Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач, збільшив позовні вимоги просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 51 від 28.03.2006 року у розмірі 27438,19 доларів США 19 центів станом на 18.11.2013 року, що еквівалентно 219313,46 грн., а також витрати по оплаті судового забору в сумі 2193,13 грн., мотивуючі вимоги тим, що між Банком та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту на придбання нерухомості № 51 від 28.03.2006 року в сумі 50 000, 00 доларів США, зі сплатою 13% річних строком до 27.03.2021 року. В якості забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки належної позивачу на праві власності квартири № 30 по вул. Адм. Макарова, 29 в м. Севастополі. 28.03.2006 року між Банком та [PERSON] укладений договір поруки № 80 згідно умов якого поручитель зобов’язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов’язань за кредитним договором № 51 від 28.03.2006 року до повного виконання зобов’язань (п.1.1, п. 3.1, 3.2). Оскільки [PERSON] кредит в установленому порядку не погашав, відсотки за його використовування не сплачував, рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 29.07.2011 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду м. Севастополя від 14.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 51 від 28.03.2006 року у загальній сумі 524632,08 грн. було звернено стягнення на предмет іпотеки – квартиру № 30 по вул. Адм. Макарова, 29 в м. Севастополі. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 06.06.2013 року були задоволені вимоги Банку в частині виселення відповідачів з залежними від них особами – малолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Але, оскільки умови кредитного договору відповідачем [PERSON] по погашенню заборгованості не виконуються до теперішнього часу, у позивача виникло також право вимоги про стягнення заборгованості до його поручителя – [PERSON] В свою чергу, [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Державний [PERSON] України», де змінив предмет позову у редакції від 23.12.2013 року, просив суд визнати кредитний договір № 51 від 28.03.2006 року розірваним з 29.07.2011 року (з дня постановлення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки), зобов’язати [PERSON] прийняти новий варіант погашення залишку заборгованості по кредитному договору із розрахунку курсу долара США 5,05, заборонити виселяти малолітню дитину [PERSON] [INFO] з квартири № 30 в будинку № 29 без надання йому рівноцінного житла. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач посилається на те, що з об’єктивних причин не міг виконувати свої обов’язки по кредитному договору, у зв’язку з світовою фінансовою кризою, договір був укладений з порушенням ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту безпритульних осіб та дітей позбавлених батьківського піклування», без дозволу органу опіки та піклування, також у порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не виконував умови кредитного договору в частині неповідомлення [PERSON] про можливість реструктуризації боргу, перед укладенням договору не повідомив [PERSON] про умови кредитного договору, що є порушенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позовна давність для стягнення пені за кредитним договором закінчилася, проценти за користування кредитними коштами для боржників, щодо яких відкрито виконавче провадження не нараховуються. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, проти зустрічних позовних вимог заперечив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти доводів позовної заяви, в задоволенні якої просив відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги первісного позову підлягають задоволенню, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (Банком) та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту на придбання нерухомості № 51 від 28.03.2006 року, відповідно до умов якого позивач зобов’язався надати [PERSON] (позичальнику) для споживчих потреб кредитні кошти у сумі 50 000,00 доларів США, а позичальник зобов’язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити банку за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі, враховуючі проценті у розмірі 13% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки передбачені договором. Відповідно до п. 3.3.1 кредитного договору позичальник зобов’язаний повернути кредит в повному обсязі, враховуючі проценти за користування, комісійні винагороди та штрафні санкції як це передбачено в договорі в строк не пізніше 27.03.2021 року (п.1.6). Пунктом 1.3.1. кредитного договору сторони встановили, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором, між Банком (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки б/н від 28 березня 2006 року, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно – квартиру, розташовану за адресою: м. Севастополь, вул. Адм. Макарова, б. 29, кв. 30. За домовленістю сторін заставна вартість предмету іпотеки складає 505 000, 00 грн., та договір іпотеки забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 51 від 28.03.2006 року про повернення 50000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 13% річних, а також можливу неустойку у розмірі та у випадках передбачених кредитним та цим договором. Також в забезпечення виконання зобов’язань [PERSON] по поверненню кредиту, 28.03.2006 року між Банком [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 80, відповідно до якого [PERSON] зобов’язалась відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов’язань, враховуючі сплату штрафних санкцій, тому повинна нести солідарну відповідальність за зобов’язаннями боржника у повному розмірі, враховуючі відсотки, штрафні санкції та збитки які пов’язані з простроченням виконання вищевказаного кредитного договору. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 29.07.2011 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду м. Севастополя від 14.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 51 від 28.03.2006 року у загальній сумі 524632,08 грн. було звернено стягнення на предмет іпотеки – квартиру № 30 по вул. Адм. Макарова, 29 в м. Севастополі. Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 06.06.2013 року були задоволені вимоги Банку в частині виселення відповідачів з залежними від них особами – малолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно п. 3.1.4. договору іпотекою також забезпечуються зобов’язання, зазначені в п. 3.1. цього договору, за рахунок вирученої від реалізації предмету іпотеки включаючи сплату процентів, неустойки , відшкодування збитків, завданих порушенням зобов’язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат пов’язаних з реалізацією предмета іпотеки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Так, позивач посилається на те, що заборгованість відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 51 від 28 березня 2006 року станом на 18.11.2013 року становила 27438,19 доларів США, яка включає в себе заборгованість по процентам – 14443,43 долара США пеню по простроченої заборгованості по кредиту та процентам в сумі 12994,76 доларів США, що підтверджується розрахунками заборгованості, наявними в матеріалах справи. Таким чином загальна сума збитків, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача за кредитним договором № 51 від 28.03.2006 року за період з 15.06.2011 року по 18.11.2013 року складає 27438,19 доларів США. Згідно умов договору поруки № 80 від 28.03.2006 року та на підставі ст. 553 ЦК України [PERSON] є поручителем [PERSON] за кредитним договором № 51 від 28.03.2006 року, а відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов’язання забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, при цьому поручитель відповідає в тому ж об’ємі що і боржник, враховуючі сплату основного боргу, відсотків та неустойки. Отже вимоги позивача про стягнення заборгованості солідарно з [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню як засновані на законі. Суд вважає необґрунтованими заперечення [PERSON] проти позовних вимог Банку в частині пропущення строку позовної давності для стягнення пені за порушення зобов’язань по поверненню кредитних коштів, а також неможливості стягнення процентів за користування кредитними коштами у зв’язку з находженням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на примусовому виконанні, оскільки у кредитному договорі строк виконання основного зобов’язання чітко визначений – строком повного погашення кредиту є 27.03.2021 року, тому строк дії договору кредиту не закінчився, а значить діють зобов’язання в частині обов’язку оплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальності за порушення його умов враховуючі сплату пені. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання розірваним кредитного договору № 51 від 28.03.2006 року, у зв’язку зі світовою фінансовою кризою, з підстав невідповідності його вимог ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту безпритульних осіб та дітей позбавлених батьківського піклування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зобов’язати [PERSON] прийняти новий варіант погашення залишку заборгованості по кредитному договору із розрахунку курсу долара США 5,05, заборонити виселяти малолітню дитину [PERSON] [INFO] з квартири № 30 в будинку № 29 без надання йому рівноцінного житла, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Неможливість відповідача виконувати свої зобов’язання за кредитним договором з поважних причин, не є підставою для розірвання кредитного договору та зобов’язання перерахування погашення залишку заборгованості по кредитному договору із розрахунку курсу долара США 5,05 та такі вимоги не засновані на законі, оскільки саме по собі зменшення прибутків відповідача внаслідок мирової фінансової кризи та сама світова фінансова криза є явищем, яке не належить до обставин непереборної сили, що позбавляють відповідача необхідності виконувати умови укладеного договору, та звільняють його від відповідальності передбаченої ст. 611 ЦК України. Також суд вказує на те, що відповідно до ст. 625 ЦК України, не є підставою для звільнення від відповідальності та розірвання договору, відсутність у боржника необхідних коштів для виконання зобов’язання внаслідок несподіваного збільшення курсу долара США. Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України передбачена, як одна з основних засад цивільного законодавства, свобода договору. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 14 ЦК України зазначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Стаття 526 даного Кодексу вказує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, має обов'язкову силу для самих сторін. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту. З матеріалів справи вбачається, що спірний кредитній договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення позивача за зустрічним позовом з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідача на укладання такого договору. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» спірний кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Крім того, як було встановлено судом, відповідач здійснював повернення кредитних коштів, однак згодом у зв'язку із погіршенням матеріального становища не зміг вчасно та у повному обсязі здійснювати погашення кредитної заборгованості. Дана обставина на думку суду також свідчить про погодження позичальника з умовами укладеного Кредитного договору та відповідно виконання своїх зобов'язань за даним договором певний період часу. Як вже зазначав суд, за рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 29.07.2011 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду м. Севастополя від 14.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 51 від 28.03.2006 року у загальній сумі 524632,08 грн. було звернено стягнення на предмет іпотеки – квартиру № 30 по вул. Адм. Макарова, 29 в м. Севастополі. За рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 06.06.2013 року були задоволені вимоги Банку в частині виселення відповідачів з залежними від них особами – малолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового Кодексу України. Позовні вимоги [PERSON] про заборону виселення його дитині без надання іншого житла не співвідносяться з предметом спору по даній справі та правового значення по даній справі не мають, питання житлових прав дитини було вирішено судом при постановленні рішення від 06.06.2013 року. Також суд зазначає, що згідно пояснень позивача по зустрічному позову, рішення суду про виселення ним оскаржене в апеляційному порядку, справа перебуває у провадженні Апеляційного суду м. Севастополя. Суд також знаходить неспроможними підстави визначені [PERSON] для розірвання кредитного договору в частині порушення вимог ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ним у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не доведено суду наявність порушень з боку Банку по виконанню обов’язків по кредитному договору, про ознайомлення з умовами кредитного договору та зобов’язання його виконувати свідчить підпис [PERSON] на договорі. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти-гривні. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про [PERSON] України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється НБУ. Згідно з ч.1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», валютні курси встановлюються [PERSON] Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Умовами кредитного договору встановлена валюта кредиту – долар США, та беручи на себе обов'язки щодо погашення кредиту саме в доларах США, [PERSON] повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договором. Позивач, згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. З вищевикладеного вбачається, що позовні вимоги про визнання кредитного договору розірваним не підлягають задоволенню. На підставі ст. 14, 16, 509, 525, 526, 533, 549-552, 554, 559, 590, 611, 612, 615, 625, 627, 629, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 3, 7 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved