Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 04.09.2004 року по 11.03.2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу вони придбавали майно та витрачали спільні грошові кошти на капітальний ремонт 2-х (із 3-х) кімнат квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу та його матері у рівних частках. Крім ремонту кімнат вони відремонтували місця загального користування, кухню, замовили меблі. Загальна вартість ремонту квартири склала 17000 грн. Також у період шлюбу вони придбали наступні речі: автомагнитолу вартістю 469 грн.; водонагрівач «Арістон» вартістю 908 грн.; установлені 3 пластикові вікна вартістю 2500 грн., 4002 грн. та 2200 грн.; праску «TOSHIBA» вартістю 255 грн.; кондиціонер «LG» вартістю 2299 грн.; кондиціонер «SAMSUNG» вартістю 2139 грн.; 2 сертифікати на кондиціонери вартістю 285 грн. кожний, загальна вартістю 270 грн.; праску «Філіпс» вартістю 368 грн.; пральну машинку «Samsung» вартістю 1654 грн.; плиту газову НОР-501-2 вартістю 1500 грн.; ДВД-програвач вартістю 699 грн.; пилосос «LG» вартістю 249 грн.; праску «Roventa» вартістю 225 грн., гарнітур у кухню вартістю 1500 грн.; стіл кухонний вартістю 3500 грн.; гарнітур спальний – матрац, ліжко вартістю 2355 грн.; шафу вартістю 2119 грн., зборка – 171 грн.; холодильник вартістю 4000 грн.; човен «Уфімка» вартістю 1000 грн.; електропилу «Штиль» вартістю 1700 грн.; електропилу вартістю 700 грн.; 6 міжкімнатних дверей вартістю 3600 грн. Загальна вартість майна складає 28289 грн. Вона має право на ? частку вищевказаного майна у сумі 29 144,50 грн. Позивачка просила суд визнати вищевказане майно спільною сумісною власністю подружжя, виділити їй у натурі наступне майно: холодильник вартістю 4000 грн; стіл кухонний вартістю 3500 грн.; пральну машинку «SAMSUNG» вартістю 1654 грн.; праску «Roventa» вартістю 225 грн. та зобов’язати відповідача виплатити їй різницю у вартості ? частки майна у сумі 19765,50 грн. У подальшому позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги. Після останнього уточнення (а.с.207-208) позивачка просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя гарнітур спальний (матрац, ліжко) вартістю 2355 грн., шафу вартістю 2119 грн., зборку шафи вартістю 174 грн., кондиціонер «LG» вартістю 2299 грн., кондиціонер «Samsung» вартістю 2139 грн., водонагрівач «Арістон» вартістю 908 грн., пилосос LG вартістю 249 грн., 3 люстри вартістю 1500 грн., масляний обігрівач «Дилонги» вартістю 500 грн., 6 міжкімнатних дверей вартістю 3600 грн., 4 пластикових вікна вартістю 5700 грн. Просила виділити їй в натурі наступне майно: гарнітур спальний (матрац, ліжко) вартістю 2355 грн.; шафу вартістю 2119 грн.; зборку шафи вартістю 171 грн., кондиціонер «LG» вартістю 2299 грн.; кондиціонер «Samsung» вартістю 2139 грн.; пилосос LG вартістю 249 грн.; 3 люстри вартістю 1500 грн., а інше майно залишити відповідачу. Від раніше заявлених позовних вимог позивачка відмовилась. Ухвалою суду від 05.11.2013 року за заявою позивачки було закрито провадження в частині позовних вимог. Відповідач за первісним позовом – [PERSON] у свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] посилаючись на те, що у період шлюбу з позивачкою він за довіреністю придбав у громадян [PERSON] та [PERSON] автомобіль ВАЗ 210115 держ.№АН0709ВО за 40 000 грн. На придбання автомобіля особисто він дав грошові кошти у сумі 15 000 грн. Автомобіль був зареєстрований у Слов’янському МРЕВ. У січні-лютому 2013 року [PERSON] продала автомобіль, але його внесок за автомобіль йому не повернула. Просить суд визнати спільним майном подружжя автомобіль ВАЗ 210115, держ. № [NUMBER], стягнувши з відповідачки на його користь ? частку автомобіля у сумі 15 000 грн. У судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вони з відповідачем зробили ремонт у квартирі, для чого придбали пластикові вікна та двері. Також у період шлюбу ними придбавалися інші речи, зазначені в уточненому позові. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити, оскільки автомобіль ВАЗ 210115, держ.№АН0709ВО вони з відповідачем не придбавали. Автомобіль був наданий їм у користування її батьком, який також придбавав його за довіреністю. Представник позивача адвокат [PERSON] також підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] – адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення первісного позову частково заперечувала та суду пояснила, що вікна та двері придбавалися відповідачем та його матір’ю для ремонту квартири, яка належить їм з матір’ю у рівних частках. Таким чином, це майно є особистою власністю відповідача. Все інше майно дійсно придбавалося у шлюбі, однак гарнітури, шафа, два кондиціонери та водонагрівальний бак були вивезені позивачкою. Щодо пилососу, люстр та масляного обігрівача, то відповідач згоден віддати ці речі позивачці. Зустрічний позов просила задовольнити. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона добре знає сторін у справі, хрестила їх дитину. Позивачка та відповідач мешкали у квартирі по вул.Шкадінова,12. Приблизно з 2006 року вони робили у цій квартирі на вул.Шкадінова, 12 ремонт за спільні кошти. Вони зробили повністю ремонт в кухні, замінили шпалери, поставили пластикові вікна, зробили ремонт у ванній кімнаті та туалеті, замінили двері. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачку та відповідача вона знає з 2005 року. Її чоловік хрестив дитину позивачки та відповідача. Вони дружили, часто зустрічалися та ходили один до одного в гості. Позивачка з відповідачем самостійно зробили ремонт у трикімнатній квартирі по вул.Шкадінова,12 у м.Краматорську. Мати відповідача участі у ремонті в цій квартирі не брала. Поміняли сантехніку у ванній кімнаті та туалеті, поміняли вікна, зробили ремонт у кімнатах. У проведенні ремонту також допомагав батько позивачки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює приватним підприємцем. Батько позивачки придбавав у нього пластикові вікна, а потім порекомендував його фірму своїм дітям. У 2009 році позивачка та відповідач придбали у нього 3 пластикових вікна. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка [PERSON] є його донькою. Він кожен місяць допомагав доньці та зятю грошима, допомагав робити ремонт у квартирі, де мешкали діти. Відповідач спочатку взагалі нічого не заробляв, тому він допомагав доньці грошима та продуктами, одягав доньку та онуків. Ремонт у квартирі по вул.Шкадінова, 12-138 робили позивачка та відповідач. Вони поміняли шпалери, положили ламінат, поміняла двері, вікна. Донька усі гроші, які заробляла, вкладала в ремонт квартири. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.68 ч.1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст.69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04.09.2004 року, про що відділом РАЦС м.Краматорська Донецької області зроблено актовий запис за №584. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11.03.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 22.03.2013 року (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2004 року по 22.03.2013 року. Як роз’яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з’ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов’язаннями, що виникли в інтересах сім’ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У судовому засіданні встановлено, що за період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано наступне майно: гарнітур спальний (матрац, ліжко) вартістю 2355 грн., шафу вартістю 2119 грн., кондиціонер «LG» вартістю 2299 грн., кондиціонер «Samsung» вартістю 2139 грн., водонагрівач «Арістон» вартістю 908 грн., пилосос LG вартістю 249 грн., 3 люстри вартістю 1500 грн., масляний обігрівач «Дилонги» вартістю 500 грн., 6 міжкімнатних дверей вартістю 3600 грн., 4 пластикових вікна вартістю 5700 грн. Вартість майна узгоджена сторонами у справі. Відповідачем за первісним позовом не надано суду доказів, що 6 міжкімнатних верей та 4 пластикових вікна були придбані за кошти, які належать йому особисто. Таким чином, вищезазначене майно, є спільним майном подружжя. За таких обставин, виходячи з рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя згідно ст.70 СК України, вищевказане майно підлягає поділу наступним чином: [PERSON] виділити в натурі: гарнітур спальний (матрац, ліжко) вартістю 2355 грн.; шафу вартістю 2119 грн.; кондиціонер «LG» вартістю 2299 грн.; кондиціонер «Samsung» вартістю 2139 грн.; пилосос LG вартістю 249 грн.; 3 люстри вартістю 1500 грн. [PERSON] виділити у натурі: водонагрівач «Арістон» вартістю 908 грн., 6 міжкімнатних дверей вартістю 3600 грн., 4 пластикових вікна вартістю 5700 грн. У задоволенні позову в частині визнання спільним майном зборки шафи у розмірі 175 грн. слід відмовити з тих підстав, що зборка шафи є послугою та не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Відповідачем [PERSON] не надано суду доказів, що у період шлюбу за спільні кошти ним та позивачкою [PERSON] було придбано автомобіль ВАЗ 210115, держ № [NUMBER]. Таким чином, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання спільним майном подружжя автомобілю ВАЗ 210115, держ. № [NUMBER] та стягнення ? частки його вартості у сумі 15 000 грн. слід відмовити, оскільки відповідачем [PERSON] не доведено у судовому засіданні, що цей автомобіль є спільним майном подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: partial