Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи - Великолуцька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, а саме просить визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,2030га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлої,[INFO] року , баби [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті баби [PERSON] відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,2030га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів як на будинок, так і на земельну ділянку. В судове засідання позивач не з»явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та про визнання ними позову. Представники третіх осіб - Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Тернопільської районної державної нотаріальної контора направили суду заяви, в яких просять справу розглядати у відсутності їх представників. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. [PERSON] за життя склала заповіт, що був посвідчений 31.10.2012 року секретарем Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №108, згідно якого заповіла [PERSON] усе своє майно що буде належати на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право. [INFO]. [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], актовий запис №21, зроблений 22.11.2012 року Великолуцькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,2030га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.05.2013р. за №1655/02-14 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої, [INFO], [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,2030га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS]., у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частину будинку та земельну ділянку. Як вбачається із довідки №576, виданої 05.09.2013року Великолуцькою сільською радою, станом на 01.07.1990року будинковолодіння, що в [ADDRESS] - колгоспний двір та рахується в рівних частках за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були членами колгоспного двору, тому суд приходить до висновку, що вони є власниками по 1/6 частині житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та по 1/6 частині земельної ділянки, площею 0,2030га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS]. До складу спадкоємців за заповітом належить [PERSON]. До осіб, які мають право на обов»язкову частку у спадщині належать [PERSON], [PERSON], яка відмовились від обов»язкової частки у спадщині, подавши нотаріальній конторі відповідні заяви. Суд розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України). За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із ч.3 ст.1225 Цивільного кодексу України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до вимог ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,2030га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлої, [INFO] року , баби [PERSON].

Outcome: approved