Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску, укладений 28.10.2011 між ним та [PERSON] дійсним, визнавши за ним право власності на зазначений транспортний засіб. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначав, що 28.10.2011 між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску, частково виплачені грошові кошти та отримано зазначений автомобіль, технічний паспорт на нього та ключі. 29.10.2011 [PERSON] видана довіреність на імя позивача на право користування та розпорядження транспортним засобом відповідно до п.6 договору. 10.03.2013 [PERSON] звернувся до позивача із проханням тимчасово передати йому у користування транспортний засіб та з цього часу відповідач відмовляється його повертати, порушуючи умови укладеного договору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримала доводи позовної заява, просила позов задовольнити, додатково зазначаючи, що на теперішній час [PERSON] повністю розрахувався із [PERSON], виконавши умови укладеного між ними договору, однак [PERSON] відмовляється передавати транспортний засіб у користування позивача. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо визнання позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.10.2011 між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску. 29.10.2011 [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON] видана нотаріально посвідчено довіреність на право користування та розпорядження автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску. Суду надані оригінали розписок [PERSON] про отримання грошових коштів за договором купівлі-продажу автомобілю від 28.10.2011, копії яких містяться в матеріалах справи. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача зазначає, що правочин купівлі-продажу транспортного засобу був вчинений відповідно до положень ст.. 208 ЦК України. З цією позицією суд погодитися не може оскільки, ст. 657 ЦК України передбачає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і транспортного засобу, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідач [PERSON] підтвердив факт передачі йому грошових коштів за автомобіль, визнав позовні вимоги в повному обсязі, що свідчить про відсутність спору між сторонами. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним (ст.. 218 ЦУ України). Стаття 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, яким встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Особи, які порушують цей Порядок, несуть відповідальність згідно із законом. Частина 1 статті 15 ЦПК України встановлює, що суду розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів щодо неможливості реєстрації права власності на рухоме майно у встановленому законом порядку, тому суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому з урахуванням досліджених у справі доказів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed