Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернулась до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ПАТ «АЗМОЛ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, посилаючись на те, що вона з 2006 року працювала на різних посадах на ВАТ «Азовські мастила і оливи», а з 19.07.2011 року відповідно до наказу Фонду державного майна України - в ПАТ «Азовські мастила оливи». На підставі наказу №81 від 11.12.2012 року її було звільнено за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. При звільнені з нею не проведено остаточний розрахунок, заборгованість по заробітній платі складає 3349 грн. Крім того, в наслідок тривалої несплати відповідачем належної їй заробітної плати, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у необхідності постійно прилагати додаткові зусилля для організації свого життя, займати гроші у знайомих для погашення кредитних договорів. На її утриманні знаходиться малолітня дитина, яка також потребує відповідних матеріальних витрат. Позивач не може купувати усі необхідні їй та дитині речі, вимушена економити на харчуванні. Вважаючи дії відповідача незаконними, посилаючись на ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, остаточно просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3349 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14777,84 грн.(95,96 грн. х 154 дні, за період часу з 11.12.2012 року по 29.07.2013 ріку) та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на обставини викладені в ньому, просить задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Азовські мастила і оливи» в судове засідання не з’явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.19), заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому суд на підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітнику регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, частина 1 якої передбачає відповідальність працедавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що [PERSON] 08.05.2006 року була прийнята на посаду офіціанта будинку для приїжджих ВАТ «Азовські мастила і оливи», яке відповідно до наказу №1085 від 19.07.2011 року Фонду державного майна України було перейменовано в ПАТ «Азовські мастили і оливи», та з 11.12.2012 року звільнена за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України), що підтверджується світлокопіями трудової книжки та наказу №81 «Про припинення трудового договору» (а.с.5, 8). Згідно довідки ПАТ «Азовські мастила і оливи» №61/2359 від 16.07.2013 року, заборгованість із виплати заробітної плати становить 3349 грн., яка є сумою до виплати (а.с.6). Враховуючи, що позивачу не виплачена заробітна плата в строки, передбачені законодавством, чим порушені її конституційні права на оплату праці, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення з відповідача остаточного розрахунку задовольнити. З позовної заяви і пояснень позивача вбачається, що на день звільнення – 11.12.2012 року, і по теперішній час в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, з позивачем не проведено кінцевий розрахунок із заробітної платі тому вона просить стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по 29.07.2013 року в сумі 14777,84 грн. Суд вважає, що вказана сума розрахована позивачем правильно, оскільки сума середнього заробітку повинна нараховуватися шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв’язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи – по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до довідки, виданої відповідачем, середньоденна зарплата [PERSON] складала 95,96 грн. (а.с.7). Затримка розрахунку становить 154 робочих дні за період з 12.12.2012 року по 28.07.2013 року включно, тому середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні становить суму 14777,84 грн. (95,96 грн. х 154 дні). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги трудового законодавства щодо строків проведення остаточного розрахунку відповідачем були порушені, отже позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На думку суду, позивач зазнала моральних страждань через несвоєчасну виплату заробітної плати, оскільки їй довелося додати додаткових зусиль для організації свого життя та життя малолітньої дитини яка знаходиться на її утриманні (а.с.9). Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, суд з урахуванням конкретних обставин справи, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 400 грн. Враховуючи, що позивач згідно п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, він на підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню в доход держави з відповідача у розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial