Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про захист прав споживачів та просили стягнути з відповідача на їх користь 6560 грн. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони вирішили здійснити туристичну подорож до Туреччини, для чого 14.06.2013 р. звернулися до туристичної фірми “La Vita”, яка розташована в м. Миколаєві по вул. Декабристів 13. При цьому відповідачем [PERSON], яка була керівником цієї туристичної фірми було запропоновано сплатити кошти за тур, які в подальшому повинні були бути перераховані туристичному агенту - ТОВ «Абаск Тур». При цьому, 14.06.2013 року позивачами було повністю оплачено відповідний тур до Туреччини та отримано квитанції до прибуткового касового ордеру з підписом директора туристичної фірми “La Vita” [PERSON] на загальну суму 6560 грн. та їм було роз’яснено, що згідно умов трансферу та додаткових послуг 19.06.2013 року на автомобілі туристичної фірми їх відвезуть до аеропорту м. Одеси, а по прибуттю до м. Анталія їх повинен буде зустріти гід та доставити до готелю Asdem Beach Labada. Згідно договору страхування під час подорожі за кордон №7233988 від 17.06.2013 року кількість днів договору перебування за кордоном , протягом яких діє страховий захист з 19.06.2013 року по 26.06.2013 року. 19.06.2013 року прибувши до аеропорту м. Одеси позивачі при проходженні реєстрації на рейс Одеса-Анталія дізналися, що їх прізвищ не має в списках пасажирів літака, у зв’язку з чим вони повернулися до туристичної фірми, де виявили більше ніж 20 осіб, які також піддалися шахрайству з боку туристичної фірми. Позивач [PERSON] в судове засідання не з’явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви підтримав та просив про їх задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечував. Позивач [PERSON] в судове засідання не з’явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримала та просила про їх задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явилася, про причини неявки до суду не повідомила, заперечень проти задоволення позову не надала, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Ухвалою суду позов розглянутий за відсутності сторін, так як у матеріалах справи достатньо доказів про взаємні права та обов’язки сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 14.06.2013 року позивачі звернулися до туристичної фірми “La Vita” з метою укладення договору-купівлі продажу туристичної путівки до Туреччини м. Анталія. На виконання вищевказаного договору купівлі-продажу туристичної путівки позивачем [PERSON] було сплачено кошти в розмірі 6560 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від 14.06.2013 року на суми 3060 грн. та 3500 грн. Зазначені кошти сплачені на користь фізичної особи – підприємця [PERSON] та отримані нею, що підтверджується її підписом та печаткою підприємця на вищевказаних квитанціях. З матеріалів справи вбачається, що позивачі придбали туристичні путівки до Туреччини м. Анталія згідно з умовами яких вони їдуть на відпочинок до м.Анталія з 19.06.2013 року по 26.06.2013 року з наданням трансферу та наданням додаткових послуг та розміщюються в готелі Asdem Beach Labada. При цьому 19.06.2013 року позивачі на службовому автомобілі туристичної фірми прибули до аеропорту м.Одеси для проходження реєстрації та виліту на відпочинок до Туреччини, але при проходженні реєстрації працівники аеропорту пояснили позивачам, що їх не має в списках посадкових місць на літак Одеса-Анталія, а квитки надані туристичною фірмою “La Vita” є недійсними. По прибуттю до туристичної фірми “La Vita” позивачі дізналися, що більш ніж 20 осіб піддались шахрайським діям вищевказаної туристичної фірми у зв’язку з чим позивач [PERSON] звернувся до Центрального районного відділу Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області з заявою для прийняття заходів щодо шахрайських дій з боку туристичної фірми. 27.06.2013 року постановою старшого слідчого Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] кримінальне провадження №12013160020004213 зареєстроване за заявою [PERSON] за ознаками правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України з боку [PERSON] було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. У зв’язку з чим позивачі були вимушені звернутися з даним позовом до суду. Враховуючи вищевикладене суд дійшов наступного. Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму, спрямованої на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров'я, на безпечне для життя і здоров'я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей, визначені в Законі України “Про туризм” від 15 вересня 1995 року № 324/95-ВР. Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону: туризм - це тимчасовий виїзд особи з місця проживання в оздоровчих, пізнавальних, професійно-ділових чи інших цілях без здійснення оплачуваної діяльності в місці, куди особа від'їжджає; турист - особа, яка здійснює подорож по Україні або до іншої країни з не забороненою законом країни перебування метою на термін від 24 годин до одного року без здійснення будь-якої оплачуваної діяльності та із зобов'язанням залишити країну або місце перебування в зазначений термін; туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо); Згідно ст. 2 Закону України “Про туризм” майнові відносини в галузі туризму, засновані на рівності, автономії волі і майновій самостійності їх учасників, регулюються Цивільним та Господарським кодексами України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. За приписами ст. 5 Закону України “Про туризм” учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Згідно із частиною чотирнадцятою статті 20 Закону України “Про туризм” права й обов'язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом. Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин першої, другої статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Відповідно до підпунктів 2.1.4., 6.1.3., 6.1.11., 9.5. “Ліцензійних умов провадження туроператорської та турагентської діяльності”, затверджених наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва Міністерства культури і туризму України від 11.09.2007 року № 111/59 (далі: Умови), що діяли на час виникнення спірних правовідносин, туроператор і турагент повинні надавати туристичні послуги в обсягах та в терміни, обумовлені договором про туристичне обслуговування. Якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору. При реалізації туристичного продукту турагентом договір про туристичне обслуговування укладається турагентом від імені та за дорученням туроператора. Туроператор несе відповідальність перед туристом за виконання всіх зобов'язань, пов'язаних з організацією, формуванням та наданням комплексу туристичних послуг, обумовлених договором про туристичне обслуговування. Таким чином, саме Туроператор несе відповідальність перед туристом за якість, своєчасність та повноту надання замовлених останнім туристичних послуг, а також за невиконання зобов'язань, обумовлених договором на туристичне обслуговування. Суб'єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб'єкти туристичної діяльності), є: туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на турагентську діяльність. Згідно до вимог ст. 32 Закону України “Про туризм” за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Статтею 33 вказаного закону передбачено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином розмір понесених позивачем [PERSON] збитків становить 6560 грн. сплачених ним за надання туристичної послуги, відповідно до квитанцій від 14.06.2013 р., які йому до цього часу не повернені. При цьому позовні вимоги, заявлені позивачем [PERSON] задоволенню не підлягають, у зв’язку з тим, що нею не надано доказів сплати відповідачу будь-яких коштів. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди. На підставі ч. 2 ст. 33 Закону України “Про туризм” заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Під моральною шкодою розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та роз’яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України ,,Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31 березня 1995 р. (з наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з наведених обставин справи, суд вважає, що з урахуванням характеру й обсягу моральних страждань, викликаних обмеженням прав і свобод позивача [PERSON], а також зважаючи на його вік і матеріальний стан, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на його користь за заподіяну моральну шкоду підлягає стягненню з відповідача компенсація в розмірі 500 грн. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди слід відмовити у зв’язку з тим, що вона не здійснювала оплату туристичних послуг. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Тому слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 6560 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати в розмірі 344,10 грн.

Outcome: partial