Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу та судового збору. Свої позовні вимоги викладені в позовній заяві обґрунтовує тим, що 15.10.2012 року він позичив відповідачу 3000.00 грн., про що було відповідачем написано розписку, в якій була зазначена дата повернення позики. У зазначений строк і до наступного часу відповідач гроші не повернув, через що він звернувся до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги і просив суд задовольнити його позов, при цьому пояснив, що відповідач, коли просив позичити гроші, зазначав, що ця сума необхідна для погашення кредиту за автомобіль. Відповідач дійсно керував будівельним об’єктом і курирував всі роботи, проте спрацювали по об’єкту погано і заказник до кінця не розрахувався із ним, у зв’язку з чим, він нібито наполягав на написанні зазначеної розписки. Але це іншій випадок, і щодо боргу, який зазначений у розписі відношення не має. Судовий збір ним оплачений при подачі позову, тому просить стягнути з відповідача 229.41 грн. на його користь. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з’явилась і вимоги позивача підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з’явився та суду пояснив, що він ніяких грошей у позивача не брав, а розписку написав через те, що позивач є власником фірми, де він працював і в рахунок амортизації автомобіля та будівельних матеріалів позивач його вимусив написати таку розписку шляхом шантажу, при цьому він зазначив у розписці, що він нібито позичив 3.000.00 грн., ому просить суд відмовити у задоволені позовних вимогу повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст. 1047 ч 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявною в матеріалах справи розпискою підтверджено той факт, що між позивачем та відповідачем фактично був укладений договір позики, за якими відповідач отримав від позивача кошти, а саме три тисячі гривень 00 коп. та зобов’язався повернути зазначені кошти протягом двох тижнів, тобто через 14 днів. В судовому засіданні відповідач не заперечував тому факту, що досліджену у судовому засіданні розписку щодо отримання коштів у позику у позивача [PERSON] у розмірі 3000.00 грн. він написав власноручно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює ТОВ «Укрбудматеріал» головним бухгалтером. Позивач є її безпосереднім начальником, а відповідач [PERSON] працював у зазначеній фірмі. Також, вона пояснила, що у жовтні 2012 року, на даний час дату точно не пам’ятає, на її телефон подзвонив позивач, який сказав їй, щоб вона [PERSON] видала особисті кошти позивача, які зберігаються у неї, відповідно до розписки, яку надасть [PERSON] Так і відбулось до неї прийшов [PERSON], вона подивилась розписку, де було зазначено, що відповідач у позивача позичає три тисячі гривень і зобов’язується віддати протягом двох тижнів. Щодо того факту, що відповідач написав розписку шляхом шантажу, їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює на фірмі позивача комерційним директором і відповідач [PERSON] також працював. Йому відомо, що відповідач брав у борг у [PERSON] гроші. Так у жовтні 2012 року він прийшов до позивача в кабінет по виробничим справа, при цьому була розмова між позивачем та відповідачем щодо позики трьох тисяч гривень. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював на підприємстві позивача, проте не офіційно, а з іспитовим строком і в той час йому відомо, що [PERSON] проводив нараду, де розглядалось питання щодо витребування грошей з [PERSON] у зв’язку з тим, що робітникам необхідно було видати заробітну платню за об’єкт, на якому працював [PERSON]. Суд, при постановлені даного рішення не може прийняти до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо написання розписки під впливом шантажу та з підстав щодо амортизації автомобіля, оскільки в силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. В судовому засіданні відповідачем не доведені суду зазначені доводи, ані письмовими доказами, ані іншими фактичними доказами. Крім того, свідок [PERSON], після наданих пояснень свідка [PERSON], пояснила суду, що свідок [PERSON] дійсно мав іспитовий строк щодо оформлення у фірму, тому взагалі бути присутнім на нараді під керівництвом позивача не міг, оскільки на зазначеній нараді завжди присутні тільки вона, як головний бухгалтер і безпосередні начальники щодо виконання робіт на фірмі. Тож, суд, проаналізувавши вищенаведене, вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу по розписці задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу за розпискою від 15.10.2012 року, тобто за фактично укладеним договором позики суму у розмірі 3000.00 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення сума судового збору у розмір 229.41 грн. на користь позивач, який підтверджений квитанцією.

Outcome: approved