Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-24 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом, в ході розгляду справи уточнив свої вимоги, та яким вказує, що у 2010 році ним та відповідачем на підставі рішення Маріупольської міської ради від 23.02.2010 року № 5/41-6437 був отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], та який був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 11.08.2010 року. На даній земельній ділянці розташований житловий будинок та господарські прибудови, які належать у частинах позивачу - 3/5 частина на підставі договору дарування від 21.06.1996 року та відповідачу - 2/5 частина на підставі договору дарування від 21.06.1996 року. На підставі того, що між співвласниками складись відповідні правовідносини, у зв'язку з чим позивач для раціонального використання земельної ділянки, яка знаходиться у загальній сумісній власності, загальною площею 1000 кв.м., також для обслуговування своєї частини житлового будинку та господарських прибудов, вважає за необхідне виділити частину земельної ділянки із загальної сумісної власності сторін. Так відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №13.1 від 09.09.2013 року з урахуванням часток співвласників у використанні кожного співвласника приходиться: [PERSON] - 600,00 КВ.М., [PERSON] - 400,00 кв.м. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 600,00 кв.м., розташовану за адресою:[ADDRESS], виділивши її в натурі із загальної сумісної власності, шляхом розподілу. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, надали заяви з проханням про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що заявлені позивні вимоги підтримують та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи у його відсутність, про не заперечення проти задоволення позивних вимог. Третя особа - Маріупольська міська рада свого представника в судове засідання не спрямувала з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Від представника Управління державного комітету земельних ресурсів в м. Маріуполі до суду надійшла заява з проханням про розгляду справи у відсутність представника управління, вказавши, що питання про вирішення спору залишають на розсуд суду. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута під час відсутності сторін. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON], на підставі рішення Маріупольської міської ради від 23.02.2010 року № 5/41-6437, та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 11.08.2010 року, співвласниками земельної ділянки площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS], під цільовим призначенням - будівництво, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, є [PERSON] та [PERSON]. За договором дарування від 21.06.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М., та зареєстрованого у Маріупольському бюро технічної інвентаризації за №31304 від 12.03.2001 року, [PERSON] подарував [PERSON] 3/5 частину жилого будинку з прилеглими надвірними прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За договором дарування від 21.06.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М., та зареєстрованого у Маріупольському бюро технічної інвентаризації за №31304 від 12.02.1999 року, [PERSON] подарував [PERSON] 2/5 частину жилого будинку з прилеглими надвірними прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Так відповідно до технічного паспорту, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 25.10.2011 року, [PERSON] та [PERSON] належить 3/5 частина та 2/5 частина, відповідно, жилого будинку з прилеглими надвірними прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 06.05.2009 року між Маріупольською міською радою та [PERSON], [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0118 га, розташованої по [ADDRESS], строком на 10 років, тобто до 23.02.2020 року. У відповідності до висновку будівельно-технічної експертизи № 13.1 від 09.09.2013 року, з урахуванням ідеальних частин співвласників 3/5 та 2/5 у користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка площею 600,00 кв.м., а у користуванні [PERSON] - 400,00 кв.м., при загальної площі земельної ділянки 1000 кв.м. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до положень ст.89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом; співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У роз'ясненнях, які містяться в п.п. «е» п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Також, в силу вимог п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частики у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Статтею 372 ч.3 ЦК України передбачено, що в разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав, сторони погодились із запропонованим варіантом поділу земельної ділянки, суд вважає можливим задовольнити позов та поділити земельну ділянку відповідно до запропонованого експертом варіанту поділу, викладеного у висновку та на плані у додатку 1 висновку будівельно-технічної експертизи №13.1 від 09.09.2013 року. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить із положень ст. 1 ЦПК України, відповідно до яких задачами цивільного судового провадження є захист порушених та невизнаних прав свободі та інтересів фізичних осіб, в даному випадку зокрема позивача.

Outcome: approved