Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров’я при виконанні трудових обов’язків внаслідок отримання професійного захворювання. На обгрунтування вимоги послався на те, що 08.02.1993 року прийнятий учнем підземного гірничого робітника на шахту № 10 «Великомостівська». 15.02.1993 року направлений на курси гірничих робітників. 10.05.1993 року переведений на посаду гірничого робітника III розряду. 03.05.1996 року звільнений за власним бажанням. 24.06.1996 року прийнятий на роботу підземним гірничим робітником III розряду. 03.09.1998 року звільнений за власною ініціативою. 20.10.1998 року прийнятий на роботу підземним гірничим робітником на Червоноградське шахтопрохідницьке підприємство. 28.12.1998 року направлений на курси прохідників. 03.02.1999 року направлений на посаду учня прохідника для проходження практики. 25.03.1999 року після закінчення курсів переведений на гірничопрохідницьку дільницю прохідником V розряду. 12.06.2000 року звільнений з роботи по переводу на шахту № 10 «Великомостівська». 27.06.2000 року прийнятий по переводу підземним прохідником V розряду на шахту № 10 «Великомостівська». 12.04.2002 року звільнений за власною ініціативою. 11.06.2002 року прийнятий на роботу учнем підземного гірника на ДВАТ шахта «Степова». 01.09.2002 року переведений на посаду підземного гірника III розряду. 04.02.2003 року направлений на курси підземних гірників по ремонту гірничих виробіток. 04.04.2003 року переведений підземним гірником з ремонту гірничих виробіток III розряду. 22.07.2004 року звільнений за власною ініціативою. 25.01.2005 року прийнятий учнем гірника з ремонту гірничих виробіток на Монтажнопрохідницьке управління ДП «Львіввугілля». 03.03.2005 року переведений на посаду підземного гірника по ремонту гірничих виробіток IV розряду. 03.08.2005 року звільнений за власним бажанням. 18.04.2006 року прийнятий підземним гірником з ремонту гірничих виробіток III розряду на шахту «Зарічна». 05.08.2011 року звільнений з роботи за станом здоров’я, що перешкоджає продовженню роботи. У зв’язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров’я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 01.09.2011 року позивачу вперше та безтерміново встановлено 50% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 01.09.2011 року останньому встановлено безтерміново II групу інвалідності. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав недоведеності спричинення позивачеві моральної шкоди, просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з’ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 08.02.1993 року прийнятий учнем підземного гірничого робітника на шахту № 10 «Великомостівська». 15.02.1993 року направлений на курси гірничих робітників. 10.05.1993 року переведений на посаду гірничого робітника III розряду. 03.05.1996 року звільнений за власним бажанням. 24.06.1996 року прийнятий на роботу підземним гірничим робітником III розряду. 03.09.1998 року звільнений за власною ініціативою. 20.10.1998 року прийнятий на роботу підземним гірничим робітником на Червоноградське шахтопрохідницьке підприємство. 28.12.1998 року направлений на курси прохідників. 03.02.1999 року направлений на посаду учня прохідника для проходження практики. 25.03.1999 року після закінчення курсів переведений на гірничопрохідницьку дільницю прохідником V розряду. 12.06.2000 року звільнений з роботи по переводу на шахту № 10 «Великомостівська». 27.06.2000 року прийнятий по переводу підземним прохідником V розряду на шахту № 10 «Великомостівська». 12.04.2002 року звільнений за власною ініціативою. 11.06.2002 року прийнятий на роботу учнем підземного гірника на ДВАТ шахта «Степова». 01.09.2002 року переведений на посаду підземного гірника III розряду. 04.02.2003 року направлений на курси підземних гірників по ремонту гірничих виробіток. 04.04.2003 року переведений підземним гірником з ремонту гірничих виробіток III розряду. 22.07.2004 року звільнений за власною ініціативою. 25.01.2005 року прийнятий учнем гірника з ремонту гірничих виробіток на Монтажнопрохідницьке управління ДП «Львіввугілля». 03.03.2005 року переведений на посаду підземного гірника по ремонту гірничих виробіток IV розряду. 03.08.2005 року звільнений за власним бажанням. 18.04.2006 року прийнятий підземним гірником з ремонту гірничих виробіток III розряду на шахту «Зарічна». 05.08.2011 року звільнений з роботи за станом здоров’я, що перешкоджає продовженню роботи. У зв’язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 030957 від 01.09.2011 року позивачу вперше та безтерміново встановлено 50% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК серії 10 ААА № 486082 від 01.09.2011 року останньому безтерміново встановлено II групу інвалідності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв’язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров’я тощо. Ушкодження здоров’я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов’язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров’я при виконанні трудових обов’язків, що потягло за собою професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров’я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок професійного захворювання, що становить 50%. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 10000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Доводи представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду, а тому є необґрунтованими. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial