Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання недійсним свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 23.01.1997 року, виданого виконкомом Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, за яким житловий будинок в с.Ковалівка по вул.Центральна, 396 Монастириського району Тернопільської області належить на праві особистої власності [PERSON] та визнання за ними права на частку в спільній сумісній власності, що набута за рахунок спільної праці членів сім’ї – на 1/2 частину житлового будинку за адресою: вул.Центральна, 396, с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 1997 році зведено житловий будинок в с.Ковалівка по вул.Центральна, 396 Монастириського району Тернопільської області, у будівництві якого приймала участь вся сім’я, вкладали свої кошти, особисту працю, оплачували будівельні роботи, що підтверджується відповідними квитанціями, проте відповідач [PERSON] (зять позивачів) оформив право власності на будинок на своє ім’я, про що видано свідоцтво на право особистої власності від 23.01.1997 року, яке позивачі вважають незаконним, оскільки порушені їхні права спільної сумісної власності щодо даного житлового будинку. У ході розгляду справи представник позивачів [PERSON] письмово уточнив позовні вимоги, просить суд визнати недійсним свідоцтво на право особистої власності, видане 23.01.1997 року виконкомом Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області на житловий будинок, розташований по вул.Центральна, 396 в с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області на ім’я [PERSON], визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Центральна, 396 в с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області, визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/4 частину спірного будинковолодіння. Позивач [PERSON] позовні вимоги і уточнення до нього підтримав та суду по справі пояснив, що у 1991 році вся їхня сім’я у складі його дружини – [PERSON], доньки – [PERSON], зятя – [PERSON] проживала у житловому будинку, що належав колгоспу, в с. Доброводи Монастириського району Тернопільської області. Оскільки на той час він займав керівну посаду, зокрема працював директором Монастириської птахофабрики, у нього була можливість побудувати власний житловий будинок. У будівництві спірного будинковолодіння брали участь всі члени сім’ї, однак свою частку участі вважає більшою за трудову участь відповідача [PERSON], оскільки особисто оплачував всі будівельні матеріали та розраховувався за виконану роботу. Будь-якої письмової домовленості щодо будівництва спірного будинковолодіння між сторонами не було, але усно вони домовились про спільну участь у будівництві власного житлового будинку для спільного проживання усієї сім»ї. Просить суд позов задовольнити. Представник позивачів – адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов і уточнення до нього підтримав, просить його задовольнити. Суду пояснив, що спірний житловий будинок побудований за рахунок спільної праці і за спільні кошти сім»ї, членами якої є позивачі та відповідачі, і для спільного проживання, а тому перебуває у спільній сумісній власності сторін у відповідності до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», який діяв на час існування спірних правовідносин. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнала та суду по справі пояснила, що її батько [PERSON] вклав значні кошти та свою працю у будівництво спірного житлового будинку, що здійснювалось протягом 1992-1993 років. Усі документи, необхідні для будівництва (заяву про надання земельної ділянки, генеральний план на будівництво житла та інші) з гуманних підстав оформляв на ім’я відповідача [PERSON], як голову сім’ї. У період будівництва [PERSON] працював водієм і отримував невелику заробітну плату, а тому не міг оплачувати роботу найманих працівників та придбати будівельні матеріали, він особисто працював на будові, а вона з матір»ю готували їжу робітникам. Хоча у матеріалах справи є квитанції, видані на ім’я відповідача – її чоловіка [PERSON], здебільшого кошти надавав батько [PERSON] З 1997 року вся їхня сім’я почала проживати у новозбудованому житловому будинку, як і до того, вони вели спільне підсобне господарство, доглядали за будинком, покращували його стан. Вважає, що відповідач, оформивши на своє ім’я свідоцтво право особистої власності на житловий будинок, порушив право спільної сумісної власності всіх членів сім’ї. Представник відповідача – голова Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області позов та уточнення до нього визнав та суду пояснив, що саме позивач [PERSON] звертався у сільську раду із заявою (яку оформив на ім’я відповідача [PERSON]В.) про надання земельної ділянки під будівництво житлового будинку і вклав значні кошти та свою працю у будівництво буинковолодіння, розташованого в с.Ковалівка по вул.Центральна, 396 Монастириського району Тернопільської області. Дане будинковолодіння зводилось для спільного проживання всієї сім’ї. Земельна ділянка площею 0,60 га, на якій розташоване спірне будинковолодіння, надана у користування загальними зборами членів колгоспу відповідачу [PERSON] Позов вважає підставним. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, хоча судом вживались відповідні заходи належного повідомлення про день, час і місце розгляду справи. Про причини своєї відсутності суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши та дослідивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Допитаний у судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] по справі підтвердив, що житловий будинок будували для всіх членів сім’ї, всі брали активну участь у його будівництві. Він оплачував роботу та доставляв будівельні матеріали, дружина [PERSON] та донька [PERSON] готували їжу, доглядали малолітніх дітей, зяті [PERSON] та [PERSON] фізичною працею допомагали будувати будинок. Хто більше вклав своєї частки визначити не може, так як проживали однією сім»єю, вели спільне господарство, а тому і зводили житло для спільного проживання. Допитана у судовому засіданні як свідок відповідач [PERSON] пояснила, що після її одруження у 1991 році з відповідачем [PERSON] вони з чоловіком проживали разом із батьками у колгоспному будинку в с. Доброводи Монастириського району Тернопільської області. Всі разом вони вели спільне господарство. ЇЇ батько [PERSON] запропонував побудувати власний будинок, на що всі погодились. Саме він написав заяву про надання земельної ділянки під будівництво житлового будинку від імені її чоловіка [PERSON] Зборами колгоспу ім.. Ватутіна надано дозвіл на проведення будівництва. У будівництво житлового будинку її батьки [PERSON] та [PERSON] вклали найбільше коштів, тоді як вона з відповідачем [PERSON] отримували невеликий дохід (деякий час перебувала у декретній відпустці, а її чоловік тривалий час не працював), тому вони здебільшого допомагали своєю особистою працею в будівництві будинку. Фінансово також допомагала її сестра [PERSON], на кошти якої було придбано колонку, плитку, проводку, [PERSON] - чоловік рідної сестри матері – придбав панелі, про що є відповідні квитанції, а [PERSON] допомагав також і особистою працею. Першими проживати в новозбудований будинок перейшли батьки, а через декілька місяців і вона з чоловіком. Як убачається з ксерокопії витягу з погосподарської книги №13-4 за 1991 – 1995 роки, виданого Доброводівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 03.12.2012 року, у домогосподарстві в с.Доброводи проживали та були зареєстровані: голова – [PERSON]; дружина – [PERSON]; дочка – [PERSON]; внук – [PERSON]; внучка – [PERSON]; зять – [PERSON]; внучка – [PERSON]; внук – [PERSON] Згідно ксерокопії витягу з погосподарської книги №2 за 1996 – 2000 роки, виданої 03.12.2012 року Доброводівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, у домогосподарстві в с.Доброводи Монастириського району Тернопільської області проживали та були зареєстровані: голова – [PERSON]; дружина – [PERSON]; дочка – [PERSON]; зять – [PERSON]; внучка – [PERSON]; внук – [PERSON] Сім»я вибула в с. Ковалівка в січні 1997 року. Як встановлено у судовому засіданні, відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.09.1991 року, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ИД №427782 від 14.09.1991 року, виданого Ковалівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області. Згідно записів погосподарської книги №7 [PERSON] користується земельною ділянкою розміром 0,60 га, на якій розташований житловий будинок, що підтверджується довідкою №766, виданою 20.09.2013 року Ковалівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області. Судом установлено, що за кошти спільного сімейного бюджету позивачами та відповідачами на вказаній земельній ділянці в с.Ковалівка по вул.Центральна Монастириського району Тернопільської області побудовано житловий будинок №396, право власності на який оформлено 23.01.1997 року на відповідача [PERSON] У вказаному будинковолодінні проживають та зареєстровані: позивач [PERSON],[INFO]; позивач [PERSON], [INFO]; дочка позивачів – відповідач [PERSON], [INFO]; зять позивачів – відповідач [PERSON], [INFO]; внук позивачів [PERSON], [INFO], про що свідчать довідки №1193, №1194, видані 27.11.2012 року Ковалівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області. Як убачається із ксерокопії будинкової книги №5, сторони зареєстровані у спірному житловому будинку з 24.01.1997 року. За період спільного проживання відповідачі та позивачі у спірному будинководінні виконали інші опоряджувальні роботи по поліпшенню стану домоволодіння, оціночна вартість якого станом на 07.06.2013 року становить 169 600 (сто шістдесят дев’ять тисяч шістсот) грн., про що СПД [PERSON] ( діє на підставі сертифікату суб’єкта оціночної діяльності №11335/11 від31.01.2011 року, виданого ФДМУ, свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів від 07.07.2005 р. №3544) видано висновок про вартість майна. У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз’яснено, що розглядаючи позови, пов’язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю, зокрема є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону України «Про власність», ст.22 КпШС України); майно придбане внаслідок спільної праці членів сім’ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім’ї чи членами селянського (фермерського господарства) не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об’єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону України «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім’ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбані майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створені спільної власності. У матеріалах справи є довідка про розмір отриманої заробітної плати позивача [PERSON], з якої вбачається, що його заробітна плата за 1992 рік складає 70 660,67 крб., за 1993 р. – 3 521 165 крб., за 1994 р. – 13 051 296 крб., за 1995 р. – 73 667 000 крб. У той час, як відповідач [PERSON] з 1992 р. по 1996 р. працював різноробочим (водій, робітник), що свідчить про отримання ним невеликого доходу. Ч.4 ст.368 ЦК України встановлено, що майно набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім’ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Однак, у даному випадку слід застосовувати чинні на момент виникнення спірних правовідносин норми закону, зокрема Закон України «Про власність». Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року (чинного на час виникнення спірних відносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім’ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними (абзац 3 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року). В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачами [PERSON] та [PERSON] надано суду достатньо доказів на підтвердження участі всіх членів сім’ї у будівництві спірного житлового будинку, найму працівників для виконання будівельних робіт, по проведенню газопостачання, водопостачання, електропроводки, зведення паркану, оплату виконаних робіт, придбання будівельних матеріалів (ксерокопії квитанцій, платіжних доручень, згідно яких на ім’я позивача [PERSON] видані: накладна №2342/1 від 24.11.1992 року; накладна №878 від 26.10.1993 року на придбання товару – вапно палене; товарно- транспорта накладна від 04.02.1993 року; накладна №802 від 20.10.1993 року; накладна №93 від 13.04.1994 року на придбання цегли; накладна від 19.07.1993 року на придбання піску; накладна №1776 від 20.10.1993 року; квитанція №475 від 28.11.1991 року на придбання шиферу; накладна №1 від 11.04.1994 року на придбання цегли; квитанція №326 від 04.07.1994 року на придбання цементу; квитанція від 27.06.1994 року на придбання скла; накладна від 27.02.1998 року; квитанція №192 від 30.08.1996 року; товарно-транспортна накладна від 30.08.1996 року; накладна №327 від 30.08.1996 року. На ім’я відповідача [PERSON] видані: квитанція №100 від 01.03.1993 року на придбання цементу; накладна №604 від 22.06.1993 року на придбання цементу; квитанція №272 від 31.05.1993 року на придбання цегли; накладна №728 від 31.05.1993 року; квитанція №797 від 31.05.1994 рокую. На ім’я [PERSON] видані: квитанція №338 від 17.05.1993 року на придбання котла; квитанція №537 від 03.08.1993 року на придбання плити газової; накладна – вимога № 542 від 06.05.1993 року на придбання котла опалювального та автоматики; накладна-вимога №650 від 11.06.1993 року; квитанція №455 від 26.05.1993 року; квитанція №490 від 14.08.1995 року на придбання газової колонки. На ім’я [PERSON] – родича позивачів- видані: квитанція №512 від 15.04.1993 року; накладна №647/1 від 15.04.1993 року; накладна №560/1 від 01.04.1993 року; квитанція №464 від 01.04.1993 року; квитанція №541 від 22.04.1993 року; накладна №701/1 від 15.04.1993 року). На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що спірний житловий будинок №396 з належними до нього будівлями і спорудами по вул.. Центральній у с. Ковалівка Монастириського району Тернопільської області, збудований у 1997 році сторонами як членами однієї сім»ї, яка, як в с. Доброводи Монастириського району Тернопільської області, так і у спірному житлі, проживала разом, вела спільне господарство та побут, і є результатом їхньої спільної праці, а тому у відповідності до положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин Закону України «Про власність» (ст.17), є їхньою спільною сумісною власністю. При цьому суд приймає до уваги також роз»яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, із змінами. Про постановленні рішення суд приймає до уваги пояснення свідків у судовому засіданні. Зокрема, допитаної у судовому засіданні як свідка [PERSON], яка суду пояснила, що протягом 1991-1997 років її сусіди будували житловий будинок. Так як вона проживає неподалік, всього за два будинковолодіння від них, може підтведити, що [PERSON], а інколи і [PERSON], особисто займались будівельними роботами. Жінки – дружина та дочка позивача – готували їжу. Зі слів [PERSON] знала, що він брав позику на придбання цегли. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є зятем позивачів, а тому може підтвердити, що у відповідача [PERSON] не було фінансової можливості за власні кошти побудувати будинок, а [PERSON] всю документацію оформив на нього, припускаючи, що не зважаючи на те, за ким оформлено право на особисту власність, всі члени сім»ї матимуть рівні права на житло згідно закону. У будівництві всі брали участь, чоловіки працювали на будівництві, а жінки готували їжу. Після завершення будівництва вся сім’я перейшла туди жити, спільно вели господарство, доглядали за майном, постійно покращували його стан. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] найняв його, [PERSON] та [PERSON] виконувати роботи (мурувати житловий будинок) і розраховувався з ними за виконану роботу. Його дружина [PERSON] та донька [PERSON] готували робітникам їсти, а відповідач [PERSON] допомагав у будівельних роботах. Свідок [PERSON] підтвердив, що на будівництві у позивачів працював майстром. [PERSON] та [PERSON] допомагали у будівельних роботах як підсобні робочі. За виконану найманими робітниками роботу розрахувався господар - [PERSON], який ще й до того ж доставляв усі будівельні матеріали. Аналогічні пояснення дав суду допитаний як свідок [PERSON] Крім цього, суд приймає до уваги пояснення допитаних у судовому засіданні як свідків позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] З урахуванням фактичних обставин справи, наданих сторонами доказів, пояснень свідків у судовому засіданні, суд приходить до переконання, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований в с.Ковалівка по вул.Центральна, 396 Монастириського району Тернопільської області, збудований сторонами за спільні кошти, за рахунок спільної праці, для спільного проживання, а тому є об’єктом спільної сумісної власності. Статтею 41 Конституції України проголошено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що у даному випадку порушені права позивачів, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Оскільки сторонами не надано достатніх доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, що не спростовано в судовому засіданні й самими сторонами, частки у спірному будинковолодінні слід визначити рівними, позов слід задовольнити частково, а саме визнати за позивачами право власності на 1/4 частину спірного будинковолодіння за кожним. Що ж стосується вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на особисту власність на спірний житловий будинок, то вона підлягає до часткового задоволення, слід визнати частково недійсним даного свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 23.01.1997 року, виданого виконкомом Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Outcome: partial