Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним Договір іпотеки № PML-005|0842008 від 15.04.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ»ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. Посилається в позові на те, що з 05.09.1997 року вони уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Вони народилися і тривалий час проживали в Україні, у сім»ї була необхідність періодично приїздити до України, а тому 04.11.2003 року за взаємною згодою та за її кошти відповідач придбав квартиру [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за ним. За таких обставин з точки зору ч.1 ст.22 КпШС України квартира є її спільною сумісною власністю з відповідачем. 27.08.2013 року під час прибирання в квартирі за місцем проживання в Ізраїлі вона виявила копію Договору іпотеки, укладеного між відповідачами, за умовами якого її чоловік виступив майновим поручителем по зобов»язаннях [PERSON] за кредитним договором, укладеним останнім з ЗАТ»ОТП Банк» 15.04.2008 року на 88050, 00 дол. США, та передав у іпотеку їх спільну сумісну власність спірну квартиру. Укладення даного договору вона не погоджувала, він був укладений без її згоди, квартира не була предметом розподілу між ними, як подружжям, а тому є недійсним. Згідно зі ст.65 СК України подружжя має розпоряджатися майном, що є об»єктом спільної сумісної власності, за взаємною згодою. Для укладення договорів, які потребують нотаріального посвідчення, така згода має бути надана письмово. Виходячи з того, що своєї згоди на передачу квартири в іпотеку вона не надавала, розпорядження відповідачем квартирою, що належить на праві спільної сумісної власності без її згоди, порушує її права як співвласника майна. Виходячи з цього, на підставі ст.65 СК України та ст.ст.203,215 ЦК України просить задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Не заперечувала, що відповідач не повідомив банк про належність квартири на праві спільної сумісної власності йому та позивачці, а також про його перебування в шлюбі в момент укладення договору. При цьому зазначила, що при укладенні договору він вважав, що для дійсності укладеного договору він не має перебувати в шлюбі та фактичних шлюбних відносинах лише на території України. Його фактичним місцем проживання при укладенні договору працівники банку не цікавилися, як і перебуванням у шлюбі, укладеному за межами України. Підтвердила, що позивачка не знала про укладення відповідачем Договору іпотеки та розпорядження майном без її згоди, як співвласника. Представник відповідача ПАТ»ОТП Банк», який є одночасно представником 3-ї особи ТОВ» ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні проти позову заперечувала. Посилалася на те, що при укладенні Договору іпотеки відповідач підтвердив, що майно не перебуває в спільній сумісній власності, він не перебуває в шлюбі та не проживає однією сім»єю без реєстрації шлюбу і права на дану квартиру, окрім нього, ніхто не має. Вважає, що при укладенні договору банк виконав усі вимоги закону, а тому просить у позові відмовити. 3-я особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. просить розглядати справу в її відсутності. 3-я особа [PERSON] та представник 3-ї особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві до суду не з»явилися, про час розгляду спарив повідомлені належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставили, а тому суд вважає за можливе розглядати справу їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, виходячи з наступного. Встановлено, що позивачка та відповідач [PERSON] з 05.09.1997 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований в Державі Ізраїль. 04.11.2003 року, тобто під час перебування в шлюбі, ними була придбана квартира [ADDRESS]. 15.04.2008 року між відповідачами був укладений Договір іпотеки, згідно з яким відповідач [PERSON] виступив майновим поручителем по зобов»язаннях 3-ї особи [PERSON] по укладеному ним 15.04.2008 року Кредитному договору з ПАТ»ОТП Банк», та передав за умовами договору в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 05.03.2013 року за позовом 3-ї особи - ТОВ»ОТП Факторинг Україна» було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. / а.с. 5-12; 67-103 / Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України, діючого на момент придбання квартири у власність, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Дані положення регламентуються також ст.63 СК України та ст.368 ЦК України , в яких зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, реєстрація права власності на квартиру на відповідача [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу не спростовує презумпції належності цієї квартири до спільної сумісної власності подружжя позивачки та відповідача [PERSON] Відповідно до ч.ч.1-3 ст.65 Сімейного кодексу України / в редакції станом на 15.04.2008 року / дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. В ч.2 ст.6 Закону України « Про іпотеку» / в редакції станом на 15.04.2008 року / майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 25 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки / іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя. При оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі. Судом встановлено і не спростовано відповідачами, згода позивачки на укладення Договору іпотеки при його укладенні у встановленому законом порядку витребувана не була, договір був укладений без її згоди і до участі в справі про звернення стягнення на майно залучена не була. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним асадам. Таким чином, законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи викладене вище, укладення оспорюваного відповідачами Договору іпотеки всупереч вимогам закону, який регламентує право спільної сумісної власності подружжя та порядок розпорядження ним, суд приходить до висновку, що укладений між відповідачами Договір іпотеки суперечить закону, а тому вимоги позивачки є обгрунтованими.

Outcome: approved