Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що вона з 23.04.2004 року по 24.03.2010 року перебувала у шлюбі з відповідачем під час якого народилась дочка [PERSON], яка проживає з нею. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і має намір в червні-серпні місяці 2013 року разом з донькою виїхати за кордон для оздоровлення дитини. Згоди батька дитини на виїзд дитини за кордон отримати не може, оскільки з ним не проживає, будь-яких стосунків не підтримує. Тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд надати дозвіл на тимчасовий неодноразовий виїзд за кордон України до досягнення повноліття малолітньої [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї дочки без згоди та супроводу батька [PERSON], а також дозволити матері дитини без згоди батька оформити документи виїзду малолітньої дочки за межі України та на її в'їзд до держав Європейського співтовариства, Хорватію, Чорногорію, Єгипет, Турцію, Мальту, Туніс, Грецію для відпочинку дитини терміном до 14 календарних днів. Допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд їх задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення у пресі, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому по справі зі згоди представника позивача суд постановляє заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Представник третьої особи служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області діючи в інтересах дитини не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, оглянувши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі розірвали шлюб 24 березня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від шлюбу у позивача з відповідачем є малолітня дочка - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження. Судом встановлено, що малолітня дочка проживає разом із матірю, позивачем у справі [PERSON], яка займається її вихованням. Дитина також утримується позивачем, яка піклується про стан її здоровя, духовний розвиток та інше. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно абз.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України»від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини та те, що батько дитини самоусунувся від її виховання та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, надати дозвіл дитині на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька. Позовні вимоги позивача в частині допустити негайне виконання судового рішення щодо оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України до задоволення не підлягають, оскільки не передбачені ст. 367 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial