Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована за адресою: с. Агрономічне, вул. Садова, 10, Вінницького району Вінницької області. Відповідач [PERSON] являється власницею сусідньої земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої в с. Агрономічне по вул. Садовій, 12, Вінницького району Вінницької області. В звязку з тим, що відповідач почала зводити паркан між їх земельними ділянками, який згідно обмірів даних ділянок будується на земельній ділянці позивача, вона у звязку із цим бажає усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідача знести самовільно зведену частину паркану. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, вказаних у ньому, оскільки земельна ділянка відповідачки перевищує площу, зазначену в її державному акті на право приватної власності на землю, а здійснене на ній будівництво житлового будинку не відповідає будівельному паспорту, що вбачається із замірів земельної ділянки, проведеної експертом, паркан між їхніми земельними ділянками зведено відповідачкою самочинно, без жодних дозвільних документів. Та з підстав, вказаних в письмовій заяві, просили не брати до уваги висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи, оскільки експертом бралася до уваги та досліджувалась лише земельна ділянка, що належить відповідачці, земельна ділянка позивачки ним не досліджувалась (а.с. 174 176). В судовому засіданні відповідачка та її представник позов не визнали з підстав, вказаних в наданому суду письмовому запереченні, та просили в задоволенні позову відмовити (а.с. 31 33), пояснивши, що жодного самовільного будівництва на її земельній ділянці не здійснювалось, забудова земельної ділянки проводилась на основі отриманого будівельного паспорту, на зведення паркану жодного дозвільного документу не вимагається, крім цього позивачкою не доведено, що її земельна ділянка по фактичному користуванні зменшена саме за рахунок земельної ділянки відповідачки, а всі її доводи ґрунтуються на припущеннях, позивачкою не здійснено робіт по відновленню меж земельної ділянки в натурі, а жодного державного межового знаку на їхніх земельних ділянках не виявлено. При цьому здійснене відповідачкою будівництво, в тому числі існуючий паркан, узаконено належним чином та отримано правовстановлюючі документи, при цьому відповідачка намагалася вирішити спір мирним шляхом, погоджуючись надати позивачці іншу частину земельної ділянки, що перебуває в користуванні відповідачки та не потребуватиме знесення існуючого будівництва, але позивачка відмовляється. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, залученого до участі в справі замість ліквідованого Управління Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області (а.с. 54, 147) в судове засідання не зявилась, попередньо надала суду письмову заяву, згідно якої, просить дану справу розглядати без її участі, при вирішені спору покладається на розсуд суду (а.с. 168). Експерт Вінницького відділення КНДІСЕ, яка проводила судову будівельно-технічну експертизу, [PERSON] в судовому засіданні підтримала складений нею висновок № 65 від 11.04.2012 року, пояснивши, що проводила заміри земельних ділянок сторін по фактичному користуванню, та за встановленими розмірами земельна ділянка позивачки є меншою, ніж вказано в її Державному акті на право приватної власності на землю, але якщо відновлювати межу позивачки до наданого їй розміру земельної ділянки за рахунок земельної ділянки відповідачки, будуть порушені Державні будівельні норми щодо розташування житлового будинку відповідачки до межі земельної діялнки. При цьому до компетенції судових експертів не входить відновлення меж земельних ділянок. В судовому засіданні експерт Вінницького відділення КНДІСЕ [PERSON] підтримав складений ним висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 1170/1171/12-21 від 13.03.2013 року, вказавши, що при виїзді на місцевість ним було виявлено відсутність будь-яких державних межових кадастрових знаків, тому встановити експертним шляхом відповідність чи невідповідність місця розташування земельних ділянок Державним актам на право приватної власності на землю та за рахунок якої саме земельної ділянки відбулось порушення неможливо, та якщо брати до уваги будівельний паспорт відповідачки, за яким відстань від краю житлового будинку до межі земельної ділянки сторін має складати 2 м., по фактичному розташуванню житлового будинку і пакрану, така відстань є ще меншою та складає 1, 42 - 1, 45 м. Заслухавши пояснення сторін, експертів, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Так, ст. 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. При цьому в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, згідно рішення 14 сесії 21 скликання Агрономічної сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 31.01.1994 року, [PERSON] (дошлюбне прізвище Кудинська) [PERSON] та [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки на індивідуальне житлове будівництво та обслуговування господарських будівель, загальною площею по 0,10 га кожній (а.с. 7 8). На підставі даного рішення, останнім були видані Державні акти на право приватної власності на землю, а саме: [PERSON] (дошлюбне прізвище Кудинська) Н.І. Державний акт серії ВН, б/н та без зазначення назви вулиці, від 07.03.1996 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 154 (а.с. 9), та [PERSON] Державний акт серії ВН, б/н та без зазначення назви вулиці, від 07.03.1996 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 155 (а.с. 34), з яких вбачається, що вказані земельні ділянки межують між собою. На теперішній час дані земельні ділянки розташовані за адресами: [PERSON] (дошлюбне прізвище Кудинська) Н.І. за адресою: с. Агрономічне, вул. Садова, 10, Вінницького району Вінницької області, а [PERSON] за адресою: с. Агрономічне, вул. Садова, 12, Вінницького району Вінницької області. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються. Також відповідачкою не заперечується, що між земельними ділянками сторін існує зведений відповідачкою паркан. [PERSON] постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Агрономічної сільської ради вінницького району вінницької області від 14.05.2010 року, було встановлено фактичні розміри земельних ділянок, за якими орієнтовна площа земельної ділянки позивачки приблизно становить 0, 0984 га, що на 20 кв.м. менше, ніж вказано в Державному акті, а орієнтовна площа земельної ділянки відповідачки приблизно становить 0, 1051 га, що на 47 кв.м. більше, ніж вказано в Державному акті. При обмірі сусідніх земельних ділянок по вул. Садова, 8 та по вул. Садова, 6 порушень не виявлено (а.с. 10). [PERSON] копії листа Головного управління Держкомзему у Вінницькій області № 03-і-1158-5-08 від 09.07.2010 року, позивачу, як власнику земельної ділянки, запропоновано звернутись до відповідної землевпорядної організації щодо повторного винесення меж земельної ділянки в натурі, внаслідок чого можливо встановити точні границі і площі земельної ділянки у відповідності з правовстановлюючими документами, точне місце розташування земельної ділянки на місцевості, виявити накладки земельних ділянок (а.с. 12). [PERSON] копії листа Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області на звернення [PERSON] № 03-І-221-2 від 12.10.2011 року, перевіркою на місці 05.10.2011 року встановлено, що [PERSON] самочинно без затвердженої в установленому порядку проектної документації виконала будівельні роботи з будівництва житлового будинку по вул. Садовій, 12 в с. Агрономічне Вінницького району, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Також розяснено, що чинним законодавством не передбачено необхідність отримання індивідуальним забудовником дозвільних документів інспекції на встановлення огорож (парканів) приватних будинковолодінь (а.с. 117). Водночас відповідно поданої заяви [PERSON] та переліку необхідних документів вищезазначеною інспекцією відповідачці видано сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам за реєстраційним номером ВН 001861 від 20.12.2010 року (а.с. 119), на підставі якого, 17.01.2011 року виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок А, загальною площею 133,8 кв. м, житловою площею 43,4 кв. м, ганок, ганок, криницю №1, вигрібну яму №2, огорожу № 3 (а.с. 118). Тобто наявне на земельній ділянці відповідачки нерухоме майно належним чином прийнято до експлуатації та належить їй на праві власності. [PERSON] висновку будівельно-технічної експертизи № 65 від 11.04.2012 року (а.с. 94 -102), площа земельної ділянки позивачки [PERSON] за фактичним користуванням становить 0, 0979 га, що на 0, 0021 га менше площі, вказаної в Державному акті на право приватної власності на землю; площа земельної ділянки відповідачки [PERSON] за фактичним користуванням становить 0, 1072га, що на 0, 0072 га більше площі, вказаної в Державному акті на право приватної власності на землю; по спільній межі між даними земельними ділянками побудований цегляний паркан довжиною 16, 16 м.; відновити площі, межі та конфігурації земельних ділянок відповідно до Державних актів на право приватної власності на землю не вбачається можливим, оскільки перенесення спільної межі між земельними ділянками порушить вимоги п. 3.25 ДБН 360-92 щодо розташування житлового будинку відповідачки до спільної межі із земельною діялнкою позивачки, крім цього, перенесення меж земельних ділянок в натуру (на місцевість) входить до складу робіт по складанню державних актів на право власності на землю, які здійснюють державні та інші землевпорядні організації, які виготовляли дані державні акти. [PERSON] висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 1170/1171/12-21 від 13.03.2013 року (а.с. 128 138), паркан, що знаходиться між земельними ділянками по вул. Садова, 10 та по вул. Садова, 12 в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, враховуючи план розмірів проекту забудови, побудований в межах земельної ділянки, розташованої по вул. Садовій, 12. При цьому на земельних ділянках, розташованих по вул. Садова, 10 та по вул. Садова, 12 в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, державні межові знаки, які встановлюються при складанні технічної документації та встановленні меж земельних ділянок в натурі, відсутні. [PERSON] дослідницької частини висновку, встановити точне проходження межі між даними земельними ділянками не вбачається можливим. З відомостей, наданих Управлінням Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області № 02-442 від 17.04.2013 року (а.с. 156, 163), Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 572 від 07.12.2011 року (а.с. 78), Вінницького науково-дослідного та проектного інституту землеустрою № 4090 від 08.11.2011 року (а.с. 65) вбачається, що технічна документація на земельні ділянки, розташовані по вул. Садовій, 10 та вул. Садовій, 12 в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області відсутня. [PERSON] ст. 373 ЦК України, право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Ст. 375 ЦК України встановлює, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди. [PERSON] ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Ст.ст. 106, 107 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. [PERSON] ст. 55 Закону України Про землеустрій, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року, встановлено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється відповідно до розділу III цієї Інструкції. Оскільки матеріалами справи встановлено повну відсутність на місцевості державних межових знаків встановленого зразка з встановлення в натурі меж двох земельних ділянок, як земельної ділянки позивачки, так і земельної ділянки відповідачки, а також відсутня будь-яка технічна документація зі встановлення меж земельних ділянок сторін в натурі, отже неможливо порівняти межі фактичного користування земельними ділянками із межами, закріпленими Державними актами на право приватної власності на землю, межі земельних ділянок в натурі на даний час не відновлені та в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що саме за рахунок земельної ділянки позивачки збільшено фактичну площу земельної ділянки відповідачки шляхом зведення відповідачкою існуючого паркану між земельними ділянками, а також зведення його самовільно, зобовязання відповідачки про знесення існуючого паркану до відновлення меж земельних ділянок в натурі та встановлення існуючих порушень буде передчасним, тому в задоволенні позову слід відмовити. Крім цього, за наявних обставин позивачкою не доведено неможливість усунення наявних розбіжностей у площі земельних ділянок по фактичному користуванню без застосування обраного нею способу, а саме шляхом знесення існуючої споруди, належної відповідачці на праві власності, що призведе до припинення права власності відповідачки на дане майно. Так, для мирного врегулювання даного спору відповідачем в письмовій формі було запропоновано позивачу, надати частину земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні відповідачки, площею 20 кв.м. з іншої сторони, на якій відсутні будівлі та споруди відповідача (а.с. 42) на що позивач не погодилась, що підтверджується її письмовою відповіддю на пропозицію (а.с. 43). Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з позивача на користь відповідача підлягають сплаті витрати, які складаються з витрат на правову допомогу, згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 279 від 26.06.2013 року в розмірі 4\~ 820, 00 грн. (а.с. 187), які підтверджені актом виконаних робіт та який відповідає матеріалам справи (а.с. 188), та витрат, повязаних з проведенням судових експертиз, на суму 1\~ 560, 21 грн (а.с. 189) та суму 3\~ 196, 04 грн. (а.с. 190), тобто на загальну суму 9 576, 25 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved