Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що 10.10.2010 року померла їх тітка. Сторони являються спадкоємцями згідно до закону. Однак вони не можуть оформити спадщину через нотаріальну контору, оскільки оригінали державних актів на земельні ділянки у них відсутні; ймовірно, що вони перебувають у відповідачки. Тому вони звернулися до суду та просять суд постановити рішення, яким визнати за ними право власності на зазначене нерухоме майно, а саме, на 1/3 частину земельної ділянки за кожним з позивачів, в порядку спадкування після смерті тітки. Позивачі, згідно до поданих заяв, позов підтримали та просять справу розглядати без їх участі. Відповідачка подала до суду заяву, згідно до якої позов визнає та просить розгляд справи провести без її участі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 10.10.2010 року померла тітка позивачів та відповідачки. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі й на земельні ділянки. Сторони у встановлений законом термін звернулися до Рівненської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте оформити спадщину на 1/3 частину земельної ділянки за кожним з позивачів – не можуть по причині відсутності оригіналів державних актів на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1297 ЦК встановлено обов’язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов’язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов’язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, оригінали яких в даному випадку втрачені. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, встановлено: 3.21. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. 4.18. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки оформити спадкові права щодо земельної діляки через нотаріуса позивачка не має можливості, то її звернення до суду є виправданим. За таких умов позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved