Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя та просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], та визнати право власності на ? частину квартири за [PERSON], а також стягнути на його користь вартість ? частини гаража в загальній сумі 27 900 грн. Дана справа була розглянута у 2010 році Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, рішення якого було залишено без змін Апеляційним судом Дніпропетровської області у 2011 році. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.02.2012 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2010 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.10.2011 року скасовані та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В порядку ст. 31 ЦПК України 11 березня 2013 року позивачем [PERSON] були змінені свої позовні вимоги та останній просив суд визнати право власності за [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] надати [PERSON] комплект ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачем [PERSON] було зазначено, що спірна квартири придбана у період знаходження у шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю, та йому відповідно повинно належати ? частина квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] заперечує його право на спірну квартиру, змінила замки та не дає вільного доступу до неї, чим порушує його право користування та розпорядження майном. Зазначає, що з приводу протиправних дій відповідача [PERSON] він неодноразово звертався до органів внутрішніх справ, але йому так і не було надано права вільного доступу до квартири. В судове засідання з'являвся представник позивача та позивач підтвердив викладені в позовній заяві обставини та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представники з'являлись в судові засідання та просили суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Подали письмові заперечення, які підтримали в судовому засіданні, зазначаючи на необґрунтованість вимог позивача щодо поділу спірної квартири з визнанням права власності на ? частину квартири, оскільки на її утриманні знаходяться їх спільні діти, які проживають також в спірній квартирі, при цьому [PERSON] у утриманні дітей участі не приймає та має значну заборгованість по сплаті аліментів. Також відповідач [PERSON] подала до суду 11 березня 2013 року зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про поділ майна подружжя, та просила суд відступити від засад рівності часток подружжя та збільшити розмір частки [PERSON] у спільному майні подружжя визнавши за [PERSON] право власності на ? квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], та визнати за [PERSON] право власності на ? зазначеної квартири, а також визнати за [PERSON] право власності на ? автомобілю «Ford Scorpio», 1987 року випуску, державний номер [NUMBER], та відповідно за [PERSON] право власності на ? частину зазначеного автомобілю. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що у 2003 році між нею та [PERSON] була досягнута домовленість, відповідно до якої [PERSON] залишився проживати в м. Зеленодольську Дніпропетровської області по вул. Будівельна в квартирі, яка була придбана у шлюбі, а вона переїхала в придбану квартиру [ADDRESS]. Крім цього, нею та [PERSON] в період знаходження у шлюбі був придбаний автомобіль, марки «Ford Scorpio», 1987 року випуску, державний номер [NUMBER]. У 2007 році шлюб між ними було розірвано, та троє неповнолітніх на той час дітей залишились проживати з нею, а [PERSON] будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2007 року було зобов'язано [PERSON] сплачувати аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу), але в період з серпня 2007 року по березень 2008 року включно, та з листопада 2008 року по травень 2009 року включно [PERSON] не виконував рішення суду, а в інші періоди [PERSON] виплачував аліменти у розмірі меншому, ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, при цьому [PERSON] дозволяв значні трати та у 2008 році маючи заборгованість по аліментам придбав в автосалоні новий автомобіль Hundai Tucson, 2008 року випуску. Зазначає, що на її утриманні на даний час перебуває троє спільних дітей, які не набули віку 23 років, проживають з нею, навчаються на денних відділеннях у навчальних закладах за бюджетною формою навчання та потребують матеріальної допомоги. Вона разом з дітьми іншого житла не має, а [PERSON] має право власності на ? частину квартири в м. Зеленодольськ Дніпропетровської області. Зазначає, що оскільки на її утриманні знаходяться троє дітей, [PERSON] не дбав і не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, розмір аліментів, які одержують діти є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку, просить суд збільшити частки [PERSON] при поділі спільного майна. В судовому засіданні [PERSON] та її представники підтримали викладені в зустрічній позовній заяві обставини та просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі, наголошуючи, що підстави для відступлення від засад рівності часток при поділі квартири відсутні, а з позовними вимогами щодо поділу автомобілю [PERSON] звернулась з пропуском строку позовної давності, тому в цій частині їй також повинно бути відмовлено. Представники третьої особи - органу опіки та піклування Індустріальної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання з'являлись підтримали позовні вимоги зустрічного позову та вважали, що частки у спільному майні в інтересах дітей повинні бути збільшені. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, зобов'язання надати ключі та вселення та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 1991 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER], виданим Зеленодольським відділом запису актів цивільного стану Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 134 (а.с. 123 т. 2). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2007 року шлюб зареєстрований 22 листопада 1991 року Зеленодольським відділом запису актів цивільного стану Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 134 був розірваний (а.с. 125 т. 2). Від шлюбу позивач та відповідач мають сумісних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 127-129 т. 2). Відповідно до довідки № 87 від 20.08.2013 року, виданої начальником КЖЕП № 50 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім'ї: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 240 т. 3). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2007 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с. 131 т. 2). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] неустойку по сплаті аліментів у розмірі 5 000 грн., 4 965 грн. - заборгованості по аліментам, а також судові витрати на користь держави 229 грн. 40 коп. (а.с. 125-126 т. 3). Згідно з довідкою - розрахунком, виданої державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції станом на 01 грудня 2012 року заборгованість [PERSON] по аліментним платежам становить 15 085, 38 грн. (а.с. 10 т. 4). Відповідно до довідки № 351/1 від 04 лютого 2013 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON] має статус малозабезпеченої (а.с. 73 т. 3). Квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] 20 серпня 2003 року згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 7125 (а.с. 138 т. 2). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобілю «Форд Скорпио», 1987 року випуску, виданого Апостолівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 14.07.2001 року власником зазначеного транспортного засобу є [PERSON] (а.с. 164 т. 3). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] навали пояснення щодо коштів, які були витрачені на придбання спірної квартири та взаємовідносин між позивачем та відповідачем, зазначаючи при цьому, що після розірвання шлюбу [PERSON] не чинились перешкоди у користуванні квартирою, в тому числі не здійснювались будь-які дії щодо заміни вхідних замків у квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Розділ VII «Прикінцеві положення» СК України передбачає, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 31.01.2004 року. Відносини між подружжям, що виникли до 1 січня 2004 року, регулюються Кодексом про шлюб та сім'ю України. До відносин подружжя, що виникли після 01 січня 2004 року, застосовується СК України. Згідно зі ст. 22 КпШС України (чинному на час придбання квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] та автомобіль марки «Ford Scorpio», 1987 року випуску, державний номер [NUMBER], були придбані за час шлюбу між сторонами та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до абзацу 1 ст. 28 КпШС України (чинному на час придбання квартири) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно з абзацом 2 ст. 29 КпШС України (чинному на час придбання квартири) поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Що ж стосується способів та порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд керується нормами Сімейного кодексу України, який діє на момент вирішення спору про поділ майна. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У зустрічній позовній заяві [PERSON] при обґрунтуванні підстав для збільшення частки [PERSON] у спірному майні просить врахувати наявність на її утриманні спільних дітей, які проживають з нею, наявність заборгованості [PERSON] щодо стягнення аліментів, зазначаючи, що розмір аліментів, який стягується з [PERSON] є недостатнім для їх фізичного духовного розвитку та лікування, в тому числі посилаючись на статус її сім'ї як малозабезпеченої, продовження дітьми навчання та інші обставини в їх сукупності. Зазначені [PERSON] обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, які в їх сукупності даються підстави відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за [PERSON] право власності на ? частини спірної квартири. При вирішенні зустрічних позовних вимог щодо поділу автомобілю марки «Ford Scorpio», 1987 року випуску, державний номер [NUMBER], суд виходить із наступного. Представник [PERSON] в судовому засіданні наполягав на застосування строків позовної давності щодо позовної вимоги про поділ автомобілю марки «Ford Scorpio», 1987 року випуску, державний номер [NUMBER], та просив суд відмовити на цій підставі в задоволенні даних вимог. Такі доводи представника [PERSON] заслуговують на увагу суду, оскільки згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як було зазначено в судовому засіданні [PERSON] про порушення свого права їй стало відомо у 2008 році, а звернулась вона із зустрічним позовом з вимогою про поділ спільного майна, а саме автомобілю у березні 2013 року. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ автомобілю марки «Ford Scorpio», 1987 року випуску, державний номер [NUMBER], необхідно відмовити у зв'язку з пропуском позивачем за зустрічною позовною заявою [PERSON] процесуального строку на звернення до суду із позовною заявою про поділ зазначеного вище автомобілю. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про зобов'язання надати ключі від квартири та вселення його в квартиру [ADDRESS], суд вважає, що в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами позивачем [PERSON], що відповідач за первісним позовом [PERSON] чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, не надає ключів від вхідних дверей чи іншим чином перешкоджає позивачу користуватися своїми правами, тому в цій частині позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: partial