Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позивачка вказує, що в період з 2005 року по 2009 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2008 року шлюб між ними розірвано. З моменту розірвання шлюбу донька проживає з нею, знаходиться на її повному утриманні. Відповідач у вихованні дитини участі не приймає. Враховуючи, що відповідач, який не бажає спілкуватися з нею та з їх донькою, уникає будь-якого контакту, вона, позивачка, не має можливості отримати від нього згоду на виїзд з донькою за межі України до родичів, які проживають у Росії та Білорусії, позивачка просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в період з 1 січня 2014 року по 1 січня 2017 року неповнолітньої [PERSON] у супроводі матері, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї неповнолітньої доньки, з метою відпочинку та оздоровлення, без згоди та супроводу батька. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник третьої особи вважала, що надання позивачці дозволу на тимчасовий виїзд дитини в період шкільних канікул без згоди відповідача в Білорусію та Росію, де проживає родичі дитини, а також на відпочинок в іншу країну, відповідає інтересам дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2005 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2008 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Відповідач у вихованні дитини участі не приймає. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачки, вона має родичів у Росії та Білорусії, до яких має намір виїжджати разом з донькою для відпочинку та оздоровлення. Однак через припинення відносин з відповідачем, та неприязні стосунки, вони не можуть домовитися про порядок виїзду дитини за межі України, і батько дитини відмовляється давати нотаріально посвідчену згоду на такий виїзд. Це суперечить інтересам дитини, яка таким чином позбавлена вказаних можливостей. Законодавством України передбачена можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей з одним з батьків за межі України, без дозволу іншого, який безпідставно не дає згоду на виїзд дитини з одним з батьків. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України. За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно засад виховання дитини, які закріплені у ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та вимогам ст. 3 Конвенції про права дитини, відповідно до якої, при здійсненні дій щодо дітей, необхідно приділяти першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Представник органу опіки та піклування вважав, що надання позивачці дозволу на тимчасовий виїзд дитини в період шкільних канікул без згоди відповідача в Білорусію та Росію, де проживають родичі позивачки, а також на відпочинок в іншу країну, відповідає інтересам дитини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] навчається в третьому класі Миколаївської загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 28 Миколаївської міської ради Миколаївської області з денною формою навчання (довідка Миколаївської загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 28 Миколаївської міської ради Миколаївської області № 338 від 12 грудня 2013 року). За такого, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість надання тимчасового дозволу на виїзд малолітньої [PERSON] за межі України без згоди та супроводу батька в період шкільних канікул.

Outcome: partial