Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-27 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась з позовом з урахуванням уточнення до ФОП [PERSON] про розірвання договору, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що 10.07.2013р. уклала договір підряду з відповідачем на виготовлення балкону до 19.08.2013р. та сплатила 7630грн. авансового внеску, проте в обумовлений строк відповідач балкон не виготовив. В даний час магазин відповідача зачинений, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач просить розірвати договір № GE-3281 від 10.07.2013р., стягнути з відповідача 7630грн., моральну шкоду в сумі 5,0тис.грн. та судові витрати. Представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу слухати за відсутності позивача, представника позивача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог ст.74, 76 ЦПК України, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали 10.07.2013р. договір № GE-3281, відповідно до умов якого замовник доручає а виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій загальною площею 7,837 кв.м. Відповідно до п. 2.1 вартість виробів становить 8390,00грн., завдаток 7680грн. Відповідно до п. 3.2. виконавець зобов'язався передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 40 днів з моменту укладення договору. В п. 3.10 договору зазначено, що замовник підписує акт прийому-передачі виробів. Відповідно до п. 4.2. договору у випадку невиконання замовником п. 3.2. виконавець зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості даного договору за кожний робочий день прострочення. З метою оплати виробів ПВХ [PERSON] уклала договір споживчого кредиту № 2004624494 від 10.07.2013р. з ПАТ «ОТП Банк», відповідно до умов якого банк перерахував ФОП [PERSON] 7630,00грн. Таким чином, між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір побутового підряду (ч. 1 ст. 865 ЦК України) Частиною 2 ст.870 ЦК України передбачено, якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу). Подальша зміна ціни наданого в кредит матеріалу не призводить до перерахунку, якщо інше не встановлено договором. Згідно до ст.872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків. Судом встановлено, що всупереч умовам укладеного договору побутового підряду відповідач вироби позивачу не доставив і не встановив до теперішнього часу. Відповідач жодних доказів на підтвердження належності виконання своїх обов'язків за договором, укладеним 10.07.2013р. з позивачем не надав. Також ним не надано у порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» жодного документу, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), жодного акту виконаних робіт. За таких обставин суд вважає, що виконавець послуги не підтвердив відповідними доказами факт належного виконання договору, істотно відступив від умов його виконання, заперечуючи встановити вироби, що є підставою для розірвання договору, а тому сплачена позивачем грошова сума підлягає поверненню у повному обсязі. Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню неустойка відповідно до п. 4.2. договору в сумі 503,58грн. (7630грн.*0,1%*66днів (робочі дні за період з 19.08.2013р. по 18.11.2013р.) =503,58грн.). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в розглянутій справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. П. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який також поширюється на спірні правовідносини, передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя, здоров»я продукцією. Судом не встановлено, що невиконання відповідачем умов договору могло призвести до ситуації, яка могла стати небезпечною для о життя і здоров'я позивача, а тому підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди у відповідності до вимог передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» в даних спірних правовідносинах відсутні. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи: витрат на правову допомогу; витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. 11.11.2013р. між позивачем та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги в спорі з ФОП [PERSON] з приводі розірвання договору № GE-3281 від 10-.07.2013р. та стягнення коштів. Позивачем за вказаним договором сплачено 3,0тис.грн. Так, представник позивача приймав участь у судових засіданнях 18.11.2013р., 02.12.2013р. на протязі 6,5 хв. сумарно. Мінімальна заробітна плата була встановлена на рівні 1218 грн., тому розмір компенсації витрат на правову допомогу складатиме (1218*40%)*6,5/60 = 52,78грн. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме, договір № GE-3281 від 10.07.2013р. укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] на виготовлення метало пластикової конструкції належить розірвати, з відповідача належить стягнути на користь позивача 7630грн. завдатку, пеню в сумі 503,58грн. та судові витрати в сумі 282,18грн., в т.ч. 229,40грн. судового збору, 52,78грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved