Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) в судовому засіданні 09 грудня 2013 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 28 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], в якому вказав, що відповідач є його батьком, який з 1999 року проживає окремо та сплачував аліменти на його утримання до досягнення повноліття. Позивач, посилаючись на те, що з вересня 2013 року він продовжує навчання у державному навчальному закладі «Запорізьке вище професійне училище» м.Запоріжжя (далі – ДНЗ «Запорізьке ВПУ» м.Запоріжжя), а з 24 вересня 2013 року, тобто після досягнення ним повноліття, батько припинив надання матеріальної допомоги на його утримання, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2013 року та до закінчення ним навчання. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, надавши судові відповідні пояснення. Так, позивач пояснив, що після досягнення повноліття продовжує навчання і є студентом 1-го курсу денного відділення за професією «Оператор комп’ютерного набору. Обліковець» у ДНЗ «Запорізьке ВПУ» м.Запоріжжя. Навчання потребує матеріальних витрат, які на місяць в середньому складають 2000 грн., зокрема, це витрати на харчування, на придбання одягу, на проїзд до навчального закладу та до місця проживання матері, витрати у зв’язку із складанням рефератів, спонсорські витрати тощо. При цьому, [PERSON] отримує стипендію в розмірі 275 грн., яку витрачає на оплату проживання у гуртожитку та частково на харчування, інших видів доходів не має. Матеріальну допомогу йому надає лише мати [PERSON]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, посилаючись на те, що він не в змозі надавати матеріальну допомогу в запропонованому позивачем розмірі, оскільки на даний час не працює, з 27 листопада 2013 року перебуває на обліку в центрі зайнятості населення, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Крім того, розмір витрат дитини у зв’язку з навчанням будь-якими доказами не підтверджений. Разом з цим, відповідач погодився з доводами позивача про те, що дитина об’єктивно має витрати у зв’язку з навчанням, які пов’язані із харчуванням та придбанням одягу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який народився 24 вересня 1995 року (а.с.4,5). 24 вересня 2013 року [PERSON] досяг повноліття, на даний час продовжує навчання на безоплатній основі, є студентом 1-го курсу денного відділення за професією «Оператор комп’ютерного набору. Обліковець» у ДНЗ «Запорізьке ВПУ» м.Запоріжжя, термін навчання з 01 вересня 2013 року по 01 лютого 2015 року (а.с.7). [PERSON] проживає у м.Запоріжжя, за місцем розташування навчального закладу. Отримує стипендію в розмірі 275 грн., інших доходів немає (а.с.11). Матеріальну допомогу [PERSON] у зв’язку з навчанням надає його мати [PERSON]. З пояснень позивача [PERSON] встановлено, що його навчання потребує матеріальних витрат. Місячні затрати середньому складають 2000 грн., зокрема, це витрати на харчування, на придбання одягу, на проїзд до навчального закладу та до місця проживання матері, витрати у зв’язку із складанням рефератів, спонсорські витрати тощо. Відповідно до положень ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України (далі – СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до коментованої статті 199 СК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеного у постанові «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, обов'язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, особа не в усіх випадках є обмеженою у зв'язку з навчанням в можливості заробляти кошти для власного забезпечення, тому в разі спору така потреба має бути встановлена судом. Потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною з навчанням, про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити навчання на платній основі, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання тощо. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що заперечення відповідача [PERSON] проти позову є частково обґрунтованими. Позивачем [PERSON] не надано будь-яких доказів і не доведено, що він має витрати у зв’язку з оплатою проживання у гуртожитку за місцем знаходження навчального закладу, витрати, пов’язані із складанням рефератів та інших робіт. Відповідні докази у матеріалах справи відсутні. Витрати позивача на проїзд до місця проживання матері та спонсорські витрати не є обов’язковими та не пов’язані із навчанням. Разом з цим, відповідач під час розгляду справи фактично визнав, що [PERSON] у зв’язку з навчанням об’єктивно має витрати на харчування та на придбання одягу. Зазначені обставини сторони фактично визнали, їх не оспорювали, а тому згідно ч.1 ст.61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Суд, приймаючи рішення, враховує сімейний стан відповідача, що у нього на утриманні перебувають дві неповнолітні дитини, що він на даний час є не працевлаштованою особою. Разом з цим, відповідач [PERSON] є працездатною особою, з 27 листопада 2013 року перебуває на обліку в центрі зайнятості населення, має наміри працевлаштуватися та надавати матеріальну допомогу дитині – позивачу [PERSON], яка пов’язана із навчанням. Визначаючи розмір матеріальної допомоги (аліментів), суд враховує стан здоров‘я як дитини, так і платника аліментів, який є задовільним. За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу синові, який навчається і у зв’язку з цим потребує матеріальної допомоги, та зобов’язаний утримувати його до закінчення навчання нарівні з матір’ю [PERSON], оскільки закон покладає обов’язок щодо утримання повнолітньої дитини рівною мірою на обох батьків. Згідно «Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах», затвердженого наказом Міністерства освіти України №161 від 02 червня 1993 року (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 23 листопада 1993 року №173) навчальний курс – завершений період навчання студента протягом навчального року. Тривалість перебування студента на навчальному курсі включає час навчальних семестрів, підсумкового контролю та канікул. Сумарна тривалість канікул протягом навчального курсу, крім останнього, становить не менше 8 тижнів. Початок і закінчення навчання студента на конкретному курсі оформляються відповідними (перевідними) наказами. Навчальний рік триває 12 місяців, розпочинається, як правило, 01 вересня і для студентів складається з навчальних днів, днів проведення підсумкового контролю, екзаменаційних сесій, вихідних, святкових і канікулярних днів. Таким чином, суд, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у статті 7 СК України, вважає необхідним задовольнити частково вимоги позивача, у зв’язку з чим стягнути з відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), починаючи з 28 жовтня 2013 року і до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Враховуючи те, що позивач [PERSON] при пред’явленні до суду позову звільнений від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на його користь, суд, згідно положень ст.88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат в сумі 229 грн. 40 коп.. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial