Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

13.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приватного підприємства «Вепрь» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що його батько - [PERSON] був членом профкому ДП по відгодівлі худоби «Міжгоспвідгодівля». 17.05.1977 року він отримав ордер № 2 на квартиру № 2 у житловому будинку № 1А по вул. Кольцова, що знаходиться у м. Первомайськ, Миколаївської області. Крім ордера, [PERSON] отримав ключі від даної квартири та разом з сім'єю вселився до неї. За даною адресою він проживав до моменту своєї смерті - 26 травня 2006 року. За період проживання ним за власний кошт створено умови більш прийнятні для проживання, а саме проведено водопровід, каналізацію, здійснено капітальний ремонт приміщення, змінено електропроводку, поставлено лічильник електроенергії, води, газу. Позивач постійно проживав разом з батьком і матір'ю у квартирі [ADDRESS], а також був зареєстрований за вище вказаною адресою з 17.05.1990 року. Після смерті батька [PERSON] переоформив на своє ім'я особові рахунки, сплачував комунальні послуги та відкрито, добросовісно і безперервно володів та продовжував проживати у вказаній квартирі. Враховуючи той факт, що він постійно проживав за однією адресою з батьком і на момент його смерті, був там зареєстрований, то відповідно до положень ст. 1269 Цивільного кодексу він вважається таким, що прийняв спадщину. З цих підстав, мав право звернутись з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори в будь-який час, не дотримуючись строку, зазначеного ст. 1270 ЦК України та який складає шість місяців. Оскільки мати позивача - [PERSON], не бажає приймати спадщину, то він є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON]. Так, наприкінці 2012 року позивач вирішив оформити свої спадкові права на квартиру, що належала його покійному батькові. В процесі отримання усної консультації від нотаріуса після вивчення документів, якими посвідчується право власності батька на вказану квартиру, позивач отримав відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що за життя батько квартиру не приватизував, відповідно, не встиг набути права власності, тому правовстановлюючий документ на вказану квартиру відсутній. Таким чином, [PERSON] проживає в квартирі № 2, по вул. Кольцова, 1-А у м. Первомайськ, Миколаївської області починаючи з дня одержання його батьком ордеру на вказану квартиру, отримав її у спадок після смерті батька, але в зв'язку з тим, що він вчасно не вжив заходів щодо приватизації квартири, фактично позивач користується чужим майном. В той же час необхідно зазначити, що положеннями ст. 344 ЦК України визначено: «Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, враховуючи той факт, що на сьогоднішній день позивач продовжує проживати вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується нею, доглядає за квартирою та утримує її у належному технічному стані, вважає, що має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з’явилися, надіслали на адресу суду заяви з проханням слухати справу без їх присутності, позовні вимоги визнали. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що батько позивача - [PERSON] 17.05.1977 року отримав ордер № 2 на квартиру № 2 у житловому будинку № 1А по вул. Кольцова, що знаходиться у м. Первомайськ, Миколаївської області. За даною адресою він проживав разом з сім’єю до моменту своєї смерті - 26 травня 2006 року. Позивач постійно проживав разом з батьком і матір'ю у квартирі [ADDRESS], а також був зареєстрований за вище вказаною адресою з 17.05.1990 року. Оскільки мати позивача - [PERSON], не бажає приймати спадщину, то він є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON]. [PERSON] добросовісно заволодів квартирою № 2, по вул. Кольцова, 1-А у м. Первомайськ, Миколаївської області і продовжує на протязі тривалого часу-більш ніж 10 років володіти цим майном. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності зі ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, спорудження і т.п.), що відповідно до закону підлягає державної реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Суд приходить до висновку що, правових перешкод щодо встановлення права власності за позивачкою немає, позов обґрунтований, позивачка добросовісно заволоділа чужим майном, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved