Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

05 листопада 2013 року орган опіки та піклування в особі виконкому Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання у неї її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані слідуючими обставинами. Відповідачка є матір'ю малолітньої дитини - доньки [PERSON]. Батько в свідоцтві про народження дитини записаний відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. З серпня 2013 року сім'я перебуває під соціальним супроводом спеціалістів Миколаївського міського центру соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді, як така, де батьки не створили належних умов життєдіяльності та розвитку дітей. Відповідачка поселилася з дитиною в дачному будинку, що є не пристосованим для проживання дитини, в будинку є лише світло, газо- та водопостачання відсутнє, опалення здійснюється за допомогою конвектора, їжа готується на електричній плитці, електрична проводка у будинку у неналежному стані. За місцем проживання відповідачка характеризується негативно, агресивна, схильна до влаштування сварок та дебошів, офіційно не працює, підтримує зв'язки з особами сумнівної поведінки, не створила умови для проживання, виховання та утримання дитини, не піклується про її здоров'я, духовний та моральний розвиток. Профілактичні бесіди з відповідачкою щодо покращення умов для проживання дитини та попередження про відповідальність за виховання та утримання дітей бажаного результату не дали. Посилаючись на те, що вище зазначена поведінка відповідачки є зловживанням батьківськими правами, а проживання дитини у дачному будинку створює загрозу життю та здоров'ю малолітньої [PERSON], позивач просить суд, відібрати малолітню дитину у відповідачки та передати її органу опіки та піклування для вирішення її подальшої долі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові просить про його задоволення. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що дійсно на літній період разом з дитиною поселилася в дачний будинок СВТ «Корабел», в якому були створені нормальні умови для проживання дитини, алкоголем не зловживає, з особами сумнівної поведінки не спілкується, за дитиною здійснює належний догляд. Вважає, що даний позов є наслідком упередженого ставлення до неї працівників соціальних служб, які взяли за основу у підтвердження її неналежного догляду за дитиною покази сусідки [PERSON], з якою у неї виникли неприязні відносини. Наразі разом з дитиною проживатиме у будинку своєї матері,в якому сворені всі умови для проживання дитини. Просить в позові відмовити за безпідставністю. Представник органу опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації позов підтримала, вважає за доцільне відібрати дитину у відповідачки. Прокурор просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини № [NUMBER], виданим 26.09.2013 року (повторно) відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції (а.с.6). Відмості про батька дитини в свідоцтво про народження внесені на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.8-витяг з Державного реєстру акців цивільного стану громадян про народження № [NUMBER]). Відповідачка проживала без реєстрації у дачному будинку за адресою: [ADDRESS] (СВТ «Корабел»), за місцем реєстрації у с.Бурханівка не проживала (а.с.5-копія паспорту, а.с.30,31 -довідка Куйбишевської сільської ради Снігурівського району від 01.07.2013 року та лист цієї ж сільради від 01.07.2013 року № 410). За місцем проживання у м.Миколаєві [PERSON] характеризується негативно (а.с.25,26), не працює, отримує соціальні виплати як одинока мати у розмірі 291,60 грн. та по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку у розмірі 130 грн. (а.с.19). Згідно акту обстеження умов проживання від 17.04.2013 року (а.с.24) на підставі заяви [PERSON] (а.с.22) будинку за місцем проживання [PERSON] було встановлено, що умови проживання незадовільні, дівчинка немає власного ліжка та місця для навчання та ігор. Того ж дня, [PERSON] було роз'яснено про відповідальність за ухилення батьківських обов'язків (а.с.23). 04.07.2013 року згідно наказу № 90 малолітню [PERSON] було поставлено на облік служби у справах дітей Миколаївської міської ради, як таку що опинилася у складних життєвих обставинах (а.с.10). 16.07.2013 року [PERSON] відмовилася допустити працівників ВКМСД Центрального ВР ММУ УМВС України до помешкання, дитину не показала, що викликало занепокоєння (а.с.12, 14). Як вбачається з листа головного лікаря ЦПМС №3 від 08.08.2013 року на обліку у педіатра в амбулаторії дитина не перебуває, 10.05.2012 року останній раз оглянута педіатром за адресою [ADDRESS], де отримала реакцію Манту (а.с.28). Актом відвідування сім'ї [PERSON] від 24.09.2013 року було встановлено, що житло за вказаною адресою є садовим будинком, який не має водопостачання, каналізації, газопостачання, наявне лише електропостачання. Будинок деревяний не придатний для постійного проживання в зимовий період (а.с.29). Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що старша дитина [PERSON] згоріла на дачних участках, не допускає до помешкання, має психічне захворювання (а.с.11 - протокол № 109 від 01.10.2013 року засідання комісії з питань захисту прав дитити), 04 жовтня 2013 року виконкомом Миколаївської міської ради прийнято рішення про негайне відібрання малолітньої [PERSON] у її матері (а.с.7). Також встановлено, що на підставі зазначеного рішення 24.10.2013 року у [PERSON] було відібрано дитину та вміщено до Миколаївської міської дитячої лікарні №2. Згідно висновку від 28.10.2013 року ООП, виконком Миколіївської міської ради вважає за доцільне відібрання малолітньої дитини від відповідачки (а.с.3-4). Згідно ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини 1 статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Разом з тим, судом не було встановлено таких обставин, які б надавали підстави вважати, що залишення дитини на вихованні матері на даний час створюватиме для неї яку-небудь небезпеку та потребує її відібрання та поміщення до притулку. Так, суд не примає до уваги посилання позивача про те, що відповідачка зловживає алкогольними напоями, має психічне захворювання, оскільки таке належними доказами не підтверджене. Як вбачається з довідок обласного наркологічного диспансеру від 18.10.2013 року та Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 від 22.08.2013 року на обліку в цих закладах відповідачка не знаходиться (а.с. 60). Згідно довідки-характеристики ст.УИМ Центрального РОНГУ УМВД України в Миколаївській області за місцем проживання [PERSON] характеризується задовільно, спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає, сторонні особи місце проживання не відвідують (а.с.63). В матерілах справи міститься посилання на притягнення [PERSON] за ст.184 КУпАП -ухилення від виконання батьківських обов'язків, однак коли це було та в чому таке виражалось не зазначено. Неспроможними є посилання на те, що дитина не перебуває на обліку в медичних закладах і не була обстежена, оскільки матеріали справи не містять, що дитина потребувала медичної допомоги. Крім того, з листа від 08.08.2013 року ЦПМСД № 5 (а.с.28) вбачається, що дитина щеплена та оглядалася педіатром 10.05.2012 року. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду підтвердили, що знають [PERSON] з позитивної сторони, вона належним чином здійснювала догляд за дитиною, без догляду дорослих ніколи не залишала, підробляла на базарі реалізатором, в дачному бинку проживала тимчасово на зимовий період збиралася виїхати. Про свій намір змінити місце проживання у зимовий період [PERSON] повідомляла соціальні служби ще у вересні 2013 року (а.с.27). Як ствердила суду мати відповідачки [PERSON], на даний час, її донька проживає разом з нею у власному будинку в с.Стара Богданівка Миколаївського району Миколаївської області, в якому створені належні умови для проживання дитини. Зазначені покази [PERSON] підтверджені довідками Кіровської сільської ради від 13.11.2013 року (а.с.65) про те, що [PERSON] дійсно проживає в с.Стара Богданівка, від 29.10.2013 року № 508 про те, що в будинку, власником якого є [PERSON] створено належні умови проживання (а.с.64), актами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 13.11.2013 року (а.с.50) та від 12.11.2013 року, згідно яких у будинку дитині відведено окрему мебльовану кімнату, достатньо іграшок, книжки, чисто та прибрано. Крім того, Кіровська сільська рада підтвердила факт можливості улаштування дитини по виповненню 3-річного віку до Кіровського ДНЗ «Світлячок» (а.с.54), сім'я [PERSON] вказаною сільрадою взята під соціальний супровід (а.с.52). Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює спеціалістом у Миколаївському міському центрі соціальних служб, здійснювала супровід сімї [PERSON] з метою покращення соціально-побутових умов проживання, п'яною відповідачку ніколи не бачила, на даний час вона створила умови для дитини та може проживати разом нею. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] у звязку з відібранням дитини неодноразово намагалася отриманти дозвіл відповідних служб про відвідування дитини, на даний час з 25.11.2013 року разом з дитиною знаходиться на стаціонарному лікуванні в Обласній дитячій інфекційній лікарні, що свідчить про те, що вона піклується про свою дитину й переймається її долею. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України") у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того, суд зазначив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Судом не встановлено, що існує необхідність захисту дитини від поведінки її матері, що відповідальними державними соціальними службами вживались які-небуть конкретні заходи зі збереження єдності даної сім'ї. Крім того, на думку суду, відібрання малолітньої дитини у її матері та поміщення до притулку суперечитиме її інтересам, може завдати психологічної травми. Враховуюючи зазначене, зважаючи на те, що судом в ході судового розгляду не було встановлено обставин, які б свідчили про загрозу дитині від поведінки її матері, враховуюючи інтереси дитини, яка є малолітньою, а також створення відповідачкою належних житлово-побутових умов проживання для дитини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відібрання дитини у відповідачки, а тому відмовляє позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed