Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем з 2006р. по 2012р., працював гірничим. Звільнений на підставі ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. При виконанні трудових обов'язків позивач отримав травму, внаслідок чого за висновком МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності по причині трудового каліцтва (довідка МСЕК серія 10 AAA №226237 від 02.09.2013р.). У відповідності з довідкою МСЕК серія 10 ААВ №406237 від 02.09.2013р. у позивача встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 50%. Актом №10 про нещасний випадок, що пов'язаний з виробництвом встановлено, що позивач отримав струс головного мозку внаслідок випадіння залізобетонної затяжки з породою на голову. Позивач зазначає, що внаслідок нещасного випадку, а також втрати професійної працездатності він позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Позивач відчуває себе неповноцінною особою, оскільки ще в молодому віці не в змозі надавати допомогу своїм близьким у веденні домашнього господарства, у зв'язку з фізичною неповноцінністю відчуває почуття невправності, сорому, смутку, відчаю та безпомічності від ситуації, що склалася. В обґрунтування вимог посилається на положення ст.2, ст.153 ч.2, ст.158, ст.237-1 ч.1 КЗпП України, ст.1167 ЦК України, п.п.9,13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну у зв'язку з втратою здоров'я від нещасного випадку на виробництві у розмірі 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) грн. У судове засідання позивач не з'явився, у поданій суду заяві від 02.12.2013р. просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в своїх запереченнях на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю. Посилається на недоведеність позивачем факту заподіяння йому відповідачем моральних страждань, обізнаність позивача про важкі умови праці, недотримання позивачем вимог Закону України «Про охорону праці» при виконанні робіт в момент настання нещасного випадку на виробництві. Зазначає, що належним відповідачем по справі повинен бути Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Судом досліджено у якості доказів надані позивачем виписний епікриз з історії хвороби №14244, виписний епікриз з історії хвороби №20, трудову книжку серії АВ №918159, довідку до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ №406237 від 02.09.2013р., довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10ААА №226237 від 02.09.2013р., Акт (форма Н-5) проведення розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 31.03.2012р. о 18 г 30 хв від 04.06.2012р., Акт (форма Н-1) №10 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 04.06.2012р., епікриз з історії хвороби №3980, виписку з історії хвороби №1305, виписку з історії хвороби №5757/249, виписку з історії хвороби від 27.02.2013 р. Виходячи з положень ст.ст.11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 02.10.2006. 29.12.011р. працював у ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловантрацит» та та з 30.12.2011р. по 27.07.2012р. працював у ВП «Шахта «Червоний партизан» ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» гірником очисного забою, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 8-9). Відповідно до ст.2 Кодексу законів про працю України позивач, працюючи у відповідача, мав право на здорові та безпечні умови праці, також він мав право на матеріальне забезпечення на випадок повної або часткової втрати працездатності. 31.03.2012р. під час виконання трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок (залізобетонна затяжка з породою випала на голову позивача), він отримав ЗЧМТ, струс головного мозку. Причиною настання нещасного випадку став незадовільний технічний стан гірничої виробки (при її проведенні не виконана закладка простою породою) - порушення розділу 5 гл.6 п.1 Правил безпеки у вугільних шахтах. Особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці визнано начальника дільниці ШТ-4 ВП «Шахта «Червоний партизан» [PERSON] Ці обставини підтверджуються наданими позивачем Актом (форма Н-5) проведення розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 31.03.2012р. о 18 г 30 хв від 04.06.2012р., Актом (форма Н-1) №10 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 04.06.2012р. (а.с. 11-14) У зв'язку з отриманою травмою позивач вимушений був пройти курс лікування з 31.03.2012р. по 10.04.2012р., що підтверджується випискою з історії хвороби №3980 (а.с.15), з 11.04.2012р. по 27.04.2012р., що підтверджується випискою з історії хвороби №1305 (а.с.16), з 28.04.2012р. по 15.05.2012р., що підтверджується випискою з історії хвороби №5757/249 (а.с.17), з 30.01.2013р. по 01.02.2013р., що підтверджується виписним епікризом з історії хвороби №20 (а.с.5), з 04.02.2013р. по 27.02.2013р., що підтверджується випискою з історії хвороби (а.с.18), з 01.07.2013р. по 12.07.2013р., що підтверджується виписним епікризом з історії хвороби №14244 (а.с.4). Як видно з наведених вище медичних документів, позивач страждає на постійні головні болі, підвищений тиск, головокружіння, нудоту, порушення координації, втомлюваність, погіршення пам'яті, поганий сон, шум у вухах, слабкість. Результатом нещасного випадку на виробництві стало отримання позивачем третьої групи інвалідності та втрата професійної працездатності у розмірі 50%, що підтверджено довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ №406237 від 02.09.2013р., довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10ААА №226237 від 02.09.2013р. (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст.158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці. Відповідно до положень ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тому викладена у п.1 заперечень на позовну заяву правова позиція відповідача не відповідає чинному законодавству. Відповідно до положень ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно положень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт в небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Стосовно твердження відповідача щодо того, що моральну шкоду позивачу повинен відшкодовувати належний відповідач - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону №717-У «Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону №1105. Проте Конституційний Суд України в своєму рішенні №20-рп/2008 від 08.10.2008р. вказав на те, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу Законів про працю України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Таким чином, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, завданої каліцтвом позивачу, встановлений висновком МСЕК, лежить на його роботодавці. Доводи відповідача щодо необхідності надання позивачем доказів завдання моральної шкоди шляхом проведення відповідної експертизи судом не приймаються, оскільки згідно з положеннями ЦПК України проведення експертизи щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди не є обов'язковим. Відтак, якщо позивач надав докази завдання йому шкоди і не просив суд про призначення медико-соціальної експертизи або іншої експертизи, то суд не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (зокрема статей 10, 143- 145), які мають суто змагальний характер доказування. Відповідно до положень п.9 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на наведене, суд вбачає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Відповідно до положень ст.88 ЦК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 114,70 грн. На підставі ст.ст.23,1167,1168 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України,

Outcome: partial