Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 12 червня 2013 року відповідач згідно розписки отримав у борг від нього грошові кошти у розмірі 51000 грн. та зобов'язався повернути не пізніше 01.08.2013 року. В добровільному порядку відповідач повернув лише 4000 грн. 04.09.2013 року, однак решту суми повертати відмовився. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 47000 грн., 3% річних в розмірі 138 грн. 33 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. та 300 грн. за посвідчення довіреності, а також судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 47000 грн., 3% річних в розмірі 138 грн. 33 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. та 300 грн. за посвідчення довіреності, а також сплачений судовий збір в розмірі 489 грн. 39 коп. Відповідач до суду не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Третя особа в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, у [PERSON] існує борг перед [PERSON] в сумі 51000 грн., що підтверджується розпискою від 12 червня 2013 року (а.с.4). Борг відповідач зобов'язався повернути до 01.08.2013 року. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 04.09.2013 року відповідач повернув позивачу грошові кошти в сумі 4000 грн., але решту суми повертати відмовився. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність або оперативне управління гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу того, що ним було повернуто в добровільному порядку грошові кошти в сумі 47000 грн., тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, з врахуванням 3% річних за період з 02.08.2013 року по 03.09.2013 року, складає 48938 грн. 33 коп. (47000 грн. основний борг + 138 грн. 33 коп. 3% річних (51000 грн. х 3% / 100) / 365 х 33 дні)). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 47000 грн. та 138 грн. 33 коп. 3% річних. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. та 300 грн. за посвідчення довіреності, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В силу ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі у розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК України витрати понесені позивачем до подання позовної заяви не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа понесла для відновлення свого порушеного права (п.1.ч.2 ст. 22 ЦПК України) та можуть бути відшкодовані у разі пред'явлення вимоги про стягнення таких збитків. Тобто витрати позивача, понесенні до відкриття провадженні у даній справі відшкодуванню, як витрати на правову допомогу не підлягають. Крім того, витрати на нотаріальні послуги не відносяться до витрат, пов'язаних розглядом судової справи. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 471 грн. 38 коп. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial