Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16 липня 2005 року по 13 серпня 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо від неї з дитиною, не бере участі у витратах необхідних для виховання і розвитку дитини, хоча має такий обов'язок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини щомісяця у твердій грошовій сумі 1200,00 грн., але не менш ніж сума, яка розраховується 14 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача та не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовних вимог, зазначивши, що відповідач регулярного утримання на дитину не надає, тому вважає, що достатньою сумою аліментів на найбільш необхідне буде 1200,00 грн. Представник відповідач позов не визнав в частині розміру аліментів, зазначаючи про те, що відповідач визнає свій рівний із позивачем обов'язок з утримання дитини і надавав позивачу на утримання дитини кошти в тому розмірі, в якому просила позивач з того доходу, який отримує від підприємницької діяльності, проте після розірвання шлюбу він потребує облаштування власного побуту, допомагає батьками, тому має можливість сплачувати аліменти сину щомісяця в розмірі 800,00 грн., що виходячи розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законом, є більшим ніж 50%, цієї суми, тому просив суд задовольнити позов частково, встановивши розмір аліментів не більше 800,00 грн. на місяць. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] - 16 липня 2005 року по 13 серпня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 13 серпня 2013 року (а.с. 4, 6). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Дитина проживає та зареєстрована разом з матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №50» ДМР від 19 листопада 2013 року №1065 (а.с. 7). Позивач є приватним підприємцем та веде господарську діяльність з роздрібної торгівлі взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 14 серпня 2013 року та свідоцтво платника єдиного податку від 01 вересня 2013 року, долучені до матеріалів справи в копії (а.с. 26-27, 28). Відповідач також є приватним підприємцем з 17 жовтня 2011 року з наступними дозволеними видами господарської діяльності: 46.19. Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 79.11. Діяльність туристичних агентств, 47.19. Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 46.90. Неспеціалізована оптова торгівля, 79.90. Надання інших послуг бронювання та пов'язана з цим діяльність, 82.99. Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у., 47.59. Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, 47.52. Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18 березня 2013 року (а.с.14-18) та свідоцтвом платника єдиного податку від 01 квітня 2012 року (а.с.13). Одночасно судом встановлено, що відповідач має задовільний стан здоров'я, інших осіб на утриманні у нього не перебуває, що підтверджено у судовому засіданні представником відповідача та не заперечувалось позивачем. За розгляду справи встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, хоч відповідач проживає разом з позивачем та дитиною, однак регулярного утримання позивачу на дитину не надає, тому належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд зважає на те, що аліменти у твердій грошовій сумі стягуються на підставі ст.ст. 181, 184 СК України лише у випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, тощо. Відтак, зважаючи на встановлені судом обставини ведення відповідачем постійної господарської діяльності з отриманням доходу, у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у частці від доходу відповідача, та при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої дитини, яка потребує піклування, утримання, перебуває на утриманні матері (позивача), а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, є приватним підприємцем, проводить господарську діяльність, має сталий дохід, інших дітей, окрім їх з позивачем сина, та непрацездатних членів сім'ї на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який з 01 грудня 2013 року становить - 1286,00 грн., матеріальний стан позивача, яка проводить господарську діяльність як приватний підприємець, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial