Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

В червні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS], який уточнила 25 червня 2012 року. За заявою позивачки ухвалою суду від 16.10.2013 року (а. с. 210 т. 1), до участі в справі як співвідповідача залучено фінансову установу, в іпотеці у якої перебуває будинок, - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра». В уточненому позові (а. с. 5) позивач зазначила, що 10 вересня 2008 року сторони уклали договір купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS]. Продавцем за цим договором є відповідач [PERSON], покупцем - позивач. Зазначений правочин є недійсним, оскільки при відчуженні об'єкту нерухомості відповідач навмисно ввела [PERSON] в оману відносно істотних обставин правочину, а саме; не повідомила позивачці, що будинок не введений в експлуатацію в установленому законом порядку, про відсутність проекту на будинок, наслідком чого стала неможливість експлуатації будинку за призначенням через недоліки будівництва. По мірі експлуатації житла відбувається його руйнування, що ускладнює його експлуатацію за призначенням, дефекти та пошкодження будівництва встановлені висновком Запорізького відділення державного підприємства «Держаного науково-дослідного інституту будівельних конструкцій», зробленим за заявою позивачки. На підставі викладеного просить про задоволення позову. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення. Представник позивача пояснив, що проведеною на підставі ухвали суду судовою будівельно-технічною експертизою встановлено, що процес руйнування несучіх конструкцій стін та стропил даху будинку [ADDRESS] у період 2011-2013 років, який не припиняється, свідчить про неможливість безпечної експлуатації будинку без проведення будівельно-ремонтних робіт по усуненню та ліквідації причин просідання фундаменту. Оскільки його довірителька була введена в оману відносно наявності проектної документації, а також акту введення в експлуатацію житлового будинку, який побудований з порушенням державних будівельних норм і правил, що потягли неможливість його експлуатації, а це є важливою обставиною і має істотне значення для укладення правочину, просить визнати оспорюваний договір недійсним. Представник відповідачки проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позов не підлягає задоволенню з зазначених підстав, оскільки відповідач при здійсненні купівлі-продажу не вводила в оману покупця щодо будь-яких обставин правочину. Вона як власник житла, право на яке набула у встановленому порядку і яке підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, у встановленому порядку продала майно іншій особі. Руйнування будівництва, як зазначає позивач, почалося у 2011 році, тоді як оспорюваний правочин відбувся 10 вересня 2008 року, а це свідчить про те, що на час укладення договору відповідач не лише не могла навмисно обманути сторону договору про дефекти, але й не могла і знати про їх наявність. Виявлені дефекти могли б бути підставою для спрямування вимог позивачки в русло правовідносин, які регулюють порядок пред'явлення вимог у зв'язку з недоліками проданого товару, але не для подання цього позову. Оскільки порушене право підлягає захисту у передбачений законом спосіб, не вбачаючи в діях своєї довірительки ознак навмисного обману, тягар доведення якого закон покладає на позивача, просить про залишення позову без задоволення. Представник другого відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення справи, до суду не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову, з яких випливає, що 10 вересня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Надра» і [PERSON] укладений договір кредитування, в забезпечення виконання зобов'язань за яким позичальник передала в іпотеку банківській установі житловий будинок [ADDRESS]. Через невиконання позичальником зобов'язань у неї утворилася заборгованість, яку рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, яке набрало законної сили, стягнуто на користь банку. У зв'язку з викладеним представник другого відповідача вважає, що подання цього позову є способом ухилення [PERSON] від виконання зобов'язань за договором кредитування, і просить про залишення позову без задоволення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 10 вересня 2008 року сторони уклали договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила зазначений об'єкт нерухомості (а. с. 25-27). Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до преамбули договору сторони попередньо ознайомлені з актами чинного законодавства щодо недійсності угод, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, діють добровільно (а. с. 25). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В силу ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно введе другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий право чин визнається судом недійсним, а згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно із ч. 2 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як випливає з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України тягар доведення перед судом переконливості як вимог, так і заперечень цивільним процесуальним законом покладений на сторони. Аналізуючи обставини, які встановлені судом, крізь призму наведених правових підстав для визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману, суд не вбачає підстав для його кваліфікації як такого з кількох причин По-перше, за змістом ст. 230 ЦК України ті обставини, на які посилається позивач, а саме: замовчення відповідачкою відсутності проекту на будинок, а також акту його здачі в експлуатацію, не є істотними в сенсі ч. 1 ст. 229 ЦК України. Якщо такими істотними обставинами, на думку позивачки, є виявлені згодом недоліки будівництва, які позивач пов'язує з відсутністю проектної документації і акту здавання нерухомого майна в експлуатацію, то відповідно до наведених положень закону і роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду обставини, щодо яких сторону введено в оману, повинні існувати на момент вчинення правочину, між тим судом встановлено, що ці недоліки були виявлені покупцем за спливом більш ніж два роки після укладення договору. По-друге, як зазначено, дії сторони, яка ввела в оману іншу сторону, характеризуються виною у формі умислу, а наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Наявність цієї ознаки в діях продавця, як і істотність обставин, щодо яких, на думку покупця, її було введено в оману, не лише не доведено позивачем, а й спростовується встановленими обставинами та наданими доказами. По це свідчать особливості договору, за яких одна особа на належних правових підставах, не будучи зобов'язаною при вчиненні правочину надавати будь-які документи, надання яких не передбачене законом, оплатно передає право власності на належну їй річ іншій особі. Не спростовує зазначений висновок суду і зміст згаданого висновку судової будівельно-технічної експертизи (а. с. 101-123 т. 1), оскільки це дослідження лише констатує наявність в будівництві дефектів, які виявлені через два роки після укладення договору, що не може свідчити про навмисні дії особи, спрямовані на обман іншої сторони під час вчинення правочину, а виявлені недоліки будівництва могла б бути підставою для спрямування позовних вимог в русло правовідносин, що регулюють порядок пред'явлення вимог до недоліків проданої речі. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для застосування судового захисту в обраний позивачкою спосіб.

Outcome: dismissed