Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

18 вересня 2013 року КП «Служба єдиного замовника» звернулось до суду з позовом до [PERSON] з позовом про визнання відповідача особою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому зазначено, що відповідачка по справі зареєстрована у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Протягом декількох років відповідачка за зазначеною адресою фактично не мешкає, житловим приміщенням не користується і не сплачує вартість утримання кімнати, у зв*язку з чим заборгованість становить приблизно 2400 гривень, кімната знаходиться у незадовільному стані. Позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та дозволити зняти відповідача з реєстрації за зазначеною адресою. В судове засіданні представник позивача не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена у порядку ст.74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки Виконкому Костянтинівської міської ради № 2312/17вх ві 07 листопада 2013 року (а.с.22) будівля гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі КП «Служба єдиного замовника», що також підтверджується переліком житлових будинків, що перебувають на балансі КП «Служба єдиного замовника» (а.с.20-21). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] з 26 грудня 2007 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Служба єдиного замовника» № 1326 від 18 квітня 2013 року (а.с.4) та карткою реєстрації (а.с.4). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсут-ності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, в разі поважності причин відсутності особи понад встановлені строки, суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд не приймає до уваги складені представниками позивача по справі акти перевірки паспортного режиму від 15 березня 2012 року (а.с.6), від 20 жовтня 2012 року (а.с.7) та від 16 квітня 2013 року (а.с.5), оскільки з них не вбачається, з яких саме причин та який саме період часу (тимчасово, чи постійно) не проживає [PERSON] в кімнаті [ADDRESS]. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач не проживає в кімнаті гуртожитку за адресою: [ADDRESS] без поважних причин, суд вважає, що позовні вимоги КП «Служба єдиного замовника» про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням кімнати у гуртожитку задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині надання дозволу на зняття з реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS], задоволенню не підлягають, оскільки не грунтуються на законі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed