Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-19 00:00:00

У липні 2012 року позивач звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по вищезазначеній справі, в якому просила визнати її та її неповнолітню дочку [PERSON] членами сім'ї наймача квартири [ADDRESS] в м. Полтаві - померлої [PERSON], визнати за ними право користування даною квартирою, зобов'язати паспортне відділення Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області зареєструвати їх за даною адресою та зобов'язати Комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна організація № 4» укласти договір найму на квартиру. Позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні її позовних вимог. Представник відповідача, виконавчого комітету Полтавської міської ради, Кривохижа Ю.А. заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник за довіреністю Білецька Л.О. подала заяву про розгляд справи без участі представника УЖКГ виконавчого комітету Полтавської міської. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві Борсук В.В. у своїй заяві просив розглядати справу без його участі. При ухваленні рішення просив врахувати інтереси неповнолітньої. Представник КП ЖЕО № 2 Бут С.В. подав заяву про розгляд справи без участі представника комунального підприємства. Проти задоволення позовних вимог заперечував. КП «ЖЕО № 4» надало суду письмові заперечення проти позовних вимог [PERSON] з підстав, що позивачка та її донька не належать до осіб, які мають право на отримання службового приміщення. Представник паспортного відділення Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області також до суду не прибув, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31.08.2011 року у задоволенні позовних вимоги [PERSON] про визнання членом сім'ї, встановлення факту спільного проживання та зміну договору найму було відмовлено та задоволено зустрічний позов Комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організація № 4» про виселення її та її неповнолітньої дочки з квартири [ADDRESS] в м. Полтаві. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12.12.2011 року апеляційна скарга позивачки була частково задоволена, у позові Комунальному підприємству «Житлово - експлуатаційна організація № 4» про виселення [PERSON] та її неповнолітньої дочки з приміщення [ADDRESS] було відмовлено та вказано, що судом першої інстанції не вирішено спір по суті щодо визнання за позивачкою та її неповнолітньою дочкою право користування спірним приміщенням. Відповідно до п.1. ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ст. 179 ЦПК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. По справі встановлено, що квартира [ADDRESS] рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25.07.1990 року № 330 включена до числа службових жилих приміщень і за ордером № 85 від 04.10.1990 року на право зайняття службового приміщення, виданого відповідно до рішення виконкому Полтавської міської ради № 423 від 12.09.1990 року, була надана у користування монтажнику внутрішніх сантехнічних систем та обладнання ЖЄУ-5 [PERSON], який пропрацював в даній організації з 11.05.1986 року по 29.07.1992 року, тобто менше 10 років. [INFO] року [PERSON] помер. Згідно з рішенням виконавчого комітету Октябрської районної ради від 24.05.1994 року № 198 особовий рахунок на дану квартиру переоформлено з [PERSON] на дружину [PERSON], яка померла [INFO] року. З 03 жовтня 1998 року по 14 листопада 2007 року [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON], [INFO] року у них народилася донька - [PERSON] Позивачка [PERSON] з 03.09.20010 р. зареєстрована як наймач в [ADDRESS]. Малолітня [PERSON] зареєстрована з 17.07.2009 р. за місцем проживання батька - в [ADDRESS]. Фактично [PERSON], а потім і її малолітнья донька [PERSON], проживає без реєстрації у спірній квартирі з 1997 року тазом із свекрухою [PERSON]. Факт постійного спільного проживання з наймачем та ведення з ним спільного господарства, що свідчать про наявність єдиної сім'ї, є обов'язковою умовою для визнання особи членом сім'ї наймача згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України. Ч. 2 та 3 ст. 64 ЖК встановлено, що членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Свідки [PERSON], [PERSON], та колишній чоловік позивачки [PERSON] підтвердили факт того, що позивачка проживала в спірній квартирі з 1997 року разом із своєю колишньою на сьогоднішній день свекрухою, а потім і донькою. Окрім показів свідків [PERSON] надала суду копії проплати рахунків за комунальні послуги, вона отримувала кореспонденцію за даною адресою, її донька перебувала на обліку в ДМКЛ за даною адресою з народження та до тимчасового вибуття за адресою [ADDRESS], де проживала з 10.2006 року та по 10.2008 року. Враховуючи, що позивачка разом з донькою проживала у спірному приміщенні тривалий час, іншого житла не мають, а члени сім'ї наймача не заперечували проти їх проживання навіть після розірвання шлюбних відносин позивачки з колишнім чоловіком, суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Однак доказів того, що позивачка проживали з колишньою свекрухою однією сім'єю, мала спільний побут та була пов'язана взаємними правами та обов'язками, суду не надано, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. На підставі встановлених фактів суд приходить до висновку, що вимоги про ухвалення додаткового рішення підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial