Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами про визнання права власності в порядку спадкування, які під час розгляду справи уточнила, надавши письмову уточнену позовну заяву (а.с. 48-50). В уточненій позовній заяві позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті троюрідної тітки - [PERSON], померлої [INFO] на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. [INFO], померла троюрідна тітка позивачки [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.06.2004 року. За життя померла заповіт не складала. Позивач є спадкоємницею за законом пятої черги, що встановлено рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.2012 року та Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2013 року. Окрім позивачки, інших спадкоємців за законом [PERSON] немає. Звернувшись до 7-ої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що оригінал договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2004 року був втрачений, а дублікат договору, отриманий позивачкою, не зміг бути завірений БТІ через втрату ними з 01.01.2013р. повноважень щодо реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна. Звернувшись до Державної реєстраційної служби України і надавши дублікат договору, остання також відмовила з тих підстав, що договір укладений у 2004 році - ще до утворення реєстраційної служби. З вказаних підстав позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування у судовому порядку, посилаючись на ст.ст. 16, 1216, 1218, 1265 ЦК України. Підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, представник позивача просив витребувати спадкову справу щодо майна померлої [PERSON] на підтвердження зареєстрованого права власності спадкодавця на квартиру за адресою: [ADDRESS], просив позов задовольнити. Представник відповідача, ознайомившись з матеріалами спадкової справи, рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.2012 року та Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2013 року, залишила вирішення спору на розсуд суду. Треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, державна реєстраційна служба України своїх представників для участі в справі не направили, надіславши листи, в яких залишили вирішення справи на розсуд суду. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозвязку, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.2012 року та Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2013 року встановлено, що позивач є спадкоємницею [PERSON] за законом п'ятої черги, яка померла [INFO]. Як убачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2004 року, зареєстрованого в Київському БТІ , що підтверджується листом Київського БТІ від 17.10.2012р. за вих. № 38224 (И-2012). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. За життя померла заповіт не складала. Окрім позивачки інших спадкоємців за законом [PERSON] немає. Звернувшись до 7-ої Київської державної нотаріальної контори протягом встановленого рішенням суду додаткового строку з заявою про прийняття спадщини, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що оригінал договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2004 року був втрачений, а дублікат договору, отриманий позивачкою, не зміг бути завірений БТІ через втрату ними з 01.01.2013р. повноважень щодо реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна. Звернувшись до Державної реєстраційної служби України і надавши дублікат договору, позивачці також було відмовлено у реєстрації договору купівлі-продажу квартири з тих підстав, що договір укладений у 2004 році - ще до утворення реєстраційної служби. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Згідно з ч. 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною першою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму ВСУ N 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи те, що позивач є спадкоємницею [PERSON], померлої [INFO]., за законом п'ятої черги, звернулася у встановленому законом порядку та у встановлений рішенням суду строк з заявою на отримання спадщини і отримала відмову в оформленні спадщини з підстав відсутності оригінала правовстановлюючого документа на спадкове майно, натомість, в матеріалах справи наявні належні і достовірні докази того, що право власності [PERSON] на квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2004 року, було зареєстроване в Київському БТІ , а оригінал договору втрачено, суд вважає, що право позивача на спадкування за законом є порушеним і підлягає судовому захисту. Обставини, викладені позивачем, знайшли підтвердження належними і допустимими доказами, тому позовній вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved