суд приймає міри збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжити шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до чинного сімейного законодавства місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Місце проживання малолітніх дітей визначено сторонами у відповідності до ст. 160 СК України - донька [PERSON], [INFO] р.н., проживає разом з позивачкою, а син [PERSON], [INFO] р.н. проживає з батьком - відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб муж сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені по справі, свідчать про те, що шлюб муж подружжям фактично розпався, спільне життя останніх і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування порушує особисті інтереси сторін, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved