Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2013 року звернувся до суду з даним позовом, в заяві вказав, що 22.06.1994 року я був прийнятий на шахту № 7 «Великомостівська» в/о «Укрзахідвугілля» учнем гірничого робітника І - го розряду з повним робочим днем . 29.08.1994 року був переведений гірничим робітником поверхності 2 - го розряду, з повним робочим днем. 08.03.1995 року переведений учнем гірничого робітника підземного 1-го розряду з повним підземним робочим днем. 24.02.1997 року - прийнятий учнем гірничого робітника підземним пепрохідником прохідником п'ятого розряду з повним робочим днем в шахті, на шахту № 7 «Великомостівську» 03.03.1997 року направлений на курси гірничих робітників підземних з відривом від виробництва . 12.05.1997 року - переведений гірничим робітником підземним третього розряду з повним робочим днем в шахті . 27.08.1999 року переведений гірником підземним . 22.05.2000року Переведений гірником з ремонту гірничих виробок підземним 4-го розряду з повним робочим днем в шахті . 19.03.2013 року - звільнений в зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, відповідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою, що підтверджується записами у медичній книжці, витягом з історії хвороби . В період з 06.02.2013 року по 15.02.2013 року, перебуваючи на обстеженні в неврологічному відділенні Червоноградської центральної міської лікарні, мені було встановлено діагноз - хронічна веретоброгенна попереково - крижова радикулопатія справа у стадії загострення з вираженими статико - динамічними порушеннями. Медичним висновким № 197 від 20.03.2013 року, виданим профпатологіним відділенням ЛОКЛ мені встановлено діагноз - хронічна веретоброгенна попереково - крижова радикулопатія справа у стадії загострення з вираженими статико - динамічними порушеннями, антракосилікоз І ст., хронічний бронхіт, ДН І - ІІ ст. Після того позивач неодноразово перебував на обстеженні та лікуванні. 16.04.2013 року висновком Міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 55 % Оскільки стан здоров'я потерпілого не покращувався він і надалі був змушений звертатись за медичною допомогою, що підтверджується записами у медичній карті. Після встановлення йому втрати працездатності, так і не вдалось покращити стан свого здоров'я, тому він і надалі був змушений звертатись за медичною допомогою, що підтверджується записами у медичній карті. Вважає, що внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди, яку він оцінює в 30 000 грн. та просить стягнути з відповідача на його користь. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свій позов , зіслався на обставини аналогічні підставам звернення до суду , просив позов задовольнити . Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що позивачем не зазначено обставин, з яких він виходив при оцінці моральної шкоди, а довідка МСЕК не може бути доказом спричинення власником моральної шкоди, оскільки вона встановлює лише факт втрати працездатності. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. З трудової книжки на ім'я [PERSON] від 15.07.1994 року, акту розслідування професійного захворювання від 04.04.2013 року вбачається, що стаж роботи позивача в підземних умовах шахти вугільного басейну становить 16 років 2 місяці . З копії акту розслідування хронічного професійного захворювання від 04.04.2013 року , вбачається, що професійне захворювання виникло за таких обставин: на протязі роботи у шкідливих умовах праці на підприємствах ДП "Львіввугілля": Праця гірника підземного видобувної дільниці відноситься до категорії важких. Робота напружена, небезпечна. Робоча поза тіла -вимушена у зігнутому , напівзігнутому положені тіла, переміщаючись з опором на руки чи лікті.. Запиленість повітря робочої зони становить: сер/змінна 90,84 мг/м3, макс. (разова) - 178,63 мг/м3 (90 % робочого часу) та вибухової хвилі при проведенні вибухових робіт в якій міститься сірководень, вибухові гази. В повітрі робочої зони постійно присутні метан, сірководень та періодично вибухові гази. При роботі виконував обов'язки по перенесенню вантажів масою 35 кг. на відстань 150 метрів. Гірничо-геологічні умови на робочих місцях, де працював робітник, були значно обводнені у вигляді капання з покрівлі і водопрояви з ґрунту, що приводило до намокання спецодягу і разом з несприятливими факторами мікроклімату сприяло переохолодженню організму при недостатньому виконанню оздоровчих заходів робочого середовища, направлених на профілактику профзахворювань (невиконання вимог п.п. 1.7, 1.12, 5.1.1, 5.2.3, 5.3.1 ДСП 3.3.1 095 - 2002р.). Причинами професійного захворювання є: вугільно-породний пил в значеннях: 90,84 мг/м3, макс. (разова) 178,63 мг/м3 (90 % робочого часу); мікроклімат: температура повітря 19,8 0С, швидкість руху повітря 0,2-6 м/сек, відносна вологість повітря - 81 %; невиконання норм і правил охорони праці, гігієнічних регламентів та нормативів. Як вбачається з довідки обласної МСЕК серії 10ААА № 108438 від 16.04.2013 року, позивачу [PERSON] було призначено ІІІ групу інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням . У зв'язку з наявністю вищевказаного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історії хвороби. Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного закону, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві ц професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено. Згідно ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинило застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у Законі, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання. Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Втративши частково працездатність на виробництві, позивач не взмозі в повній мірі виконувати ту чи іншу роботу, постійно повинен проходити курс лікування у зв'язку з професійною хворобою, обмежений в життєдіяльності, а тому суд вважає, що йому завдана моральна шкода. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, необхідно врахувати характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задовлення.

Outcome: partial