Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Ухвалою Ленінського районного суду м. Севастополя від 19.09.2013 року об'єднано в одне провадження цивільну справу №764/7714/13-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON], третя особа - ТОВ «Тонус плюс», про стягнення заборгованості за кредитним договором, зі цивільною справою №764/7712/13-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] та ТОВ «Тонус плюс» про стягнення заборгованості за кредитним договором. З врахуванням остаточних уточнень позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № 20.07/08-МНЛ від 27.06.2008 року, укладеним між ВАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Тонус плюс», станом на 25.07.2013 року, в розмірі 19715636,28 доларів США та 23958316,86 грн., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом в сумі 13165218,90 доларів США, що за курсом НБУ становить 105229594,67 грн., та 4361664,54 грн. за період з 01.02.2011 року по 25.07.2013 року, заборгованості за поточними процентами в сумі 32913,05 доларів США, що за курсом НБУ становить 263074,01 грн., та 14937,21 грн. за період з 27.06.2013 року по 25.07.2013 року, заборгованості за простроченими процентами в сумі 6517504,33 доларів США, що за курсом НБУ становить 52094412,11 грн., та 3473249,31 грн. з 26.08.2010 року, пені за несвоєчасну сплату кредиту у доларах США в сумі 7022261,26 грн. та за несвоєчасну сплату кредиту у гривні в сумі 226344,29 грн. за період з 25.01.2013 року по 25.07.2013 року, пені за несвоєчасну сплату процентів у доларах США в сумі 2519071,88 грн. та за несвоєчасну сплату процентів у гривні в сумі 226344,29 грн. за період з 25.01.2013 року по 25.07.2013 року, трьох процентів річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати кредиту у доларах США в сумі 3963629,59 грн. та щодо сплати кредиту у гривні в сумі 97764,35 грн. за період з 01.02.2011 року по 25.07.2013 року, інфляційні втрати за процентами за кредитом у гривні за період з 26.08.2010 року по 25.07.2013 року в сумі 27103,69 грн., з відрахуванням із загальної суми заборгованості від'ємного значення індексу інфляції за тілом кредиту у гривні за період з 01.02.2012 року по 25.07.2013 року в сумі - 2039,10 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та ТОВ «Тонус плюс» був укладений кредитний договір та додаткові угоди до нього, відповідно до умов яких останньому були надані кредитні кошти в розмірі 13371015,00 доларів США та 7539904,00 грн. на строк до 26.06.2013 року з виплатою 20,00 % річних за користування кредитними коштами у гривні та з виплатою 13,00 % річних за користування кредитними коштами у доларах США. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки, відповідно до умов яких останні зобов'язалися відповідати перед банком за своєчасне і повне виконання зобов'язань ТОВ «Тонус плюс» за кредитним договором. Проте відповідач ТОВ «Тонус плюс» свої зобов'язання за кредитним договором не виконало належним чином, що призвело до утворення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача уточнені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснив, що із загальної суми заборгованості підлягає відрахуванню від'ємний показник інфляції за прострочку сплати кредиту в гривні в розмірі - 2039,10 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення уточненого позову, пояснив, що 27.05.2011 року позивач направив відповідачу ТОВ «Тонус плюс» лист-вимогу про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, яку було отримано відповідачем ТОВ «Тонус плюс» 10.06.2011 року, тому на підставі п. 5.1, 5.2., та 6.12 кредитного договору граничним строком виконання позичальником основного зобов'язання є 15.06.2011 року. Однак позивачем протягом шести місяців зі вказаної дати не заявлено вимог до відповідача, як поручителя, тому договір поруки на підставі ст. 559 ЦК України є припиненим, отже, стягнення з поручителя сум на підставі умов припиненого договору є неприпустимим. Відповідачі [PERSON] та ТОВ «Тонус плюс» в судове засідання не з'явилися, сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. На підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів [PERSON] та ТОВ «Тонус плюс», оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів, що свідчать про права, обов'язки та відносини сторін. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 червня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Тонус плюс» було укладено кредитний договір № 20.07/08-МНЛ та додаткові угоди до цього кредитного договору, відповідно до умов яких останньому були надані кредитні кошти в розмірі 13371015,00 доларів США та 7539904,00 грн. на строк до 26.06.2013 року з виплатою 20,00 % річних за користування кредитними коштами у гривні та з виплатою 13,00 % річних за користування кредитними коштами у доларах США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, між ВАТ " ВТБ Банк", ТОВ «Тонус плюс» та [PERSON] 27.06.2008 року укладено договір поруки № 20.07.02/08 -МНЛ з додатковими угодами, за умовами яких відповідач [PERSON] прийняла на себе відповідальність по зобов'язанням відповідача ТОВ «Тонус плюс» в тому ж обсязі, що і основний боржник - ТОВ «Тонус плюс». Також з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, між ВАТ " ВТБ Банк", ТОВ «Тонус плюс» та [PERSON] 27.06.2008 року укладено договір поруки № 20.07.01/08 -МНЛ з додатковими угодами, за умовами яких відповідач [PERSON] прийняв на себе відповідальність по зобов'язанням відповідача ТОВ «Тонус плюс» в тому ж обсязі, що і основний боржник - ТОВ «Тонус плюс». ПАТ «ВТБ Банк» є правонаступником ВАТ «ВТБ Банк», що підтверджується п.1.1. Статуту ПАТ «ВТБ Банк» та копією витягу з ЄДРПОУ (серія АВ № 875355). Відповідно до пунктів 4.3.5 та 4.3.6 кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 25.05.2010 року) позичальник зобов'язався повернути кредит в повному обсязі в строк, визначений договором, а бо достроково сплатити боргові зобов'язання за кредитом у повному обсязі у разі надходження заявленої вимоги банку щодо дострокового виконання боргових зобов'язань у випадках, передбачених пунктами 3.1.7., 5.2, 6.12. цього договору. Зі змісту пунктів 5.1., 5.2, 6.12. кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 25.05.2010 року) вбачається, що у разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором, у тому числі несплати ним будь-якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно цього договору, у передбачений ним строк, банк набуває право відкликати власні зобов'язання з кредитування за цим договором та/або вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальнику кредит, а позичальник зобов'язаний, незважаючи на положення 1.1.2. цього договору, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно умов цього договору, в строк не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2011 року позивачем була направлена вимога до відповідача ТОВ «Тонус плюс» про дострокове повернення суми кредитних коштів в повному обсязі разом з процентами та штрафними санкціями на підставі п.5.2. кредитного договору, яка станом на 18.05.2011 року складала 14 790 985,87 доларів США та 8 123 543,64 грн. Вимога отримана відповідачем 10.06.2011 року, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштової кореспонденції (том 1, а.с. 126-127). Одночасно на адресу поручителя [PERSON] 27.05.2011 року позивачем направлено лист з вимогою про повернення вказаної суми заборгованості за кредитним договором у строк не пізніше 5 банківських днів з дня направлення вимоги. Повідомлення отримано відповідачем 15.06.2011 (том 3, а.с. 150-151). 17.06.2011 позивачем повторно була направлена вимога на адресу відповідача ТОВ «Тонус плюс» про повернення кредитних коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку останній отримав 22.06.2011 (том.1, а.с. 124-125). У зв'язку з невиконанням позичальником ТОВ «Тонус плюс» та поручителем [PERSON] вимог банку про дострокове повернення кредитних коштів останнім направлено 27.06.2012 року вимогу на адресу поручителя [PERSON] про повернення всієї суми кредиту, сплату процентів та штрафних санкцій за кредитним договором протягом 5 банківських днів з дня направлення вимоги, яку відповідач отримала 19.07.2012 (том 1, а.с. 121-123). Отже, з вищенаведеного вбачається, що позивач скористався своїм правом, встановленим ч.2 ст. 1050 ЦК України та п.5.2. кредитного договору, щодо пред'явлення до позичальника ТОВ «Тонус плюс» та поручителів вимоги про дострокове повернення кредиту разом з процентами та штрафними санкціями. Відповідно до ч.1 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. З огяду на приписи ч.ч.1, 2 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В п. 24 постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 надано роз'яснення, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З урахуванням наведеного суд відхиляє посилання представника позивача на умови п.5.1 договорів поруки (аналогічні за своїм змістом), відповідно до яких договори поруки діють до повного виконання боржником або поручителем зобов'язань за кредитним договором та поручителем за договором поруки, тому не пропущено строк для пред'явлення вимог до поручителів, оскільки з огляду на вищенаведені положення цивільного закону та роз'яснення ВССУ зі змісту договорів поруки вбачається, що строк їх дії не встановлено, тому договори поруки, укладені між сторонами у справі, припиняються через шість місяців в разі не пред'явлення вимог кредитором до поручителів протягом цього строку з моменту настання строку виконання основного зобов'язання, який обчислюється або з 26.06.2013 року - строк, до якого встановлено пунктом 1.4 кредитного договору та графіком до нього обов'язок позичальника з виплати кредиту в повному обсязі, або з моменту застосування кредитором права на повернення кредиту достроково (п.5.2 договору кредиту, ч.2 ст.1050 ЦК України), що є також настанням строку виконання основного зобов'язання в повному обсязі. Як встановлено судом, позивач скористався правом на дострокове повернення кредитних коштів (виконання основного зобов'язання), надіславши позичальнику ТОВ «Тонус плюс» та поручителю [PERSON] 27.05.2011 року, а поручителю [PERSON] 27.06.2012 року, вимоги про це, тому, враховуючи, що позов до відповідачів [PERSON] та [PERSON] як поручителів подано лише 31.07.2013 року (том № 1, а.с. 145), тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ст.559 ЦК України, вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до цих відповідачів є безпідставним, отже, позов ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню. Аналогічна правова позиція, крім наведених роз'яснень ВССУ, висловлена у постанові ВСУ від 21.05.2012 року (справа № 6-68цс11) та у постанові ВСУ від 23.05.2012 ( справа № 6-33цс12). Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача ТОВ «Тонус плюс» суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідач ТОВ «Тонус плюс» не виконав свої зобов'язання за укладеним кредитним договором, порушив умови цього договору, своєчасно не повернув кредит, не сплатив проценти за користування кредитними коштами. Сума заборгованості за кредитом станом на 25.07.2013 року складається із заборгованості за простроченим кредитом в сумі 13165218,90 доларів США, що за курсом НБУ становить 105229594,67 грн., та 4361664,54 грн. за період з 01.02.2011 року по 25.07.2013 року, заборгованості за поточними процентами в сумі 32913,05 доларів США, що за курсом НБУ становить 263074,01 грн., та 14937,21 грн. за період з 27.06.2013 року по 25.07.2013 року, заборгованості за простроченими процентами в сумі 6517504,33 доларів США, що за курсом НБУ становить 52094412,11 грн., та 3473249,31 грн. з 26.08.2010 року, що підтверджується наданими банком розрахунками заборгованості. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач ТОВ «Тонус плюс» відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України не представив суду доказів повної та своєчасної сплати заборгованості за кредитом та процентам. За таких обставин, враховуючи, що згідно розрахунку заборгованості заборгованість за простроченим кредитом та за простроченими процентами нараховується та заявляється до стягнення фактично за період до 26.06.2013 року, тобто до моменту припинення договору кредиту, а не до 25.07.2013 року, як вказано у позовній заяві, що також підтвердила представник позивача, тому суд доходить висновку, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань зі сплати заборгованості за простроченим кредитом в доларах США в сумі 13165218,90 доларів США, що за курсом НБУ становить 105229594,67 грн., та за простроченим кредитом в гривні в сумі 4361664,54 грн. за період з 01.02.2011 року по 26.06.2013 року, а також заборгованості за простроченими процентами за кредитом в доларах США в сумі 6517504,33 доларів США, що за курсом НБУ становить 52094412,11 грн., та за кредитом в гривні в сумі 3473249,31 грн. за період з 26.08.2010 року по 26.06.2013 року. Надані позивачем розрахунки сумнівів у суду не викликають, відповідачем не спростовані, у зв'язку з чим вимога позивача Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тонус плюс" про стягнення вказаних сум заборгованості підлягає задоволенню. Враховуючи, що строк дії договору кредиту встановлено до 26.06.2013 року, отже, з 27.06.2013 року припинено дію його умов, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом, суд доходить висновку, що нарахування заборгованості за поточними процентами в сумі 32913,05 доларів США, що за курсом НБУ становить 263074,01 грн., та 14937,21 грн. за період з 27.06.2013 року по 25.07.2013 року на підставі умов припиненого договору є безпідставним, тому в задоволенні вимоги позивача Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тонус плюс" про стягнення вказаної суми заборгованості за поточними процентами слід відмовити. При цьому суд також вважає неспроможними доводи представника позивача, що договір кредиту діє відповідно до п.10.4 договору (розділ - „Заключні положення") до повного погашення позичальником заборгованості за цим договором, тому нарахування процентів, зокрема й штрафних санкцій, за період з 27.06.2013 року до 25.07.2013 року є правомірним, оскільки відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору (а не терміном договору - така дефініція відсутня в Цивільному законі) є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, а згідно зі ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, терміном же є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, за приписами ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, термін же визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, отже, в даному випадку має юридичне значення визначений сторонами строк, до якого позичальник повинен був виконати основне зобов'язання з повернення кредиту у повному обсязі - 26.06.2013 року (п.1.4. кредитного договору, розділ - „Предмет договору та основні умови кредитування"), що відповідає визначеному законодавцем у ст.631 ЦК України поняттю „строк договору", та навпаки п.10.4 договору суперечить вказаним нормам права та унеможливлює визначення конкретного (певного) строку договору, що призводить до не визначеності періоду у виконанні сторонами обов'язків за договором, моменту настання строку відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, початку перебігу строку позовної давності тощо, отже дія договору спливає 26.06.2013 року - до дня, коли позичальник повинен був виконати зобов'язання з повернення кредитних коштів. Щодо вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів суд зазначає наступне. Відповідно до п.9.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов'язань з погашення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно умов цього договору більше трьох банківських днів позичальник зобов'язаний сплатити на користь кредитора пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань. При цьому якщо термін простроченої заборгованості з погашення кредиту та/або процентів складає менше трьох банківських днів - пеня не нараховується. Якщо прострочена заборгованість становить чотири і більше банківських днів, пеня нараховується за весь період з моменту виникнення прострочених зобов'язань. Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. На підставі ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивач просить стягнути пеню за несвоєчасну сплату кредиту у доларах США в сумі 7022261,26 грн. та за несвоєчасну сплату кредиту у гривні в сумі 226344,29 грн. за період з 25.01.2013 року по 25.07.2013 року та пеню за несвоєчасну сплату процентів у доларах США в сумі 2519071,88 грн. та за несвоєчасну сплату процентів у гривні в сумі 226344,29 грн. за період з 25.01.2013 року по 25.07.2013 року. Враховуючи, що строком дії договору кредиту є період з 27.06.2008 по 26.06.2013 року, отже, з 27.06.2013 року припинено дію його умов, зокрема, п.9.1 такого договору щодо сплати пені, суд доходить висновку, що нарахування пені за період з 27.06.2013 року по 25.07.2013 року на підставі умов припиненого договору є безпідставним, тому сума пені за несвоєчасну сплату кредиту у доларах США, яка нарахована за період з 25.01.2013 року по 26.06.2013 року, становить 732110,87 доларів США, що за курсом НБУ на час розгляду справи (799,30 грн. за 100 доларів США) складає 5851762,18 грн., сума пені за несвоєчасну сплату кредиту у гривні, яка нарахована за період з 25.01.2013 року по 26.06.2013 року, становить 221722,20 грн., сума пені за несвоєчасну сплату процентів у доларах США, яка нарахована за період з 25.01.2013 року по 26.06.2013 року, становить 242663,68 доларів США, що за курсом НБУ на час розгляду справи (799,30 грн. за 100 доларів США) складає 1939610,88 грн., сума пені за несвоєчасну сплату процентів у гривні, яка нарахована за період з 25.01.2013 року по 26.06.2013 року, становить 187710,35 грн., які і підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Тонус плюс» на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути три процента річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати кредиту у доларах США в сумі 3963626,59 грн. та щодо сплати кредиту у гривні в сумі 97764,35 грн. за період з 01.02.2011 року (з моменту виникнення прострочки) по 25.07.2013 року (до моменту пред'явлення позову) за прострочення виконання грошового зобов'язання. Враховуючи, що ст. 625 ЦК України не зумовлює припинення нарахування трьох процентів річних у зв'язку із припиненням договору, тому вказані суми трьох процентів річних, нарахованих на несплачену заборгованість за тілом кредиту, підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Тонус плюс» на користь позивача. Також позивач просить стягнути три процента річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів за кредитом у доларах США, в сумі 1829109.89 грн. та щодо сплати процентів за кредитом у гривні в сумі 154981,69 грн. за період з 26.08.2010 по 25.07.2013 року. Враховуючи, що строком дії договору кредиту є період з 27.06.2008 по 26.06.2013 року, отже, з 27.06.2013 року припинено дію його умов, зокрема, щодо сплати процентів за кредитом, суд доходить висновку, що стягнення трьох процентів річних, нарахованих на проценти за кредитом, які нараховані за період з 27.06.2013 року на підставі умов припиненого договору, є безпідставним, тому сума трьох процентів річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо своєчасної сплати процентів за кредитом у доларах США, яка нарахована за період з 26.08.2010 року (момент першої прострочки зі сплати) по 26.06.2013 року, становить 1704939,60 грн., а сума трьох процентів річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо своєчасної сплати процентів за кредитом у гривні за вказаний період, становить 146702,98 грн., які і підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Тонус плюс» на користь позивача. Разом з тим, позивач згідно позовних вмиог просить стягнути з відповідача інфляційні втрати з процентів за кредитом у гривні за період з 26.08.2010 року по 25.07.2013 року в сумі 27103,69 грн., при цьому, із загальної суми заборгованості за кредитним договором позивач просить відняти від'ємне значення індексу інфляції за тілом кредиту у гривні за період з 01.02.2012 року по 25.07.2013 року в сумі - 2039,10 грн. (том 4, а.с. 71-72, 76). Враховуючи, що згідно розрахунку заборгованості (том 4, а.с. 92-93) інфляційні втрати з процентів за кредитом нараховуються позивачем станом на 25.07.2013 року, однак заявляються до стягнення фактично за період з 26.08.2010 до 31.05.2013 року, тобто до моменту припинення договору кредиту 26.06.2013 року, а не до 25.07.2013 року, як вказано у позовній заяві, що підтвердила представник позивача, тому суд доходить висновку, що підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Тонус плюс» на користь позивача інфляційні втрати з процентів за кредитом у гривні в заявленому розмірі сумі 27103,69 грн. за період з 26.08.2010 року по 31.05.2013 року (до спливу строку договору кредиту 26.06.2013 року), враховуючи, що, як вже було відзначено судом, нарахування сум за ст.625 ЦК України на проценти за кредитом, які нараховані за період з 27.06.2013 року після припинення договору на підставі його умов є безпідставним. При цьому, як заявлено позивачем, із загальної суми заборгованості за кредитним договором підлягає відрахуванню мінусовий індекс інфляції за прострочку сплати кредиту в гривні в розмірі - 2039,10 грн., отже, загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Тонус плюс» на користь позивача, становить 179 297 827,35 грн. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Виходячи з ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до суду: позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; заяви про забезпечення доказів або позову - 0,1 розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовій збір за вимогу майнового характеру в сумі 3441,00 грн., а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 114,70 грн., а всього - 3555,70 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial