Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» про відшкодування моральної шкоди. 07 червня 2013 року [PERSON] уточнив позов додатково вказавши відповідачем ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». В уточненому позові зазначив, що він працював в важких та шкідливих умовах праці на АТ «ЛемКар» на посадах газо-електрозварником (з квітня 1998 р. по грудень 1998 р.), ковалем на молотах і пресах кувально-пресового цеху (з грудня 1998 р. по вересень 2000 р.). Потім електро-газозварником ливарного цеху (з вересня 2000 р. по квітень 2001 р.). Опісля цього позивач працював ковалем ручного кування вагоноремонтного депо залізничного цеху № 4 УЗТ ВАТ «Північний ГЗК» (з липня 2001 р. по серпень 2003 р.), вагоноремонтного депо цеху з ремонту рухомого складу (з вересня 2003 р. по жовтень 2006 р.), дільниці механічних майстерень № 8 Ганнівського кар'єру ВАТ «Північний ГЗК» (з липня 2007 р. по листопад 2007 Р). Потім продовжував працювати електро-газозварювальником в кар'єрі на відвалах виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування № 14 Ганнівського кар'єру (з листопада 2007 р. по грудень 2009 р.) ВАТ «Північний ГЗК». Згодом по переведенню працював електрозварювальником в кар'єрі та на відвалах дільниці № 29 та дільниці № 30 з ремонту обладнання Ремонтного управління № 1 Ганнівського кар'єру ТОВ «Кривбасремонт» по теперішній час. При цьому в наслідок особливостей технологічного процесу, пов'язаного з використанням наведених професій, на вказаних підприємствах ( АТ «ЛемКар», «ВАТ Півн ГЗК», ТОВ «Кривбасремонт» ) на протязі більш ніж 14 років працював в умовах впливу шкідливих факторів, що перевищували гранично допустимий рівень (ГДР) на робочих місцях стали причиною виникнення та розвитку професійного захворювання на Півн.ГЗК-57,2% та Кривбасремонт-42,8%. Дана обставина підтверджується санітарно-гігієнічними характеристиками та інформаційною довідкою про умови праці Тернівської та Жовтневої районних СЕС м.Кривого Рогу. Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці національної Академії України» від 11 вересня 2012 року № 31/1299 позивачу було встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з помірним статико- динамічними порушеннями та больовим компонентом. За висновками МСЕК від 14 грудня 2012 року встановлено 15 відсотків втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності. Позивач вважає, що за таких обставин з боку роботодавців йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров'я. Позивач вважає, що моральна шкода є для нього обумовлений психічний стан - відчуття неспокою, хвилювання, дискомфорт життя та відчуття фізичного болю, яка полягає у наступному: стан здоров'я позивача з роками сильно погіршився, що призвело до значного обмеження життєдіяльності, яке визначається частковою стійкою втратою до здатності самообслуговування, тобто потрібно додати додаткові зусилля для організації його життя; скарги на стійкі тупі, ниючі часом пекучі, стріляючі болі в шийному і попереко - крижового відділах хребта, обмеження рухів там же, з іррадіацією більше в праву руку і ногу, часті судоми в пальцях переважно лівої стопи і кисті, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість. У зв'язку з професійною хворобою позивач має негативний емоційний стан, зокрема емоційно лабілен аменізірован. В наслідок чого порушена його осанка гіпотрофія м'язів плечового пояса, схилене праве плече, має болючу пальпацію періартикулярних тканин навколо великих суглобів, має утруднену ходу. .Через біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, ліктьових та колінних суглобах позивач не в змозі тривалий час ходити до крамниці, знаходитись у модних місцях, громадському транспорті. В наслідок профхвороби позивач має оніміння рук, що призводить до додаткових зусиль для застібання одягу та взуття, або під час застосування господарських інструментів вдома. Підвищення артеріального тиску та головний біль не дозволяє позивачу робити нахил тулубу під час надівання ті знімання взуття, або отримання водних процедур, що додає позивачу негативний емоційний стан через загальну слабкість, дискомфорту під час самообслуговування. Наявність радікулопатії вимушує позивача відмовлятись бути за кермом власного автомобіля, яким він любив керувати. Психологічний тиск відповідача щодо звільнення з роботи додатково надає образу та душевні страждання, нікчемності я особистості. Через хворобу позивач щорічно вимушений проходити амбулаторне та стаціонарне лікування у лікувально-профілактичних закладах, що викликало негативний емоційний стан потерпілого, є зокрема неможливість продовження активного суспільного життя, погіршення своїх звичок і бажань. Через наведені факти фізичного болю та душевних, страждань позивач має відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту, став замкнутою, нетовариською людиною. Через порушення природних фізіологічних параметрів стану здоров'я, він втратив 15% професійної працездатності, тобто на незворотності ушкодження. До теперішнього часу позивач так і не в змозі ні фізично, ні морально здійснити пристосування до такого життя. Він вимушений достатньо часто звертатися за допомогою в лікувально- профілактичні заклади міста та Києва, та проходити курси лікування, що також дезорганізує його життя і є тяга до негативних наслідків, що згубно відбивається на нервовій системі. Таким чином, позивач вважає, що професійне захворювання викликало втрату працездатності, йому було заподіяно суттєву моральну шкоду умовами праці, яку він оцінює відповідно до часу роботи у відповідачів та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 25 800 грн., а з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відповідно 34 200 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність. Представник позивача [PERSON] наполягає на уточнених позовних вимогах позивача. Представник відповідача Луньов Р.В. позов не визнав, пояснив, що згідно ст. 237-1 КЗпП України підставою для виникнення матеріальної відповідальності є протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання однією із сторін трудового договору своїх обов'язків, яке спричинило заподіянню шкоди. Позивачу було створено всі умови для праці а також позивачем не надано доказів які б підтвердили факт причинення йому моральної шкоди, а розмір її відшкодування ні чим не обґрунтований, а тому просять в позові відмовити в повному обсязі. Представник відповідача Слюсар Д.В. в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою (уточненою) про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, обгрунтовуючи свої позовні вимоги до ТОВ «Кривбасремонт» тим, що з 01.01.2010 року він працював на підприємстві ТОВ «Кривбасремонт» в важких та шкідливих умовах праці. Фактичні обставини і умови роботи позивача на ТОВ «Кривбасремонт» підтверджуються письмовими матеріалами справи (записами у трудовій книжці, даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, акту розслідування хронічного професійного захворювання) та не заперечуються відповідачем. Однак, обставини трудової діяльності позивача свідчать, що з 06.04.1998 року (тобто 15 років) він працював у важких та шкідливих умовах праці, в тому числі на АТ «ЛЕМКАР», ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». У ТОВ «Кривбасремонт» позивач працював останні 3 роки. При цьому з поданих позивачем медичних документів можна встановити, що хворів він з 2005 року (виписка з історії хвороби від 29 вересня 2008 року), після чого продовжував працювати у таких же умовах, нехтуючи станом свого здоров'я. Також подані медичні документи свідчать, що під час роботи на ТОВ «Кривбасремонт» численну кількість разів позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а отже не працював у шкідливих умовах. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, а моральна шкода позивачу спричинена ушкодженням здоров'я. Отже особами, які спільно завдали цю шкоду є АТ «ЛЕМКАР», ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ТОВ «Кривбасремонт», що підтверджується і Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.10.2012 року (наданий позивачем до матеріалів справи). При цьому ступінь вини останнього є значно меншою. На час працевлаштування на ТОВ «Кривбасремонт» позивач вже мав захворювання, зумовлені професійною діяльністю, під час роботи у відповідача мало місце загострення стану позивача, але сукупно стан його здоров'я на день подання позову обумовлений всією трудовою діяльністю та віком. Моральна шкода позивачеві завдана ушкодженням здоров'я, що є тривалим процесом, нерозривним у часі. Період роботи на ТОВ «Кривбасремонт» тільки тому і призвів до певного ступеня ушкодження здоров'я позивача, що таке ушкодження вже мало місце, коли він був переведений з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». При цьому той факт, що при переведенні на ТОВ «Кривбасремонт» позивача було визнано придатним до роботи за його професією та умовами праці ніяк не змінює того факту, що він мав погіршення здоров'я. Стан здоров'я, змінюючись у гірший бік поступово, не може бути взятий окремо у певному відрізку часу без віднесення до попереднього стану. У зв'язку із цим вважаємо за можливе відшкодування з боку ТОВ «Кривбасремонт» моральної шкоди частково, з урахуванням часу дії на позивача шкідливих факторів. Обгрунтування позову не містить підстав, з яких позивачем заявлена до відшкодування сума у 60 000,00 грн. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, позивач зазначає, що до стягнення присуджено 3 000 євро (близько 30 000,00 грн), при цьому ніякого співвідношення своєї справи з іншою не наводить. Суму заявлених позовних вимог вважаємо завищеною, виходячи із того, що позивач працював за Списком професій № 1, що було йому відомо, атестацію робочого місця ТОВ «Кривбасремонт» проведено, його права забезпечені. З урахуванням обставин справи вважаємо за можливе відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 1 000, 00 грн. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач з 06.04.1998 року (тобто 15 років) працював у важких та шкідливих умовах праці, в тому числі на АТ «ЛЕМКАР», ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». У ТОВ «Кривбасремонт» позивач працював останні 3 роки - а.с.5-13. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.10.2012 року (а.с.14-18) та наданих позивачем медичних документів (а.с.30-34) встановлено, що хворів він з 2005 року (виписка з історії хвороби від 29 вересня 2008 року - а.с.35), після чого продовжував працювати у таких же умовах на підприємствах відповідачів, робота на яких відповідно до акту є причиною виникнення професійного захворювання. В зв'язку з травмою згідно первинного огляду 14.12.2012р. позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 15% - а.с.30. Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 14.12.2012р. право на відшкодування моральної шкоди виникло з 14.12.2012 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаних з виконанням трудових обов'язків. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством. За змістом ч.ч.І-З статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно до частини 2 абз. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці» та акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.10.2012 року (а.с.14-18), виписок МСЕК, виписок із історії хвороби [PERSON] суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Строк позовної давності для звернення за захистом до суду не пропущений. Відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, або смертю. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманим ним професійного захворювання встановлений в судовому засіданні. Позивач потребує подальшого лікування і спостереження, відчуває незручності у повсякденному житті, переносить фізичні страждання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 15% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 6 000 грн., а з з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відповідно 25 000грн.. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial