Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до Товстолузької сільської ради, треті особи - Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації, Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно, в порядку спадкування, а саме, просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті, [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається із житлового будинку [ADDRESS]. Вона є єдиним спадкоємцем майна. Однак, при зверненні в державну нотаріальну контору, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. В судове засідання позивач та її представник - [PERSON] не з»явились. Від представника позивача поступила заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача Товстолузької сільської ради в судове засідання не з»явився, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та про визнання ними позову. Представник третьої особи Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Як вбачається із довідки №62, виданої 10.09.2013року виконкомом Товстолузької сільської ради, станом на 01.07.1990року членами колгоспного двору, що в [ADDRESS] були: голова двору - [PERSON], її чоловік [PERSON], її сестра [PERSON] та племінниця [PERSON]. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року [PERSON], її чоловік [PERSON], її сестра [PERSON] та племінниця [PERSON] були членами колгоспного двору, тому суд приходить до висновку, що вони є власниками по 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS]. Із листа Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації №697 від 28.10.2013року вбачається, що по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується : ? частина за [PERSON], ? за [PERSON], ? за [PERSON], ? за [PERSON]. Станом на 30.12.1990року бюро була проведена державна реєстрація права власності будинковолодіння [ADDRESS] за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності, виданого Тернопільською районною радою 30.12.1990року на підставі рішення Тернопільської районної ради від 28.12.1990року за №267. [INFO] померла [PERSON], про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 24.07.2013року. [INFO] помер [PERSON], про що Товстолузькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER], актовий запис №26 від 14.10.1997року. [INFO] померла [PERSON], про що Товстолузькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER], актовий запис №04 від 19.01.2005року. Після їх смерті відкрилась спадщина на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS]. Як повідомила Тернопільська районна державна нотаріальна контора листом №3367/01-16 від 14.11.2013року, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №35753834 від 14.11.2013року, після [PERSON] заведена спадкова справа 322/1999, яка зберігається в Державному нотаріальному архіві Тернопільської області. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №35753870 від 14.11.2013року після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №35753888 від 14.11.2013року після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. До спадкоємців першої черги за законом належить: [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 23.09.2013року за №2744/01-16 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ст.1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив. Згідно із вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що в даному випадку порушене право власності позивача, яке підлягає захисту, а позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS].

Outcome: approved