Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. На підставу своїх вимог посилається на те, що відповідно до договору № б/н від 21.04.2008 року, позивач надав кредит відповідачу в сумі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 03.07.2013 року загальна сума заборгованості по договору становить 23 571 грн., яка на даний час не сплачена, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись із даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість в сумі 23571 грн. та судові витрати по справі в сумі 235,71 грн. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що у 2008 році особисто оформив та підписав кредитний договір та отримав гроші в сумі 3000 грн. Дані гроші брав на лікування матері його дружини, із останньою домовився, що вона буде погашати даний кредит. Із дружиною в подальшому разом не проживав, та не знає чи вносила вона щомісячні внески на погашення кредиту. Вказав, що не може сплатити таку велику заборгованість, оскільки має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на даний час старша донька потребує лікування на очах. Просив в позові відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд застосувати строк позовної давності, вважає, що кредитний договір між сторонами по справі був укладений у 2008 році строком на 12 місяців, і на день подачі позову та розгляду справи строки позовної давності спливли. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що предметом спору в даній справі є кредитні правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору № б/н від 21.04.2008 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" надав кредит [PERSON] в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 11-19). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.04.2008 року за відповідачем станом на 03.07.2013 року загальна сума заборгованості становить 23 571 грн., яка складається: 3 000 грн. - заборгованість за кредитом, 12 252,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 720 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. -штраф (фіксована частина), 1 098,62 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 6-10). Відповідно до ст. 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст. 1, 10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та підлягає виконанню у встановлений строк (термін), що встановлений договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 625 ч. 1 ЦК україни передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таки, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що кредитний договір укладено у письмовій формі, підписано сторонами по справі, зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі ст. 629 ЦК України цей договір є обов'язковим до виконання. В матеріалах справи відсутні будь-які дані, що відповідач вживав заходів для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з його вини. Заперечення представника відповідача про те, що позивач при зверненні до суду пропустив трирічний строк позовної давності є безпідставними. Відповідно до ст.ст. 251 та 256 ЦК України позовна давність застосовується до договору, з яким пов'язано його початок та закінчення. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами по справі є необмеженим часом, тобто безстроковим, відповідно до п. 9.12 договору. Жодна із сторін договору не вчинила визначених в договорі чи законі дій, спрямованих на розірання чи припинення дії кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач порушив умови договору, за весь період не сплачував суму по кредиту, через що утворилась заборгованість, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю, стягнувши з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором та стягнути судовий збір, сплачений позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved