Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору міни недійсним, посилаючись на те, що 04.11.2009р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] був посвідчений договір міни за яким він нібито передав [PERSON] у власність належну йому на підставі договору дарування частину будинку за адресою: м. Харків, проїзд Ужгородський, буд. № 6 - вартістю 76222, 00 грн., а [PERSON] передав взамін у власність цукор - пісок, фасований в мішках поліетиленових кількістю 574, загальною масою 28700 кг. Договір міни вважає фіктивним, оскільки він не відповідає вимогам ст. 203 ч. 3 ЦК України, так як угода не була спрямована на реальне настання правових наслідків та суперечила нормам актів цивільного законодавства. Договір міни від 04.11.2009 р. підписував дійсно він, за пропозицією нотаріуса [PERSON], але у відсутності [PERSON] Не бачив він і цукру масою 28700 кг., а також документи, які б підтверджували, що цей цукор взагалі був у [PERSON]. [PERSON] не оглядав будинок, хоча в договорі йдеться мова про зворотне. На той час йому були потрібні гроші у вигляді позики, які пообіцяла дати в борг нотаріус через іншу особу і тому 04.11.09р. був оформлений договір позики з [PERSON], якого він також не бачив, так як гроші передав нотаріус. У зв’язку з тим, що у нього майна під заставу не було, тому в той же день 04.11.2009 р., а не 03.11 2009р., як зазначено в пункті 1.4.1 . договору міни, оформила від імені матері договір дарування вказаного будинку . Після підписання договорів дарування і позики нотаріус представила на підпис вказаний договір міни, пояснила, що цей договір є гарантією за договором позики і крім цього, він повинен був підписати і заяву про те, що зобов'язується знятися з реєстраційного обліку та звільнити житло за першою вимогою [PERSON] Вважає, що нотаріус не мала право укладати зазначений договір, бо мати була непрацездатною і залишалася проживати в цьому будинку. [PERSON] право власності зареєстрував тільки 28.07.2010р., а 14.04.2010 року, нотаріус оформила доручення від імені [PERSON] на [PERSON] з правом розпоряджатися будинком, яка пізніше пред’явила позов про звільнення будинку. Просить визнати договір міни недійсним на підставі ст.ст. 203, 234 ЦК України із - за фіктивності повинна бути визнана незаконною. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі і дали пояснення про обставини, як вказано вище, а також позивач зазначив, що в 2009р. через рекламу в газеті знайшов агентство, яке надає фінансові послуги і тому звернувся до нього для того щоб зайняти гроші. Розмова про гроші була з працівником цього агентства [PERSON] і була досягнута угода про те, що він отримує 12000 дол. США, але в якості залога потрібно оформити будинок, але у нього своєї власності не було і тому 03.11.09р. був оформлений договір дарування від імені матері, а 04.11.2009р. у нотаріусу він підписав договір позики і отримав 8000 дол. США. , які передав [PERSON] Після того як в той же день оформили фіктивний договір міни, [PERSON] передав йому 3000 дол. США і отримав від нього будинкову книгу. Була домовленість, що цей договір не буде зареєстрований в БТІ, а коли він сплатить гроші, тоді цей договір буде розірваний. З [PERSON] познайомився в грудні 2009р., коли повертав частину позики. Ніякого цукру він не отримав і взагалі його не бачив, на загрузку його не їздив. По договору позики він сплачував гроші, але припинив після того, як дізнався про порушення домовленості і договір міни у 2010 році був зареєстрований, тому просить визнати договір міни недійсним та скасувати рішення КП «Харківське МіськБТІ» про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Харків, проїзд Ужгородський №6. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що укладаючи правочин - договір міни житлового будинку, сторонами було виконані дії для виконання цього правочину, а саме: отримано [PERSON] від [PERSON] 574 мішків цукру загальною вартістю 114800,00 грн. та масою 28700 кг., про що свідчить заява [PERSON] від 03.11.2009р. про отримання цукру. Договір міни зареєстрований і право власності на житловий будинок перейшло [PERSON], що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. [PERSON] було передано [PERSON] домову книгу, технічний паспорт та ключі від будинку, складено заяву про виселення та зняття з реєстрації за першою вимогою [PERSON] Твердження [PERSON]Б . про те, що всі заяви ним було складено під впливом нотаріуса не підтверджені ніякими доказами. Нотаріусом не було порушено порядку вчинення даного договору, а саме: [PERSON] був присутнім при укладенні угоди та підписував цей договір; в нотаріальній справі є у наявності оригінал накладної №1/1 від 01.10.2009 року, що підтверджує придбанням [PERSON] 574 мішків цукру загальною вартістю 113800 грн. та масою 28700 кг., але цей доказ не стосується суті спору, так як є заяви позивача про отримання цукру. Крім цього, позивач безпідставно посилається на те, що договір міни порушує права непрацездатної особи – його матері [PERSON] 03.11.2009 року нотаріусом був посвідчений договір дарування частини житлового будинку за вказаною адресою від імені [PERSON]Т , яким вона подарувала частину будинку [PERSON], яка на той час була дієздатною. При укладенні договору позивач стверджував, що права непрацездатних осіб не порушуються і він не надав документ, який б посвідчував непрацездатність мати на момент укладення договору . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні від 07.08.2013 року пояснив, що вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. В жовтні 2009 року він купив по накладній у свого знайомого [PERSON] цукор -28700 кг, який зберігався на складі – в підвалі по пр. Леніна 40 у [PERSON]В з тією метою, щоб весною його продати. Потім подзвонив [PERSON] з агентства нерухомості, який казав, що продається половина будинку і він їздив з агентом оглядати цей будинок, в який він не входив, а входив агент і з його слів в будинку була тільки жінка похилого віку. У нього не було достатньо грошей, тому він казав, щоб передали продавцю, що він може замість грошей по договору міни надати цукор. Будинок продавався приблизно за 15 000 дол. США. [PERSON] погодився на дані умови і тому цукор 03.11.2009р. був загружений в три автомобіля, який прислав позивач, але у зв’язку з тим, що він не пришов до нотаріуса для укладення угоди в той день, то автомобілі стояли загружені до 04.11.2009р., а 04.11.2009р. коли був підписаний договір міни тоді [PERSON] подзвонив, що автомобілі можуть їхати. Договір підписував особисто. Відповідач приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не з’явилася і надала заперечення, де посилається на те, що 03.11.2009 р. вона відповідно до діючого законодавства посвідчила договір дарування частини спірного будинку від імені [PERSON], який був зареєстрований за № 4622. 04.11.2009 р. з проханням посвідчити договір позики на загальну суму 207670,82 грн. до нею звернулись [PERSON]Б та [PERSON], які власноручно підписали цей договір. Цього ж дня було укладено договір міни, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] належні йому 55/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м. Харків, проїзду Ужгородський, буд.6, а [PERSON] взамін передав цукор - фасований у мішках поліетиленових загальною масою 28700кг. На підтвердження права власності на відчужуваний цукор [PERSON] було представлено накладну №1/10 від 01.10.2009р, що підтверджує придбання ним цукру у кількості 28700 кг. Положення про те, що укладений договір не носить характеру удаваної угоди, було відображено в самому договорі міни (п.4.2. договору). У відповідності до ст. 657 та ст. 716 ЦК України договір міни був зареєстрований в реєстрі. Підстав вважати, що хтось із учасників правочинну не розуміє суті вчинюваних правочинів або правових наслідків їх вчинення, як на момент свідчення договорів, так і на теперішній час не має. Третя особа [PERSON] пояснив, що до договору міни він не має жодного відношення. [PERSON] у жовтні 2009 року придбав у нього цукор, який у нього зберігався в підвалі буд. № 40 по пр. Леніна. у м. Харкові. Потім йому стало відомо, що [PERSON] обміняв цукор на будинок. Цукор вантажили на три автомобіля і як він розумів, що їх замовляв позивач. Сам він не був присутнім, а був присутній [PERSON] [PERSON] у нотаріусу підписав заяву, що він отримав цукор, а потім автомобілі відпустили. У зв’язку з тим, що [PERSON] були потрібні гроші з його слів для того щоб робити газову установку, а також казав щось про медикаменти і тому він зайняв йому гроші і уклав договір позики і в той же день передав їх йому. Раніше з [PERSON] не був знайомим, але довірився йому і надав тому гроші, які пізніше позивач частково сплатив. Представник третьої особи – реєстраційної служба Харківського міського управління юстиції пояснив, що при проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції керується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ від 1.07.2004р., Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011р., іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов’язковою. Ч. З ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Реєстраційної служба є територіальним структурним підрозділом органу державної влади і не є правонаступником КП «Харківське МіськБТІ» і тому не має правової і фактичної можливості виконати реєстраційні дії відносно скасування записів про реєстрацію права власності здійсненої до 01.01.2013 року. Внесення змін або скасування реєстрації права власності на нерухоме майно в Реєстрі трав власності на нерухоме майно, який діяв до 31.12.2012р. нормативно-правовою базою не передбачено. Відповідно до пункту 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації, тому суд не може зобов’язати державного реєстратора скасувати реєстрацію прав власності, а якщо стороні буде відмовлено в реєстрації прав власності, тоді їх дію мають право оскаржувати в порядку КАСУ . Третя особа – [PERSON] про день і час слухання справи сповіщена належним чином , надала заяву про слухання справи за її відсутністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач відповідно ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. При цьому юридично важливою обставиною є доведення факту добросовісності чи недобросовісності набувача майна. Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що позивачу [PERSON] належало по 55/100ч. житлового будинку з надвірними будівлями на підставі договору дарування, укладеного 03.11.2009 року між [PERSON] та його матері [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа [PERSON] Цей договір був оглянутий в судовому засіданні в наданій нотаріусом книзі реєстрації правочинів. 04 листопаду 2009 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, укладено договір міни, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа [PERSON] Відповідно до умов цього договору [PERSON] отримує у власність 55/100ч. житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, пр- д. Ужгородський, буд. № 6, вартість якої за домовленістю сторін визначено вартістю 76222, 00 грн., а [PERSON] отримує у власність цукор фасований у мішках поліетиленових по 50 кг., кількістю 574 мішків, загальною масою 28700 кг. і вартістю 114800 грн. Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] в позові просив визнати спірний договір міни недійсним з підстав, передбачених.ч.5 ст. 203, ст.234 ЦК України. Відповідно до положень ст.215 ЦК України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п.7 постанови №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.234 ЦК України з фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Свідок [PERSON] пояснив, що він працює приватним підприємцем за спрощеною системою оподаткування і займався пошуком варіантів продажу майна та давав консультації стосовно фінансового кредитування. Офіс знаходився у будинку по пр – ту. Ленина, № 4 в м. Харкові до них звернувся [PERSON], який бажав продати частину будинку, так як йому були потрібні гроші. Він знайшов покупця [PERSON], який бажав придбати будинок, але у нього не хватало грошей і він пропонував цукор. Після того, як була досягнута домовленість про умови договору, то [PERSON] звертався до нього з проханням найти людину, яка може надати гроші. Він познайомив його с [PERSON] який погодився позичити гроші. Пізніше [PERSON] через нього передавав гроші [PERSON] Він був посередником між покупцем та продавцем і тому був присутнім при укладенні угоди – договору міни 04.11.2009 року. При передачі грошей не був присутнім. Його офіс знаходився по пр –ту Леніна 40 м. Харкова і він бачив, як у двір будинку 40 по пр-ту Ленина приїжджали три автомобіля і півдня в них загружали цукор. Автомобілі замовляв [PERSON], так як він неодноразово с ним спілкувався, коли було завантаження, але сам він не був присутнім. Свідок [PERSON] пояснив, що в 2009 році він був приватним підприємцем і працював разом з [PERSON] В жовтні 2009 року до них через рекламу звернувся [PERSON] с питанням про продажу частину будинку, тому він їздив з ним для огляду будинку та для фотографування, а пізніше їздив з [PERSON] показувати будинок і той погодився його придбати. Коли вони приїжджали для огляду будинку, то [PERSON] там не було і він з [PERSON] не зустрічався, [PERSON] до будинку не заходив. Як встановлено в судовому засіданні позивачу [PERSON] в 2009р. були потрібні гроші і тому він звернувся через рекламу до приватного підприємця [PERSON], який мав право відповідно до наданої довідки надавати послуги у сфері діяльності фінансового посередництва . У зв’язку з чим [PERSON], виступив посередником між [PERSON]. та особою, яка надавала гроші [PERSON], який раніше ніколи не зустрічався з [PERSON] і тому без будь-яких гарантій не міг надати гроші в позику. До укладення правочину в жовтні 2009р. інший підприємець, який працював разом з [PERSON] - [PERSON] їздив оглядати будинок, який на той час належав матері позивача [PERSON]. Ствердження свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] коли звернувся до них бажав продати будинок, так як йому були потрібні гроші, не відпадає дійсності. На час звернення [PERSON] не був власником спірного будинку за адресою: м. Харків, пр- д Ужгородський, буд. № 6 і тому не мав право на розпорядження цією власністю. Для того щоб отримати гроші позивач [PERSON] 03.11.2009 року укладає договір дарування з матір’ю на належні їй 55/100 частин вказаного будинку, що посвідчує ПН ХМНО і находить відображення в реєстрі за № 4622, Наступного дня [PERSON] укладає з [PERSON]Б договір позики, предметом якого є позика у розмірі 207670,82 грн. Договір посвідчений в реєстрі за № 4634. і зразу же укладається договір міни між знайомим [PERSON] – [PERSON] та [PERSON] за реєстровим номером 4636 і посвідчені ПП ХМНО [PERSON] Укладання правочинів один за другим підтверджує доводи позивач стосовно того, що угоди укладалися для отримання ним позики. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надана копія накладної від 01.10.2009р. не свідчить про те, що цукор був у наявності на момент укладення угоди. Суду не були надані документи, які б підтверджували, що 28700 кг. цукру були передані [PERSON] позивачу. Позивач [PERSON] перед укладенням угоди не оглядав товар – цукор, який зі слів іншої сторони зберігався на вул. Ленина 40 м. Харкова, де знаходився також офіс [PERSON] Для зберігання такої кількості товару треба було орендувати приміщення, але доказів того, що він знаходився на зберіганні у [PERSON] або у [PERSON], як стверджував [PERSON], не було надано. Не був підтверджений допустимими письмовими доказами у порядку ст. 58 ЦПК України і сам факт придбання 28700 кг. цукру [PERSON] Як було вказано вище [PERSON] були потрібні гроші, про що вказував і [PERSON], тому не зрозуміло для чого тоді [PERSON] був потрібен цукор, який не міг бути зразу реалізований і для зберігання у [PERSON] не було належних складських приміщень. Не були надані сертифікати якості товару, товаротранспортні а також податкові накладні. Сам [PERSON] не був присутнім при загрузці товару і тому не відомо хто грузив, якщо грузив цей товар у вказаний день. Відповідач [PERSON] поясняв в судовому засіданні, що 03.11.2009р. позивач прислав грузовики за цукром і цукор був завантажений в три автомобіля, але не вивезений, так як [PERSON] не прийшов до нотаріуса в той день, що не відповідає дійсності, так як [PERSON] був 03.11.2009року у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округа [PERSON], так як оформлявся правочин – договір дарування, що підтверджує приватний нотаріус у своїх запереченнях, а також про це свідчить дата підписання договору дарування. Ні відповідач [PERSON], ні позивач [PERSON] не оглядати предмет договору міни і це підтвердили сторони в судовому засіданні. [PERSON] вказує, що в будинок не входив і не оглядав його і з власником спірного будинку до підписання договору не зустрічався і в тій час мав і має постійно місце проживання у Хмельницькій області. Той факт, що позивачу дійсно були потрібні гроші, а не цукор свідчить те, що він оформив договір позики. Усі ці дії сторін свідчать про те, що цей правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором Відповідно до п. 1.5 договору міни від 04.11.2013р. вказано, що цей договір не порушує права непрацездатних осіб, але на той час і по тепер в житловому будинку мешкає непрацездатна особа – мати позивача [PERSON], [INFO], тобто на момент укладення угоди їй було 85 років і яка не має іншу власність. Довід представника відповідача стосовного того, що позивачем не доведено факт непрацездатності матері не може бути взятий до уваги, так як [PERSON] 1924 р. н. і це свідчить про її непрацездатність. Відповідно до ст. 216 ЦК у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов’язана повернути другої стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину У зв’язку з визнання договору міни від 04.11.2009р., укладеному [PERSON]Б та [PERSON] недійсним будинок треба повернути власнику. Що стосується вимог про скасування рішення КП «Харківське МіськБТІ» про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Харків, проїзд. Ужгородський, б №6., то реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції згідно з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн правової і не виконує реєстраційні дії відносно скасування записів про реєстрацію права власності здійсненої до 01.01.2013 року.

Outcome: approved