Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-11 00:00:00

28.01.2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ „Північний ГЗК» /далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПАТ 229 400 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обгрунтування вказує, що з 04.09.1991р. по 26.10.2012р. працював в ГТЦ-1 ПівнГЗК та ПАТ "ПівнГЗК" водієм великовантажного автомобіля в кар'єрі, водієм автотранспортних засобів в карєрі з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1. Тривалий стаж роботи в умовах тяжкої фізичної праці, призвели до стійкої втрати його професійної працездатності та професійного захворювання. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання №29 від 07.09.2012 р. причиною професійного захворювання стало те, що в процесі виконання роботи він підпадав під дію вібрації, що перевищувала ГДР, через нерівності дорожнього покриття, яке під час руху технологічного транспорту частково приходило в незадовільний стан, а через відсутність ефективних засобів пилеподавлення та провітрювання запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК. Працюючи з 04.10.1991р. по 26.10.2012р. водієм автотранспортних засобів в кар'єрі ГТЦ № 1 ПАТ «ПівнГЗК», він виконував роботи, які згідно з даними санітарно-гігієнічної характеристики про умови праці, підготовленої Тернівською районною СЕС № 2/2-1012 від 18.04.2012 року, також характеризувались впливом вібрації на організм, рівні якої перевищували ГДР в професії водія великовантажного автомобіля в кар'єрі та пилу, концентрація якого перевищувала ГДК по зазначеним професіям. Причиною професійного захворювання стала робота на протязі 20 років 5 місяців в шкідливих умовах виробничого середовища та трудового процесу. Висновком профпатологічної МСЕК м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2012р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 30 % та третя група інвалідності з 01.10.2012р. безстроково. Виходячи з характеру захворювання, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває стійкий біль та обмеження рухів в поперековому відділах хребта, фізичних навантаженнях, турбує оніміння кінцівок та утруднення ходи, потребує амбулаторного та стаціонарного лікування, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки, просить стягнути з ПАТ 229 400 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] надав заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Представник ПАТ за довіреністю [PERSON] надала письмові заперечення, в яких вказує, що у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач хоча і перебував в трудових відносинах з ПАТ, але шкода заподіяна працівникові при виконанні трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Оскільки позивач є застрахованою особою, страховий випадок встановлено згідно акту розслідування, то в данному випадку діє законодавство про страхування спеціальний Закон\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, і відповідальність несе страховик Фонд. Позивач свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, був попереджений та обізнаний з вказаними умовами, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є обєктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. З вказаного видно, що діяльність ПАТ по використанню праці працівників у шкідливих умовах, не є протиправною, що також вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Крім того, позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору відповідно до ст.233 КЗпПУкраїни. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання а.с.12-14, що позивачу [PERSON] 07.09.2012 р. встановлені хронічні професійні захворювання вібраційна хвороба другого ступеню вираженості від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром в сполученні з синдромом полірадикулоневропатії п/крижової та шийної, переважно зліва, з вираженими больовим синдромом, порушенням біомеханіки хребта та статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, ПФ другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ступеню та колінних суглобів, ПФ другого ступеню зі стійким больовим синдромом. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 30 % та 3 група інвалідності, згідно висновку МСЕК від 23.10.2012р.,а.с.21. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту «є» ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON], як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07.09.2012р., а.с.12-14, встановлено хронічні професійні захворювання вібраційна хвороба другого ступеню вираженості від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром в сполученні з синдромом полірадикулоневропатії п/крижової та шийної, переважно зліва, з вираженими больовим синдромом, порушенням біомеханіки хребта та статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, ПФ другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ступеню та колінних суглобів, ПФ другого ступеню зі стійким больовим синдромом. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є умови впливу на організм вібрації, параметри якої перевищували ГДК. Умови праці, водія великовантажного автомобіля в карєрі та водія автотранспортних засобів в карєрі відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, шум до 3 класу 1 ступеню шкідливості, загальна вібрація до 3 класу 1-2 ступеню шкідливості, згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, а.с.17-19. Позивач працював у вказаних умовах на ПАТ протягом 20 років 11 місяців. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, рекомендовано розробити заходи по зменшенню вібрації на робочих місцях водіїв автотранспортних засобів в карєрі. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 23.10.2012 р. позивачу встановлено 30 % втрати професійної працездатності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, постійних болях у суглобах та хребті, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.12-14,17-21,24-33, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 12 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму що вимагає позивач в 229 400 грн. завищеною. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПАТ на користь держави судові витрати в сумі 114,70 грн. Відповідно до ст.79 ЦПК України, до витрат повязаних з розглядом судової справи належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні». Таким чином, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи - 1147 грн., а також з урахуванням того, що розгляд справи відбувався за відсутності представника позивача, не надано розрахунку стосовно часу та вартості послуг адвоката за складання позовної заяви, суд вважає, що оплата послуг адвоката [PERSON], який надавав правову допомогу позивачу, має складати 300 грн., яку слід стягнути з відповідача, відповідно до вимог ст. 84,88 ЦПК України. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial