Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-29 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за спожиту електричну енергію, - В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» в період з 01.08.2002 року по 31.01.2013 року здійснювало постачання електричної енергії в квартиру [ADDRESS], а відповідачі споживали поставлену електроенергію. На ім'я відповідача - [PERSON] відкрито особовий рахунок споживача електричної енергії [NUMBER]. Таким чином, між сторонами склалися договірні відносини, згідно яких кожна із сторін прийняла на себе відповідні зобов'язання, а саме: ТОВ «ЛЕО» - постачати електричну енергію, а відповідач [PERSON] оплачувати її. Позивач свої зобов'язання не виконує в повному обсязі. Відповідачі, у період часу з 01.08.2002 року по 31.01.2013 року не здійснювали своєчасно і в повному обсязі оплату за спожиту електроенергію, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 3399 грн. 10 коп. Зазначену суму заборгованості відповідачі добровільно сплатити відмовилися, чим порушили законне право на отримання плати за поставлену електроенергію. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом, де в своїх вимогах просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ЛЕО» заборгованість по оплаті за спожиту теплову енергію в розмірі 2 399 грн. 10 коп., витрати по оплаті судового збору у сумі 229 грн. 40 коп., а також збитки в розмірі 55 грн. 50 коп. Представник позивача Васюк О.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила доводи, викладені в позові, до суду надала письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи та додатково пояснила, що відповідачі по справі є споживачами електричної енергії. Особовий рахунок відкрито на ім'я відповідача [PERSON] Відповідач - [PERSON] неодноразово звертався до ТОВ «ЛЕО» з заявами про надання йому пільг з оплати за електричну енергію, посилаючись на те, що він та члени його сім'ї мають право на 50 % знижку при сплаті за електричну енергію на підставі ст. 22 ЗУ «Про міліцію». За результатами розгляду заяв відповідачу було відмовлено у наданні пільг, оскільки пільги, на які він має право, здійснюються за рахунок та в межах бюджетних асигнувань. Відповідно до норм чинного законодавства відповідачу нараховується плата за користування електричною енергією враховуючи 50 % пільгу в межах норм споживання на місяць 75 кВт/год. На її думку, позивач не пропустив строк позовної давності звернення до суду з даними позовними вимогами, оскільки у 2010 року ТОВ «ЛЕО» зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з відповідачів, який в подальшому було скасовано за заявою відповідача. Таким чином, судовий наказ перервав строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості і перебіг строку позовної давності почався заново. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, до суду надав письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи та пояснив, що він щомісячно сплачує за спожиту електричну енергію. До 01.05.2012 року він сплачував за електроенергію у розмірі 50 % вартості спожитої енергії, відповідно до ст. 22 ЗУ «Про міліцію». Про своє право на вказані пільги він неодноразово повідомляв позивача у своїх заявах. Письмовий договір між ним та позивачем було укладено лише 20.06.2012 року, а з моменту укладення договору він здійснював оплату за договором у повному обсязі. Крім того, на його думку, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, а тому просив суд застосувати до позовних вимог трирічний строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» є постачальником електричної енергії, а відповідачі, які проживають за адресою: [ADDRESS] є споживачами електричної енергії. Особовий рахунок [NUMBER] відкрито на [PERSON]. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергією регулюються ст.ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1999 року №1357 та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562. Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією. Підключення електроенергії за заявою наймача (власника будинку) і відкриття особистого рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та Правилами. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та п.п. 42, 48 «Правил користування електроенергією для населення» затверджених постановою КМУ № 1357 від 26.07.1999 року, споживач зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житло-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Таким чином, оскільки між сторонами склалися договірні відносини, відповідачі, які є споживачами еклектричної енергії, зобов'язані сплачувати за поставлену електричну енергію. За особовим рахунком [NUMBER] споживача [PERSON] заборгованість станом на лютий 2013 року складає 2399 грн. 10 коп. В судовому засіданні відповідач [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог посилається на ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію», та зазначає, що до моменту укладення з позивачем письмового договору оплату за спожиту електричну енергію він здійснював у розмірі 50 % від спожитої електроенергії, оскільки він має пільги з оплати за спожиту електроенергію у розмірі 50% на весь обсяг спожитої електроенергії без ліміту. Зазначені доводи відповідача [PERSON] суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Так, відповідно до ч.4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» передбачені пільги працівникам міліції, а також працівникам міліції звільненим зі служби за віком у розмірі 50% знижки по оплаті комунальних послуг. Між тим, положення ч.4 ст.22 Закону України «Про міліцію» підлягає застосуванню в сукупності з нормами інших законів. Так, питання щодо державних соціальних гарантій містять положення Законів України «Про Державний бюджет України», «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Бюджетний Кодекс України, постанови Кабінету Міністрів України, якими конкретизуються механізм виконання окремих положень відповідних законів. Як відомо, енергопостачальник, як учасник оптового ринку електричної енергії України, купує електричну енергію, яка є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу (ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР) та продає її споживачам, і здійснює лише оформлення пільг, встановлених державою (якщо ця функція законодавством покладена на енергопостачальну компанію), а держава, в свою чергу, за рахунок джерел, визначених законодавчими актами, що передбачають відповідні пільги (ст. 17 Закону України "Про електроенергетику"), компенсує збитки енергопостачальника від надання пільг з оплати за спожиту електроенергію окремим категоріям побутових споживачів. Надання таких державних гарантій, як пільги в оплаті житлово-комунальних послуг, здійснюється державою за рахунок Державного бюджету України, Так, згідно із статтею 9 Закону України від 05.10.2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги встановлюються державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування. До їх числа належать, зокрема, нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам. Оскільки Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» був прийнятий пізніше у часі стосовно Закону України «Про міліцію», тому певна суперечність в положеннях цих законів повинна бути розв'язана за рахунок застосування загальновизнаних прийомів тлумачення законодавчих норм надання переваги нормі, яку прийнято пізніше. Фінансування витрат, пов'язаних із реалізацією права на пільги щодо оплати комунально-побутових послуг, у т.ч. і електроенергії, здійснюється за рахунок коштів Державного і місцевих бюджетів. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України» Міністерство фінансів на відповідний рік визначається головним розпорядником коштів державного бюджету, спрямованих на надання пільг громадянам. А тому до компетенції Мінфіна України відноситься надання роз'яснень щодо використання коштів державного бюджету, у т.ч. і спрямованих на надання пільг громадянам. Видатки місцевих бюджетів фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України. Постановою КМУ від 4 березня 2002 року № 256 (зі змінами та доповненнями) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. При цьому, у розрахунках субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату житлово-комунальних послуг враховуються кошти на надання пільг з урахуванням встановлених норм пільгового споживання. Управління праці та соціального захисту населення, як головний розпорядник коштів місцевих бюджетів, веде облік осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, і здійснює розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо послуг, наданих пільговим категоріями громадян, з урахуванням встановлених норм пільгового споживання. Зазначене повністю відповідає п.3 ст.102 Бюджетного Кодексу України щодо субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам в межах встановлених тарифів. Норми користування житлово-комунальними послугами, в межах яких надаються передбачені чинним законодавством пільги на оплату житлово-комунальних послуг, встановлені саме Постановою КМУ від 1 серпня 1996 року № 879, яка не передбачає виключень щодо категорій пільговиків. Таким чином, законодавством України передбачено надання пільг в оплаті спожитої електричної енергії в певних об'ємах. У даному випадку - 50% з лімітом 75 кВт/ год на місяць. На підставі викладеного, судом не встановлено порушення позивачем норм діючого законодавства щодо нарахування [PERSON] оплати за спожиту електричну енергію з урахуванням 50% знижки в межах ліміту 75 кВт/год на місяць. Разом з тим, суд вважає за необхідне застосувати до позовних вимог строк позовної давності, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні відповідачем [PERSON] було заявлено клопотання про застосування до вимог позивача трирічного строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 30.08.2010 року звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судовим наказом Сєвєродонецького міського суду від 06.09.2010 року з відповідачів було стягнуто солідарно заборгованість за спожиту електроенергію. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 24.01.2012 року було скасовано вказаний судовий наказ. Таким чином, звернення позивача до суду з судовим наказом, перервало строк позовної давності. Відповідно до розрахунку, заборгованість за спожиту електроенергію [PERSON] за період з 01.09.2007 року по 31.08.2013 року становить 1330 грн. 68 коп. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, та з урахуванням строку позовної давності, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 1330 грн. 68 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів збитків в розмірі 55 грн. 50 коп., то суд зазначає, що вказані збитки фактично є судовими витратами, які підлягають стягненню з відповідачів в порядку ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, з відповідачів на користь позивача слід стягнути пропорційно до заявлених вимог судовий збір у розмірі 127 грн. 23 коп.

Outcome: partial