overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно, зокрема: житловий будинок [ADDRESS], що належав її матері, яка померла. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті останньої, як спадкоємець за заповітом вона прийняла спадщину, однак їй було відмовлено в її оформленні, оскільки спадкодавець не оформила належним чином за собою право власності на нього. З метою захисту своїх спадкових прав вона звернулася до суду з цим позовом. У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача у заяві до суду просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги позивача підтримав, які просив задовольнити. Представник відповідача також просив справу розглянути у його відсутності, справу вирішити на розсуд суду. З урахування вище викладеного, суд ухвалив за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі письмових доказів, що знаходяться в матеріалах справи. Доповівши зміст позовних вимог, дослідивши письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається у тому числі із житлового будинку [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, однак, отримати свідоцтва про право на спадщину не змогла у зв'язку із відсутністю документу, який підтверджує реєстрацію права власності за спадкодавцем, що слідує з копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 2358/02-31 від 10.10.2013 року (а.с.13). Із копії довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» Житомирської обласної ради за № 848 від 08.07.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано (а.с.12). Згідно висновку про відповідність містобудівним вимогам індивідуального житлового будинку від 25.11.2013 року житловий будинок [ADDRESS] не порушує містобудівних вимог і може використовувалися за призначенням. Відповідно до положень ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Стаття 1225 ЦК України вказує, що право власності переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи ту обставину, що позивач не в змозі іншим шляхом як у судовому порядку оформити право власності на спірний будинок після смерті матері [PERSON] так, як остання за життя не встигла зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на нього та те, що житловий будинок [ADDRESS] не порушує містобудівних вимог і може використовувалися за призначенням, суд рахує за можливе позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, при цьому зазначивши, що з 21.09.2013 року вони перебувають в шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 69. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачем неповнолітніх дітей не мають. Позивачка у судове засідання надала письмову заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач також надав до суду письмову заяву, в який просить про розгляд справи у його відсутності. Щодо заявлених позовних вимог позивачки заперечень не має. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони 21.09.2013 року уклали шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 69, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини через які вони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Припинити шлюб внаслідок його розірвання через державний орган реєстрації актів цивільного стану відповідач не бажає. Позивачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ від 14.11.2013 року за №184, а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у поданій до суду позовній заяві стверджує, що її рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає її волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначилав, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 03 травня 2012 року. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем з тих причин, що між ними склалися неприязні стосунки з причин різних поглядів на життя та сім'ю, у зв'язку з чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного, тому, на думку позивача, збереження сім'ї суперечить їх з відповідачем інтересам. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не з'явилася, надіславши до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 03.05.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №85, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Під час розгляду справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами на час розгляду справи носять формальний характер, фактично припинені, і, на думку суду, існування сім'ї [PERSON] між ними в майбутньому неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 30 липня 1998 року. Від спільного подружнього життя мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем з тих причин, що між ними склалися неприязні стосунки з причин різних поглядів на життя та сім'ю, у зв'язку з чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного, тому, на думку позивача, збереження сім'ї суперечить їх з відповідачем інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не з'явився, надіславши до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 30 липня 1998 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №18, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Під час розгляду справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами на час розгляду справи носять формальний характер, фактично припинені, і, на думку суду, існування сім'ї [PERSON] між ними в майбутньому неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 25.07.1998 року. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем з тих причин, що між ними склалися неприязні стосунки з причин різних поглядів на життя та сім'ю, у зв'язку з чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного, тому, на думку позивача, збереження сім'ї суперечить їх з відповідачем інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не з'явився, надіславши до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 25 липня 1998 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Під час розгляду справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами на час розгляду справи носять формальний характер, фактично припинені, і, на думку суду, існування сім'ї [PERSON] між ними в майбутньому неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, у зв'язку з розпадом сім'ї, що є підставою для розірвання шлюбу. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні з викладених у ньому підстав, оскільки з відповідачем, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, зазначила, що з відповідачем не проживають разом більше шести місяців, а тому подальше збереження сім'ї є неможливим і суперечить її інтересам, однак відповідач відмовляється подавати спільну заяву про розірвання шлюбу до органів реєстрації актів цивільного стану. Відповідач в судове засідання не прибув, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Суд заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що подружжя [PERSON] перебувають у шлюбі з 28 серпня 2009 року, від якого спільних дітей не мають. Подальше спільне життя подружжя й збереження сім'ї є неможливим та інтересам кожного з них не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 18 травня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 8500 грн. зі строком користування до 18 травня 2014 року та сплатою процентів у розмірі 15% річних. Станом на 18 жовтня 2013 року відповідач умови кредитного договору виконала лише частково, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором становить 28329,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7532,35 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 2254,48 грн.; заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом - 3570 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 14972,56 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість у розмірі 28329,39 грн. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 18 травня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 8500 грн. зі строком користування до 18 травня 2014 року та сплатою процентів у розмірі 15% річних. Станом на 18 жовтня 2013 року відповідач умови кредитного договору виконала лише частково, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором становить 28329,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7532,35 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 2254,48 грн.; заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом - 3570 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 14972,56 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

З огляду на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язане з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частини рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 15 березня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 10500 грн. зі строком користування до 15 березня 2014 року та сплатою процентів у розмірі 10% річних. Станом на 18 жовтня 2013 року відповідач умови кредитного договору виконала лише частково, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором становить 32365,79 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8677,08 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 1737,51 грн.; заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом - 4410 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 17541,20 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість у розмірі 32365,79 грн. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав/ За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 15 березня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 10500 грн. зі строком користування до 15 березня 2014 року та сплатою процентів у розмірі 10% річних. Станом на 18 жовтня 2013 року відповідач умови кредитного договору виконала лише частково, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором становить 32365,79 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8677,08 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 1737,51 грн.; заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом - 4410 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 17541,20 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19 серпня 2000 року вона зареєструвала шлюб між нею та [PERSON] Від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З квітня 2013 року вони фактично проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Їхня сім'я розпалась, оскільки виявилось, що вони мають різні погляди на життя, та є повністю несумісними за характером людьми. Чоловік постійно принижував її, ображав та не давав повноцінно жити, що унеможливлює їхнє спільне сімейне життя. Їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення є неможливим, оскільки чоловік проживає з іншою жінкою. Враховуючи викладене, [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу просила змінити її прізвище на дошлюбне [PERSON] Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 19 серпня 200 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя виявилось неможливим, оскільки в позивача та відповідача різні характери та погляди на життя. З квітня 2013 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини як чоловік і жінка не підтримують. В сім'ї виникали сварки та непорозуміння. Позивач сім'ю зберегти не бажає. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] просила залишити їй дошлюбне прізвище [PERSON], а тому суд залишає прізвище позивачці після розірвання шлюбу [PERSON].

Outcome: approved