Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

28.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з неї на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1295,76 грн. та судові витрати, понесені ним при подачі позову. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.01.2008 року між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого є банк, та відповідачем було укладено кредитний договір про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. зі встановленим лімітом 1000 грн. Відповідно до умов кредитного договору банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав в повному обсязі. Остання, в свою чергу, порушила свої договірні зобов'язання та ухиляється від їх виконання, у зв'язку з чим у неї перед банком виникла заборгованість. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача в позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач була повідомлена вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 17.01.2008 року між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого є банк /п.1.2 статуту банку, а.с.15-16/, та відповідачем, як позичальником, був укладений договір № 001-05974-170108 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (далі - Договір) /а.с.5-6/. На виконання умов договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті України, оформив та надав у користування картку платіжної системи Visa International та ПІН-код до неї, здійснював обслуговування на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний (додаток № 1 до договору, далі - Тарифи), надав кредит шляхом відкриття відповідачу відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. зі встановленим лімітом в 1000 грн. Відповідно до анкети позичальника, яка є невід'ємною частиною договору, строк дії картки - 12 місяців /а.с.12/. Відповідач погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту, який носив споживчий характер, та використання кредитної картки нею не оспорювався. Належним чином не виконуючи умови договору, у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 1295,76 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 306,63 грн., заборгованості по відсотках в сумі 377,63 грн. та заборгованості по комісії в сумі 611,50 коп. /а.с.13-14/. Пунктом 1.4 договору передбачено, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється банком протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої. При цьому у п. 5.2 договору зазначено, що він діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Між тим, відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору, тобто строком договору є час його чинності (обов'язковості). Строк чинності договору обумовлює й строк чинності зобов'язання, що виникло з цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка неминуче настане. Таким чином, передбачена п.5.2 умова договору про його дію до повного виконання сторонами зобов'язань не може розглядатися, як установлення строку дії договору, оскільки це суперечить положенням ст. 252 ЦК України та змісту договору, який не містить умов щодо автоматичного продовження 12 місячного строку дії картки та самого договору за відсутності наміру сторін його припинити. Принагідно слід зазначити, що пункт 1.4 договору передбачає автоматичне пролонгування не терміну його дії, а лише дії умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта. Умови ж продовження строку дії картки договором не визначені. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність, тривалістю у три роки. Згідно з положеннями п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. За умовами договору відповідачу була надана платіжна картка Visa Classic, термін дії якої 12 місяців, і після цього повторно не видавалась, а тому при визначенні строку виконання зобов'язання за цим договором необхідно виходити з того, що кредит позичальником був отриманий 17 січня 2008 року на строк 12 місяців і відповідно строк виконання зобов'язання за цим договором - 17 січня 2009 року. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності розпочався з 17 січня 2009 року та закінчився 17 січня 2012 року. З позовом до суду банк звернувся 28.11.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що за ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові, оскільки з моменту порушеного права позивача минуло більше трьох років і ним не надано доказів того, що відповідач повідомлялася про наявність заборгованості після сплати нею останнього платежу, не було вказано причини пропущення строку позовної давності та вимога щодо його поновлення перед судом не заявлялася. Крім того, слід відмітити той факт, що з моменту отримання кредиту до 04.08.2008 року відповідачем було знято готівки на загальну суму 1435 грн., погашення нею кредиту проводилось щомісячно в межах строку кредитування до 13.01.2009 року на загальну суму 1903,92 коп. З огляду на встановлені судом обставини, в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed