Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-17 00:00:00

29.07.2013 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вимоги заяви обґрунтовано тим, що 23.08.2011 року помер [PERSON]. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, яка складається з належної йому частини квартири [ADDRESS]. За життя (06.06.2011 року) [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно позивачці. 23.10.2012 року померла дружина [PERSON] [PERSON]. Її частину квартири [ADDRESS] успадкувала за заповітом племінниця померлої [PERSON]- відповідачка по справі. При цьому, позивачка зазначає, що вона позбавлена можливості оформити своє право на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], оскільки не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України строк. Позивачка вважає, що строк прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин, оскільки спадкодавець не був її родичем і ніколи говорив їй про те, що склав на її користь заповіт. Про існування заповіту позивачці стало відомо лише у червні 2013 року, коли Пирятинська державна нотаріальна контора через районну газету «Пирятинські вісті» №26 від 28.06.2013 року закликала її звернутись до державної нотаріальної контори для вирішення питання успадкування майна, яке залишилось після смерті [PERSON] Через кілька днів позивачка отримала поштою конверт від невідомої особи в якому знаходився заповіт [PERSON] складений на її користь. Позивачка вважає такі причини пропуску встановленого законом терміну поважними та просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що подружжя [PERSON] проживало по сусідству із нею. Вони проживали самі і ніхто їм не допомагав, лише позивачка та її чоловік. В 2011 році [PERSON] попросили позивачку та її чоловіка доглядати за ними, оскільки більше трьох років вони своїм родичам не потрібні. Також [PERSON] попросили дати їм копію паспорту позивачки або її чоловіка, але для чого не сказали. Спочатку позивачка та її чоловік не давали копії своїх паспортів і лише згодом позивачка надала копію свого паспорту. Однак для чого потрібна копія паспорту вона не знала і в подальшому нічого не відбувалось. Потім [PERSON] захворів, позивачка та її чоловік піклувались про нього, відвозили до лікарні, а в серпні 2011 року [PERSON] стало зовсім погано і він помер. Позивачка зазначила, що доглядала [PERSON] як рідного батька і про існування заповіту не знала, оскільки він був складений без її участі. Коли [PERSON] помер позивачка та її чоловік взяли на себе всі клопоти по похованню, при цьому, відповідачка зі своєю матірю та братом зявились лише на сам похорон. Після поховання [PERSON] позивачка разом зі своїм чоловіком продовжували допомагати дружині померлого [PERSON], однак в подальшому відносини з [PERSON] зіпсувались і на вимогу чоловіка позивачка припинила надавати їй допомогу. Також позивачка зазначила, що після смерті [PERSON] вона зі своїм чоловіком звертались до нотаріальної контори з питанням про те хто є спадкоємцем квартири, однак у наданні їм такої інформації було відмовлено та повідомлено, що про це вони можуть дізнатись лише у власниці квартири [PERSON] Представник позивачки в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки позивачка дійсно не знала про існування заповіту складеного на її користь. Крім того, представник вважає, що в даному випадку не можна брати до уваги розяснення вищих судових інстанцій стосовного того, що незнання спадкоємця про існування заповіту не є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини, оскільки позивачка не є спадкоємицею за законом і не могла знати, що вона є спадкоємцем. Відповідачка в судовому засіданні, яке відбулось 15.08.2013 року, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову і пояснила суду, що позивачка знала про існування заповіту складеного [PERSON], оскільки після його складення він їй цей заповіт віддав. Відповідачка зазначила, що вона народилась та до 15 років проживала у спірній квартирі, а після того як вийшла заміж переїхала до м. Харкова і з [PERSON] вже звісно бачилась рідше. Відповідачка визнала, що позивачка дійсно допомагала [PERSON], але бензин, ліки та інші необхідні речі вони оплачували самі. Після смерті [PERSON] позивачка ще деякий час спілкувалась з його дружиною [PERSON], а потім посварились, оскільки тітка хотіла поставити надгробні памятники, які коштували по 16 тис. грн., а позивачка хотіла дешевші, оскільки мала бажання позичити у [PERSON] грошей на придбання автомобіля. Після того як відносини між позивачкою та [PERSON] зіпсувались, відповідачка сама доглядала свою тітку [PERSON], оплатила проведену їй у м. Харкові операцію, але через місяць [PERSON] померла. За життя [PERSON] повідомила відповідачу про складений [PERSON] заповіт на користь позивачки і що цей заповіт він віддав самій позивачці. [PERSON] також складала заповіт щодо своєї частки квартири на користь позивачки, однак після сварки цей заповіт вона скасувала та склала заповіт на користь відповідачки. Також відповідачка вказала, що оголошення в газеті «Пирятинські вісті» було зроблене самою відповідачкою, оскільки це її зобовязав зробити нотаріус перед тим, як оформлювати спадкове майно [PERSON] на відповідачку. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав, просить відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивачки на користь відповідачки понесені нею судові витрати на правову допомогу та пояснив суду, що позивачка дійсно допомагала [PERSON], але, на думку представника, вона знала про складені кожним із подружжя заповіти на її користь і не прийняла у встановлений строк спадщини після померлого [PERSON] лише для того щоб не витрачати зайві гроші на переоформлення спадщини після смерті [PERSON], а дочекатись коли помре його дружина [PERSON] і вже тоді оформити спадкові права на всю квартиру, однак дружина померлого за життя переписала заповіт на відповідачку, тому позивачка намагається зараз визначити собі додатковий строк на прийняття спадщини щодо частини квартири, яка належала померлому [PERSON] Кім того, представник зазначив, що на його думку, дії нотаріуса по зобовязанню відповідачки дати оголошення в пресі не відповідають вимогам цивільного законодавства і таким чином створювались перешкоди для відповідача при оформлені спадкових прав на майно померлого [PERSON] на користь позивачки. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати відповідачки [PERSON] суду показала, що зі своєю сестрою [PERSON] в нею були добрі стосунки поки не зявилась позивачка, тоді почались непорозуміння, оскільки свідок також мала право на частину квартири. Свідок зазначила, що не знає ким доводиться позивачка померлим [PERSON], але вона почала ходити до них, а вони робили їй коштовні подарунки. Якось [PERSON] сказала, що її чоловік [PERSON] склав заповіт на користь позивачки і цей заповіт знаходиться у самої позивачки, тобто позивачка була обізнана про наявність заповіту. Свідок зазначила, що на даний час вона проживає у спірній квартирі і їй майже кожного дня дзвонить невідома особа та погрожує щодо цієї спадщини. Такі дзвінка вона отримувала і до виходу оголошення в газеті «Пирятинські вісті». Допитана в судовому засіданні в якості свідка приватний нотаріус Пирятинського нотаріального округу [PERSON] суду показала, що 06.06.2011 року нею був посвідчений заповіт складений [PERSON] на користь позивачки. В подальшому виявилось, що спірна квартира була приватизована на двох осіб, тому 08.08.2011 року подружжя [PERSON] звернулось до неї для того аби посвідчити і заповіт [PERSON] складений на користь позивачки. Після смерті [PERSON] до неї звернулись [PERSON] та позивачка з питаннями про те, що їм треба робити далі. Свідок розяснила їм загальний порядок прийняття спадщини, при цьому, свідок зазначила, що не мала сумніву у тому, що позивачці відомо про складені на її користь заповіти. Вони вирішили не подавати заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON], при цьому, [PERSON] сказала, що коли вона помре позивачка вже тоді оформить права на всю квартиру. Але пізніше [PERSON] скасувала свій заповіт складений на користь позивачки, і останній її заповіт був складний на користь відповідачки. Після смерті [PERSON] позивачка разом зі своїм чоловіком звертались до свідка з питанням наявності заповіту, але свідок відмовила у наданні такої інформації, оскільки дружина померлого [PERSON] була ще жива, а щодо заповіту самого [PERSON] свідок повідомила позивачу, що зможе надати такі дані лише після того як позивачка надасть свідоцтво про смерть. Також свідок вказала, що влітку 2013 року позивачка зверталась до нотаріальної контори за видачею дубліката заповіту, але в цей час свідок знаходилась у відпустці і позивачці було відмовлено. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовна заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.08.2011 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 5). За життя (06.06.2011 року) померлий [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно [PERSON] позивачці по справі (а.с. 6). Станом на час розгляду справи вказаний заповіт не змінений та не скасований. Позивачка пропустила встановлений чинним законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини за цим заповітом і посилаючись на викладені вище обставини просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування » №7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до розяснень, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Враховуючи викладені обставини справи, покази свідків, наведені норми чинного законодавства України та розяснення вищих судових інстанцій, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки критично оцінює твердження позивача щодо необізнаності про складний на її користь заповіт та в цілому вважає, що така причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважною. Згідно положень ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За наведених умов суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати у вигляді витрат повязаних з оплатою правової допомоги у сумі 1800 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved