Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-22 00:00:00

18.07.2013 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, з проханням: стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення повноліття. Обґрунтовуючи тим, що з 25.07.2008 року вона перебуває в шлюбі з [PERSON], в якому у них народився син [PERSON], 26.10.2008 року. Відповідач проживає окремо, ніякої участі в утриманні та розвитку дитини не приймає. Інших дітей, окрім їх сина відповідач немає, на утриманні інших осіб також немає. Відповідач працює в ДП МА Бориспіль, має високу заробітну плату та реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно. У судове засідання сторони не зявились. Від позивача та відповідача надійшли заяви, відповідно до яких, позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, а справу слухати без її участі. Відповідач позовні вимоги визнав та просив справу слухати без його участі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітньої дитини. Дослідивши подані заяви, матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2008 року між сторонами відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 256 (а.с. 3). Від цього шлюбу у сторін 26 жовтня 2008 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 04.11.2008 року (а.с. 4). Крім того з суті позовної заяви та наданих позивачем документів встановлено, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач працює в ТОВ Лицарський замок, займаючи посаду бармена, має середньомісячний дохід в розмірі 1227,34 гривень, що підтверджується довідкою від 16.05.2013 року № 1605-01 (а.с. 9) та копією трудової книжки (а.с. 10-14). З суті позовної заяви вбачається, що батько дитини, відповідач у справі, ніякої участі в утриманні та розвитку сина не приймає, хоча має таку можливість, оскільки працює агентом з наземного обслуговування ПС ДП МА Бориспіль, що підтверджується довідкою ДП МА Бориспіль від 19.07.2013 року № 11-41/1-1491, інших дітей, окрім їх спільного сина немає, інших осіб на утриманні також немає. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], відповідно до ст. 183 СК України з визначенням їх розміру у частці заробітку батька. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, розмір аліментів зазначений позивачкою. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. У зв'язку з вище наведеним суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, а саме: [PERSON], [INFO], слід визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2013 року та до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні питання щодо судових витрат, позивачка на підставі п. 3 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. \~ Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved