Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

в жовтні 2013 року [PERSON] (далі - позивач) звернулося в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи, при цьому пояснивши наступне. 23.11.2012 року у м. Києві на вул. Лисогірській, [PERSON] керуючи автомобілем «Рено Мастер», д.н.з. [NUMBER] при русі заднім ходом не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], що призвело до пошкодженням обох автомобілів. При цьому, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.01.2013 року по справі № 2601/22988/1 було визнано виним у вищезазначеному ДТП [PERSON] Разом з цим, відповідно до Звіту з оцінки транспортного засобу від 10.12.2012 року за № 5723, вартість матеріального збитку від пошкодження автомобіль [NUMBER] склав суму розміром 8676,63 грн. В свою чергу, цивільно-правову відповідальність [PERSON] за нанесену ним під час управління автомобілем «Рено Мастер», д.н.з. [NUMBER], шкоду третім особам було застраховано згідно Полісу № АВ /9797774 як страховиком ПРаТ «Страхова компанія «Лафорт». У зв'язку зі зазначеним, позивач повідомленням від 28.11.2012 року за вх. № 3469 проінформував ПРаТ «Страхова компанія «Лафорт» про вищезазначене ДТП від 23.11.2012 року. Крім того, в наступному позивач звернувся із заявою про отримання страхового відшкодування від 30.01.2013 року за вх. № 651 до ПРаТ «Страхова компанія «Лафорт». Проте, ПРаТ «Страхова компанія «Лафорт» вищезазначені звернення позивача залишило без відповіді, кошти страхового відшкодування позивачу не сплатило. Враховуючи зазначене позивач пояснив, що у випадку невиконання ПРаТ «Страхова компанія «Лафорт» зобов'язання по відшкодування шкоди, таке відшкодування має здійснити відповідач як її заподіював. Крім того позивач зазначив, що йому було завдано моральної шкоди та душевних страждань в наслідок пошкодження автомобіля [NUMBER] та відмови відповідача компенсувати завдані збитки. У зв'язку із зазначеним позивач просив стягнути на його користь з відповідача шкоду заподіяну майну фізичної особи в розмірі 8676,63 грн., моральну шкоду в розмірі 2500,0 грн., судові витрати овязані із проведенням авто товарознавчої експертизи в розмірі 400,0 грн., витрати по оплаті судового збору у розмірі 229,40 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити повністю. Відповідач у судовому засіданні та наданих суду письмових запереченнях на позов не визнав його та просив відмовити в задоволенні позову у зв'язку з тим, що: [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки його цивільно-правову відповідальність було страхоано згідно Полісу № АВ /9797774 як страховиком ПРаТ «Страхова компанія «Лафорт», яке має бути належним відповідачем по справі; позивачем не підтверджено доказами його право власності чи інше речове право на автомобіль [NUMBER] та отримання відшкодування за його пошкодження, а згідно технічного паспорту на зазначений автомобіль його власником є інша особа; наданий позивачем Звіт з оцінки транспортного засобу від 10.12.2012 року за № 5723 не підписано оцінювачем та він є неналежним доказом по справі. Вислухавши пояснення сторін, що з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити у задоволені позову, виходячи з наступного. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.01.2013 року по справі № 2601/22988/1 встановлено, що [PERSON] 23.11.2012 року приблизно о 19 год. 00 хв. в м. Києві на вул. Лисогірській, керуючи автомобілем «Рено Мастер», д.н.з. [NUMBER] при русі заднім ходом не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], що призвело до пошкодженням обох автомобілів, чим порушив п.п. 2.3. (б), 10.9 Правил дорожнього руху. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В свою чергу, згідно Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля [NUMBER] зареєстровано [PERSON], а не позивача (а.с. 26). При цьому, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано суду докази на підтвердження наявності у позивача відповідного речового права щодо автомобіля [NUMBER] яке могло бути порушено відповідачем, а також не підтверджено право позивача вимагати і самостійно отримувати відшкодування заподіяної ушкодженням автомобіля [NUMBER] шкоди замість власника цього автомобіля або без його згоди на зазначене. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того судом встановлено, що на момент ДТП від 23.11.2012 року цивільно-правову відповідальність [PERSON] за нанесену ним під час управління автомобілем «Рено Мастер», д.н.з. [NUMBER] шкоду третім особам було застраховано згідно Полісу № АВ /9797774 як страховиком ПРаТ «Страхова компанія «Лафорт». Разом з цим положеннями ст. 1194 ЦК України унормовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому ст. 1194 ЦК України є спеціальною по відношеню до інших положень кодексу для регулювання деліктних відносин за участю особи, яка застрахувала свою відповідальність. До того ж, відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Таки чином, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом для регулювання правовідносин, яки виникають у вищезазначеній сфері. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином, виходячи із суті такого страхування, закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди, якого закон зобов'язує страхувати цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту своїх майнових інтересів. Аналогічну позицію зазначено Верховним судом України в ухвалі від 03.06.2009 року по справі № 6- 7876св09. Крім того суд відхиляє доводи позивача про припинення діяльності ПРаТ «Страхова компанія «Лафорт», оскільки в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано докази визнання останньої банкрутом, початку щодо неї процедури ліквідації. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. До того ж суд зазначає, що відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника/ повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В свою чергу, судом було роз'яснено позивачу його право на заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення останнього в якості співвідповідача по справі. Однак, позивач вищезазначеним процесуальним правами не скористався. Стосовно наданого позивачем в якості доказу по справі Звіту з оцінки транспортного засобу від 10.12.2012 року за № 5723, складеного оцінювачем ФОП [PERSON], суд зазначає наступне. Згідно преамбули Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» цей закон визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Проте, наданий позивачем Звіт з оцінки транспортного засобу від 10.12.2012 року за № 5723, не підписано оцінювачем [PERSON], директором [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до вимог ст.. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У зв'язку із наведеним суд оцінює як неналежний доказ та відхиляє Звіт з оцінки транспортного засобу від 10.12.2012 року за № 5723. При цьому позивачем не надано та інші докази на підтвердження розміру шкоди, завданої ушкодженням автомобіля [NUMBER]. Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку відмовити у задоволені позову повністю.

Outcome: dismissed