Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

В серпні 2012 року позивач звернувся до Краснокутського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 17 жовтня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Комерційний Банк „Дельта, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство „Дельта Банк, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-20151-171007, відповідно до якого позивач зобовязувався відкрити відповідачці картковий рахунок № 26250901364015 в національній валюті гривні, та надати платіжну картку для здійснення платіжних операцій. У відповідності до умов вказаного договору, відповідачка зобовязувалася щомісячно, в установлені строки, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати проценти, нараховані за користування кредитною лінією та суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості. Однак, [PERSON] порушила взяті на себе зобовязання по кредитному договору і станом на 6 червня 2012 року має прострочену заборгованість в сумі 10979,89 грн.. Добровільно погасити заборгованість відповідачка відмовляється, на неодноразові попередження про необхідність повернення кредитних коштів не реагує, що змусило позивача звернутися до суду. Крім того, позивач прохав також стягнути з відповідачки сплачений судовий збір в розмірі 214,60 грн. У відкритому судовому засіданні представник позивача за довіреністю підтримала заявлені позовні вимоги та прохала суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у відкритому судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що у 2007 році вона дійсно укладала кредитний договір з ТОВ «Дельта Банк», однак отримані кошти та проценти за їх використання повернула в повному обсязі. На її думку, заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» вона не має. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до кредитного договору № 002-20151-171007, укладеного 17 жовтня 2007 року між ТОВ „Комерційний Банк „Дельта та [PERSON], відповідачка отримала кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн. (на день укладення договору ліміт даної кредитної лінії становив 2500,00 грн.), які використовуються для розрахунків за товари чи послуги, придбані у суб»єктів господарювання, зняття готівки та вчинення інших операцій, передбачених договором. Таким чином, між сторонами склалися договірні відносини, врегульовані ЦК України, а саме: ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зовязується повернути кредит та сплатити проценти. Після отримання картки, відповідачка використовувала кошти, надані їй банком, для розрахунків за товар чи послуги за власним розсудом, однак у встановлені договором строки не повертала їх. В звязку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 6 червня 2012 року становить 10979,89 грн., з яких: тіло кредиту 3423,53 грн., заборгованість по відсоткам 2912,00 грн., заборгованість за комісіями 4644,36 грн. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком ціни позову, наданим позивачем. Про існуючу заборгованість та необхідність її погасити відповідачка неодноразово попереджалась поштовими повідомленнями, копії яких маються в матеріалах справи. \~ \~ \~ \~В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно до п.1 ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 10,11,60 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт порушення відповідачкою договірних зобовязань знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. На цих підставах суд визнає, що вимоги ПАТ «Дельта Банк» законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Натомість, заперечення [PERSON] проти позову нічим не аргументовані та не підтверджені належними доказами. Суд погоджується з розрахунком заборгованості за кредитним договором та визнає його належним доказом по справі. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 214,60 грн., що підтверджено квитанцією про сплату. \~ \~ \~ \~В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved