Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON] приблизно в 15 год. 20.07.2013 року на території домогосподарства по вул. Белавіна, 27 в смт. Летичів між нею та відповідачами [PERSON], [PERSON] виникла суперечка, в ході якої останні у присутності працівників міліції [PERSON], [PERSON], [PERSON], її матері [PERSON], знайомої матері [PERSON] висловили на її адресу непристойні, образливі, в тому числі нецензурні слова, чим принизили честь та гідність, у звязку з чим просить зобовязати їх припинити такі дії та вибачитись при вищеназваних очевидцях. Просить також стягнути судові витрати. Згідно зустрічної позовної заяви [PERSON] його племінниця [PERSON] 5 років поспіль подає заяви на нього в міліцію про порушення її спокою. Усі заяви працівники міліції ретельно перевіряли, опитували свідків, але такі звинувачення не знайшли свого підтвердження. Вказані дії [PERSON] є наклепом, порушують його право на недоторканість, у звязку з чим просить зобовязати [PERSON] вибачитись перед ним в залі судового засідання. В судовому засіданні позивачі-відповідачі позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, закладені в них. [PERSON] щодо зустрічних позовних вимог позов не визнала і зазначила, що звернення до правоохоронних органів для реагування на неправомірні дії є її правом і тому не може розцінюватись як дії, що порушують право [PERSON] на недоторканість особистості та, як наслідок, на захист честі, гідності та ділової репутації. [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали і зазначили, що образливих слів не висловлювали. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно змісту ч. 1 ст. 270, ч. 1 ст. 275, ст. 297 ЦК України: відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі; фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу; кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 34 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. У відповідності до ч. 2 ст. 30 Закону України Про інформацію якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Так, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що мав місце факт образливих висловлювань [PERSON] та [PERSON] на адресу [PERSON], при цьому свідок [PERSON] показала, що чула усі фрази, які перелічені в позовній заяві, а свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що частково чули ті образливі висловлювання, що зазначені в позовній заяві. Таким чином суд вважає, що мав місце факт поширення відносно [PERSON] недостовірної інформації, тобто інформації, яка не відповідає дійсності і така інформація порушує її особисті немайнові права. [PERSON] як в позовній заяві, так і в судовому засіданні просить захистити своє порушене право шляхом зобовязання відповідачів вибачитись при свідках. Оскільки обраний нею спосіб захисту честі та гідності не передбачений ст.ст. 16, 277 ЦК України, тобто не ґрунтується на вимогах Закону в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. Зустрічна позовна заява також задоволенню не підлягає. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи № 1 від 27.02.2009 року, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Так, [PERSON] не заперечила того, що зверталась в органи внутрішніх справ із відповідними заявами про вчинення щодо неї неправомірних дій її родичем [PERSON] Таким чином суд вважає, що [PERSON] звертаючись до органів внутрішніх справ із відповідними заявами про вчинення щодо неї неправомірних дій, реалізовувала своє право на звернення до органу, який уповноважений на перевірку такого звернення, тому сам факт звернення не можна вважати таким, який свідчить про поширення недостовірної інформації у розумінні ст. 277 ЦК України відносно [PERSON], тому в задоволенні зустрічного позову [PERSON] також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed