Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору міни недійсним. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 15.02.2013 року третьою особою по справі залучений приватний нотаріус, якій засвідчувал договір міни - [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення, що [PERSON] згідно договору дарування від 06.09.2011 року стала власником 40/78 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Інша частина домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору міни між [PERSON] і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 23.02.2012 року, реєстровий № 454, та зареєстрованого в єдиному реєстрі речових прав 14.03.2012 року . Позивач вважає, що на момент укладення договору міни 38/78 домоволодіння не існувало, що "витяг з єдино реєстру нерухомого майна ", виданий [PERSON] 16.12.2011 року не відповідає дійсності і прохає суд визнати договір міни між [PERSON] і [PERSON] від 23.02.2012 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] реєстровий № 454, зареєстрований органом БТІ відповідно Витягу про державну реєстрацію прав 14.03.2012 року - недійсним. Представник відповідачів позовні вимоги не визнав, дав пояснення, що дійсно приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] був посвідчений договір міни від 23.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON], зазначивши, що позивач не має права оскаржувати договір міни від 23 лютого 2012 року в зв'язку з тим, що права власності позивача не були порушені при укладені договору міни. Не погоджується з доводами позивача про те, що на момент укладення договору по [ADDRESS] у відповідача - [PERSON] взагалі не існувало частки будівлі. Однак з доданого договору дарування зробленого на ім'я [PERSON] вбачається, що набувалась 40/78 часток , тобто частки на момент укладення Договору вже існували. Також відповідач зазначає , що в своїй позовної заяві позивач посилається на те, що нібито існував якийсь технічний паспорт від 28.02.2012 року на ім'я [PERSON], однак до суду не надав належним чином завірену копію цього документа, а відповідач [PERSON] взагалі не знає про існування цього документа . Зазначивши, що посилання позивача на ті обставини, що у відповідача [PERSON] не було право власності на 38/78 житлового будинку по [ADDRESS], також не відповідає дійсності, так як згідно документації наданої приватним нотаріусом ХМНО - [PERSON], таке право у [PERSON] з'явилось згідно рішення Київського районного суду від 11 липня 2011 року, яке було зареєстровано в реєстрі речових прав 30 листопада 2011 року, и тому він мав право на відчуження належного йому майна. Тому відповідачамі - [PERSON] і [PERSON] при посвідченні договору міни від 23.02.2012 року були виконанні всі приписи Цивільного кодексу України, а приватний нотаріус ХМНО - [PERSON] дотримав порядку щодо посвідчення правочинів даного виду. Приватним нотаріусом ХМНО - [PERSON] надані суду заперечення на позов, в яких від просить суд відмовити в повному обсязі позивачки - [PERSON], так як вважає позов безпідставним і недоведеним .Єдиним власником відчужуваного майна на момент укладення договору був [PERSON] Нотаріус при посвідченні договору міни діяв на підставі закону, його дії є правомірними, відповідачами по справі були надані всі належні документи. Позивачу в позові просить відмовити. Згідно заперечень приватного нотаріуса ХМНО - [PERSON] і наданої належним чином засвідчуваної документації вбачається , що [PERSON] при укладанні договору міни були надані право встановлювальні документи, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно виданий КП " Харківське міське БТІ" та звіт про незалежну оцінку з фотокартками житлового будинку; інші документи необхідні для укладання договору міни у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.Згідно технічного паспорту на 38/78 житлового будинку по [ADDRESS], виготовленого на ім'я [PERSON] від 25.12.2012 року , засвідченого належним чином , ніяких самовільних забудов житловий будинок по [ADDRESS] не має. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] надалі суду письмове пояснення в яких вважають, що приватним нотаріусом ХМНО - [PERSON] вчинено нотаріальні дії відповідно до вимог на той період чинного законодавства та в межах наданих повноважень, тому позовні вимоги позивача безпідставні, в їх задоволенні позивачу прохають відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідачів, прийшов до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що позивач - [PERSON] згідно договору дарування від 06.09.2011 року стала власником 40/78 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Інша частина домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору міни між [PERSON] і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 23.02.2012 року, реєстровий № 454, зареєстрований в єдиному реєстрі речових прав 14.03.2012 року. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 вбачається, що угоди про відчуження майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується. Такі документи нотаріус приймає лише при наявності відмітки про реєстрацію відповідних прав та витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно, який є невід*ємною частиною правовстановлювального документа, що в даному випадку було повністю дотримано , як відповідачами по справі, так і приватним нотаріусом ХМНО - [PERSON] Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що при укладанні і посвідченні договору міни від 23 лютого 2012 року між [PERSON] у якого на той момент існувало право власності на 3878 житлового будинку по [ADDRESS] і належним чином 30.11.2011 року зареєстрованого в єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно і [PERSON]. Крім того, позивачка [PERSON] не є стороною по договору міни, права власності позивача - [PERSON] не були порушені. Позивачем- [PERSON] не надано суду доказів порушення ст. 203 ЦК України при укладанні договору міни між [PERSON] та [PERSON] На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні позовних вимог суд вважає необхідним позивачу відмовити, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed