Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ПАТ «ДельтаБанк» та приватної виробничо-торгівельної фірми «БІО-М» про визнання договору недійсним, в обґрунтування вимог вказав, що 12.11.2010 року між ПАТ «Дельта-Банк» та приватною виробничо-торгівельною фірмою «БІО-М» був укладений договір кредитної лінії № ВКЛ-2005365, згідно якого банк надав кредит в сумі 600000 грн. з кінцевим строком погашення 11.11.2012 року. 12.11.2010 року між позивачем та ПАТ «ДельтаБанк» був укладений договір поруки № П-2005365, згідно якого [PERSON] поручився перед Банком в разі невиконання кредитного зобов'язання ПВТФ «БІО-М». Згідно постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.05.2010 року № 1/464/2010 відносно нього, як особи що вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ст..358 ч.3 КК України, застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.03.2011 року № 5/1/2011 року, відносно нього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку скасовано. В момент укладення договору поруки він не міг у повному обсязі віддавати своїм діям звіт, просить суд визнати договір поруки № П-2005365 від 12.11.2010 року укладений між ним і ПАТ «ДельтаБанк» - недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] на позовних вимогах наполягали у повному обсязі та просили їх задовольнити, оскільки згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №163 від 14 грудня 2012 року [PERSON] в день укладення договору поруки від 12.11.2010 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керуватися ними. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» - [PERSON] позовні вимоги не визнав, та пояснив, що з огляду на те, що окрім акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №163 від 14 грудня 2012 року в матеріалах справи міститься висновок лікарів психоневрологічного відділення Артемівської ЦРЛ [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 12 листопада 2010 року про відміну примусових мір медичного характеру відносно [PERSON], що ставить під сумнів висновок вищевказаної експертизи. Він особисто вважає, що в справі немає належних доказів, спираючись на які можна стверджувати про той факт, що [PERSON], підписуючи оспорюваний договір, не усвідомлював значення своїх дій. В судовому засіданні представник відповідача приватної виробничо-торгівельної фірми «БІО-М» [PERSON] просив розглянути справу згідно з вимогами чинного законодавства і вирішити справу за розсудом суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Так в матеріалах справи знаходяться акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи №163 від 14 грудня 2012 року згідно якого в день укладення договору поруки від 12.11.2010 року [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Також в матеріалах справи знаходиться висновок лікарів психоневрологічного відділення Артемівської ЦРЛ [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 12 листопада 2010 року про відміну примусових мір медичного характеру відносно [PERSON] В звязку наявністю у справі вищевказаного висновку - суд ставить під сумнів достовірність висновків зазначених в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи №163 від 14 грудня 2012 року. Тому під час розгляду справи судом було призначено повторну амбулаторну судово-психіатричну-експертизу, проведення якої доручено обласному центру судово-психіатричної експертизи Донецької області. Згідно висновків, обласного центру судово-психіатричної експертизи Донецької області, викладених в акті №410а повторної амбулаторної судово - психіатричної експертизи від 18 вересня 2013 року. [PERSON] потребує тривалого спостереження, у зв'язку з чим комісія прийшла до висновку, що необхідно провести стаціонарну судово-психіатричну експертизу. Детальне вивчення акту №410а повторної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 18 вересня 2013 року, зокрема мотивувальної частини та висновків наголошує, що для надання відповідей на поставлені судом питання необхідне проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Таким чином, це прямо вказує на той факт, що висновки первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №163 від 14 грудня 2012 року по даній справі, не можуть бути покладені за основу, як такі що достовірно доказують той факт, що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними під час підписання договору поруки 12.11.2010 року, адже експертиза була амбулаторною, а не стаціонарною. В судовому засіданні [PERSON] при ознайомленні з висновками викладених в акті №410а повторної амбулаторної судово - психіатричної експертизи від 18 вересня 2013 року пояснив, що він не бажає щоб відносно нього було проведено стаціонарну судово - психіатричну експертизу і відмовився від її проведення. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позивач по даній справі повинен доказати суду, що в момент підписання оспорюваного договору (12 листопада 2010 року) він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Але єдиним належним доказом в такій ситуації, як зазначено в акті №410а повторної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 18 вересня 2013 року, має бути акт стаціонарної судово-психіатричної експертизи. [PERSON] відмовився від проведення відносно нього стаціонарної судово-психіатричної експертизи, тим самим позбавив себе можливості отримати належний та допустимий доказ, яким являвся б акт стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Згідно ст..146 ч.1 ЦПК України - у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Згідно ст. 146 ч.1 ЦПК України суд визнає недостовірними висновки амбулаторної судово-психіатричної експертизи №163 від 14 грудня 2012 року, згідно яких в день укладення договору поруки 12.11.2010 року [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Судом не встановлено той факт, що [PERSON] під час укладення договору поруки 12.11.2010 року між [PERSON] та ПАТ «ДельтаБанк» № П-2005365, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed