Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до Хмельницької міської ради (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2), [PERSON] (далі відповідач 3), за участю третьої особи Управління Держземагенства у Хмельницькому районі про скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу, в обґрунтування якого вказала, що 30 листопада 1993 року вона на підставі договору дарування набула право власності на квартиру [ADDRESS]. Проте позивач не може приватизувати земельну ділянку для обслуговування будинку, оскільки 10.11.1994 року рішенням виконкому Хмельницької міської ради №113 власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] для обслуговування її квартири у приватну власність передана земельна ділянка площею 0,028га, а 25.11.1994 року на підставі цього рішення [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований у Книзі записів державних актів за №02199. В подальшому 20.11.1998 року [PERSON] продала свою земельну ділянку [PERSON] і 08.10.2003 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ХМ №019111. Частина земельної ділянки яка перебуває у власності відповідача 3 накладається на частину домоволодіння яка перебуває у власності позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник третьої особи на стороні позивача в судовому засіданні позов підтримала та просить задоволити в повному обсязі. Представник відповідача 1 в судовому засіданні позов визнала, не заперечує проти скасування рішення та визнання недійсним актів та договору. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлена в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Відповідач 3 в судове засіданні не з'явився, про день та час слухання справи повідомлена в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи на стороні відповідачів в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду письмову заяву, в якій просить справу слухати за відсутності представника, при вирішенні спору покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 30.11.1993р. [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до рішення виконкому Хмельницької міської ради від 10.11.1994р. № 113 відповідачу-2 для обслуговування житлового будинку передано в приватну власність земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,028га. На підставі вказаного рішення 25.11.1994 року відповідачу-2 виданий державний акт про право приватної власності на землю серія ХМ № 02199, на земельну ділянку площею 0,028га, яка розташована на території Хмельницької міської ради, [ADDRESS], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ХМ№02199. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.11.1998 р., посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4753, відповідач-2 продала, а відповідач-3 купила земельну ділянку, площею 0,028га, надану для обслуговування житлового будинку, розташовану на території Хмельницької міської ради по [ADDRESS]. На підставі вказаного договору купівлі-продажу відповідачу-3 надано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,028га, розташовану [ADDRESS], який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на змелю за № 8955. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 46/13 від 24.10.2013р. встановлено накладення земельної ділянки за адресою [ADDRESS], що належить відповідачу-3 на домоволодіння позивача за адресою [ADDRESS]. При цьому встановлено що площе земельної ділянки по [ADDRESS] в межах її фактичних границь становить 0,0676га. Згідно ст. 30 ЗК України в редакції 1990 року та пп. ґ) п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 126 цього Кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно з положеннями ст. 152 ч.2, ч.3 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. (ст. 21 ЦК України) Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набути у власність земельні ділянки на підставі угод, укладення яких здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним. Згідно з вимогами ст. 210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Невідповідність угод із земельними ділянками вимогам закону може виражатися у різних порушеннях, зокрема, в недотриманні процедури переходу прав (вилучення, викуп, передача у власність, оформлення права власності тощо). За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 215, ч.ч. 1-2 ст. 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України, Пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], і відповідно до позивача відповідно перейшло право користування земельною ділянкою, наданої для обслуговування будівлі, проте вона не може приватизувати землю, оскільки її частина є приватною власністю [PERSON] згідно державного акту. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Хмельницької міської ради від 10 листопада 1994р. № 113 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,028га [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування індивідуального житлового будинку, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, виданий 25.11.1994р. на ім'я [PERSON] для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], площею 0,028га, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ХМ 02199 та договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,028 га в [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4753 від 20.11.1998р.підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача-2 та відповідача-3належить стягнути понесені судові витрати в сумі 2914,70грн. (2800грн. вартість судової експертизи та 114,70грн. судового збору).

Outcome: approved