Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

21.11.2013 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, зазначаючи що, в жовтні 1997 року вона в усній формі уклала із [PERSON] договір-купівлі продажу 13/15 частин житлового будинку [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 25.11.1997 року, який був виданий Попілянською державною нотаріальною конторою. Вона умови договору виконала, а саме передала грошові кошти [PERSON]. Посвідчити нотаріально договір-купівлі продажу, вони домовились пізніше, після збору необхідних документів. На даний час вона є єдиною мешканкою 13/15 частин житлового будинку [ADDRESS], за період добросовісного заволодіння майном, починаючи з 1997 року, і по даний час вона продовжує ним безперервно відкрито користуватись. За час користування було зроблено ряд покращень, щомісячно сплачувались необхідні комунальні платежі по його утриманню. Позивачка не може зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на 13/15 частин житлового будинку [ADDRESS], оскільки відповідач після отримання грошових коштів зник. Позивачка до суду не з'явилася, звернулась до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у її відсутність та просила ухвалити рішення по суті позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло повідомлення про причини його неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе заяву задовольнити повністю з таких міркувань. Судом встановлено, що з жовтня 1997 року по даний час позивачка добросовісно відкрито володіє майном, у виді 13/15 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд, без належної державної реєстрації у встановленому законом порядку . Частиною 1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, передбачене право на ефективне мирне володіння майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно п. 10 додатка 1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, рішення суду про встановлення факту набуття права власності на об'єкт нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно ч. 3 ст. 344 ЦК України, особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років. Відповідно ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Враховуючи викладене та з метою захисту майнових прав позивачки, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад п'ятнадцять років, без державної реєстрації права власності на нього, що є фактично законно набуте нею право на 13/15 частин житлового будинку [ADDRESS] то позов підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі ст.. 344 ЦК України.

Outcome: approved