Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач у травні 2013р. звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з червня 2001 року по серпень 2006 року перебував у шлюбі з відповідачкою, за час якого у них 17.09.2002р. народилася донька [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з ним та перебуває на його утриманні і вихованні. [PERSON] має намір зі своєю донькою тимчасово виїхати на відпочинок за кордон, але відповідач, яка тривалий час не проживає з дитиною, не дає дозволу на виїзд дитини з України як мати дитини, і тим самим перешкоджаю дитині скористатися її правом на тимчасовий виїзд за межі держави в цілях відпочинку. Згідно діючого законодавства, оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. Тому він у квітні 20013р. звертався до [PERSON] з проханням надати таку нотаріально посвідчену згоду, але такої згоди дитина не отримала. Враховуючи інтереси дитини, просить надати дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини для тимчасових поїздок малолітній [PERSON], [INFO] , без згоди ( нотаріально посвідченого клопотання) її матері, а також надати дитині дозвіл на тимчасові поїздки за межі України без заяви про згоду та супроводу її матері, в супроводі її батька –громадянина України [PERSON], [INFO], або в супроводі уповноважених ним осіб. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник [PERSON] повністю підтримали позов з вище зазначених підстав. Зазначили, що дитина [PERSON] з народження і до даного часу постійно проживає з батьком, який нею піклується. З матір»ю дитина не спілкується, між дитиною та відповідачкою втрачені родинні зв»язки мати-донька. Між сторонами був судовий спір, за рішенням суду відповідачці визначено дні, час та місце зустрічей з дитиною. Вважають, що відповідачка безпідставно перешкоджає дитині виїзду за кордон. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила та в його задоволенні просить відмовити. Стверджує, що позивач у 2005 р. насильно помістив її у психіатричну лікарню, перешкоджав та продовжує перешкоджати їй спілкуватися з донькою, а тому вона до нього не має довіри. Зазначила, що згоди на виїзд дитини не дає, так як батьки та інші родичі позивача проживають за кордоном, а тому вона боїться, щоб дитина не залишилася з ними на постійне проживання за кордоном . Крім того пояснила, що згоду на виїзд надасть за умови, якщо дитина буде спілкуватися з нею, так як донька на даний час не хоче з нею спілкуватися. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову, вважає такий безпідставним, в задоволенні якого просить відмовити, оскільки позивач не зазначив куди саме та на який період він має намір виїжджати з дитиною. Стверджує, що в разі виїзду дитини з постійного місця проживання, не буде дотримано встановленого рішенням суду графіку побачень матері з донькою. Представник третьої особи, - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в судове засідання не з’явився, подав суду Висновок про можливість надання дозволу на виїзд дитини за межі України та письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. З»ясувавши дійсні обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення . Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (на час шлюбу [PERSON]) Т.Т., перебували у зареєстрованому шлюб з 09.06.2001 р., який за рішенням суду 07.08.2006 р. був розірваний ( а.с. 5,6). Позивачі являються батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-СГ № 241430. Судом встановлено, що дитина [PERSON] постійно проживає з позивачем за адресою [ADDRESS]. Дитина перебуває під опікою та на утриманні батька [PERSON]- позивача по справі. Відповідач [PERSON], яка зареєстрована та постійно проживає в [INFO], дитину відвідує інколи, дитина неохоче йде на контакт з мамою та намагається уникнути спілкування з нею ( а.с.15). Дані обставини частково встановлені рішенням апеляційного суду Львівської області від 11.03.2013р., який визначив спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON], встановивши їй зустрічі з дитиною за місцем проживання останньої у м.Львові, а саме: перша і третя субота , друга і четверта неділя місяця( а.с.11-14). 01.04.2013р. позивач направив відповідачу письмове прохання надати нотаріально завірений дозвіл на виготовлення проїзного документу їх дитини [PERSON], необхідний для поїздки дитини за кордон, яке залишилося без відповіді( а.с.8,9) . 09.08.2013р. орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради , з метою всебічного розвитку дитини надав дозвіл на виїзд за кордон малолітньої [PERSON], [INFO], за межі України без згоди матері [PERSON] ( а.с.43). Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до приписів статті 7 СК України, сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 та ст.155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абз. 3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлено, що оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків, а за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у пункті 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п.18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою КМУ від 31.03.1995р. №231, дія якої відновлена з 15.06.2013 р. оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. На підставі вищенавеного, враховуючи обставини справи та інтереси малолітньої дитини, зважаючи на необхідність її виїзду за кордон для відпочинку, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, а також враховуючи, що сторони тривалий час не підтримують будь-яких відносин і між ними існують неприязні відносини, що перешкоджає можливості отримати від відповідача дозволу на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про надання дозволу на оформлення документів та виїзд [PERSON], [INFO], за межі України без згоди її матері . На підставі ст.ст.141, 150, 155 Сімейного кодексу України, ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України», п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст.3 Конвенції про права дитини,

Outcome: approved