Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє також в інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Кіровоградської обласної лікарні управління охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації про стягнення моральної та матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] р. їхня донька і мати малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] померла в реанімаційному відділенні Кіровоградської обласної лікарні, в зв'язку з чим 11 березня 2008 р. прокурором Ленінського району м. Кіровограда порушено кримінальну справу по ст. 140 ч 1 КК України. Їх у цій кримінальній справі визнано потерпілими. Перед тим, а саме 19 листопада 2007 р. [PERSON] за направленням Кіровоградської обласної стоматологічної поліклініки поступила до хірургічного стоматологічного відділення Кіровоградської обласної лікарні зі скаргами на біль в області 2-х зубів. Лікуючим лікарем їй було призначено лікаря-хірурга-стоматолога лікарні [PERSON] Як було з'ясовано в ході досудового слідства і судового розгляду в кримінальній справі № 1-2/2011 Компаніївського районного суду Кіровоградської області, при надходженні [PERSON] до відділення, завідуючий відділенням [PERSON] та лікуючий лікар [PERSON], неналежним чином виконали покладені на них обов'язки, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, поставили хворій невірний попередній діагноз та призначили неправильне лікування у вигляді компресів та застосування ультрависоких частот, у той час коли таке лікування їй було протипоказано, і при цьому несвоєчасно видалили хворий зуб, несвоєчасно та неадекватно провели розтини флегмони рота, не організували 22 листопада 2007 року консультації торакального хірурга, не лікували пневмонію, сепсис і інтоксикаційну міокардіопатію. Судом в зазначеній кримінальній справі було встановлено, що смерть [PERSON] [INFO] р. о 4 годині 45 хвилин була обумовлена не тяжкістю захворювання, а недоліками в наданні медичної допомоги, і що до цього призвело неналежне виконання своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення з боку третіх осіб [PERSON] і [PERSON], тобто внаслідок вчинення цими особами злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. Зазначені обставини встановлені судовими рішеннями в кримінальній справі № 1-2/2011 Компаніївського районного суду Кіровоградської області, а саме постановою від 18 листопада 2011р. про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв'язку з амністією і постановою від 12 грудня 2011р. про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ці судові рішення набрали законної сили. Зазначили, що обставини, згідно яких [PERSON] та [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, не є реабілітуючими. Неналежним виконанням своїх професійних обов'язків третіми особами було завдано як матеріальної, так і моральної шкоди позивачам. Завдану працівниками відповідача позивачці [PERSON] моральну шкоду вона оцінює в сумі 500000 грн., малолітній дитині [PERSON] моральну шкоду оцінюють в сумі 700000 грн. та позивачу [PERSON], враховуючи обсяг моральних страждань, моральну шкоду оцінюють в сумі 300000 грн. Крім того, внаслідок дій [PERSON] та [PERSON], що призвели до смерті [PERSON], позивачу [PERSON] завдано матеріальної шкоди, що складає 68741 грн. Позивач [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги збільшили в частині стягнення моральної шкоди, просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 550000 грн., та на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 550000 грн. В частині стягнення матеріальної шкоди вимоги зменшили, просили стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 62741 грн. Змінені позовні вимоги підтримали, та посилаючись на обставини викладені в позові, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення та зазначила, що 19.11.2007 року [PERSON] за направленням Кіровоградської стоматологічної поліклініки поступила до хірургічного відділення Кіровоградської обласної лікарні зi скаргами на бiль в областi двох зубiв. Лiкуючим лiкарем її було призначено лiкаря -хiрурга-стоматолога [PERSON] Хворiй було своечасно встановлено клiнiчний дiагноз, правильнiсть якого пiдтверджуеться протоколами патанатомiчної конференцiї. Пiсля чого пацiєнтцi було призначене лiкування. УВЧ пацiєнтцi взагалi не проводилося. Компреси також не застосовувались, а застосовувалося "пов'язки по Дубову" на пiдщелепну область, що є стандартною процедурою. Зазначила, що сепсис у хворої розвився, ще до госпiталiзацiї в обласну лiкарню, про що свiдчать аналiзи крові i дiагнози консiлiума проведеного на другi сутки перебування хворої в обласній лiкарнi, вiд якого й настала смерть хворої, але нi в якому разi не вiд неправилыюго лiкування чи призначень. Вказала, що вина працівників обласної лікарні [PERSON] та [PERSON] не доведена, медична допомога хворій надавалася в повному обсязі, що підтверджується записами в медичній карті стаціонарного хворого, а невірність призначень та несвоєчасність проведення операції є лише суб'єктивною думкою позивачів. Просила відмовити позивачам у задоволенні їх вимог у повному обсязі. Треті особи [PERSON], [PERSON] та їх представник заперечили проти позову, зазначивши, що постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області по справі № 1-2/2011 від 18 листопадла 2011 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст.140 КК України на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію» № 660-VI від 12.12.2008 року та постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області по справі № 1-2/2011 від 18 листопадла 2011 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст.140 КК України у зв'язку з закінчення строків давності. Дані постанови залишені без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2012 року. Таким чином, вважають, що вини працівників обласної лікарні [PERSON] та [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України не було встановлено. Вказали, що [PERSON] було своєчасно встановлено клiнiчний дiагноз, правильнiсть якого пiдтверджуеться протоколами патанатомiчної конференцiї. Пiсля чого, останній було призначене лiкування. Сепсис у хворої розвився ще до госпiталiзацiї в обласну лiкарню, вiд якого й настала смерть хворої, а не вiд неправилыюго лiкування чи призначень. Заявлений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди є не обґрунтований, відповідного розрахунку на доказів завданої матеріальної шкоди позивачами не надано. Просили відмовити позивачам у задоволенні позову повністю. Представник третьої особи Управління охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації в судовому засіданні не заперечував щодо вимог позивачів та просив прийняти рішення з урахуванням всіх обставин у справі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб та їх представників, свідків, дослідивши і оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.10.2000 року батьками [PERSON], [INFO], зазначено [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с. 15). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 30.11.1988 року, позивач [PERSON] та [PERSON] 30 листопада 1988 року зареєстрували шлюб, після чого прізвище дружини змінилось на «[PERSON]» (т.1, а.с. 14). 02 квітня 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 02.04.2004 року (т.1 а.с. 14). Від вказаного спільного шлюбу народився [PERSON], [INFO] (т.1 а.с. 15). Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 378 від 26.11.2007 року, [PERSON] померла [INFO] року у стаціонарі Кіровоградської обласної лікарні. Причиною смерті згідно лікарського свідоцтва зазначено септицемія, одонтогенна флегмона дна рота (т.2 а.с. 149). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Матеріалами справи підтверджується, що постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18.11.2011 року, [PERSON], працюючого на посаді лікаря хірургічного стоматологічного відділення Кіровоградської обласної лікарні, звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст.140 КК України у зв'язку з амністією, на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію» № 660-VI від 12.12.2008 року. Кримінальну справу відносно [PERSON] закрито. Дана постанова набрала законної сили. Постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12.12.2011 року, [PERSON], працюючу на посаді лікаря-хірурга стоматолога хірургічного стоматологічного відділення Кіровоградської обласної лікарні, звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст.140 КК України у зв'язку з закінченням строків давності, а кримінальну справу відносно неї закрито. Дана постанова набрала законної сили. Відповідно до зазначених вище постанов суду, [PERSON] та [PERSON] пред'являлось обвинувачення у вчиненні злочину, кваліфікованого як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого, за наступних обставин. Наказом головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні від 06.07.1983 року [PERSON] призначено на посаду завідуючого хірургічним стоматологічним відділенням даного лікувального закладу. Наказом головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні від 04.07.1985 року [PERSON] призначено на посаду лікаря-хірурга стоматолога хірургічного стоматологічного відділення даного лікувального закладу. 19 листопада 2007 року в ургентному порядку за направленням Кіровоградської обласної стоматологічної поліклініки, до хірургічного стоматологічного відділення Кіровоградської обласної лікарні поступила [PERSON] зі скаргами на біль в області шостого та сьомого зубів нижньої щелепи з лівої сторони. При надходженні до відділення [PERSON], завідуючий відділенням [PERSON] та лікуючий лікар [PERSON], неналежно виконавши покладені на них обов'язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, встановили хворій попередній діагноз: запальний інфільтрат підщелепної області ліворуч, лімфопатія одонтогенної етіології, та призначили консервативне лікування - проходження компресів та застосування ультрависоких частот. Разом із тим, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 70/к від 15.04.2008 року, хворій [PERSON] слід було поставити такий діагноз: одонтогенний запальний інфільтрат лівої підщелепної ділянки, одонтогенний лімфаденіт під нижньощелепної ділянки зліва, загострення піріодонтиту шостого та сьомого зубів нижньої щелепи зліва, апікальна кістогранульома шостого зубу нижньої щелепи зліва. 21 листопада 2007 року лікуючим лікарем [PERSON] за участю завідуючого відділенням [PERSON], під внутрішньовенним наркозом, [PERSON] виконано операцію - атипичне видалення шостого зубу на нижній щелепі ліворуч. 22 листопада 2007 року завідуючим відділенням [PERSON], з асистуванням лікуючого лікаря [PERSON], [PERSON] виконано операцію-ревізію, та розкриття інфільтрату. [INFO] року о 04 годині 45 хвилин настала смерть [PERSON], безпосередньою причиною якої є: сепсис, передній гнійний медіастенит, одонтогенна флегмона дна порожнини рота; супутньою причиною смерті є - хондродисплазія суглобів. Згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 817/10 від 08.04.2011 року, смерть [PERSON] обумовлена недоліками в наданні медичної допомоги, а саме: не вчасного призначення рентгенологічного дослідження шостого зубу на нижній щелепі зліва, не вчасного видалення шостого зубу на нижній щелепі зліва, не вчасно призначено консультацію лікаря-хірурга торакального, застосування мазевої пов'язки, яке не було показаним. Таким чином, в ході лікування [PERSON], завідуючим стоматологічного хірургічного відділення Кіровоградської обласної лікарні [PERSON] та лікуючим лікарем, лікарем-хірургом стоматологом стоматологічного хірургічного відділення Кіровоградської обласної лікарні [PERSON], не виконано свої професійні обов'язки протягом 19-20 листопада 2007 року, неналежно виконано свої професійні обов'язки протягом 21-[INFO] року, що виразилося у встановленні [PERSON] неправильного попереднього діагнозу, несвоєчасному видаленні шостого лівого нижнього зубу, несвоєчасному та неадекватному розтині флегмони роту, не організації консультації торакального хірурга, не виробленні тактики лікування, та, в подальшому, не лікуванні пневмонії, сепсису, інтоксикаційної міокардіопатії, не проведенні розтину у ділянці шиї з дренажуванням. Тобто, [PERSON] та [PERSON] вчинено злочин, передбачений ч. 1 ст. 140 КК України. Відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що звільнення [PERSON] та [PERSON] від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. В цьому випадку вважається встановленим факт кримінально караного діяння, а підстава звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючою. Згідно ст.ст. 6, 42, 78, 80 Основ законодавства України про охорону здоров'я, кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що передбачає кваліфіковану медико-санітарну допомогу. Медичне втручання (застосування методів діагностики, профілактики або лікування, пов'язаних із впливом на організм людини) допускається лише в тому разі, коли воно не може завдати шкоди здоров'ю пацієнта. Медичні працівники зобов'язані сприяти охороні та зміцненню здоров'я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу. Особи, винні у порушенні законодавства про охорону здоров'я, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законодавством. Статтею 280 ЦК України визначено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона з 2006 року працює психологом Центру соціально-психологічної реабілітації. У травні 2008 року до неї звернувся [PERSON] з метою психологічної допомоги малолітньому внуку [PERSON] Вона періодично надавала психологічну допомогу дитині на протязі двох з половиною років. У дитини був синдром втрати матері, він відмовлявся спілкуватися, перебував у депресивному та агресивному стані. Також надавалася психологічна допомога [PERSON] та [PERSON], які перебували в депресії від втрати доньки, у зв'язку з чим їх стан здоров'я став погіршуватися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству з позивачами та знала їхню доньку [PERSON]. В зв'язку з лікуванням зуба [PERSON] було направлено до обласної лікарні. Від [PERSON] дізналася, що [PERSON] померла у лікарні після операції. Після смерті доньки позивачі знаходяться у пригніченому стані, почали хворіти, [PERSON] постійно потребує лікування, а [PERSON] втратив слух і зір. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди судом враховано висновки експерта НДЕКЦ при Головному управлінні МВС України в Одеській області від 28.03.2013 року №№ 14н, 15н, 16н судово-психологічної експертизи у відношенні [PERSON], [PERSON] та малолітнього [PERSON] Згідно висновку експерта № 14н від 28.03.2013 року смерть [PERSON], яка настала внаслідок вчинення [PERSON] та [PERSON] злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України є психотравмувальною для [PERSON]. [PERSON] завдано стресових переживань, що викликало у неї виникнення депресивного синдрому, страждань, тобто заподіяно моральні страждання. Грошова компенсація за завдані [PERSON] моральні страждання в грошовому вимірі може становити 432 МЗП (розмір яких приймається рівним розміру мінімальній заробітній платі в Україні, прийнятий на момент винесення рішення судом) у відповідності до методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань (т. 1 а.с. 213-232). Відповідно до висновку експерта № 15н від 28.03.2013 року смерть [PERSON], яка настала внаслідок вчинення [PERSON] та [PERSON] злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України є психотравмувальною для [PERSON]. [PERSON] завдано стрес, що викликало у нього виникнення стресу, негативних переживань, тобто заподіяно моральні страждання. Грошова компенсація за завдані [PERSON] моральні страждання в грошовому вимірі може становити 432 МЗП (розмір яких приймається рівним розміру мінімальній заробітній платі в Україні, прийнятий на момент винесення рішення судом) у відповідності до методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань (т. 1 а.с. 233-249). Згідно висновку експерта № 16н від 28.03.2013 року смерть [PERSON], яка настала внаслідок вчинення [PERSON] та [PERSON] злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України є психотравмувальною для [PERSON]. [PERSON] завдано негативного емоційного впливу через смерть його матері, що викликало у нього виникнення стресу, негативних переживань, тобто заподіяно моральні страждання. Грошова компенсація за завдані [PERSON] моральні страждання в грошовому вимірі може становити 432 МЗП (розмір яких приймається рівним розміру мінімальній заробітній платі в Україні, прийнятий на момент винесення рішення судом) у відповідності до методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань (т. 2 а.с. 1-14). Встановлено, що станом на 23 грудня 2013 року мінімальна заробітна плата в Україні визначена у розмірі 1218 грн., що був встановлений станом на 01.12.2013 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік». В зв'язку з чим, визначена експертом грошова компенсація за завдані позивачам моральні страждання в розмірі 432 мінімальні заробітні плати на момент винесення рішення судом складає 526176 грн. ( 432 х 1218 = 526176 грн.). Судом враховано всі обставини справи, тяжкість та обсяг душевних страждань позивача [PERSON], яка втратила рідну доньку, малолітнього [PERSON], який будучи малолітнім втратив матір, позивача [PERSON], який проживав однією сім'єю з [PERSON], стан здоров"я позивачів, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, ступінь вини працівників відповідача, характер їх умисних дій. Проте, визначений позивачами та експертом розмір моральної шкоди, завданої позивачам, суд вважає завищеним та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди суд визначає позивачу [PERSON] в сумі 500000 грн., малолітньому [PERSON], [INFO], в сумі 526176 грн., позивачу [PERSON] в сумі 300000 грн. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до розрахунку витрат на лікування і поховання [PERSON], позивач [PERSON] поніс матеріальні витрати в сумі 62741 грн. (т. 1 а.с. 29, 30). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідач в силу закону має нести майнову відповідальність за заподіяну його працівниками матеріальну шкоду. В судовому засіданні позивачем [PERSON] надано належних та допустимих доказів (касові чеки, рахунки-фактури, договір-замовлення, квитанції, накладну, ордер на одержання оплати за послуги адвоката з 2008 року по березень 2011 року, договір про надання юридичних послуг, акти приймання-передачі наданих послуг) на підтвердження понесених ним матеріальних витрат в сумі 62741 грн., а тому дана вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку установленому Кабінетом Міністрів України, в зв'язку з чим, суд вважає, що судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial