Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду зі вказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником будинку [ADDRESS]. у 2007 році позивач дозволив відповідачу реєстрацію за вказаною адресою. До цього кілька років відповідач не мав ніде реєстрації і не міг працевлаштуватися. Раніше відповідач був зареєстрований у квартирі свого батька , звідки за позовом батька і рішенням суду його було виселено. А ще раніше, відповідач разом з дружиною (падчеркою позивача - [PERSON] ) і двома дітьми проживали у двокімнатній квартирі , яку позивач із своєю дружиною їм надали. Квартиру відповідач продав, гроші витратив і почав жити, знімаючи житлоплощу за різними адресам. Надавши згоду на реєстрацію відповідача у своєму житлі, позивач сподівався , що відповідач візьметься за розум, стане працювати і збереже сім'ю. Але сім'я відповідача повністю розпалася, шлюб розірвано рішенням суду, (копію рішення суду додано). Відповідач аліменти на утримання дітей не платить. Відповідача я не бачив більш шести років. Колишня дружина відповідача -також не знає де він проживає. Позивач оплачує комунальні послуги за відповідача (за вивезення сміття, за оплату води). Позивач у судове засідання не з'явився. Позовні вимоги підтримав. Просив задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим суд приймає визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з положеннями частини 2 статті 197 цього Кодексу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши усі наявні по справі докази та матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтями 71-72 Житлового кодексу Української РСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 28.12.1984 року, посвідченим Другою Сімферопольською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-3542, [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS]. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в АР Крим відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] з 17.07.2007 року.(а.с.9). Згідно письмових пояснень колишньої дружини відповідача - [PERSON], вони із відповідачем зареєстровані в [ADDRESS]. Починаючи з 2011 року відповідач покинув сім'ю, і з того часу їй невідомо, де проживає відповідач. Згідно письмових пояснень сусідки позивача - [PERSON], останні шість років відповідач не проживає за адресою [ADDRESS]. Згідно письмових пояснень сусіда позивача - [PERSON], останні два роки він не бачив відповідача за адресою [ADDRESS]. Згідно з положеннями статті 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з положеннями статті 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, враховуючи, що відповідач не проживає за адресою [ADDRESS], на підставі статті 71 ЖК УРСР, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 7 цього ж Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як зазначено вище, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком не проживання у житловому приміщенні більше шести останніх місяців. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом. Суд не вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених ним судових витрат, оскільки позивач про це не заявляв. На підставі статей 71-72 Житлового кодексу Української РСР, статей 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved