Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] та визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане 02.06.2004 року [PERSON] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 05.05.2004 року №839-С/КІ. В обґрунтування вимог позивач вказав, що вказана квартира була придбана повністю за його кошти, але право власності було оформлене на [PERSON], яка є його донькою, оскільки позивач перебував на квартирному обліку з приводу отримання житла і не хотів оформлювати придбану квартиру на себе та відповідно втратити місце в черзі на отримання житла. Також позивач зазначив, що на час придбання квартири та її оформлення на його доньку [PERSON] остання перебувала в шлюбі з [PERSON] (в подальшому шлюб розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2012 року), проте дана квартири не є і не може бути їхнім спільним сумісним майном подружжя, оскільки повністю придбана за кошти позивача. Як зазначає позивач, через погіршення відносин доньки та її чоловіка він побоюється втратити вказану квартиру, яка хоча і оформлена на його доньку, але придбана за його особисті кошти, а тому і вимушений звернутись до суду із даним позовом. Під час розгляду за ініціативою суду до участі в справі було залучено [PERSON], колишнього чоловіка відповідача у справі [PERSON], оскільки рішення у справі зачіпає його інтереси та права. Представник відповідача в судовому засіданні 04.04.2013 року позовні вимоги визнала, просила про укладення мирової угоди, проте судом відмовлено в прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки з такого вбачається можливе порушення прав третьої особи у справі [PERSON]. В подальшому, за клопотанням представника позивача, [PERSON] було залучено в якості співвідповідача у справі відповідно до ст. 33 ЦПК України.\\ Таким чином, позивачем пред'явлено позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON], відповідно до яких позивач просив визнати його право власності на квартиру [ADDRESS] та визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане 02.06.2004 року [PERSON] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 05.05.2004 року №839-С/КІ. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, пояснивши, що дійсно придбана [PERSON] за власні кошти квартира [ADDRESS] була оформлена на [PERSON], доньку позивача, з метою зберегти для позивача можливість отримання житла за квартирною чергою в гарнізоні м. Києва. Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши про необґрунтованість, незаконність та безпідставність заявлених вимог та вказав, що даний позов поданий з метою позбавити [PERSON] права на його частку в майні, яке набуто ним разом з [PERSON] під час спільного проживання в шлюбі. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши докази, що є в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 08.05.2003 року між Державним будівельним комбінатом УС Верховної Ради України та [PERSON] було укладено договір №34 про інвестування у будівництво житлового будинку (а.с.8-11), за яким об'єктом інвестування було визначено квартиру [ADDRESS] вартістю 179162 гривень 00 коп. 02.04.2004 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації видано на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Квартира двокімнатна, загальною площею 65,80 кв.м., житловою площею 30,30 кв.м.. В поданому позові та поясненнях в судовому засідання позивач стверджує, що вказана квартира придбана ним за власні кошти, отримані від продажу у 2003 році житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] (а.с. 6-7). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили вказані обставини. Так, свідок [PERSON] показав, щ о у 2003 році він працював разом зі [PERSON] та допомагав йому з придбанням та оформленням права власності на квартиру. Свідок підтвердив, що дійсно [PERSON] придбавав квартиру для себе та за власні кошти, але оформив документи на доньку, щоб не втратити право перебування у квартирній черзі. Також свідок показав, що добре знає чоловіка доньки [PERSON] - [PERSON], який не мав і не міг мати фінансових можливостей для придбання вказаної квартири. Свідок [PERSON] показав, що знає [PERSON] з 1999 року та також допомагав йому придбати квартиру. Зі слів свідка, спочатку [PERSON] хотів придбати приватний будинок в місті, але коштів, отриманих від продажу будинку та земельної ділянки в с. Гостомель, не вистачило, а тому [PERSON] прийняв рішення придбати квартиру. Також свідок вказує, що перший внесок за квартиру в травні 2003 року в розмірі близько 90000,00 грн. вони робили разом, а також вказує на те, що [PERSON] не мав відношення до придбання квартири, оскільки на той час отримував заробітну плату близько 250-350 доларів США. Свідок також підтвердив, що квартира придбавалась [PERSON] для себе та за власні кошти. Покази свідка [PERSON] щодо здійснення оплати першого внеску за квартиру саме [PERSON] також підтверджуються платіжним дорученням №2 від 12.05.2003 року, поданого позивачем, за яким ним сплачено 91000,00 гривень за інвестування житла. Згідно висновку спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС в Житомирській області від 30.05.2013 року підпис на вказаному платіжному дорученні виконаний саме [PERSON], що спростовує твердження представника [PERSON] про підроблення підпису на даному документі. Крім того оригінал даного платіжного доручення був оглянутий в судовому засіданні як судом, так і сторонами. В свою черги доводи позивача про придбання ним вказаної квартири саме для себе підтверджуються копіями документів, пов'язаних з утриманням квартири, а саме: наявністю в нього оригіналів правовстановлюючих документів, копій оплачених рахунків на сплату житлово-комунальних послуг (а.с.36-63), договорів та актів про надання телекомунікаційних послуг (а.с. 76-80) з підписами позивача, копіями договорі оренди спірної квартири, яку позивач сдавав іншим особам для отримання матеріальної вигоди. Вказане свідчить про те, що квартирою [ADDRESS] в м. Києві користувався та здійснював її утримання виключно позивач. Зазначене також підтверджується показами допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON], яка працює в будинку [ADDRESS] консьєржем, та підтвердила, що користувався квартирою та утримував її виключно [PERSON]. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Під час судового розгляду представником [PERSON] не подано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували б твердження позивача у справі та обставини, викладені в позові та показах допитаних свідків. Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з викладеного, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків та дослідивши докази, що є в матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними, підтвердженими наданими сторонами доказами, а отже підлягають задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved