Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування позову зазначивши, що 01 липня 2010 року біля о 01.20 год. [PERSON] керуючи, в стані алкогольного сп'яніння, автомобілем ВАЗ-2107 держ. номер [NUMBER] та рухаючись по вул. Пухова зі сторони вул. Одеської в Ленінському районі м. Донецька біля будинку № 155 по вул. Пухова виїхав на зустрічну смугу руху, у разі чого скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-11183 держ. номер [NUMBER], який належить йому на праві приватної власності. Винним у дорожньо-транспортній пригоді був визнаний відповідач, який під час керування автомобілем порушив вимоги п.2.9, 12.1, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху, що підтверджується копією постанови Ленінського районного суду м. Донецька від 21.10.2011 року. Внаслідок зіткнення його автомобілю були заподіяні механічні пошкодження, та згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи від 16.08.2010 року, яка проводилась в рамках кримінальної справи № 1-108/2011, вартість ремонту автомобіля станом на день проведення експертизи становить 30804,27 гривень. За проведення автотоварознавчої експертизи ним було сплачено 550,00 гривень, також ним були оплачені послуги евакуатора в розмірі 348,00 гривень. Він звертався до відповідача із проханням відшкодувати йому матеріальну шкоду добровільному порядку, але відповідач відмовився, посилаючись на відсутність у нього грошових коштів. Внаслідок незаконних дій відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 10 000,00 гривень, та яка полягає у тому, що він зазнав страждань у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, стрес, у зв'язку із пошкодженням його автомобіля, на якому він працював та забезпечував свою родину. Просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 30804,00 гривень, 898,00 гривень витрати на експертизу та послуги евакуатора, та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився. Статтею 74 ч.5 ЦПК України передбачено, що судова повістка надсилається фізичній особі за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, що бере участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Донецькій області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], тому саме за цією адресою відповідач неодноразово був повідомлений про час та місце слухання справи шляхом надіслання судових повісток рекомендованим листом з повідомленням, але зазначені повідомлення були повернені до суду за закінченням строку зберігання, що свідчить про належне повідомлення останнього про день слухання справи у відповідності до вимог ст.74 ч.5 ЦПК України і свідчить про ухилення відповідача від отримання замовної пошти, а відповідно ухилення від явки до суду, що надає суду можливість розглядати справу у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 01 липня 2010 року біля будинку № 155 по вул. Пухова у м. Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2107» державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ-11183» державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 21.10.2011 року у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченому ст. 286 ч.1 КК України встановлено винність останнього в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 липня 2010 року, але [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ЗУ «Про амністію» (а.с.3-6). Таким чином, встановлено та не підлягає доказуванню факт, що саме з вини [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «ВАЗ-11183» державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи №946/10-08 вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «ВАЗ-11183» держ. номер [NUMBER] складає 30804,27 гривень. Крім того, позивачем, були оплачені витрати на проведення даної автотоварознавчої експертизи у розмірі 550,00 гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №946 від 26.07.2010 року, та послуги евакуатора у розмірі 348,00 гривень, що також підтверджується товарним чеком від 01.07.2010 р. (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. з наступними змінами, під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського ведення, оперативного керування або за іншими підставами. Таким чином, відповідно до викладених положень законодавства, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у завдавача, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні питання про цивільно-правові наслідки, суд вважає наявними докази, які повністю підтверджують вину відповідача [PERSON] у скоєні даної дорожньо-транспортної пригоди, в зв'язку із чим він є особою відповідальною за завдану шкоду майну [PERSON], тому з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 30804,00 гривень, а також витрати на проведення експертизи та послуги евакуатора у загальному розмірі 898,00 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд вважає необхідним зазначити наступне. Так, відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, та не пов'язана з її розміром. Згідно вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи конкретні обставини справи, характер завданих позивачу моральних страждань у зв'язку з пошкодженням його майна - автомобіля, а відповідно порушенням його права власності, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000,00 гривень, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково. Крім того, на підставі вимог ст.88 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 546,42 гривень. На підставі ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1191 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р., та

Outcome: partial