Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить: заборонити [PERSON] укладати договори оренди відносно квартири [ADDRESS] без згоди співвласників [PERSON] та [PERSON]; стягнути з відповідача на користь позивача 784 грн. 08 коп., як її частку від оренди квартири, моральну шкоду в сумі 1000 гривень та за надання правової допомоги 2491 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що їй, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]: позивачу та [PERSON] належить 5/12 частини квартири кожній, а [PERSON] 1/6 частина. Позивач зазначає, що у травні 2013 року направила відповідачу заяву, в якій повідомила, що не дає своєї згоди на здачу квартири в оренду, однак, відповідач у липні 2013 року знову уклала договір оренди, тому, посилаючись на вимоги ст.ст. 358, 386 ЦК України просить заборонити відповідачу укладати договори оренди щодо належної їм на праві спільної часткової власності квартири без згоди інших співвласників. Крім того, позивач зазначає, що орендна плата за квартиру в період з 14 травня по 14 жовтня 2013 року становила 2500 в місяць, а тому вона та [PERSON] як власники 5/12 частини квартири кожна мали б отримувати 1041,67 грн. щомісяця, а за 5 місяців оренди 5208,35 грн. кожна. Однак, за цей період відповідач перерахувала на її рахунок 8 842,27 грн., з яких 4418 грн. вона перерахувала [PERSON], тому її частка склала 4424,27 грн. (8842,27 4418), тобто є меншою, а тому просить стягнути з відповідача 784,08 грн., недоотримних нею коштів від оренди квартири. Також позивач вважає, що неправомірними діями відповідача щодо здачі в оренду квартири без її згоди, їй заподліяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 1000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на заборгованість позивача перед нею, яку вона, за домовленістю з позивачем, погашала за рахунок орендної плати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивачу, відповідачу та третій особі на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]: позивачу та [PERSON] належить 5/12 частини квартири кожній, а [PERSON] 1/6 частина. Ці обставини визнаються сторонами. 30.05.2013 року позивач направила відповідачу заяву, в якій повідомила про те, що не дає згоди на передачу в оренду квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності. Вказану заяву відповідач отримала 08.06.2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення та визнано відповідачем у судовому засіданні. 14 липня 2013 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір оренди квартири [ADDRESS], що вбачається з копії договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. З огляду на наведене суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача, як співвласника квартири, шляхом заборони [PERSON] укладати договори оренди відносно спірної квартири без згоди інших співвласників. Згідно ст. 359 ЦК україни, плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що з 14 травня по 14 жовтня 2013 року квартира перебувала в оренді, а орендна плата становила 2500 грн. в місяць. Виходячи з вимог ст. 359 ЦК України, частка позивача від орендної плати як власника 5/12 частини квартири складає 1041,67 грн. щомісяця, а за 5 місяців оренди - 5208,35 грн. Судом також встановлено, що за вказаний період відповідач перерахувала на рахунок позивача 8 842,27 грн., з яких 4418 грн. остання перерахувала [PERSON], за домовленістю сторін. Таким чином, частка позивача склала 4424,27 грн. (8842,27 4418), тому відповідач повинен доплати позивачу 784,08 грн., недоотримних нею коштів від оренди квартири (5208,35 4424,27 = 784,08). Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає їх недоведеними, а тому не вбачає підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд присуджує понесені позивачем витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: в сумі 229,40 грн. Що стосується стягнення витрат за надання правової допомоги, то суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до довіреності від 31 жовтня 2011 року [PERSON] позивачем надано повноваження свого представника, саме в такому процесуальному статусі згідно з журналами судових засідань той брав участь у справі, і кошти за надану допомогу отримав як представник, а тому підстав для стягнення правової допомоги немає. На підставі викладеного та

Outcome: partial