Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку, розташованому за адресою: м. Макіївка вул. Степна, буд. 38. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та на їх обґрунтування зазначила, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником вищезазначеного будинку. З 16 квітня 2013 року в будинку був зареєстрований та мешкав її хрещений [PERSON] 30 квітня 2013 року [PERSON] забрав всі свої особисті речі та виїхав з будинку, повідомивши, що він знайшов жінку та переїжджає проживати до неї. З цього часу [PERSON] в будинку не мешкає, до будинку не приходить, житлом не цікавиться, витрати на утримання житла не несе. Особисті речі [PERSON] в будинку відсутні. Перешкод в користуванні будинком ні вона, ні її донька відповідачу не чинили. Таким чином, відповідач не мешкає у спірному житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, що є підставою для визнання його втратившим право користування житловим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судової повісткою, яка направлялась йому рекомендованим листом з повідомленням. Повістка про виклик не вручена через не проживання відповідача за вказаною адресою. Таким чином, відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, вирішив можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів у відсутності відповідачів. Проти постановлення заочного рішення позивач не заперечувала. Представник КСОН «Бажановський» до зали судового засідання не з’явилась, подала суду заперечення відповідно до яких при розгляді позову покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом першої державної нотаріальної контори 25 січня 1995 року, реєстровий № 1-93, вбачається, що [PERSON] є власником домоволодіння розташованого за адресою м. Макіївка, вул. Степная, 38 . Право власності зареєстровано в КП БТІ м. Макіївки 01 лютого 2005 року за № 219. ( а.с. 5) Як вбачається з копії домової книги, в житловому будинку № 38, розташованого по вул. Степная у м. Макіївка зареєстровані [PERSON], в якості членів її родини в будинку зареєстровані: 20.11.2009 року [PERSON] та 16.04.2013 року - [PERSON]. ( а.с. 6-7) Відповідно до акту від 05.11.2013, складеного КСОН «Бажановський» встановлено, що [PERSON] в спірній квартирі не мешкає з 30 квітня 2013 року. ( а.с. 8) Вказані факти в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] При вирішенні справи про визнання втративши право користування жилим приміщенням в будинку, який належить громадянину на праві власності регулюється нормами ЦК України. Порядок визнання члена сім’ї власника житлового будинку втратившим право користування жилим приміщенням передбачений нормами ст. 405 ЦК України. Вирішуючи позов [PERSON], суд виходить з того, що норми ст. 71-72 ЖК України не поширюються на дані правовідносини, однак відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Тобто, зазначення в позовній заяві правових підстав для задоволення позову ЦПК України не передбачено, а тому при вирішенні спору, суд повинен враховувати лише обставини справи, якими позивачі обґрунтували свої вимоги, а у разі посилання не на ту норму права, повинен застосувати ту норму права, яка відповідає цим правовідносинам, незалежно від відсутності посилань на це в позовній заяві. Відповідно до вимог ч 2 ст. 405 ЦК України член сім’ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім’ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеного законодавства свідчить, що член родини власника житла втрачає право користування цим житлом, якщо не проживає в ньому понад один рік без поважної причини В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач в спірній квартирі не мешкає з 30 квітня 2013 року, з позовом до суду [PERSON] звернулась 20 листопада 2013 року. Виходячи з норми ч 2 ст. 405 ЦК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням можливо у разі відсутності цієї особи в жилому приміщенні понад один рік без поважної притичини. Таким чином, право на звернення до суду з вказаним позовом виникає у позивача після 30 квітня 2014 року. До вказаного часу за відповідачем зберігається право користування спірним житлом.

Outcome: dismissed