Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

12.07.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просив розірвати договір поставки товару б/н від 01.02.2013 року укладений між ним та ФОП [PERSON] Стягнути на його користь в солідарному порядку з ФОП [PERSON], та ФОП [PERSON] отриману від нього передоплату в сумі 6932 грн. за товар, меблі шафа «Купе», який йому переданий не був. Стягнути на його користь в солідарному порядку з ФОП [PERSON], та ФОП [PERSON] неустойку у вигляді пені розміром 643 грн. 56 коп. в період з 10.04.2013 року по 12.07.2013 року за невиконання зобов'язання за договором поставки товару б/н від 01.02.2013 року, та за кредитним договором АNEJRG100410192 від 01.02.2013 року. В обґрунтування позову посилався на те, що він уклав з відповідачем ФОП [PERSON] договір про доставку та передачу йому товару шафи «Купе». 01.02.2013 року позивач уклав з третьою особою кредитний договір № АNEJRG100410192 від 01.02.2013 року за яким третя особа перерахувала 6923,00 грн., ФОП [PERSON] за товар, який ФОП [PERSON] повинен був позивачу передати. Ніяких договір з ФОП [PERSON] позивач не укладав. Відповідачі повинні повернути йому гроші, які він сплатив за товар, який так і не отримав з вини відповідачів. В зв'язку з цим був змушений звернутися з позовом до суду. В процесі судового розгляду 19.11.2013 року позивач подав заяву в якій просив визнати недійсним договір поставки купівлі-продажу товару б/н від 01.02.2013 року між позивачем та фізичною особою - підприємцем [PERSON] Визнати недійсним усний договір купівлі-продажу товару від 01.02.2013 року між позивачем та ФОП [PERSON] Стягнути на користь позивача з ФОП [PERSON] отриману від нього передоплату в сумі 6923.00 грн. за товар, меблі шафа купе, який йому переданий не був. В тексті заяви вказав, що в судовому засіданні встановлено, що на договорі купівлі-продажу товару б/н від 01.02.2013 року немає підпису відповідача, ФОП [PERSON], тому вважає, що вказаний договір в судовому порядку має бути визнаний недійсним. Крім того, вказує, що між ним та ФОП [PERSON] був фактично укладений усний договір купівлі-продажу меблі шафа купе, через його представника відповідача [PERSON] в рахунок якого ним було перераховано 01.02.2013 року на користь ФОП [PERSON] через ПАТ «Акцент-банк» 6923 грн. У свою чергу вказаний усний правочин також вважає недійсним. На підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 1212 ЦКУ просив позов задовольнити. Позивач та його представник в судове засідання з'явилися, позов, заяву про зменшення позовних вимог та їх обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідачі ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] про розгляд справи повідомлені відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПКУ за місцезнаходженням, вказаним у витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 27.12.2013 року до суду надійшла телефонограма представника ПАТ «Акцент-банк» про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В матеріалах справи міститься копія договору б/н від 01.02.2013 року, замовником по якому є [PERSON] Вказаний договір не міститься підпису [PERSON] або його представника, що також вказує в своїй заяві від 19.11.2013 року позивач (а.с. 9, 10, 93). 01.02.2013 року позивач уклав з третьою особою кредитний договір № АNEJRG100410192 від 01.02.2013 року з тексту якого вбачається, що на користь ФОП [PERSON] перераховуються 6923,00 грн. (а.с. 11) З довідки ПАТ «Акцент-банк», яка надійшла на запит суду за клопотанням позивача, вбачається, що за кредитним договором № АNEJRG100410192 від 01.02.2013 року на користь ФОП [PERSON] перераховано 6223,00 грн., а 739 грн. 29 коп. - на користь страхової компанії (а.с. 70). Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 119 ЦПК України передбачено форма і зміст позовної заяви особи, яка зокрема, має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права. Положеннями ст. 31 ЦПКУ передбачено, що до початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно положень ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 610 ЦКУ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним з правових наслідків порушення зобов'язання відповідно до положень ст. 611 ЦКУ є розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦКУ договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до положень цивільного законодавства, солідарна відповідальність характеризується тим, що на вимогу кредитора на будь-якого боржника може бути покладена відповідальність в повному обсязі. Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених договором або законом, зокрема, ст.ст. 232, 543, 1119, 1190 ЦК України. Подання позивачем 19.11.2013 року заяви про зменшення позовних вимог суд розцінює, як спробу змінити предмет та підстави позову, що після початку розгляду справи по суті суперечить положенням діючого законодавства. Тому суд розглядає позовні вимоги в первинній редакції від 12.07.2013 року. Вимога позивача про розірвання договору поставки товару б/н від 01.02.2013 року укладеного між ним та ФОП [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, договір в даному випадку не сторонами не підписаний, тобто не можна вважати, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору, не пройшли усіх стадій укладання договору, тому він не є укладеним. Виходячи з викладеного вище, вимога позивача про стягнення на його користь в солідарному порядку з ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] отриманої від нього передоплати в сумі 6932 грн. за товар не ґрунтується на положеннях діючого законодавства або договору. Крім того, як встановлено в процесі судового розгляду, на користь ФОП [PERSON] за кредитним договором банком перераховано 6223,00 грн., а не 6932 грн. Відомостей про отримання ФОП [PERSON] будь-яких коштів від позивача або через банк матеріали справи не містять. Виходячи з того, що в задоволенні вказаних вище позовних вимог позивачу відмовлено, суд вважає за необхідне також відмовити у задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь в солідарному порядку з відповідачів неустойки у вигляді пені розміром 643 грн. 56 коп. в період з 10.04.2013 року по 12.07.2013 року за невиконання зобов'язання за договором поставки товару б/н від 01.02.2013 року, та за кредитним договором АNEJRG100410192 від 01.02.2013 року, як безпідставної. Суд вбачає у діях відповідача ФОП [PERSON] ознаки безпідставного збагачення (ст. 1212 ЦКУ), однак вважає за необхідне зазначити, що підставою позову визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (ст. 119 ЦПК України), однак позов заявлено з [PERSON] з інших підстав та в порядку захисту прав споживачів. Виходячи з викладеного вище, оцінивши надані та дослідженні доказі в їх сукупності та взаємозв'язку, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову [PERSON], а тому в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed