Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача знести за власний рахунок споруди, що розташовані не за будівельними нормами. та стягнути на його користь судові витрати. Позов мотивує тим, що позивач як власник земельної ділянки, яка розташована за адресою вул. Горького, буд.89/1 у м. Дніпродзержинську, не має можливості розпоряджатися своєю земельною ділянкою в повному обсязі, оскільки відповідачі збудували літню кухню, гараж та сарай з порушенням будівельних норм. Внаслідок цього покрівля гаражу нависає на його земельну ділянку, що спричиняє стік дощової води, снігу та льоду на житлову будівлю. У судовому засіданні позивач [PERSON]. його представник [PERSON], свої вимоги підтримали і просили суд їх задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Пояснили, що будівлі та споруди, розташовані за адресою вул. Горького, буд.89/1, не є самочинним будівництвом, введені в експлуатацію згідно вимого законодавства. Порушення, встановлені експертизою, не є істотними, і тому будівлі не підлягають знесенню, знесення самочинного будівництва можливе лише за позовом органу державної влади або місцевого самоврядування, а не фізичної особи. Відповідач [PERSON], третя особа Голова квартального комітету №2 Заводської райради м. Дніпродзержинська в судове засідання не з»явилися, були повідомлені про явку належним чином, суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Позивач [PERSON] посилався у своїй позовній заяві на те, що він є власником частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Горького, буд. 87/2, який дістався йому у спадщину від батька [PERSON] [PERSON] надав суду копію свідоцтва про право на спадщину за законом, копію технічного паспорта на садибний житловий будинок, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Але схеми розміщення земельної ділянки та план земельної ділянки, викопіюваний з плану кварталу, не може вважатися документами, що підтверджують право власності особи на конкретну земельну ділянку. Суд вважає, що позивач не надав належних та достатніх доказів, які б підтверджували те, що він є власником земельної ділянки, а також розташування межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. М.Горького, буд. №87. Судом було встановлено, що [PERSON] отримала право власності на ? житлового будинку №89, розташованого по вул. Горького у м. Дніпродзержинськ, на підставі договору дарування від 26.05.2002р. за №1989, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] На момент укладання даного договору на земельній ділянці, відведеній для даного житлового будинку, були вже збудовані літня кухня, дві вбиральні, два сарая, водопровід, гараж, огорожа, зливна яма, тротуари. Усі будівлі, розташовані на земельній ділянці [PERSON] не є самочинним будівництвом, прийняті в експлуатацію в установленому законом порядку, що вбачається з технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок. Так, зокрема, літня кухня та сарай, вказані позивачем у своїй позовній заяві, були побудовані у 1974 та 1976 роках відповідно, попередніми власниками. В судовому засіданні суду не надані докази того, що що дані будівлі та споруди були побудовані без додержанням всіх передбачених будівельних норм та стандартів, оскільки були введені у експлуатацію у відповідності з вимогами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до частин 2 та 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, Земельний кодекс України прямо не передбачає такого способу захисту права власника земельної ділянки як знесення будівлі, до того ж побудованої на сусідній земельній ділянці. Однак у цьому кодексі вказано, що перелік таких способів захисту не є вичерпним, й такі способи захисту можуть передбачатися іншими нормативними актами. Зокрема, можливість знесення певної будівлі за рішенням суду регулює Цивільний кодекс України. Відповідно до положень ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №6 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України «про правовий режим самочинного будівництва" роз'яснив, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК). Розглядаючи зазначені позови, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови (п.5). Пунктами 22, 23, 24 вищезазначеної постанови передбачено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови (п.24). Оскільки знесення самочинного будівництва застосовується судом лише як крайній захід, і можливе тільки тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, тому в даному випадку суд вважає, що немає достатніх підстав для задоволення позовних вимог шляхом демонтажу спірної споруди. Дослідивши матеріали проведеної експертизи, суд прийшов до висновку, що будівлі на земельній ділянці відповідача не можна вважати самочинним будівництвом. Як було встановлено експертним висновком №710-13 судової будівельно-технічної експертизи, сладеного 21.05.2013р., місце розташування літньої кухні у домоволодінні №89 по вул. Горького у м. Дніпродзержинськ, не відповідає вимогам п. 3.25 ДБН 360-92 державних будівельних норм та правил. При цьому у вказаному експертному висновку вказано, що відстань від житлового будинку та житлової прибудови домоволодіння №87 до літньої кухні домоволодіння №89 менше мінімально допустимого 12м. Забудова літньої кухні у домоволодінні №89 виконана з порушенням мінімальної відстані до сусідньої границі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни 1м. Таким чином, у даній експертизі не зазначено конкретних відстаней між літньою кухнею та іншими будівлями та спорудами, а вказано лише, що вони є меншими за мінімально допустимі і тим самим порушують встановлені будівельні норми. Як вже було вказано вище, згідно ч. 1 ст. 376 будівля чи споруда вважається самочинним будівництвом, якщо вона, зокрема, збудована з істостним порушенням будівельних норм і правил. ЦК України не визначає поняття «істотне порушення будівельних норм і правил», яке є оціночною категорією. Тому істотність порушення визначається окремо в кожному конкретному випадку. Так, при істотному порушенні будівельних норм і правил може створюватись реальна небезпека життю та здоровю фізичних осіб, публічним інтересам тощо. Відповідно до п.22 Постанови ВССУ №6 під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суд з'ясовує, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. У даному випадку для з'ясування питань, що виникли при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд за заявою позивача призначив відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК. Але експерт, не вказавши конкретні відстані між будівлями та спорудами на земельних ділянках позивача і відповідача, не дав змогу суду визначити істотність виявлених порушень. Тому суд вважає, що з урахуванням висновку експертизи та пояснень осіб, що брали участь у справі, дані порушення не можуть вважатися істотними та такими, що порушують права позивача. Крім того, згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-70 ЦПК України. Позивачем суду не доведено, яким чином будівлі домоволодіння відповідача порушують права позивача на користування своєю земельною ділянкою. Також суд вважає, що знесення гаража, на чому наполягає позивач, за вказаних обставин у якості усунення перешкод у користуванні позивачем своєю земельною ділянкою чи будинком неможливе, оскільки такий спосіб захисту відповідно до закону може бути реалізований судом тільки за позовом органу державної влади або місцевого самоврядування, а не фізичної особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи та під час судового розгляду не було виявлено жодних підстав для задоволення позову [PERSON] Інших доказів, які б свідчили про створення відповідачем перешкод позивачу для користування земельною ділянкою, захисту прав позивача саме у обраний ним спосіб суду не доведено, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову немає. Оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі, судові витрати, на користь позивача не стягуються.

Outcome: dismissed