Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про захист прав споживачів та стягнення суми. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що 21.11.2009 року між нею та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу меблів. В момент укладання договору позивачкою відповідно до п.п.2.2.1-2.2.3 вказаного договору було внесено стовідсоткову передоплату за вказані меблі в розмірі 19890 грн. Остаточний термін виготовлення та передавання меблів за вказаним договором визначений на 30 березня 2010 року. Однак до теперішнього часу замовлені та оплачені позивачкою меблі не виготовлені, сплачені гроші не повернуті. П. 3.1 вказаного Договору передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених вказаним договором, винна сторона сплачує другій стороні понесені збитки та пеню в розмірі 0,2% в день від суми невиконаного зобов'язання, але не більше 10 % від загальної суми договору. Вказаний пункт договору значно обмежує права позивачки порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, тому [PERSON] просила суд визнати недійсним п.3.1 договору купівлі-продажу від 21.11.2009 року, розірвати договір купівлі-продажу від 21.11.2009 року і стягнути з відповідача на її користь суму передоплати в розмірі 19 890 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 88908,3 грн., 2500 грн. витрат на правову допомогу, 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений належним чином, про зміну свого місця проживання та про причини неявки суду не повідомляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що 21.11.2009 року між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу меблів. В момент укладання договору позивачкою відповідно до п.п.2.2.1-2.2.3 вказаного договору було внесено стовідсоткову передоплату за вказані меблі в розмірі 19890 грн. Остаточний термін виготовлення та передавання меблів за вказаним договором визначений на 30 березня 2010 року. Однак до теперішнього часу замовлені та оплачені позивачкою меблі не виготовлені, сплачені гроші не повернуті. П. 3.1 вказаного Договору передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених вказаним договором, винна сторона сплачує другій стороні понесені збитки та пеню в розмірі 0,2 % в день від суми невиконаного зобов'язання, але не більше 10 % від загальної суми договору. Тоді як п.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно п.7 Постанови ПВС України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. На підставі викладеного суд вважає визнати недійсним пункт 3.1 Договору купівлі-продажу від 21.11.2009 року. Станом на 26.08.2010 року прострочення у виконанні зобов'язання становить 149 днів. Таким чином пеня за прострочення виконання зобов'язання входячи з розрахунку: 19890 грн.(вартість меблів) х 3% х 149 днів становить 88908,30 грн. Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передавання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Ч.2 ст. 651 ЦК України зазначає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Оскільки відповідач до теперішнього часу належним чином не виконав умови договору купівлі-продажу від 21.11.2009 року, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому суд вважає розірвати договір купівлі-продажу укладений 21.11.2009 року між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму передоплати за товар у розмірі 19890 гривень, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 88908 гривень 30 копійок, витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення процесу 120 гривень, 2500 гривень витрат на правову допомогу. Згідно зі ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. За правилами ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. У справі не встановлено обставин, з якими вказаний закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: partial