Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулася з позовною заявою до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. Уточнивши позовні вимоги до [PERSON], третя особа Дніпропетровська міська рада позивачка просила суд визнати за нею право на ? частину будинку в порядку спадкування. В своєму уточненому позові позивачка та його представник у судовому засіданні (з урахуванням уточнень) посилались на те, що в домоволодінні 6 по вул.Тихоокеанській в м.Дніпропетровську мешкали її двоюрідні дід та бабуся родина [PERSON]. У звязку з тим, що вони були особами похилого віку, з 1979 року вона стала мешкати разом з ними за вказаною адресою та піклуватися ними. А вони утримували її, у звязку з тим, що вона на той час ще, будучи молодою особою, продовжувала навчання. Згодом бабуся померла і вона разом із дідусем [PERSON] продовжували мешкати в домоволодінні за вищевказаною адресою двох. Після смерті бабусі відкрилась спадщина у вигляді ? частини домоволодіння 6 по вул.Тихоокеанській в м.Дніпропетровську. [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини, постійно мешкаючи з нею на день смерті, однак не оформив належних документів. Як і раніше, [PERSON] утримував її, тому що вона навчалась і не мала можливості утримувати себе самостійно. За життя [PERSON] за домашньою угодою продав їй свою ? частину домоволодіння 6 по вул. Тихоокеанській в м. Дніпропетровську. Згідно рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.08. 2005 року ця домашня угода узаконена та за позивачкою було визнано право власності на ? частину домоволодіння, яке зареєстроване в КП «ДМБТІ». 11 березня 1986 року [PERSON] помер. На день смерті тільки позивачка мешкала з ним у вказаному домоволодінні. До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Відповідно до ст.1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Після смерті дідуся позивачка, не дивлячись на те, що пізніше була зареєстрована за вказаною адресою, продовжує користуватись зазначеним домоволодінням повністю, фактично є його власницею, відповідно до ст.322 ЦК України несе тягар утримання майна, проводить необхідні ремонтні роботи та підтримує його у задовільному стані. Після смерті її родича, на утриманні якого позивачка перебувала більше 5 років до його смерті, згідно ст.1265 ЦК України позивачка є спадкоємцем пятої черги (як людина, що була його утриманцем) після його смерті. Проте, у звязку з тим, що свої права на спадщину заявляв також їх двоюрідний онук відповідач по справі, хоча він ніколи не мешкав у зазначеному домоволодінні, заяву про спадщину не подавав і тягар утримання спадкового майна жодного дня не ніс. Правовстановлюючі документи на ? частину домоволодіння знаходяться у нього, а тому позивачка позбавлена можливості належним чином оформити свої спадкові права. Просить визнати за нею право власності на ? частину вищевказаного домоволодіння. У судове засідання зявився представник позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та в заяві про уточнення позовних вимог. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні 6 по вул. Тихоокеанській в м. Дніпропетровську мешкали двоюрідні дід та бабуся позивачки родина [PERSON]. У звязку з тим, що вони були особами похилого віку, з 1979 року вона стала мешкати разом з ними за вказаною адресою та піклуватися ними. А вони утримували її, у звязку з тим, що вона на той час ще, будучи молодою особою, продовжувала навчання. Згодом бабуся померла і вона разом із дідусем [PERSON] продовжували мешкати в домоволодінні за вищевказаною адресою двох. Після смерті бабусі відкрилась спадщина у вигляді ? частини домоволодіння 6 по вул. Тихоокеанській в м. Дніпропетровську, яку [PERSON] фактично прийняв після смерті своєї дружини, постійно мешкаючи з нею на день смерті, однак не оформив належних документів. Як і раніше, [PERSON] утримував позивачку, тому що вона навчалась і не мала можливості утримувати себе самостійно. За життя [PERSON] за домашньою угодою продав позивачці свою ? частину домоволодіння 6 по вул. Тихоокеанській в м. Дніпропетровську. Згідно рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.08. 2005 року ця домашня угода узаконена та за позивачкою було визнано право власності на ? частину домоволодіння, яке зареєстроване в КП «ДМБТІ» (а.с. ). 11 березня 1986 року [PERSON] помер (а.с. 5). На день смерті тільки позивачка мешкала з ним у вказаному домоволодінні. До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Після смерті дідуся позивачка, не дивлячись на те, що пізніше була зареєстрована за вказаною адресою, продовжує користуватись зазначеним домоволодінням повністю, фактично є його власницею, відповідно до ст.322 ЦК України несе тягар утримання майна, проводить необхідні ремонтні роботи та підтримує його у задовільному стані. Після смерті її родича, на утриманні якого позивачка перебувала більше 5 років до його смерті, згідно ст.1265 ЦК України позивачка є спадкоємцем пятої черги (як людина, що була його утриманцем) після його смерті. Відповідно до тс.549 ЦК УРСР, 1963 року, який діяв на день смерті [PERSON] і в даному випадку підлягає застосуванню, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як слід з матеріалів справи, відповідач по справі ніколи не мешкав у зазначеному домоволодінні, заяву про спадщину не подавав і тягар утримання спадкового майна жодного дня не ніс, а тому підстав для оформлення спадщини на своє імя не має. Відповідно до ст.1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до технічного паспорту від 06.12.2013 року вищевказане домоволодіння 6 по вул. Тихоокеанскій в м. Дніпропетровську має наступні технічні характеристики, а саме - житловий будинок літ.А-1, що складається з 1-1 коридору, площею 5,8 кв.м, 1-2 кухні площею 6,3 кв.м, 1-3 житлова, площею 9,0 кв.м, 1-4 житлової, площею 19,5 кв.м, 1-5 житлової, площею 8,0 кв.м, 1-6 житлової, площею 8,2 кв.м, 1-7 туалет, площею 1,0 кв.м, 1-8 коридору, площею 3,6 кв.м, прибудови а-1, площею 10,2 кв.м, прибудови а'-1, площею 4,8 кв.м, погребу під А-1, вбиральня літ.В, навіс літ.Г, споруди №№ 1-10, І (а.с. 15 ). Судом встановлено, що оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] за позивачкою, жодним чином не порушувало та не порушує права третіх осіб та не завдає шкоди чужим інтересам. Статтею 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень "№ 1952-IV (далі-Закон) визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі і в тому числі рішень судів, що набрали законної сили. Подання жодних інших, в тому числі правовстановлюючих документів, разом з рішенням суду не передбачено. В порядку розподілу судових витрат суд вважає за можливе понесені позивачем судові витрати у розмірі 229,40 грн. судового збору залишити за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved