Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим у м.Болград Одеської області по вул.Сергієнка,1 посилаючись на те, що він проживає за вищевказаною адресою і є власником цього будинку на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04.11.2002р. Болградською нотаріальною конторою; разом з ним мешкає його дорослий син зі своєю дружиною та двома їхніми дорослими дочками. Протягом останніх 10-ти років відповідачі ображають його, позивача, і він змушений жити у своєї дочки - за іншою адресою; у відділі міліції йому допомогти не можуть, тому він просить суд захистити своє право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю - домоволодінням. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, стверджуючи, що син позивача - відповідач [PERSON], його дружина [PERSON] та старша їхня дочка зловживають спиртними напоями, син, якщо перебуває у стані алкогольного сп'яніння, лається, кидається у бійку, а невістка вдарила його, позивача, у ліву частину голови і він оглух на ліве вухо, тепер боїться іти додому, живе у дочки. Враховучи викладене, позивач вважає, що оскільки відповідачі так погано себе поводять, іх рішенням суду необхідно виселити з займаного житла, тим більше, шо в сина є своя квартира, але адресу квартири, скільки в ній кімнат, і хто є власником того житла, позивач назвати не зміг, пояснивши, що син є учасником бойових дій, має пільги, отримує пенсію і отримав житло. Відповідачі, будучі повідомленими про час та місце судового засідання до суду не з'явилися, надавши заяву про слухання справи за їхньою відсутністю заперечуючи проти задоволення позову, стверджуючи, що вони позивача не виганли, він сам боїться йти додому після того, як, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, підкравшись ззаду, вдарив безпідставно топором по голові вагітну невістку - відповідачку [PERSON] , розбив їй голову, хоча вона з ним не сварилася, і їй у лікарні накладували шви, проте вона не має претензій до позивача; одна онучка позивача є молодою матір'ю - має малолітню дитину і не вживає алкоголю, а друга онучка позивача взагалі навчається у школі і алкоголем не цікавиться. Вислухавши позивача і його представника, дослідивши надані сторонами документи та матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що вимоги позову є необґрунтованими та задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований у м.Болград Одеської області по вул.Сергієнка,1 - на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті його дружини - [PERSON], що підтверджується технічним паспортом будинку; - разм з позивачем, на його тівердження, за вказаною адресою, проживає його дорослий син - відповідач [PERSON], разом з дружиною [PERSON] та двома дочками -відповідачками [PERSON] та [PERSON]; - довідки, або домової книги з відомостями про кількість зарестрованих осіб у спірному домоволодінні, позивач суду не надав; також позивач не довів суду, що відповідачи мають інше житло, яким мають право користуватися - проживати, а також, що вони з будь-яких підстав втратили право проживати за вищевказаною адресою, не надавши суду довідок з міліції, акту обстеження тощо; - відповідачи, що є членами сім'ї позивача, стверджують, що проживають у спірному домоволодінні і іншого житла не мають. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім’ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Особу, що набула право користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку в якості члена сім’ї наймача, члена ЖБК або члена сім’ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, суд може визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім’ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Ч.2ст.405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло в якості членів сім’ї, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв’язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч.2ст.64 ЖК УРСР зазначало, що до членів сім’ї належать дружина власника, їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім’ї має також і особа, яка перестала бути членом сім’ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. В рішенні Конституційного суду України - у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї”) від 03.06.1999р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що до поняття „член сім’ї” Конституційний Суд України виходив з об’єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не було встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім’ї. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування у житлі за певною адресою. Згідно зі ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням,визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи зі змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов’язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачі, що, є членами сім'ї позивача, у вищезазначеноу домоволодінні проживають на правах членів сім`ї - сина, невістки та онучок, та, враховуючи, що позивач не надав суду доказів того, що відповідачі не мають права на проживання у спірному домоволодінні, дає підстави вважати, що позовні вимоги є необгрунтованими, тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed