Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

25.11.2013 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. Обґрунтував його тим, що [INFO] померла його тітка - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Він є спадкоємцем майна померлої за законом. В зв'язку з оформленням спадщини виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно. [PERSON] на підставі закону, що діяв на час створення об»єкту нерухомого майна, володіла та користувалася вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями, однак за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, як того вимагає діюче законодавство. Посилаючись на викладене, позивач прохав суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлої тітки право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] на не приватизованій земельній ділянці площею 0,53 га. В судове засідання позивач [PERSON], його представник [PERSON]А не з»явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача - Кринківської сільської ради, представники третіх осіб - Глобинського РУЮ в особі реєстраційної служби, Глобинської районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у Глобинському районі, третя особа - приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у відсутності їх представників. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] померла [PERSON]. За життя - 16 січня 2007 року, у виконкомі Кринківської сільської ради вона нотаріально посвідчила заповіт на все своє майно на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, але названі особи (донька та син померлої) в установленому законом порядку, протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, відмовилися від прийняття спадщини матері на користь [PERSON] (позивача у справі), що підтверджено їх заявами, посвідченими нотаріально на території Російської Федерації. Свої відмови від прийняття спадщини протягом строку для її прийняття не відкликали. З дослідженої судом спадкової справи № 19 за 2013 рік вбачається, що єдиним спадкоємцем майна померлої за законом, який в установлений строк прийняв спадщину, є її племінник - [PERSON] (позивач у справі). Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем у справі, як рідною тіткою по батькові та племінником, встановлено рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22.08.2013 року, яке набрало законної сили 2.09.2013 року. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. 07.10.2013 року приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, у зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності померлої на нього. Згідно технічного паспорту житловий будинок літ. «А», було побудовано в 1956 році, прибудову літ. «а» - у 1968 році, погріб під частиною будівлі літ. «Вп», літню кухню літ. «В», убиральню літ. «Г», огорожу № 1 - у 1980 році, гараж літ. «б», сарай літ. «Б» - у 1982 році. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарській книзі Кринківської сільської ради [PERSON] була зареєстрована в с. В.Кринки і проживала у ньому до смерті. З 1956 року, останнім часом під № 0454-1, в погосподарській книзі № 5 за нею значилося належне на праві власності нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], на неприватизованій земельній ділянці площею 0,53 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела його державну реєстрацію відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 05.11.2013 року, житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», погріб під частиною будівлі літ. «Вп», літня кухня літ. «В», убиральня літ. «Г», огорожа № 1, гараж літ. «б», сарай літ. «Б», які розташовані за адресою [ADDRESS], збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ч.1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1, ч.5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Ч.1 ст. 1265 ЦК України встановлено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Встановивши, що [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на назване нерухоме майно, її спадкоємці за заповітом (син та донька) від прийняття спадщини відмовилися, суд дійшов висновку, що позивач, як єдиний спадкоємець за законом (п»ята черга спадкування), який у визначений законом строк прийняв спадщину, має право на його успадкування. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved