Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за мировою угодою. Позовні вимоги обґрунтовав тим, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2010 року визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та представником [PERSON] - [PERSON] на наступних умовах: " 1. Право власності [PERSON] на належну йому 17/100 частину квартири [ADDRESS] припиняється після отримання ним або його представником за довіреністю коштів у розмірі 96 993 грн. від [PERSON]. 2. Після сплати [PERSON] [PERSON] або його представнику за довіреністю вартості 17/100 частини квартири [ADDRESS], що складає 96 993 грн., до [PERSON] переходить право власності на всю квартиру [ADDRESS]. 3. [PERSON] зобов"язується до 25.12. 2010 року сплатити [PERSON] 17/100 частин квартири [ADDRESS], яка складає 96 993 грн. Сплата має бути проведена шляхом передачі коштів [PERSON] або його представнику за довіреністю. Факт передачі коштів підтверджується письмовою розпискою складеною у двох екземплярах та підписаною сторонами у присутності двох свідків. 4. Після отримання коштів у розмірі 96 993 грн., що підтверджується розпискою , [PERSON] зобов"язується знятися з реєстрації з квартири [ADDRESS] протягом трьох діб. Після виконання викладених умов мирової угоди сторони не матимуть одна до одної майнових претензій". Дана мирова угода не виконана, а тому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за мировою угодою, визнаною 27.07. 2010 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва в розмірі 96 993 гривні, а також 3% річних від суми заборгованості в розмірі 7 759 грн. 36 коп., що разом складає 104 752 грн. 36 коп. та суму судового збору в розмірі 1047 грн. 52 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності ВРС № 389012 від 10.05. 2012 року, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про місце і час судового розгляду повідомлялася судом за місцем реєстрації. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання. Оскільки на підставі ст.ст.74, 76 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду, суд за за згодою позивача, на підставі ст.224 ПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.07.2010 року колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва по справі № 22- 3578/2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні , відповідно до умов мирової угоди [PERSON] зобов'язана сплатити [PERSON] 17/100 частин квартири [ADDRESS], яка складає 96 993 грн. в строк до 25 грудня 2010 року. Однак, умови мирової угоди відповідачка не виконує належним чином, ухиляється від виконання. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини відрізняються від інших юридичних фактів тим, що правочини є вольовими актами, спрямованими на досягнення певного правового результату; завжди є діями фізичної або юридичної особи та є правомірними діями, що тягнуть виникнення або видозміни регулятивних цивільних правовідносин, а воля в правочинах завжди спрямована саме на встановлення, зміну, припинення тощо цивільних прав і обов'язків. Тобто, правочин може бути як підставою призупинення, поновлення, реалізації тощо правовідносин, так і водночас і підставою припинення одних правовідносин та підставою виникнення або зміни інших правовідносин. Тобто, укладена та затверджена ухвалою колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 27.07.2010 року ( а.с. 6) мирова угода відповідає вищезазначеним положенням, а тому є таким правочином, який відповідно до законодавства України повинен бути виконаний належним чином і відповідно до умов укладеної угоди. Виходячи зі змісту ст.61 ЦПК України ,обставини встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлені ці обставини . Ухвалою колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 27.07.2010 року затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], дану мирову угоду підписали сторони , її визнали , не оскаржували , вона набрала законної сили . А тому , суд першої інстанції не може самостійно ставити під сумнів та оцінювати висновки даної ухвали , існує порядок оскарження ухвал і не може існувати два протилежних рішення судів першої та апеляційної інстанції , щодо тих самих сторін та з приводу того ж предмету спору. Згідно ч.1 ст. 208 ЦПК України ухвала є формою судового рішення. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не виконує належним чином умови мирової угоди, у зв'язку з чим станом на день подачі позову не сплачена заборгованість у розмірі 96 993 гривні. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України, передбачено, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не виконала належним чином умови мирової угоди та не сплатила заборгованість у строк передбачений мировою угодою, чим порушила зобов'язання, в результаті чого настали правові наслідки, зокрема стягнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що сума боргу [PERSON] перед позивачем складає 96 993 гривні, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги в цій частині. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Між тим, сторони у мировій угоді не визначилися щодо встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також щодо процентів річних від простроченої суми, крім того позивач не надав повний розрахунок за весь час прострочення, а тому в цій частині вимоги не підлягають задоволенню. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також у їх достатності і взаємному зв"язку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача у відповідності до частини задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 969 грн. 93 коп.

Outcome: partial