Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14.06.2001 р. він зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина. Спільне подружнє життя в них не склалося, оскільки вони люди різних характерів і поглядів на сімейне життя. Більше трьох років вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. На даний час їхні шлюбні відносини припинилися остаточно і в майбутньому поновлені бути не можуть, а тому, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем по справі. Позивач у судове засідання не з'явився, оскільки перебуває за межами України в США, однак у позовній заяві зазначив, що дану справу просить розглянути без його участі, свої позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилася із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомила та не подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися у судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлена належним чином і повторно не з'явилася у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Сторони уклали шлюб 14.06.2001 р., про що складено відповідний актовий запис за № 592 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД № 094336, виданого 10.04.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Тернопільській області. У судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач заперечує проти надання строку на примирення та збереження шлюбу. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, а тому, позов слід задовольнити, а шлюб між ними розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved