Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач ПАТ "Дельта Банк" звернувся в суд з позовом до [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Свій позов обґрунтовує тим, що 08.05.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 30/К-08, за яким останньому у тимчасове платне користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання, в безготівковій формі надано кредит у формі відновлювальної відкличної кредитної лінії у розмірі 89 000,00 грн. з розрахунку 14,7% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 07.05.2013 року. Відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст.ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТзОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТзОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2. внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта банку прав вимоги до боржників, дельта банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 30/К-08 від 08.05.2007 року. В порушення умов укладеного договору кредиту, позичальник належним чином взяті на себе зобов'язання не виконав, в результаті чого має загальну заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування ним станом на 10.09.2013 року в розмірі 33 734,49 грн., з яких: 18 719,71 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 4 254,77 грн. - заборгованість за відсотками, 2 120,07 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, 8 139,20 грн. - розмір комісії, 500,73 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за договором кредиту щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій та інших витрат, 08.05.2007 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], [PERSON], які виступили майновими поручителями [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавці передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності. Посилаючись на те, що в порушення умов укладеного договору кредиту, позичальник належним чином взяті на себе зобов'язання не виконав, в результаті чого має загальну заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування ним, просить стягнути з [PERSON] в користь ПАТ "Дельта Банк" 33 734,49 грн. заборгованості за договором кредиту та в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.05.1996 року виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області на підставі розпорядження від 06.05.1996 року № 197-р, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження та стягнути судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином були повідомленими про час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за відсутності осіб, які беруть участь у справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст.ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТзОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТзОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2. внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта банку прав вимоги до боржників, дельта банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 31-35). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 30/К-08 від 08.05.2007 року. Судом встановлено, що 08.05.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 30/К-08, за яким останньому у тимчасове платне користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання, в безготівковій формі надано кредит у формі відновлювальної відкличної кредитної лінії у розмірі 89 000,00 грн. з розрахунку 14,7% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 07.05.2013 року (а.с. 6-14). Банк умови договору виконав, надавши позичальнику кредит в сумі 89 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 22.05.2008 року (а.с. 15). Згідно п. 2.2 кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п. 1.1.1 цього договору, або встановленої відповідно до п. 1.1.3, 1.1.4 цього договору. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла у період прострочення від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити в повному обсязі проценти і комісії, передбачені цим договором. В порушення умов укладеного договору кредиту, позичальник належним чином взяті на себе зобов'язання не виконав, в результаті чого має загальну заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування ним станом на 10.09.2013 року в розмірі 33 734,49 грн., з яких: 18 719,71 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 4 254,77 грн. - заборгованість за відсотками, 2 120,07 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, 8 139,20 грн. - розмір комісії, 500,73 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с. 28-30). В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за договором кредиту щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій та інших витрат, 08.05.2007 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], [PERSON], які виступили майновими поручителями [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавці передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності (а.с. 22-26). Згідно ч. 1 ст. 35 цього Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. З наданих позивачем доказів вбачається, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України "Про іпотеку" та п. 24 Договору Іпотеки банком направлялася відповідачам, позивач ставив перед відповідачами питання про виконання порушеного зобов'язання та попереджав про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Судом встановлено, що отримавши письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов'язання за кредитним договором, [PERSON] жодних дій по усуненню вказаного порушення не вчинив, заборгованість за договором кредиту не сплатив. Наведене свідчить про неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань та порушення прав позивача як кредитора на повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій та інших витрат за договором кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Статтею 39 цього Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність такої можливості не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ч.6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що при визначенні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] в користь ПАТ "Дельта Банк" слід стягнути 33 734,49 грн. заборгованості за договором кредиту та в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.05.1996 року виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області на підставі розпорядження від 06.05.1996 року № 197-р, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Крім того, суд приходить до висновку також, що відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в користь позивача слід стягнути 337,34 грн. На підставі ст.ст. 509, 510, 526, 590, 610, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 33, 38, 39 Закону України "Про іпотеку",

Outcome: approved