Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

13 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з боргу за несплачені комунальні послуги. При цьому зазначила, що вона та відповідач є співвласниками квартири, що знаходиться в [ADDRESS]. Кожному з них на праві власності належить по 1/2 частці вказаного жилого приміщення, але відповідач не несе витрат по утриманню зазначеного житла. За період з жовтня 2010 року по листопада 2013 року нею сплачено кошти за надані комунальні послуги в загальній сумі 5 838 (п'ять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. Посилаючись на викладене, просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь 2919 грн. боргу за несплачені комунальні послуги. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, подавши до суду розрахунок ціни позову, уточнили заявлені вимоги, виключивши з них вимоги щодо стягнення витрат, понесених на сплату земельного податку, та посилаючись на те, що рішення Ківерцівського районного суду від 18.11.2009 року про поділ квартири [ADDRESS] в натурі з виділення у власність [PERSON] та відповідача [PERSON] по 1/2 частці із зазначенням приміщень, що виділяються кожному із власників, з проведенням переобладнань та добудов, фактично не виконано, а вищевказана квартира і досі перебуває у спільній частковій власності сторін, в частині квартири, що виділена відповідачу, фактично проживають троє його неповнолітніх дітей, просять стягнути з відповідача 2919 грн. за сплачені комунальні послуги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Покликаючись на те, що в квартира, відповідно до рішення суду від 18.11.2009 року, не перебуває у спільній власності, в зазначеній квартирі він не проживає з 2007 року, всі договори на надання послуг по водопостачанню, водовідведенню, газопостачанню та користування електричною енергією за даною адресою укладені позивачем одноособово, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами надання населенню послуг з газопостачання. Відповідно до ст.19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями вищевказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статею 20 вказаного закону передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконавця вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги. За правилами ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду від 18.11.2009 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, виділено у власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині квартири [ADDRESS], із зазначенням приміщень, що виділяються кожному та зобов'язанням сторін переобладнати окремі приміщення, влаштувати перегородки, провести добудови до будинку та обладнати автономні мережі електропостачання та опалення. В силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З пояснень сторін в судовому засіданні, встановлено, що на час розгляду справи, рішення Ківерцівського районного суду від 18.11.2009 року фактично не виконано, і квартира [ADDRESS] і на далі перебуває у спільній частковій власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Представниками позивача не заперечується той факт, що відповідач не проживає в даній квартирі. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Аналогічні норми містяться в статтях 150,156,162 ЖК України, відповідно до яких обов'язок по оплаті за комунальні послуги та утриманні жилих приміщень покладається на власників будинків (квартир). Як вбачається довідок, виданих Рівненською дистанцією водопостачання, Ківерцівським комунальним підприємством водопровідно-каналізаційних мереж «Ківерціводоканал», філією Ківерцівського управління по газопостачанню та газифікації, ПАТ «Волиньобленерго» (а.с.48-51) договори про надання послуг укладені з [PERSON] З доданих до справи копій квитанцій, за період з жовтня 2010 року по листопад 2013 року позивачкою сплачено кошти за послуги з газопостачання на загальну суму 2729,16 грн., за користування електричною енергією - 1101,42грн., водопостачання - 414,00грн., водовідведення - 772,50грн. (а.с.6- 20, 32-35). Сторонами не оспорюється, що кількість спожитих послуг обліковується лічильниками. Оскільки сторонами у справі не надано доказів того, що позивачка та відповідач, як співвласники квартири, мали будь-які домовленості або дійшли згоди щодо оплати за комунальні послуги по утриманню квартири, суд, виходячи з того, що послуги з газопостачання сприяють утриманню в належному стані та збереженню житла, співвласниками якого є сторони у даній справі, вважає, що на відповідача слід покласти обов'язок по оплаті цих послуг відповідно до його частки у спільному майні, виходячи із виплат, зроблених позивачем в опалюваний період. Відповідно до ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по утриманню квартири, понесені за послуги газопостачання, понесені позивачем в опалювальний період в розмірі 1196 грн. 75 коп. Оскільки відповідач не був користувачем послуг по водопостачанню, водовідведенню та електропостачанню, зазначені послуги не впливають на утримання в належному стані та збереження житла, суд вважає, що решта заявлених позовних вимог до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial