Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 02.01.1995 року по 13.08.2008 рік він перебував у трудових правовідносинах з ВАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе», був звільнений з роботи за ст.38 КУпАП України. 07.12.2010 року на підставі повідомлення про професійне захворювання був складений акт №106 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 за участю представників відповідача, міської санепідемстанції та фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 106 від 07.12.2010 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: – «Пневмоконіоз 2 ст., qr qr ,22, повільного розвитку, ускладнений ХОЗЛ ІІ ст. у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень IІ стадії, ЛН ІІ стадії. Хронічне легеневе серце. Захворювання професійне. Основний діагноз». Відповідно до вказаного акту професійне захворювання виникло через неефективність використання засобів індивідуального захисту, недосконалість технологій. Позивачу встановлено 55% стійкої втрати професійної працездатності та визначено третю групу інвалідності. Заподіяну моральну шкоду він оцінює в 11000грн., моральна шкода полягає у тому, що він втратив найцінніше – здоров`я, професійні захворювання спричиняють йому моральні страждання, порушують його нормальні життєві зв’язки та звички, що потребує від нього додаткових зусиль для організації життя. Він став інвалідом третьої групи, постійно хворіє та потребує подальшого як амбулаторного, так і стаціонарного лікування. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 11000грн. в відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з зазначених підстав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та додатково пояснила, що позивачем не надано доказів спричинення Товариством моральної шкоди, її розміру, порядку оцінки. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок впливу на нього шкідливих виробничих факторів він має значні обмеженні в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Але при цьому не надає доказів, що підтверджують в чому полягають ці обмеження, не зазначає, які саме додаткові зусилля необхідні для організації його життя. Позивач посилається на погіршення стосунків з близькими та рідними, однак доказів, що могли б підтвердити даний факт не надає. Протягом всієї трудової діяльності у ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» позивач знав, що працює в умовах шкідливих факторів та одержував за це доплати та компенсації, передбачені діючим законодавством та колективним договором. Знаючи про вплив шкідливих факторів виробництва на його організм, позивач передбачав, що подальше продовження роботи у шкідливих умовах може призвести до професійного захворювання, але продовжував працювати, отже у тому, що позивач придбав професійне захворювання є безпосередня вина його самого. Вважає, що необхідно врахувати, що позивач 10 років працював на заводі «Центролит» у шкідливих умовах праці. Також сплинув строк позовної давності, встановленої чинним законодавством України для звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми не з’явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач з 02.01.1995 року працював у Публічному акціонерному товаристві «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» та 13.08.2008 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України. Також позивач з 26.03.1984 року по 21.12.1994 року працював чистильником в Сумському заводі «Центролит». Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.5-7). 07.12.2010 року на підставі повідомлення про професійне захворювання був складений акт №106 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 за участю представників відповідача, міської санепідемстанції та фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. (а.с.10) Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 106 від 07.12.2010 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: – «Пневмоконіоз 2 ст., qr qr ,22, повільного розвитку, ускладнений ХОЗЛ ІІ ст. у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень IІ стадії, ЛН ІІ стадії. Хронічне легеневе серце. Захворювання професійне. Згідно з повним актом огляду МСЕК від 09.02.2011 року позивачу на МСЕК первинно встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. 01.02.2012 року [PERSON] на МСЕК встановлено 55% стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК, повним актом огляду МСЕК (а.с.8). Згідно з ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв’язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв’язків або виникнення необхідності для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв’язку між попередніми умовами. У зв’язку з професійними захворюваннями [PERSON] зазнає фізичних і моральних страждань, які полягають у погіршенні стану його здоров’я, і як наслідок необхідність тривалого лікування. Позивач має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з актом № 106 розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.10) причинами професійних захворювань позивача є проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу, загазованості, мікроклімату. Відповідно до п.75 постанови КМУ від 25.08.2004 року №1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» (діяла на час розслідування професійного захворювання) протягом трьох діб після встановлення діагнозу повідомлення про професійне захворювання надсилається роботодавцю та керівнику підприємства, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення професійного захворювання. Пунктом 87 постанови КМУ від 25.08.2004 року №1112 передбачено, що підтверджені випадки професійних захворювань у працівників, які змінили місце роботи, або у непрацюючих пенсіонерів підлягають реєстрації та обліку на останньому підприємстві, де були умови для виникнення професійного захворювання (незалежно від стажу роботи на ньому). Отже, повідомлення про професійне захворювання було надіслано до ПАТ «Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе», де були умови для виникнення професійного захворювання. Згідно з п. 19 акту №106 розслідування хронічного професійного захворювання роботодавець ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе», а саме адміністрація дільниці №44 та цеху №17 ПАТ порушив законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи. Згідно з повними актами огляду МСЕК № 89 від 09.02.2011 року та №77 від 01.02.2012 року позивач має обмеження в здатності до пересування, обмеження в здатності до трудової діяльності, обмеження в здатності до спілкування. З матеріалів справи вбачається і підтверджується належними письмовими доказами (випискою з історії хвороби – а.с.9, актом розслідування хронічного професійного захворювання – а.с.10; актами огляду МСЕК), що внаслідок неправомірного виконання відповідачем обов’язків з питань охорони праці, порушено права [PERSON]С, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, яких позивач зазнав у зв’язку з хворобою, втратою професійної працездатності. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв’язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу внаслідок професійного захворювання було заподіяно моральну шкоду, яка не відшкодована, тобто право позивача є порушеним і підлягає захисту. Враховуючи характер, обсяг та тривалість моральних та фізичних страждань позивача [PERSON]М, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір в відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 8000 грн., яка підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім. М.В.Фрунзе» на користь [PERSON]М

Outcome: partial