Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з даним позовом , посилаючись на те, що [INFO] помер їхній батько, [PERSON]. Після смерті спадкодавця спадкоємцями за законом є позивачі, які прийняли спадщину, а саме: 1/2 частини індивідуального житлового будинку [ADDRESS]. господарські будівлі та споруди. Мати, [PERSON] розірвала шлюб із батьком, [PERSON], 16 січня 2004 року. До дня смерті, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS].Позивачі, також, проживали разом із батьком, [PERSON] та зі своїми сім'ями за вищезазначеною адресою. 21 червня 2007 року Києво-Святошинським районним судом Київської області визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] 15 листопада 2007 року за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] 08.02.2008 постановлено додаткове рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на 12 частини спірного будинку та на господарські будівлі та споруди. Після смерті батька позивачі з заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не звертались, але як на момент смерті батька, так і після продовжували фактично проживати у спірному будинку. Звернувшись до нотаріальної контори у 2013 році, у видачі свідоцтв про право на спадщину було відмовлено у зв'язку із тим, що адреса реєстрації у їхніх паспортах відрізняються від місця реєстрації і проживання батька. Тому просили встановити факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини з померлим [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Визнати за кожним з них право власності на ? частину спірного будинку у порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачів , [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], видане Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 17 лютого 2009 року. Як вбачається з матеріалів справи після смерті спадкодавця спадкоємцями за законом є, позивачі які прийняли спадщину, а саме: 1/2 частину індивідуального житлового будинку [ADDRESS], та на господарські будівлі та споруди, а саме: літню кухню , площею 18,8 кв.м.; вбиральню (літера Г у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду), площею 1,1 кв.м.; гараж (літера Д у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду), площею 23,0 кв.м.; криницю (№4 у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду). Як встановлено судом мати позивачів , [PERSON] розірвала шлюб із батьком, [PERSON], 16.01.2004 що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], видане ВРАЦС Києво-Святошинського районного управління юстиції. До дня смерті, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], про що свідчить відповідний запис у будинковій книзі. Позивачі, також, проживали разом із батьком, [PERSON] та зі своїми сім'ями за вищезазначеною адресою, що підтверджується довідкою №1921 від 04.10.2013 виданою Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 21.06.2007 Києво-Святошинським районним судом Київської області визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] спірного будинку 15.11.2007 Києво-Святошинським районним судом Київської області визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] цього будинку та літню кухню (літера В у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду), площею 18,8 кв.м.; вбиральню (літера Г у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду), площею 1,1 кв.м.; гараж (літера Д у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду), площею 23.0 кв.м.; криницю (№4 у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду). 08.02.2008 Києво-Святошинським районним судом Київської області постановлено додаткове рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на 12 частини індивідуального житлового будинку [ADDRESS], житлова площа, якої становить 68,3 кв.м.. загальна - 89,8 кв.м. та на господарські будівлі та споруди, а саме: літню кухню (літера В у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду), площею 18,8 кв.м.; вбиральню (літера Г у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду), площею 1,1 кв.м.; гараж (літера Д у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду), площею 23,0 кв.м.; криницю (№4 у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду). 26.05.2008 КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» зареєстровано право приватної спільної часткової власності на спірне домоволодіння. про що зроблено відповідний запис № 1267 в книзі 5. Після смерті батька позивачі із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не звертались, але як на момент смерті батька, так і після продовжували фактично проживати у спірному домоволодінні, користувались земельною ділянкою, сплачували податки та збори, пов'язані із домоволодінням, здійснювали витрати по капітальному і поточному ремонтах домоволодіння, а також несли і інші витрати, пов'язані з утриманням домоволодіння, що свідчить про фактичне прийняття спадщину. Але нотаріальною конторою їм у видачі свідоцтв про право на спадщину було відмовлено у зв'язку із тим, що адреса реєстрації у їхніх паспортах відрізняються від місця реєстрації і проживання батька, також. Але як встановлено судом у спірному будинку вони безперервно проживають із дитинства. Місце їхньої реєстрації відрізняється від фактичного місця проживання по причині того, що спадкове майно їхній батько отримав в порядку спадкування після смерті своїх батьків, але в установленому законом порядку свої права на спадщину не зареєстрував. Право власності батько оформив лише у 2008 році. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. Зважаючи наст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною З ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 234 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України у разі наявності спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення, повинно розглядатися у порядку позовного провадження. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved