Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

14 листопада 2012 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до відповідачки про визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В позові зазначено, що за час перебування в шлюбі сторонами було придбано спільне майно у вигляді 725 частини житлового будинку [ADDRESS], згідно до договору купівлі-продажу від 17.12.1986 року посвідченого державним нотаріусом Л.С. Масловець та зареєстрованого в БТІ 14.01.1987 року. Окрім того, для сім'ї був придбаний житловий будинок [ADDRESS], який було оформлено на відповідача за нашої домовленості згідно договору дарування, щоб уникнути зайвих коштів. У зв'язку з необхідністю проведення ремонту для утримання будинку в належному стані, так як під час його придбання стан будинку був незадовільний, а також у зв'язку з тим, що сім'я збільшувалася, позивач був вимушений зробити ремонт і добудову будинку. Роботи з добудови та поліпшення будинку він розпочав одразу після придбання будинку. Крім того, за час перебування в шлюбі з відповідачем були проведені суттєві будівельні роботи до житлового будинку [ADDRESS], затрачені кошти збільшили вартість будинку на підтвердження чого свідчить розпорядження № 959р від 23.06.2009 року, технічний паспорт на будинок, оригінали яких знаходяться у відповідача, та які вона відмовляється мені добровільно надати. У судовому засіданні 10.06.2013 року за клопотанням позивача по справі була призначена судова будівельно-технічної експертизи на вирішення якої поставлені питання щодо визначення процентного відношення споруд побудованих після жовтня 2000 року по відношенню всього домоволодіння [ADDRESS] за станом на теперішній час згідно наданого технічного паспорту на житловий будинок. А також визначення ринкової вартості житлового будинку [ADDRESS] з урахуванням всіх поліпшень та прибудов на теперішній час. 11.09.2013 року до суду надійшло повідомлення з Регіонального судового експертного бюро про неможливість проведення даної експертизи, оскільки відповідачем не наданий був доступ до спірного приміщення. 16 вересня 2013 року суд відновив провадження по справі та призначив судове засідання на якому позивач просив суд знов призначити експертизу на вирішення якої поставити такі ж самі питання, але проводити дану експертизу без надання доступу до приміщення, оскільки відповідачка навмисно не впускала експертів до приміщення з метою затягування судового розгляду. Ухвалою суду від 10 жовтня 2013 року така експертиза була призначена та після її проведення справа була призначена у судове засідання. У судовому засіданні позивач уточнив свої позовні, за яким просив суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя 67X100 частини житлового будинку [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 33/100 частини житлового будинку [ADDRESS], як набутого за час перебування в шлюбі. Припинити право власності [PERSON] на 33/100 частини житлового будинку [ADDRESS], як набутого на підставі договору дарування від 10.10.2000 року за № 4713 посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та на 33/100 частки зазначеного будинку, як набуті за час перебування в шлюбі та визнати право власності на зазначену частку у вигляді 67/100 житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON], а в цілому визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Припинити право власності [PERSON] на 750 частки житлового будинку [ADDRESS], як набутого за час перебування в шлюбі та визнати право власності на зазначену частку у вигляді 750 частки житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON], в цілому визнати право власності за [PERSON] на 725 частки житлового будинку [ADDRESS]. Стягнути з позивача на користь [PERSON] 598 гривень. Свої уточненні позовні вимоги позивач обумовлює тим, що відповідачу на праві особистої власності, як вбачається з матеріалів справи та висновків експертизи належить 33/100 частини житлового будинку [ADDRESS], інші 67/100 частини набути ним порівну за час перебування в шлюбі. Відповідачка зареєстрована та проживає за адресою по [ADDRESS] а тому виділення їй 725 частки зазначеного будинку не призведе до подальшої між ними ворожнечі та відповідачу залишається майно придатне до проживання, так як позивач здійснив поліпшення зазначеної частки будинку з суттєвою прибудовою підтвердженням чому є розпорядження Ленінської рай адміністрації виданого 2009 року, у порівнянні з житловим будинком [ADDRESS], який потребує ремонту. Згідно до отримання висновку про ринкову вартість 725 частки з добудовою від 11.12.2013 року вартість зазначеного нерухомого майна складає 375450,00 гривень, де 1/2 частка позивача дорівнює 187725,00 грн., а вартість 33/100 частки житлового будинку [ADDRESS], 12 частка від набутої під час перебування в шлюбі та згідно до висновку експерту складає 94161,00 грн. Оскільки відповідач не бажає висилятися з житлового, будинку [ADDRESS], тому позивач вважає за доцільне залишити відповідачу зазначене майно вартістю 375450,00 гривень, а собі залишити нерухоме майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] вартістю 282485,00 грн. та сплатити на користь [PERSON] 598 гривень, як різницю за належні їй 67/100 частки житлового будинку [ADDRESS] по відношенню до належної йому 12 частки від житлового будинку [ADDRESS] яка дорівнює 187725,00 грн., тобто належні відповідачу 23 частки у вигляді 67100 частки житлового будинку [ADDRESS]. З урахуванням вищезазначеного, позивач просив суд задовольнити його уточнений позов з вищезазначених підстав. Відповідачка у судове засідання неодноразово не з"являлася за невідомими суду причинами. Судові повістки не отримувала. Судом були вжиті заходи щодо належного повідомлення відповідача у судове засідання, шляхом доставки уточнюючого позову та судової повістки про виклик до суду кур"єрською поштою, але відповідачка відмовилась від вручення, про що був складений відповідний акт. Таким чином, суд взяв до уваги ті пояснення, які надавала відповідачка у попередньому судовому засіданні, а також письмові докази, які містяться в матеріалах справи. З досліджених судом доказів та пояснень позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних прав та інтересів. 3гідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини чи чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У судовому засіданні було доведено, що позивач [PERSON] особисто приймав участь в здійсненні ремонту у житловому будинку [ADDRESS] не тільки затратою коштів, але й особистою працею, шляхом добудов в домоволодінні, наймав робітників, купував будівельні матеріали. Зазначені обставини підтвердили у суді свідки: [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] У період з 2000 року до 2005 року включно, під час перебування в шлюбі, будинок добудовувався та ремонтувався, у зв'язку з чим його цінність значно зросла унаслідок трудових і грошових затрат сторін як подружжя, а тому згідно ст. 25 КпШС України, який був чинним на час збільшення майна в цінності, і відповідно до ст. 62 СК України будинок слід визнати спільною сумісною власністю подружжя. Згідно статті 25 КпШС України, який був чинним на період придбання спірного домоволодіння та час збільшення майна в цінності, і відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, внаслідок суттєвих добудов, збільшено вартість спірного будинку взагалі по відношенню до вартості та складу будинку, що існував до поліпшення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що майно , яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою(шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя чи їх обох. З огляду на викладені обставини, суд вважає доведеним той факт, що житловий будинок [ADDRESS] внаслідок суттєвих поліпшень зроблених за час перебування в шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 357 Цивільного кодексу України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). А ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України взагалі встановлює презумпцію права спільної сумісно власності подружжя на все майно, що придбане ними у шлюбі, крім речей індивідуального користування. Виходячи з положення ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 70 СК України визначається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зч. З ст. 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності. Згідно з ч.З ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю. Стаття 69 Сімейного Кодексу України закріплює право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема: дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч. З ст. 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Внаслідок проведення по справі судової будівельно-технічної експертизи експертами регіонально судово-експертного бюро, а також в результаті виниклих між позивачем та відповідачем неприязних стосунків, які в ході судових засідань знайшли своє підтвердження, суд взяв до уваги те, що відповідач не може користуватися своєю часткою житлового будинку [ADDRESS], яку а ним визнано за рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14.11.2012 року (а.с.64) До того ж, суд звернув увагу на те, що відповідачка зареєстрована та проживає за адресою по [ADDRESS] а тому виділення їй 725 частки зазначеного будинку не призведе до подальшої між сторонами ворожнечі та відповідачу залишається майно придатне до проживання, так як він здійснив поліпшення зазначеної частки будинку з суттєвою прибудовою підтвердженням чому є розпорядження Ленінської райадміністрації виданого 2009 року, у порівнянні з житловим будинком [ADDRESS], який потребує ремонту. Згідно до отримання висновку про ринкову вартість 725 частки з добудовою від 11.12.2013 року вартість зазначеного нерухомого майна складає 375450,00 гривень, де 12 частка позивача дорівнює 187725,00 грн., а вартість 33/100 частки житлового будинку [ADDRESS], 12 частка від набутої під час перебування в шлюбі та згідно до висновку експерту складає 94161,00 грн. З урахуванням усіх добутих по справі доказів, а також досліджених в суді суттєвих обставин, а саме той факт, що відповідачка не бажає висилятися з житлового, будинку [ADDRESS], тому суд вважає за доцільне залишити відповідачу зазначене майно вартістю 375450,00 гривень, а позивачу залишити нерухоме майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] вартістю 282485,00 грн. зі сплатою на користь [PERSON] 598 гривень, як різницю за належні їй 67/100 частки житлового будинку [ADDRESS] по відношенню до належної позивачу 12 частки від житлового будинку [ADDRESS] яка дорівнює 187725,00 грн., тобто належні відповідачу 23 частки у вигляді 67100 частки житлового будинку [ADDRESS].

Outcome: approved