Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 15.05.2013 року ухвалено заочне рішення за яким позовні вимоги задоволені повністю. 27.09.2013 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду. Позивач свої вимоги мотивує наступним. Відповідно до договору від 02.03.2007 року [PERSON] взяв на себе зобов'язання по поверненню кредиту на суму 2 317 грн. 19 коп. Щомісячно необхідно здійснювати часткове погашення кредиту. [PERSON] порушував правила користування платіжною карткою, тому позивач просить стягнути з відповідача борг на момент пред'явлення позову 39 422 грн. 47 коп. та судовий збір у розмірі 394 грн. 22 коп. Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та вказав, що судовим наказом від 03.04.2008 року виданим Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №KGXRRX06970533 від 02.03.2007 року. В той же час, кредитний договір складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка, Стандарт) де зазначено, що банк має право стягувати штрафи та пеню. Термін повернення кредиту становив 12 місяців, тобто наданий 02.03.207 року, а повернення до 01.03.2008 року. З 02.03.2008 року у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом та з того часу розпочався перебіг встановлених законом строків позовної давності. У той же час, позов поданий до суду лише 21.03.2013 року. Письмових договорів між позивачем та відповідачем про збільшення строків позовної давності не укладалося. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 02 березня 2007 року [PERSON] звернувся до закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про надання споживчого кредиту для придбання товару. Заява містить №KGXRRX06970533 та дату: 02.03.2007 року. [PERSON] порушував правила користування платіжною карткою, борг на момент пред'явлення позову 39 422 грн. 47 коп. Позивач вважає кредитним договором заяву та умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та посилається на п. 5.5. умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), що строк позовної давності складає 5 років. Суд дійшов висновку, що ті умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) на які посилається позивач, як на кредитний договір не містить підпису сторін та дати підписання. Єдиним документом, який має підписи - це заява від 02.03.2007 року № KGXRRX06970533 про надання послуги. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договору як юридичному факту властиві такі ознаки: - в договорі виявляється воля не однієї особи (сторони), а двох чи декількох; - договір - це така спільна дія осіб, яка спрямована на досягнення певних цивільно-правових наслідків: на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виявом свободи договору є право осіб укладати договори, які передбачені законом, так і договори, які хоч законом не передбачені, але йому не суперечать. За загальним правилом договір набуває чинності з моменту його укладення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства У даному випадку порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Судом встановлено, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 01.03.2008 року. Відповідач припинив сплачувати щомісячно кошти з погашення кредиту з березня 2008 року. Однак, позивач звернувся до суду з позовом - 21.03.2013 року. Крім того, у квітні 2008 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу та судовим наказом від 03.04.2008 року виданим Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №KGXRRX06970533 від 02.03.2007 року. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною з посиланням на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», під час судового засідання, є підставою для відмови у позові, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України. Оскільки сторони домовилися про окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коди кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: dismissed