Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2013 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. 03.07.2010 року по вул. Лермонтова в м. Запоріжжя відбулася ДТП. Відповідач [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER], який належав йому на праві власності. На час скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних, транспортних засобів. Вина відповідача у скоєнні вище зазначеного ДТП підтверджується постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2010 року та матеріалами справи про адміністративне правопорушення. В результаті зазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль «Хюндай», державний номер [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON] Відповідно до звіту № 100 від 18.07.2010 року спеціаліста - автотовароведа, розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, становить 5380 гривень 70 копійок. Власник пошкодженого автомобіля, [PERSON], з метою отримання відшкодування звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. Зазначена шкода відповідачем [PERSON] не була відшкодована в добровільному порядку. З огляду на вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON] відшкодування витрат в порядку регресу, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 5103 гривні 92 копійки та понесені судові витрати за оплату судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок та 1500 гривень за надання правових послуг. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Жодних заяв та клопотань на адресу суду не надала. Суд на підставі ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутності представника третьої особи. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03.07.2010 року, о 22 годині 25 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], рухаючись по вул. Лермонтова у м. Запоріжжі, при маневруванні ліворуч не впевнився в безпеці, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2010 року [PERSON] визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на шість місяців. Автомобіль «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER], був застрахований у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Відповідно до висновку судового експерта автотоварознавця Маляр Н.И. № 100 від 18.07.2010 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику вказаного автомобіля на момент оцінки складає 5380 гривень 70 копійок. На підставі заяви про відшкодування страхової виплати в порядку регресу від 04.08.2010 року та наказу № 2662, Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 4483 грн. 92 коп., що підтверджується довідкою № 1 від 17.08.2010 року. Крім того, МТСБУ сплатило 620 грн. за роботу аварійного комісара, що підтверджується актом виконаних робіт № 11672 від 08.07.2010 року та платіжним дорученням № 3529 від 26.08.2010 року. Листом № 18541 від 07.10.2010 року [PERSON] було запропоновано в добровільному порядку компенсувати позивачу зазначені кошти. Однак, до цього часу витрати в добровільному порядку не відшкодовані. У пункті 8 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року міститься застереження, що з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, до Моторного (транспортного) страхового бюро України, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1191 ЦК України, після сплати МТСБУ страхового відшкодування перейшло право вимоги до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тобто до винної особи [PERSON] на відшкодування шкоди у порядку регресу у межах фактичних витрат. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати та документально підтверджені витрати у вигляді судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок. Проте, виходячи з аналізу ст.ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача [PERSON] надано Контракт про надання правової допомоги № 67 від 27.09.2012 року та Додаткову угоду № 6 від 31.07.2013 року до Контракту. Проте, названі документи не свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оскільки вони не є документами, оформленими у встановленому законом порядку, а такими документами можуть вважатись квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку, а вказане платіжне доручення не містить відомості, що кошти за додатковою угодою у розмірі 1500 грн. сплачено по справі відносно відповідача [PERSON], оскільки за умовами додаткової угоди, [PERSON] прийнято завдання не ведення декількох справ. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial