Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

Позивач звернулася у Новомиргородський районний суд Кіровоградської області з зазначеним вище позовом, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті 23 серпня 2010 року [PERSON] право на постійне користування земельною ділянкою площею 20 гектарів, яка розташована на території Мар»ївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, та належала [PERSON] на праві постійного користування земельною ділянкою згідно Державного акту на право постійного користування землею серії КР 000185 від 29 березня 2001 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] зазначила наступне. Рішенням Новомиргородської районної ради від 16 лютого 2001 року № 363 [PERSON] була надана земельна ділянка на території Мар»ївської сільської ради в постійне користування для організації селянського (фермерського) господарства площею 20 гектарів. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримав Державний акт на право постійного користування землею серії КР 000185 від 29 березня 2001 року. 23.08.2010 року [PERSON] помер. Позивач, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину. При зверненні до нотаріуса після смерті [PERSON] з приводу видачі свідоцтва про право на постійне користування згаданою земельною ділянкою у порядку спадкування, позивачу було відмовлено, оскільки статтею 92 ЗК України від 25.10.2001 року в перелік субєктів права постійного користування земельною ділянкою не включені фізичні особи, стаття 1225 ЦК України також не передбачає перехід права користування земельною ділянкою в порядку спадкування у разі відсутності розміщення на неї житлового будинку, інших будівель та споруд. Оскільки відповідно до ч.2 ст. 407 ЦК України та ч.2 ст.102-1 ЗК України у порядку спадкування може передаватися право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), позивач, посилаючись на ст.ст.1216, 1218 ЦК України, вважає, що до неї, як спадкоємця, в порядку спадкування перейшло право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства площею 20 гектарів на території Мар»ївської сільської ради. У судовому представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову, вважаючи, що Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області ніяким чином не порушило прав позивача, оскільки остання навіть не зверталася до відповідача з приводу отримання у постійне користування зазначеної вище земельної ділянки. Більш того, відповідач вказала, що згадана земельна ділянка не може бути обєктом спадкування, оскільки є державною власністю і позивач згідно чинного законодавства має право отримати її у користування лише на підставі договору оренди. Представник третьої особи - Марївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області заперечила проти задоволення позову, зазначивши, що позивач має право отримати земельну ділянку її у користування лише на підставі договору оренди. Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Новомиргородському районі Кіровоградської області у судове засідання не зявився, при цьому був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за таких обставин. Судом встановлено, що рішенням Новомиргородської районної ради від 16.02.2001 року № 363 [PERSON] в постійне користування для організації селянського (фермерського) господарства надана земельна ділянка площею 20 гектарів на території Мар»ївської сільської ради. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримав Державний акт на право постійного користування землею серії КР 000185 від 29.03.2001 року. 23.08.2010 року [PERSON] помер. Позивач, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину. При зверненні до нотаріуса після смерті [PERSON] з приводу видачі свідоцтва про право на постійне користування згаданою земельною ділянкою у порядку спадкування позивачу відмовлено у видачі відповідного свідоцтва, оскільки з урахуванням поданих позивачем нотаріусу документів для оформлення спадщини та конкретних обставин згідно з чинним законодавством не передбачено перехід в порядку спадкування права користування земельною ділянкою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З викладених у позовній заяві вимог та наведених доказів не вбачається, якими саме діями (бездіяльністю) чи рішенням відповідача порушені, оспорені чи не визнані права, свободи або інтереси позивача, тобто позивач не надав суду належних доказів порушення своїх прав саме відповідачем, оскільки [PERSON] чи її представник навіть не зверталися до відповідача з приводу передачі у постійне користування для організації селянського (фермерського) господарства, в тому числі й вище вказаної земельної ділянки, а тому відповідно і відповідач не вчиняв та не міг вчинити будь-які, не приймав рішення відносно позивача стосовно надання чи ненадання спірної земельної ділянки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Що стосується доводів позивача, зокрема посилань на ст.407 ЦК України та ст.102-1 ЗК України, які на думку позивача визначають її право як спадкоємця на отримання в порядку спадкування право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, яка знаходилася у постійному користуванні [PERSON], то суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки зазначені норми цивільного і земельного законодавства визначають правову природу речового права на чуже майно, зокрема права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), в основі якого є договір. Таким чином, емфітевзис може виникнути лише на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, проте такі обставини не були встановлені під час розгляду справи, з чим погодився представник позивача, а відтак, з урахуванням встановлених правовідносин, позивач не може отримати після смерті [PERSON] в порядку спадкування право на постійне користування вище вказаною земельною ділянкою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed