Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], неповнолітньої [PERSON], ВГІРФО Трускавецького МВ ГУМВСУ у Львівській області про усунення перешкод у користуванні та зняття з реєстрації та виселити без надання іншого житла, третя особа: відділ опіки та піклування Трускавецької міської ради. Позивач свої позивні вимоги мотивує тим, що на праві приватної власності їй належить житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до рішення №125 виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 28.07.2005 року була впорядкована адреса будинковолодіння [ADDRESS], при цьому згідно п.1 вказаного рішення присвоєно даному будинковолодінню поштові адреси - квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] відповідно. В даний момент право власності на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] належить позивачу, а відтак і на ціле будинковолодіння. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та фактично проживають квартирі [ADDRESS]. Позивач вважає, що відповідачі порушують її права, як власника Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак з'явився [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, в задоволенні позову просить відмовити. Представник ВГІРФО Трускавецького МВ ГУМВСУ у Львівській області в судове засідання не з'явився, та не повідомив причини своєї неявки, тому за вказаних причин суд вирішив слухати справу без їх участі. Представник відділу опіки та піклування Трускавецької міської ради Галюлько Г.М. в судовому засіданні проти позову заперечила в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.04.1988 року та реєстрації такого права власності - позивач набула право на ? ідеальну частину житлового будинку в [ADDRESS]. Згідно договору дарування від 09 жовтня 2003 року позивач прийняла у дар ? ідеальну частину цього житлового будинку і таке право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, відтак позивач набула одноосібне право власності, про що до справи долучено копії документів. Кожній ? частині будинковолодіння присвоєно поштову адресу квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. Сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є брат з сестрою. [PERSON] є дружиною [PERSON], а малолітня [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] З матеріалів справи вбачається і це підтверджено сторонами в судовому засіданні, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] проживає в спірному будинку з 1958 року, скільки це є батьківський будинок, а зареєстрований з 2002 року. Після одруження, [PERSON] приписав в даному будинку свою дружину, а після народження доньки також і доньку [PERSON] До звернення позивача з позовом про виселення, ніхто не ставив питання про порушення прав попередніх власників будинку і не ставив такого питання позивач після набуття нею у встановленому законом порядку права власності на будинок. Наведені обставини дають підстави для висновку про поселення та проживання відповідачів у будинок за згодою власників будинку та проживання у такому як членів сім'ї власника, а отже таке поселення відповідачів відповідало вимогам ч.1 та 2, 4 ст.156 ЖК України. Позивач мотивує свій позов захистом права власності з посиланням на ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, за змістом яких власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, рівність суб'єктів права власності, непорушність права власності та захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. Однак в рішенні суду не наведено обгрунтованих мотивів порушень відповідачем зазначених норм і водночас не зазначено інші норми матеріального права, котрі підлягають застосуванню при вирішенні спору. Ст.157 ЖК України передбачає, що членів сім'ї власника жилого будинку /квартири/ може бути виселено у випадках передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого житла. Матеріали позову не дають підстав для висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів без надання іншого житла, як колишнього члена сім»ї власника, оскільки поселення у будинок відбулось у встановленому порядку, а тому перейшло право користування будинком. Відносно позовної вимоги що стосуються малолітньої [PERSON], суд, враховуючи, що відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання одного з батьків, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. N 2402-III що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст. 29 ч. 3, 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, або у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків, а тому позовні вимоги щодо виселення малолітньої дитини відповідачів, до задоволення не підлягають, так як виселення самих батьків, на утриманні яких перебуває дитина, потягне за собою виселення дитини. Крім цього, батьки малолітньої дитини являються законними представниками та опікуються дитиною до повноліття, а тому саме на батьків дитини покладено обов'язок забезпечення нормального виховання та розвитку, утримання, забезпечення дитини житлом згідно ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Оцінюючи зібрані по справі докази, враховуючи наведені вище обставини, та те, що у відповідачів відсутнє інше житло, яким вони могли б забезпечити малолітню [PERSON], вселення відповідачів відбулось на законних підставах, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про зняття з реєстрації та виселення без надання іншого житла слід відмовити. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed