Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого вказала, що з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2010 року вона працювала головним бухгалтером на підприємстві СМШО "Райагрошляхбуд". При звільненні з вказаного підприємства їй не була виплачена заробітна плата та розрахункові. Вважає, що заборгованість по виплаті заробітної плати, розрахункових при звільненні становить 33 120 грн. Також подала заяву про збільшення позовних вимог, де вказала, що всупереч вимог законодавства України, відповідачем допущена невиплата їй заробітної плати, непроведення розрахунку при звільненні до цього часу, навіть після прийняття судом 23.03.2010 року рішення. Просить суд стягнути з Коростишівської СМШО "Райагрошляхбуд" заборгованість із виплати заробітної плати, розрахункових при звільненні у сумі 24 407 грн. Також просить стягнути компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 10 000 грн., мотивуючи це тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй була завдана моральна шкода. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених вище підстав. Представники відповідача позов визнали частково, суду пояснили, що позивач працювала на підприємстві з 11.07.2005 року по 22.04.2010 року на посаді головного бухгалтера та була звільнена з підприємства за власним бажанням. При звільненні [PERSON] підприємство не мало змоги провести повний розрахунок через те, що в день звільнення вона була відсутня на підприємстві. З дня звільнення позивач не зверталася до відповідача щодо виплати заробітної плати. Рішенням Коростишівського районного суду від 23.03.2010р. з відповідача на користь [PERSON] було стягнуто 19 373 грн. 60 коп. заборгованості по невиплаченій заробітній платі, 5 000 грн. моральної шкоди, 100 грн. за надання правової допомоги та стягнуто судові витрати. Вважають, що вказане рішення суду всупереч твердженням представника позивача не може підтверджувати факт наявності заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем, оскільки рішення суду було ухвалено за 2 місяці до звільнення позивача. На даний час сума заборгованості підприємства перед позивачем становить лише 1117,25 грн. Також важають, що позивач пропустила передбачений ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення з позовом до суду щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Суд, заслухавши представника позивача, представників відповідача, дослідивши надані сторонами докази на умовах змагальності, в межах позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в Коростишівській спільній міжгосподарській шляхобудівельній організації "Райагрошляхбуд" на посаді головного бухгалтера з 11.07.2005 року по 22.04.2010 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6). Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 08.11.2013 року закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Коростишівської СМШО "Райагрошляхбуд" в частині позовних вимог, оскільки спір щодо стягнення заробітної плати, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та стягнення моральної шкоди вирішено в судовому порядку та перебуває на стадії виконання. Згідно довідки Коростишівського СМШО заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі станом на 22.04.2010 року становить 1117,25 грн., яка підлягає до стягнення. Що стосується стягнення розрахунку при звільненні суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Подавши заяву про звільнення з роботи позивач з цього часу не виконувала своїх трудових обов'язків та не перебувала на роботі. У день звільнення - 22 квітня 2010р. позивач не працювала, що підтверджується актом від 22.04.2010р. а тому відповідач не міг провести з нею розрахунок в день звільнення. Також встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач після звільнення не пред'являла до відповідача вимоги про проведення розрахунку, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, а звернулася до суду з вимогою про виплату лише 24.05.2013р. Таким чином, суд встановив, що відповідач не порушив строків розрахунку при звільненні, а тому не вбачає підстав для задоволення даної вимоги. Що стосується зявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач була звільнена з роботи 22.04.2010 року, звернулася до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяння якої мотивує невиплатою належної заробітної плати, але з позовом звернулася лише у травні 2013 року. Поважних причин пропуску строку звернення до суду не наводить. А тому, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до суду. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial