Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

03.09.2013 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], яка продовжує навчання, у розмірі зазначеному судом, з вересня 2011 року до закінчення нею навчання, а також стягнути з [PERSON] витрати по оплаті навчання [PERSON], за період з серпня 2011 року по серпень 2013 року і стягнути з відповідача ? частину витрат по оплаті за навчання [PERSON], що буде проведена в подальшому. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі і мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу з [PERSON], було винесено рішення про стягнення аліментів, які за цим рішенням, відповідачем жодного разу не сплачувались. З серпня 2011 року, спільна донька навчається на денній формі, на комерційній основі в Кременчуцькому національному університеті ім. М. Остроградського. Загальна вартість навчання - 34809 грн., строк навчання до 2015 року. У зв'язку з навчанням донька потребує матеріальної допомоги, яку відповідач у добровільній формі не надає, тому позивач звернулася до суду. В судове засідання позивач не з'явилася. При подачі позову позивачем було надано заяву, в якій вона просила суд розглядати справу без її участі. В подальшому від позивача не надходило заяв про зміну позовних вимог чи про відмову від позову. Відповідач в судове засідання не з'явився. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує. Раніше представником відповідача було надано заперечення на позов. В запереченні зазначено, що позов необґрунтований, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що повнолітня донька навчається, а самі позовні вимоги не конкретизовано. Заслухавши пояснення представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Зі свідоцтв [NUMBER] та [NUMBER] вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 30.10.1993 року по 25.09.2001 року. (а.с. 8-9) Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 10) На даний час донька [PERSON] є повнолітньою. [PERSON] досягла повноліття [INFO]. Повнолітня донька зареєстрована разом з матір'ю, про що свідчать штампи про реєстрацію в паспортах останніх (а.с. 6, 11). До матеріалів справи долучено довідку про середню заробітну плату (дохід) позивача, в якій відображено заробіток за червень та липень 2013 року (позов подано у вересні). В кожен із зазначених місяців, заробіток становить 1150 грн. Сама середня заробітна плата в довідці не зазначена. (а.с. 5) При цьому позивачем не долучено доказів, що підтверджують матеріальний стан відповідача, хоча та обставина, що останній має змогу надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, виходячи з ч. 1 ст. 199 СК України, підлягає доказуванню. До матеріалів справи також долучено договір від 03.08.2011 року про підготовку фахівця ([PERSON]) у Кременчуцькому національному університеті ім. Михайла Остроградського. Згідно договору, університет взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника, здійснити підготовку фахівця за денною формою навчання, яке триватиме протягом 4 років. Договір містить графік оплати освітньої послуги, згідно якого перший рік підготовки (2011-2012) коштує 7600 грн., другий (2012-2013) - 8292 грн., третій (2013-2014) - 9047 грн., четвертий (2014-2015) - 9870 грн. Загальна вартість освітньої послуги - 34809 грн., проте плата за навчання здійснюється помісячно (а.с. 13-14). Розділом 7 договору, передбачено випадки його припинення (а.с. 14). (а.с. 12-14) Дослідивши положення договору, суд вважає слушним зауваження представника відповідача щодо того, що сам по собі договір, укладений у 2011 році, не підтверджує факт навчання доньки [PERSON] в університеті на даний час. Такий договір також не підтверджує факт понесення витрат на навчання, зазначених у розділі 5 договору. Довідки про те, що спільна донька сторін на даний час продовжує навчання в університеті, до матеріалів справи не долучено. Проте, в матеріалах справи є квитанції про оплату навчання позивачем. Так, згідно квитанцій №13102 від 29.11.2011 року та №9388 від 09.08.2011 року, [PERSON] сплатила передбачену договором суму, у розмірі 7600 грн., за перший рік навчання доньки. (а.с. 16) Згідно квитанції №10556 від 20.08.2012 року, позивач сплатила 8292 грн. за другий рік навчання повнолітньої доньки. (а.с. 16) Таким чином, суд вважає доведеною ту обставину, що у 2011-2012 роках, [PERSON] навчалася на денній формі, на контрактній основі в Кременчуцькому національному університеті імені М. Остроградського. Квитанції про оплату навчання у 2013 році до матеріалів справи долучено не було. Жодного обґрунтування з цього приводу позов не містить. Позов було подано 03.09.2013 року, тобто після початку навчального семестру, при цьому судові засідання неодноразово відкладались, позивач щоразу була викликана в суд і повідомлена про час і місце розгляду справи, проте додаткових доказів вона не надала. Виходячи з вищенаведеного, в судовому засіданні не було доведено факт навчання повнолітньої доньки [PERSON] в університеті у 2013 році, а також факт понесення витрат на навчання за цей рік. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь, додаткові витрати по оплаті навчання [PERSON], у розмірі 7946 грн., за період з серпня 2011 року по серпень 2013 року. Позивач зазначила суму у розмірі 7946 грн., виходячи з того, що це половина суми, сплаченої нею за 1 та 2 рік навчання доньки, що вбачається з договору та квитанцій (а.с. 13, 16). Згідно зі статтею 185 СК, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Дана стаття має назву «участь батьків у додаткових витратах на дитину» і міститься в главі 15 СК - «обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання». Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень ч. 2 та ч. 3 даної статті, особа досягає повноліття з 18 років. Таким чином, кодексом не передбачено стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей. Питання утримання батьками повнолітніх дітей, врегульовано главою 16 СК і вона не містить положень про стягнення додаткових витрат. Додаткові витрати можуть бути стягнуті лише до досягнення дитиною 18 років. Як уже було зазначено, [PERSON] досягла 18 років [INFO]. Позивач внесла плату за другий рік навчання доньки 20.08.2012 року, про що свідчить квитанція (а.с. 16). Тобто плата за 2 рік навчання, була внесена після досягнення [PERSON] повноліття. З моменту досягнення повноліття донькою, спірні відносини між сторонами врегульовані ст. 199 СК, на підставі якої позивач мала право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання. З досягненням донькою [PERSON] повноліття, позивач втратила право на стягнення коштів, в порядку ст. 185 СК. Разом з тим, плата за перший рік навчання [PERSON] була внесена 29.11.2011 року та 09.08.2011 року, про що свідчать квитанції (а.с. 16). Таким чином, на момент сплати коштів за перший рік навчання, позивач іще не мала права на звернення до суду з позов про стягнення коштів на період навчання в порядку ст. 199 СК. Позивач зазначає у позові, що судом було винесено рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки, але дана обставина доказами не підтверджена. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК, додаткові витрати на утримання дитини стягуються незалежно від того чи сплачує особа (батько/мати) аліменти. Виходячи з положень статей 180-182 СК, аліментами є кошти, що стягуються на щоденне утримання дитини пов'язане з її вихованням, духовним та фізичним розвитком. Плата за навчання у ВНЗ до досягнення дитиною повноліття не є повсякденними витратами на її утримання і пов'язана з особливими обставинами. При цьому СК України не містить положень на підставі яких, мати (батько) неповнолітньої дитини, що продовжує навчання у ВНЗ, мають право звернутися до суду з позовом про стягнення витрат на навчання. На підставі викладеного, суд вважає за можливе визначити плату за навчання у ВНЗ до досягнення [PERSON] повноліття, як додаткові витрати на дитину. Тому суд вважає за можливе стягнути половину коштів, що їх понесла позивач, за перший рік навчання [PERSON], а саме 3800 грн. - з відповідача. Отже позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Разом з тим, позивач просить суд, стягувати з [PERSON] ? частину витрат по оплаті за навчання доньки, які будуть проведені нею за період навчання останньої у ВНЗ, і одночасно - аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, починаючи з вересня 2011 року до закінчення донькою навчання. Як уже було зазначено судом, по досягненню донькою повноліття, відносини між нею та її батьками, щодо її утримання, врегульовані ст. 199 СК. Витрати на оплату навчання, які позивач просить суд стягнути з відповідача окремо від аліментів, є складовою таких аліментів і враховуються судом при визначенні їх розміру, на ряду з витратами на проживання, харчування, придбання підручників, канцелярських приладів та іншого. Враховуючи ці та раніше зазначені обставини, позовні вимоги в частині стягнення плати за навчання повнолітньої доньки, окремо від аліментів на навчання (як додаткові витрати), є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, то згідно з положеннями ст. 199 СК України, обов'язковими умовами стягнення таких аліментів є: 1. Досягнення донькою/сином віку який перевищує 18 років, але не перевищує 23 років; 2. Продовження донькою/сином навчання; 3. Потреба, у зв'язку з навчанням, у матеріальній допомозі; 4. Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вказані обставини підлягають доказуванню позивачем в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів, окрім договору про підготовку фахівця, позивачем не надано інших доказів, що підтверджують фактичні витрати у зв'язку з навчанням. Позивач звернулася до суду у 2013 році і статтею 199 СК не передбачено стягнення аліментів за минулий час (позивач просить суд стягнути аліменти починаючи з 2011 року). Як уже було зазначено в рішенні, позивачем не підтверджено доказами той факт, що станом на 01.09.2013 року [PERSON] продовжує навчання (суд не має відомостей про те, що [PERSON] не була відрахована чи переведена на заочну форму навчання, а також доказів оплати навчання у 2013 році). Позивачем також не надано доказів того, що відповідач має матеріальну можливість утримувати повнолітню доньку. Таким чином, в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити за недоведеністю. Суд відмовляє в задоволенні позову по суті вимог, а тому не уточнює позовні вимоги, щодо частки чи суми, в якій позивач просила стягувати аліменти. При вирішенні спору, судом враховано положення ч. 1 ст. 20 СК України, відповідно до якої до вимог позивача, позовна давність не застосовується. На підставі ст. 88 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача має бути стягнуто судовий збір на користь держави, у розмірі 229, 40 грн.

Outcome: partial