Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-24 00:00:00

Івано - Франківський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду з даним позовом. В підтримання заявлених позовних вимог посилається на те, що 11.12.2009 року Рівненською міжрегіональною універсальною товарно - майновою біржею «Прайс» було проведено публічні торги з продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі складу овочевої тари загальною площею 280,2 кв.м, розташованої в [ADDRESS], оформлені протоколом № 273 - н про хід публічних торгів. На підставі цих торгів 18.03.2010 року між [PERSON] та державою в особі філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторг» Міністерства оборони України (надалі - МО України) укладено договір купівлі - продажу, згідно якого [PERSON] набув у власність вищезгадану нежитлову будівлю. Вважає, що проведені публічні торги підлягають визнанню недійсними, оскільки дане нерухоме майно було реалізовано без надання дозволу Міністром оборони України на його відчуження та без відповідного погодження Фонду державного майна України. Крім цього, відповідно до Наказу Міністра оборони України № 47 від 31.01.2006 року Головне управління торгівлі тилу Міністерства оборони України припинило свою діяльність у зв'язку зі створенням концерну «Військторгсервіс». Довіреність Міністра оборони України від 04.10.2004 року № 220/ 71, видана начальнику Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України, втратила свою чинність внаслідок припинення даної юридичної особи, а відтак довіреність директора концерну «Військторгсервіс», видана начальнику філії управління торгівлі Західного оперативного командування даного концерну [PERSON], не уповноважувала останнього самостійно здійснювати реалізацію майна. А тому просить постановити рішення, яким: - визнати недійсними публічні торги нежитлової будівлі складу овочевої тари загальною площею 280,2 кв.м, розташованої в [ADDRESS]; - визнати недійсним договір купівлі - продажу від 18.03.2010 року,укладений між [PERSON] та державою в особі України філії Управління Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони. - повернути в натурі концерну «Військторгсервіс» нежитлову будівлю складу овочевої тари загальною площею 280,2 кв.м, розташовану в [ADDRESS]. Оскільки Івано - Франківському прокурору з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про незаконну реалізацію вищевказаного нерухомого майна стало відомо тільки у 2012 році під час проведення перевірки законності відчуження нерухомого майна Міністерства оборони України, строк звернення до суду за захистом порушених інтересів держави в особі Міністерства оборони України пропущено з поважних причин, який просить поновити. В судовому засіданні прокурор Старосельська Т.С. позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просить позов задовольнити. Пояснила, що оскільки спірне нерухоме майно було власністю держави в особі Міністерства оборони України та знаходилось на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс», то повинно було бути відчужене відповідно до п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України за № 803 від 06. 06. 2007 року «Про затвердження Порядку відчуження об'єктів державної власності», у відповідності до якого відчуження проводиться безпосередньо суб'єктом господарювання, на балансі якого перебуває це майно, лише після надання на це згоди відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції в межах, визначених законодавчими актами. Приймаючи до уваги, що такий порядок відчуження був порушений, прилюдні торги та укладений на їхній підставі договір купівлі - продажу повинні бути визнаними недійсними. Оскільки про порушене право держави прокуратурі стало відомо лише у 2012 році, просить визнати поважними строки звернення до суду з позовною заявою. Прокурор Якубчак О. Р. у судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що спірне майно вибуло поза волею свого власника, так як не був наділений відповідними повноваженнями, а відтак ПП «ІОМП ПЛЮС» в силу ст. 388 Цивільного кодексу України відповідач [PERSON] не може вважатися добросовісним набувачем цього майна, оскільки придбало приміщення в юридичної особи, яка не мала права здійснювати його відчуження. Крім того, при укладенні договору купівлі - продажу було порушено вимоги ст. 203 ЦК України та п. 6 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого Постановою КМУ від 06. 06. 2007 року, була відсутня згода Фонду державного майна України на відчуження згаданого об'єкту. З тих підстав вважає, що набувач у відповідності до ч. 1 ст. 1213 ЦК України зобов'язаний повернути це майно в натурі. Оскільки про своє порушене право позивач дізнався у 20012 році при обставинах, зазначених у позові, просить визнати поважними пропуски строку звернення до суду за захистом своїх прав. Представник Міністерства оборони України Місько Т.О. позов підтримав , посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить його задовольнити. Пояснив, що спірне майно перебувало у віданні Міністерства оборони України і помимо волі власника відійшло до іншої особи. Представник відповідача концерну «Військторгсервіс» у судове засіданні не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позову не визнав, вважаючи його безпідставним, так як на законних засадах як добросовісний набувач придбав згадане нерухоме майно. Пояснив, що Міністерство оборони України довіреністю від 04.10.2004р. уповноважило начальника Головного управління торгівлі Тилу МОУ [PERSON] на надання від імені МОУ підприємствам (установам) військової торгівлі висновків (дозволів) на відчуження майна, що закріплене за ними на праві господарського відання. Діючи на підставі цієї довіреності, начальник ГУ ТТ МОУ [PERSON] 18.10.2004 р. видав начальнику державного підприємства МОУ «Управління торгівлі Західного оперативного командування» [PERSON] дозвіл 140/3/1369/9 на відчуження нежитлового приміщення будівлі комбінату побутового обслуговування, що знаходиться в [ADDRESS], і лише 12.02.2005р., через 4 місяці після видачі даного дозволу, Міністр оборони України скасував довіреність від 04.10.2004р. та повідомив про це повіреного [PERSON] В подальшому, з 2006 року по 2007рік ГУ ТТ МОУ було реорганізовано у Концерн «Військторгсервіс», а ДП МОУ «Управління торгівлі Західного оперативного командування» - у філію «Управління торгівлі Західного оперативного командування» Концерну «Військторгсервіс» з правонаступництвом усіх прав та обов'язків, а відтак і дозволу 140/3/1369/9 на відчуження нерухомого майна. 29.12.2009 р. довіреністю директора концерну «Військторгсервіс» було уповноважено начальника Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування» [PERSON] на відчуження нерухомого майна з дозволу органу управління майном, що не виходить за межі Статуту позивача, а тому вважає, що начальник філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування» [PERSON] при укладенні оспорюваного договору діяв на підставі чинного і нескасованого дозволу начальника ГУ ТТ МОУ [PERSON] 140/3/1369/9 від 18.10.2004р., виданого в межах дії довіреності Міністерства оборони України та в його інтересах. Вважає, що позивачу достовірно було відомо про «нібито» порушене право держави ще у 2006 році, що підтверджується наявним у матеріалах справи листом Генеральної прокуратури України від 15. 03. 2006 року за № 10/ 2 - 1968, адресованим концерну «Військторгсервіс» з приводу законності дій Головного управління торгівлі тилу МО України після скасування Міністром оборони України довіреності від 04. 10. 20004 року. Крім того, 12. 02. 2005 року Міністр оборони України повідомив начальника Головного управління тилу Міністерства оборони України про визнання недійсними довіреності на право укладення договорів від імені Міністра оборони України, а відтак вважає, що добросовісно здійснюючи повноваження власника майна Міністерство оборони України, як і позивач, могло і повинно було дізнатись про відчуження власного майна внаслідок укладення спірного правочину. З тих підстав вважає, що сплив строку, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] пред'явленого до [PERSON] позову не визнав, вважає, що такий задоволенню підлягати не може, оскільки згідно п. 7.5 Статуту концерну «Військторгсервіс» останній вправі був відчужувати свої основні фонди за попередньою згодою органу управління майном, яким являється Міністерство оборони України. Такий дозвіл було надано начальником Головного управління ТТ МОУ [PERSON] від імені Міністерства Оборони України, що свідчило про волевиявлення останнього, а відтак відчуження нерухомого майна здійснювалось в межах цивільної дієздатності, встановленої Статутом. Крім того, вважає, що позов про визнання договору купівлі - продажу може підлягати задоволенню лише в тому випадку, коли позивач доведе, що відповідач [PERSON], знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника юридичної особи, однак, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин. Така правова позиція відображена у п. 3. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29. 05. 2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними. Аналіз усіх обставин справи вказує на те, що відповідач [PERSON] не міг знати про обмеження концерну «Військторгсервіс» щодо розпорядження нерухомим майном, в тому числі, з огляду на продаж майна за посередництва біржі та нотаріуса, на яких законом покладається обов'язок перевіряти повноваження продавця. Вважає безпідставним посилання сторони позивача як на підставу задоволення позову на ту обставину, що була відсутня згода Фонду державного майна України, оскільки така згода не є згодою власника, не становить змісту правочину та не визначає обсягу цивільної дієздатності, а у відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11. 2009 року за №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Також вважає, що прокурором обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки це суперечить положенням ч. 3 ст. 215 ЦК України, згідно якої правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), якщо його недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Оскільки згідно ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння, вважає, що в силу ч. 1 ст. 388 ЦК України він вправі це зробити лише у тому випадку, якщо майно було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі, а іншим шляхом. Приймаючи до уваги ту обставину, що позивач вважає себе власником майна, вважає, що він вправі пред'явити лише віндикаційний позов, якщо є підстави, передбачені ст.. 388 ЦК України .Оскільки Міністерство оборони України не є стороною оспорюваного договору купівлі - продажу, з вищенаведених підстав звернення прокурорв з позовом про визнання такого договору недійсним просить визнати безпідставним. Крім того, відповідач [PERSON] - добросовісний набувач, оскільки придбав будівлю за відплатним договором. Договір купівлі - продажу, укладений на підставі прилюдних торгів, може бути визнаний недійсним у разі порушення правил їх проведення, що в силу ст. 60 ЦПК України не було доведено стороною позивачів. З тих підстав у задоволенні позову просить відмовити. Заперечив проти твердження позивача на ту обставину, що внаслідок припинення представництва за довіреністю усі правочини, вчинені до цього часу, втрачають свою дійсність, оскільки це суперечить ст..ст. 248 - 249 ЦК України, так як дозвіл на відчуження згаданого об'єкту нерухомого майна ніким скасований не був, це випливало зі статутних положень концерну «Військторгсервіс», [PERSON] був повноважним представником концерну за довіреність від 12. 09. 2007 року впродовж строку її дії з правом укладання договорів відчуження майна. Представник залученого до участі у розгляді справи у якості співвідповідача Рувненської міжрегіональної універсальної товарно - майнової біржі «Прайс» у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності. У пред'явленому ним письмовому запереченні позову не визнав і зазначив, що 14. 01. 2005 року між Рівненською міжрегіональною універсально. Товарно - майновою біржею «Прайс» та Державним підприємством Міністерства оборони України»Управління торгівлі Західного оперативного командування», правонаступником якого є концерн «Військторгсервіс», був укладений попередній договір про надання послуг з проведення аукціонів (прилюдних торгів) з продажу майна, згідно п. 1.1 якого замовник доручав, а біржа приймала на себе зобов'язання на здійснення комплексу робіт з організації та проведення аукціонів та прилюдних торгів з продажу ряду об'єктів нерухомого майна, що належало підприємству на праві повного господарського відання, згідно дозволів на відчуження, наданих Головним управлінням торгівлі тилу МО України. Підставою для проведення аукціону, окрім договорів по кожному об'єкту, був Статут концерну «Військторгсервіс», якому надавались права на відчуження майна, що перебуває на його балансі, укладення угод, набуття майнових та немайнових прав. Дозвіл на відчуження спірного об'єкту був наданий за підписом начальника Головного управління торгівлі [PERSON] жовтня 2004 року, який діяв згідно довіреності від імені Міністерства оборони України. При цьому строк дії дозволу вказаний не був, його чинність була пов'язана із вчиненням конкретної дії із настанням правових наслідків у вигляді реалізації нежитлової будівлі складу овочевої бази загальною площею 280, 2 кв. м, розташованої у [ADDRESS] На час видачі цієї довіреності Порядок відчуження об'єктів державної власності від 06. 06. 2007 року, яким передбачена необхідність погодження відчуження державного майна з Фондом державного майна України, ще не діяв, а відтак безпідставними вважає посилання прокурора на отримання такого дозволу. Крім того, з Фондом державного майна погоджується виключно рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а не рішення про відчуження чи рішення про укладення договору купівлі - продажу, про що зазначено в наявному у матеріалах справи листі Генеральної прокуратури України, адресованому Концерну «Військторгсервіс» 15. 03. 2006 року. Вважає, що прокурором в позові не доведено порушення права держави, так як нежитлова будівля була реалізована на конкурентних засадах на публічних торгах за належним чином визначеною ринковою ціною, що не оспорюється самим позивачем. Зазначає, що відповідач [PERSON] був добросовісним набувачем, так як придбав майно за відплатним договором. Окрім того, позивачем усупереч закону поставлено вимогу про поновлення строку звернення до суду, в той час, коли мова може йти про незастосування судом вимог закону щодо позовної давності. З таким клопотанням прокурор не звертався. Перебіг строку позовної давності почався з 11. 12. 2009 року, коли відбулись прилюдні торги, про визнання яких недійсними прокурором заявлено позов у травні 2013 року, а відтак вважає, що такий строк позивачем пропущено без поважних причин, що є самостійною підставою для відмови у позові. Представник третьої особи регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області Жуган І. О. вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення, так як спірне нерухоме майно вибуло поза волею Фонду Державного мана, не дотримана процедура його відчуження. Нотаріус, посвідчуючи договір купівлі - продажу, повинна була перевірити повноваження сторін та їх представників. Крім того, відсутні докази твердження того, що відповідач [PERSON] був добросовісним набувачем. Залучена до участі у якості третьої особи приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К. К., допитана у судовому засіданні у якості свідка, просить відмовити у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежилої будівлі, так як правочин був укладений згідно вимог закону, перевірено повноваження сторін . Майно вибуло зі згоди власника .Вважає, що з вищенаведених підстав не підлягає задоволенню і позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки таке майно набуте відповідачем [PERSON] на законних засадах. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає. що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 14. 01. 2005 року між Рівненською міжрегіональною універсальною товарно - майновою біржею «Прайс» (надалі - Рівненська ДПМОУ «Прайс») та Державним підприємством Міністерства оборони України»Управління торгівлі Західного оперативного командування», правонаступником якого є концерн «Військторгсервіс», був укладений попередній договір про надання послуг з проведення аукціонів (прилюдних торгів) з продажу майна, згідно п. 1.1 якого замовник доручав, а біржа приймала на себе зобов'язання на здійснення комплексу робіт з організації та проведення аукціонів та прилюдних торгів з продажу ряду об'єктів нерухомого майна, що належало підприємству на праві повного господарського відання, згідно дозволів на відчуження, наданих Головним управлінням торгівлі тилу МО України. Відповідно до цих зобов'язань і договорів, укладених по кожному окремому об'єкту, Рівненською ДПМОУ «Прайс» була проведена робота по пошуку потенційних покупців і організації проведення аукціонів з аукціонів з визначення переможців, що запропонував найвищу ціну. 11. 12. 2009 року Рівненською міжрегіональною універсальною товарно - майновою біржею «Прайс» було проведено публічні торги продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі складу овочевої бази загальною площею 280, 2 кв. м, розташованої в [ADDRESS], оформлені протоколом № 273 - н про хід публічних торгів. Як убачається із наявного у матеріалах справи згаданого протоколу, відповідача [PERSON] визнано переможцем публічних торгів та визначено розмір коштів, які він повинен внести за придбання вищезгаданого об'єкту нерухомого майна. Сума становила 61 688 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ. На підставі вищевказаних публічних торгів 18. 03. 2010 року між [PERSON] (покупець) та Державою в особі Міністерства оборони України в особі філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» (продавець) було укладено договір купівлі - продажу, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу зазначеного об'єкту нерухомого майна, згідно п. 1 якого Продавець передав (продав) у власність, а Покупець набув (купив) у власність нежитлову будівлю складу овочевої бази загальною площею 280, 2 кв. м, розташовану у [ADDRESS]. Згідно п. 2.1 Договору сторони погодили ціну в розмірі 61 878 грн., зазначили про сплати грошових коштів Покупцем шляхом безготівкового перерахування власних коштів за участю обслуговуючої біржі. Як убачається із наявного у матеріалах справи платіжного доручення за № 152 від 11 грудня 2009 року, на рахунок Рівненської МУТМБ «Прайс» відповідачем [PERSON] було внесено 53 038 грн. 90 коп. Решта сума була оплачена пізніше. Згідно акту прийому - передачі нежитлової будівлі складу від 18. 03. 2010 року убачається, що філія Управління торгівлі Західного оперативного округу концерну «Військторгсервіс» передала, а [PERSON] прийняв спірний об'єкт нерухомого майна. Даний договір купівлі - продажу послужив правовою підставою для реєстрації цього нерухомого майна в Самбірському МБТІ, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, проведеною 29. 03. 2010 року. Як було встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] відремонтував дану будівлю, на що витратив значні кошти, що підтверджується наявними у матеріалах справи товарними чеками на придбання будівельних матеріалів, долученими до справи фотографіями складського приміщення, де на даний час здійснює підприємницьку діяльність. Прокурор просить визнати недійсними публічні торги та договір купівлі - продажу цього складського приміщення, посилаючись на те, що воно вибуло поза волею власника та без згоди Фонду державного майна України, тобто був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення власника майна. Суд вважає таке посилання позивача невірним, виходячи з наступного. Підставою для проведення аукціону, послідуючого укладення договору купівлі - продажу, окрім договорів по кожному об'єкту, був Статут концерну «Військторгсервіс», затверджений Міністром оборони України від 25. 06. 2005 року, яким встановлено обсяг дієздатності, зокрема, надання права на відчуження майна, що перебуває на його балансі, укладення угод, набуття майнових та немайнових прав. Як убачається зі змісту позовної заяви, в ній відсутнє будь - яке посилання на конкретні положення Статуту, яким суперечать дії концерну «Військторгсервіс». Згідно положень п. 7.5 Статуту концерн «Військторгсервіс» вправі відчужувати основні фонди концерну за попередньою згодою органу управління майном, яким являється Міністерство оборони України. Відповідно до п. 4.4 вказаного Статуту керівництво та оперативне управління поточною діяльністю концерну «Військторгсервіс» здійснює генеральний директор, який має право розпоряджатися майном концерну та видавати доручення на здійснення власних повноважень іншим особам. Саме відповідно до цих повноважень генеральним директором [PERSON] була видана нотаріально посвідчена довіреність начальнику філії «Управління торгівлі Західно оперативного командування концерну «ВІйськторгсервіс» [PERSON] на право укладання від імені концерну договорів відчуження майна по конкретних об'єктах, а, значить, об'єкт нерухомості був відчужений на підставі дозволу, виданого начальником Головного управління Міністерства оборони України [PERSON] від імені Міністерства оборони України, що, в свою чергу, відображає волевиявлення останнього, а відтак відчуження нерухомого майна здійснювалось концерном «Військторгсервіс» в межах цивільної дієздатності, встановленої Статутом. Дозвіл на відчуження спірного об'єкту був наданий за підписом начальника Головного управління торгівлі [PERSON] жовтня 2004 року, який діяв згідно довіреності від імені Міністерства оборони України за довіреністю № 220/ 2071 від 04. 01. 2004 року зі строком дії до 01. 10. 2007 року, що уповноважувало його на представництво майнових та інших немайнових інтересів Міністерства оборони України, зокрема, з правом надання від імені Міністерства оброни України дозволів на відчуження майна. Строк дії дозволу на відчуження спірно об'єкту вказаний не був, його чинність була пов'язана із вчиненням конкретної дії із настанням правових наслідків у вигляді реалізації нежитлової будівлі складу овочевої бази загальною площею 280, 2 кв. м, розташованої у [ADDRESS] На час видачі цієї довіреності Порядок відчуження об'єктів державної власності від 06. 06. 2007 року, яким передбачена необхідність погодження відчуження державного майна з Фондом державного майна України, ще не діяв, а відтак безпідставними суд вважає посилання прокурора на отримання такого дозволу як на підставу задоволення позовних вимог. Крім того, з Фондом державного майна погоджується виключно рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а не рішення про відчуження чи рішення про укладення договору купівлі - продажу, про що зазначено в наявному у матеріалах справи листі Генеральної прокуратури України, адресованому Концерну «Військторгсервіс» 15. 03. 2006 року. Як на підставу задоволення позовних вимог прокурор посилається на те, що видана 12. 02. 2005 року Міністром оборони довіреність на ім'я [PERSON] була скасована, проте, в силу ст. 60 ЦПК України до суду не надано будь-. яких доказів того, що були припинені дозволи на відчуження нерухомого майна, видані в період дії цієї довіреності. Суд не приймає до уваги твердження прокурора про те, що внаслідок припинення представництва за довіреністю усі правочини, вчинені до цього часу, втрачають свою дійсність, оскільки це суперечить вимогам ст. ст.. 248 - 249 ЦК України. Крім того, припинення представництва за довіреністю не має своїм наслідком припинення виданих на її виконання дозволів або вчинених на її виконання правочинів, окрім наслідків, визначених ст. 248 ЦК України (передоручення), а, отже, власником ( органом, уповноваженим управляти державним майном - Міністерство оборони України), в особі свого повноважного представника за довіреністю було надано належний дозвіл на відчуження спірного нерухомого майна та, відповідно, виявлено волю щодо його продажу. Як випливає зі статутних положень концерну «Військторгсервіс», будучи наділеним повноваженнями Міністерства оборони України розпоряджатися державним майном, що перебувало у його господарському віданні, на законних засадах наділив повноваженнями щодо надання доручень на виконання його повноважень, що послужило видачі Генеральним директором концерну довіреності начальнику філії «Управління торгівлі Західно оперативного командування концерну «Військторгсервіс» [PERSON] , яка уповноважила останнього укладати від імені концерну договори шодо відчуження будь - якого нерухомого мана з дозволу органу управління цим майном, а відтак суд вважає його повноважним представником концерну «Військторгсервіс» за довіреністю від 12. 09. 2007 року впродовж строку її дії, тобто до 12. 09. 2010 року, із повноваженнями, визначеними за цією довіреністю. Також суд вважає безпідставним посилання сторони позивачів на ту обставину, що у зв'язку з припиненням діяльності Державного підприємства МО України»Управління торгівлі Західно оперативного командування, спірне майно протиправно вибуло з відання власника, оскільки правонаступником даного державного підприємства був концерн «Військторгсервіс», в тому числі і з повноваженнями відчуження вищезазначеної овочевої бази. З тих підстав суд вважає, що товарною біржею «Прайс» правомірно на конкурентних засадах були проведені прилюдні торги, а відтак позов про визнання їх недійсними задоволенню підлягати не може. Оскільки згідно проведених цих торгів відповідач [PERSON] набув право отримати у власність це майно шляхом укладення договору купівлі - продажу, то правові підстави визнавати такий правочин також відсутні. Ст. 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Проте, як викладено у п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29. 05. 2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представницької юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження,а, отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин. Як було встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] не міг знати про будь - які обмеження концерну «Військторгсервіс» щодо розпоряджання нерухомим майном, в тому числі з огляду на продаж майна за посередництвом біржі та нотаріуса, на яких законом покладається обов'язок перевіряти повноваження продавця. Також суд вважає невірним посилання прокурора на відсутність згоди Фонду державного майна України щодо відчуження згадуваного об'єкту як на підставу задоволення позовних вимог, так як п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України за № 803 від 06. 06. 2007 року визначено, що з Фондом державного майна погоджується виключно рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а не рішення про відчуження чи про укладення договору купівлі - продажу. Таке рішення про надання згоди було надано ще у 2004 році у формі дозволу за №140/3/13699 від 18. 10. 2004 року і приймалося у відповідності до вимог чинного на той час законодавства, яке не передбачало такої згоди, в той час як Постанова Кабінету Міністрів України, на яку посилається позивач, була прийнята 06. 06. 2007 року після прийняття рішення про надання згоди на відчуження майна, про що було визнано Генеральною прокуратурою України у своєму листі на адресу концерну «Військторгсервіс» за № 10/2 - 1968, вих.. 06, наявного у матеріалах справи, на який посилається позивач. Крім того, згода Фонду державного майна України на прийняття рішення про відчуження нерухомого майна не являється згодою його власника, не становить зміст правочину та не визначає обсягу цивільної дієздатності концерну, створеного Міністерством оборони України і її відсутність на прийняття рішення про відчуження нерухомого майна не являється окремою вимогою ЦК України щодо чинності правочину, а відтак дії начальника філії Управління торгівлі Західно оперативного командування по відчуженню нерухомого майна були обумовлені позицією самої прокуратури про законність та чинність вищезгаданого дозволу. Таким чином, відсутні підстави, передбачені ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі - продажу, оскільки у відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06. 11. 2009 року за №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не обґрунтовано тієї обставини, що внаслідок відчуження спірного майна були порушені права держави. Як було встановлено у судовому засіданні, у державний бюджет поступили кошти від реалізації цього майна, проведеного по волі власника, на конкурентній основі за ринковими цінами, де на даний час відповідач здій2снює свою підприємницьку діяльність, вносячи в державний бюджет періодичні платежі. Як убачається із матеріалів справи, предметом позову є вимога про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 18. 03. 2010 року та публічних торгів нежитлової нежитлової будівлі складу овочевої тари, що оформлені протоколом від 11. 12. 2009 року за № 273 - н про хід публічних торгів. В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зіслався на порушення процедури укладення договору, в той час, як згідно ст.. ст.. 202 - 207, 213 ЦК України зміст правочину склада.ють його матеріальні умови щодо кожної зі сторін, які зафіксовані у договорі від 18. 03. 2010 року, проти законності яких сторона позивачів не заперечує. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересован особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним. Наслідком недійсності правочину згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Згідно ч.3 цієї норми загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочині. При цьому, Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності, зокрема, право витребувати майно з чужого незаконного володіння. (ст. 187 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, було викрадено у власника або особи, якй він передав майно у володіння, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. А, значить, у речово - правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лище шляхом задоволення віндикаційного позову з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Судова палата у господарських справах Верховного суду України, ухвалюючи 30. 06. 2009 року рішення по справі по справі № 22 - 3 - 30/ 336 - 07 - 9260, дійшла до висновку, що «… права особи, яка вважає себе власником, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якому така особа не є, тобто із застосуванням правового механізму, встановленого ст. 216 ЦК України, незалежно від того, чи відповідає спірна угода закону. Захист прав такої особи можливий шляхом пред'явлення індикаційного позову, якщо є підстави, встановлені ст. 388 ЦК України». Оскільки Міністерство оборони України не є стороною оспорюваного договору купівлі - продажу, суд вважає, що звернення прокурора із позовом про визнання такого договору недійсним є безпідставним, так як невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є явно добросовісним набувачем, так як спірна будівля була придбана за відплатним договором (купівлі - продажу) на публічних торгах, він не знав та не міг знати про відсутність попереднього погодження Фондом державного майна України дозволу на відчуження нерухомого майна та взагалі про необхідність такого погодження. Усі обов'язки з організації проведення та отримання будь - яких дозволів на продаж майна законодавством України було покладено саме на власника - концерн «Військторгсервіс», в господарському віданні якого це майно знаходилося, в подальшому на нотаріуса, який перевіряв повноваження продавця. За таких обставин суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про повернення в натурі концерну «Військторгсервіс» нежитлової будівлі складу овочевої тари загальною площею 280,2 кв.м, розташованої в [ADDRESS]. Розв'язуючи клопотання сторони позивачів про застосування строку позовної давності, суд, насамперед, повинен з'ясувати, чи порушене будь - яке право позивача чи охоронюваний законом інтерес. У разі, коли такі права чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові у зв'язку з підстав його необґрунтованості. І лише коли буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутністю наведених позивачем поважних причин її пропущення. Приймаючи до уваги, що жодні права позивача під час відчуження спірного об'єкту нерухомого майна не порушені, прокурором невірно обрано спосіб захисту порушеного права, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed