Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в якому просить визнати недійсним п.1.6, п.6.2, п.6.6 та п.10.2 Кредитного договору №014/0046/82/48414 від 05 квітня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен банк Аваль», визнати недійсним п.3 додаткової угоди від 05 січня 2010 року, визнати недійсним п.3 додаткової угоди №014/0046/82/48414/3 від 13 січня 2011 року, визнати незаконними дії ПАТ «Райффайзен банк Аваль» щодо одностороннього збільшення процентної ставки за Кредитним договором №014/0046/82/48414 від 05 квітня 2007 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» з передбачених 8,25% річних, зобов'язати ПАТ «Райффайзен банк Аваль» здійснити перерахунок заборгованості за Кредитним договором №014/0046/82/48414 від 05 квітня 2007 року на підставі процентної ставки за користування кредитом в розмірі 5% річних з 01.10.2011 року до 15.01.2012 року включно, зобов'язати ПАТ «Райффайзен банк Аваль» здійснити перерахунок заборгованості за Кредитним договором №014/0046/82/48414 від 05 квітня 2007 року, на підставі процентної ставки за користування кредитом в розмірі 8,25% річних з 16.10.2012 року до 05.11.2013 року включно, зобов'язати ПАТ «Райффайзен банк Аваль» надлишково сплачені [PERSON] кошти за Кредитним договором №014/0046/82/48414 від 05 квітня 2007 року, направити на погашення основного тіла кредиту за даним договором та провести перерахунок дійсної заборгованості по даному договору, з врахуванням даного рішення суду. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 05.04.2007 року між ним та ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір, згідно умов якого він отримав кредит у сумі 250 000 доларів США зі сплатою 8,25% річних до 05.04.2027 року. 05.01.2010 року була укладено додаткова угода до вказаного кредитного договору, згідно п.1 якої, тимчасово на строк з 16.01.2010 року по 15.01.2011 року було встановлено процентну ставку в розмірі 3% річних, а після 15.01.2011 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 8,25% річних. Відповідно до п.3 даної угоди, процентна ставка за кредитом підвищується до 16,85% річних у випадку, якщо з будь-яких причин на поточний рахунок позичальника припинилося нарахування заробітної плати від роботодавця. 13.01.2011 року була укладено додаткова угода до вказаного кредитного договору, згідно п.1 якої, тимчасово на строк з 16.01.2011 року по 15.01.2012 року було встановлено процентну ставку в розмірі 5% річних, а після 16.01.2012 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 8,25% річних. Відповідно до п.3 даної угоди, процентна ставка за кредитом підвищується до 13,20% річних у випадку припинення трудового договору між кредитором та позичальником, з наступного за днем припинення трудового договору дня. Відповідно до п.4 даних угод, у випадку зміни процентної ставки, передбачених п.2, 3 додаткової угоди, кредитор письмово повідомляє позичальника про таку зміну протягом трьох банківських днів з дати зміни. Починаючи з 05.04.2007 року позивач належним чином виконує свої зобов'язання перед банком. 30.11.2011 року позивач був звільнений за власним бажанням з займаної посади в ПАТ «Райфайзен Банк Аваль». Згідно інформації, отриманої під час внесення планового платежу у серпні 2013 року, позивач дізнався, що суми внесених коштів недостатньо, оскільки кредитор в односторонньому порядку збільшив процентну ставку на більшу. Проте, жодних письмових попереджень з цього приводу відповідачем вчинено не було. Також позивач вважає недійсними умови п.1.6 та п.6.2 кредитного договору, оскільки такі суперечать ст.1056-1 ЦК України. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам викладеним у позові. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, з підстав викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.04.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/0046/81/48414, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 250 000 доларів США зі сплатою 8,25% річних до 05.04.2027 року /а.с.9-12/. Згідно п.1.6 вказаного кредитного договору, сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитом збільшується на 5% річних від ставки, вказаної у п.1.4 договору, за умови несвоєчасного надання кредитору договору страхування застави/іпотеки та/або життя позичальника та документів, що підтверджують повну сплату страхового платежу; невиконання позичальником будь-якої з умов договору, в т.ч. у випадку несвоєчасного погашення кредиту та процентів за договором; невиконання або неналежне виконання умов договорів, які укладені з метою забезпечення зобов'язань позичальника за договором. Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що кредитор має право у випадках, передбачених цим договором, змінити процентну ставку за користування кредитом. Про зміну процентної ставки кредитор письмово повідомляє позичальника протягом 7 днів з дати прийняття рішення про її зміну. Сторони висловлюють свою цілковиту згоду без укладення будь-яких додаткових угод до договору вважати, що новий розмір процентної ставки застосовується з дати прийняття кредитором рішення про її зміну та стосовно всієї непогашеної суми кредиту. Згідно ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що положення п.п.1.6, 6.2 прямо суперечать ст.1056-1 ЦК України, а тому такі є недійсними. Окрім того судом встановлено, що 05.01.2010 року між сторонами була укладено додаткова угода до вказаного кредитного договору /а.с.16/, згідно п.1 якої, тимчасово на строк з 16.01.2010 року по 15.01.2011 року було встановлено процентну ставку в розмірі 3% річних, а після 15.01.2011 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 8,25% річних. Відповідно до п.3 даної угоди, процентна ставка за кредитом підвищується до 16,85% річних у випадку, якщо з будь-яких причин на поточний рахунок позичальника припинилося нарахування нарахування заробітної плати від юридичної особи - роботодавця. При цьому така зміна процентної ставки не потребує укладення додаткової угоди. Пунктом 4 даної угоди передбачено, що у випадках зміни процентної ставки, передбачених п.2.3 додаткової угоди, кредитор письмово повідомляє позичальника про таку зміну протягом трьох банківських днів з дати зміни. 13.01.2011 року була укладено додаткова угода до вказаного кредитного договору /а.с.17/, згідно п.1 якої, тимчасово на строк з 16.01.2011 року по 15.01.2012 року було встановлено процентну ставку в розмірі 5% річних, а після 16.01.2012 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 8,25% річних. Відповідно до п.3 даної угоди, процентна ставка за кредитом підвищується до 13,20% річних у випадку припинення трудового договору між кредитором та позичальником, з наступного за днем припинення трудового договору дня. При цьому така зміна процентної ставки не потребує укладення додаткової угоди. Відповідно до п.4 даної угоди, у випадках зміни процентної ставки, на підставі п.п.2 та/або 3 додаткової угоди, кредитор письмово повідомляє позичальника про таку зміну протягом трьох банківських днів з дати зміни. Відповідно до п.12.2 кредитного договору, зміни в договорі оформляються додатковими угодами, які стають невід'ємною частиною договору . Згідно п.12.6 кредитного договору, листування між сторонами повинно вестись рекомендованою поштою. При цьому листи та повідомлення надсилаються на адресу позичальника, яка вказана в договорі. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання [PERSON] повідомлення про зміну процентної ставки, а одне з повідомлень було направлено на адресу: [ADDRESS], що не відповідає адресі, вказаній у кредитному договорі /а.с.31/. В судовому засіданні також не здобуто доказів на підтвердження отримання [PERSON] повідомлення про зміну процентної ставки. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про обґрунтованість позову, оскільки положення кредитного договору щодо односторонньої зміни процентної ставки суперечать приписам закону, а тому є недійсними, а також банком всупереч умовам договору та додатковим угодам не було повідомлено позивача про зміну процентної справи, що є недопустими. Крім того, суд відкидає доводи представника відповідача щодо погодження з умовами додаткових угод позивача, в зв'язку із продовженням ним здійснення погашень по кредитному договору, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач здійснював погашення будучи необізнаним про підвищення відсотків, більше того суми платежів не збігаються з графіком погашення, встановленим банком з врахуванням підвищення розміру відсотків.

Outcome: approved