Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", третя особа: [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.12.2007 р. між банком та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 823/П/99/2007-840, відповідно до умов якого третя особа отримала кредит в сумі 53504,37 доларів США з відсотковою ставкою 10,7 % річних, строком до 20.12.2027 р. Для забезпечення виконання зобов'язань, цього ж дня між нею та відповідачем було укладено договір поруки, згідно із яким вона поручається перед банком за належне виконання позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Однак, 05.05.2008 р., без повідомлення про це позивача, між відповідачем та третьою особою було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 20.12.2007 р., якою було збільшено відсоткову ставку до 14,49% річних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. Тому, позивач просив суд визнати припиненим з 5 травня 2008 р. договір поруки від 20.12.2007 р., укладений між Відритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, яка також на підставі довіреності є представником третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, оскільки вимоги не обґрунтовані та безпідставні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. В судовому засіданні судом встановлено, що 20.12.2007 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем ВАТ КБ «Надра», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Надра» було укладено договір, за умовами якого позивачка виступила поручителем за виконання третьою особою [PERSON] усіх своїх зобов'язань за кредитним договором від 20.12.2007 року № 823/П/99/2007-840 (а.с.10-11). Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч.1 ст. 559 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання (п. 22 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р.) Як вбачається з матеріалів справи, 5 травня 2008 р. між відповідачем ПАТ КБ «Надра» та третьою особою [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 20.12.2007 р., за умовами якої було збільшено відсотки за користування кредитом до 14,49 % річних (а.с.9), тобто збільшились зобов'язання позичальника [PERSON], що в свою чергу збільшило обсяг відповідальності поручителя [PERSON] без її згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У правовій позиції Постанови ВСУ від 18.06.2012 р. по справі 6-73цс12 зазначено, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наявним в матеріалах справи доказам, враховуючи те, що позивачку не було повідомлено про укладення Додаткової угоди до кредитного договору, а умовами договору поруки не передбачено зміни розміру процентів за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення поручителя, суд дійшов висновку, що договір поруки від 20.12.2007 року вважається припиненим з моменту укладення Додаткової угоди № 1від 05.05.2008 р. до кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються із судового збору в сумі 114,70 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved