Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

28.05.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,047 га., надану для ведення садівництва, розташовану на території садового товариства «Янтар» м. Вознесенська Миколаївської області. Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що 14.06.2002 року придбала у [PERSON] садовий будинок № 12 по пров. Дачному садового товариства «Янтар» в м. Вознесенськ. Даний договір було зареєстровано Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею,а в подальшому і КП « Вознесенське МБТІ». Позивачка зазначила, що на даний час не може оформити на своє ім»я земельну ділянку за вказаною адресою, оскільки продавець садового будинку і власник земельної ділянки [PERSON] 26.04.2009 року померла, тому змушена звернутися до суду. Вважає, що набула право власності на земельну ділянку в порядку ст. 30 ЗК України 1990 року, оскільки до неї перейшло право власності на садовий будинок. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Залучені до участі в якості відповідачів спадкоємці померлої [PERSON] – [PERSON] в своїй заяві просила слухати справу у її відсутність, проти позову не заперечувала, відповідачка [PERSON] судом належним чином повідомлена про слухання справи, в судове засідання не з»явилася, причину неявки суду не повідомила, заяв від неї на адресу суду не надходило. Дослідивши та оцінивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 392 від 14.06.2002 року, укладеного на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі, [PERSON], як покупець придбала у [PERSON] - продавця, садовий будинок № 12 по провулку Дачному в садовому товаристві «Янтар» м. Вознесенськ Миколаївської області. 25.06.2002 року будинок було зареєстровано у КП «Вознесенське МБТІ» (а.с. 10-11). Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.09.2012 року зазначений договір купівлі-продажу будинку було визнано дійсним (а.с. 13-14). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 24.08.1998 року за № 861, виданого на підставі рішення виконкому Бузької сільської ради за № 96 від 25.11.1993 року про надання земельної ділянки площею 0.0475 га., передану «Черніковій Євгенії Іванівні» для ведення садівництва, розташовану на території садового товариства «Янтар» ( а.с.15). Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.04.2013 року власником спірної земельної ділянки є [PERSON] (а. с. 16). Відповідно до актового запису про смерть № 279 від 28.04.2009 року продавець садового будинку № 12 по пров. Дачному в садовому товаристві «Янтар» м. Вознесенськ Миколаївської області – [PERSON] померла 26.04.2009 року в м. Вознесенську Миколаївської області ( а.с. 34). Згідно інформації завідувача Другої Вознесенської державної нотаріальної контори спадщину після смерті [PERSON] прийняли онуки - [PERSON] та [PERSON] Відчуження об»єктів нерухомого майна в період з 01.01.2002 року до 20.06.2007 року ( під час дії ст. 120 ЗК України в редакції від 25.10.2001 року) не тягнуло автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями і спорудами. В таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування – на підставі договору оренди. Що також узгоджується з п.п. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою №2 від 19 березня 2010 року). Доводи [PERSON], що земельну ділянку у [PERSON] вона не купувала, а вважала, що право власності на зазначене майно переходить до неї разом із садовим будинком автоматично, суд вважає безпідставними з урахуванням викладеного, тому вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed