Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У 2007 році між Павляк Г В. та ТОВ « Агрофірма « Джулинка» було укладено договори оренди землі, згідно яких позивач передав відповідачеві належні йому, відповідно до Державних актів на право приватної власності на землю, земельні ділянки в оренду терміном на п'ять років. Перед закінченням строку дії вищевказаних договорів позивач звернувся до ТОВ « Агрофірма « Джулинка» з заявою про небажання продовжувати строк дії договорів оренди земельних ділянок після його спливу. Однак, всупереч ст. ст. 19,20 Закону України « Про звернення громадян» його звернення не було розглянуте у встановлений Законом термін, не було надіслано письмової відповіді. Коли ж постало питання про припинення орендних відносин між ним і відповідачем у зв'язку із закінченням строку дії договорів оренди, [PERSON]було повідомлено, що існують додаткові угоди до договорів оренди землі, згідно яких термін дії договорів продовжується ще на п'ять років. Після отримання одного із примірників додаткових угод позивач встановив, що вони були укладені у вересні 2009 року і підписані однією стороною (орендодавцем) 4 вересня 2009 року, а другою стороною ( орендарем) 7 лютого 2012 року і зареєстрована в відділі Держкомзему у Бершадському районі 13 липня 2012 року. До отримання примірника додаткових угод її текст позивачеві був невідомий. Обставинами, які спричинили появу даних угод стали зміни у законодавстві, які викликали зміну рівня ставки орендної плати до 3 % нормативної грошової оцінки об'єкта оренди, а тому вносились відповідні зміни до договорів оренди земельних ділянок, викладені в додаткових угодах. Проте зневажливо відносячись до орендодавців, орендар поряд зі зміною орендної плати вніс зміни і до строку дії договорів оренди. На початку вересня 2009 року під час одержання зерна на токах в рахунок орендної плати кожному власникові земельного паю, було запропоновано підписати чистий бланк документа, згідно якого нібито збільшується орендна плата. Домовленості про подовження строку дії договорів оренди земельних ділянок на підставі вищевказаного документа не було на жодному з рівнів. Позивач стверджує, що дані угоди була укладені з порушенням чинного законодавства, яке полягає у тому, що орендодавець був введений в оману при підписанні угод в частині продовження строку дії договорів оренди землі. Крім того позивачем угоди було підписано 2009 року, а орендарем у 2012 році, що не взято до уваги відділом Держкомзему при державній реєстрації угод, яка була проведена 13 липня 2012 року, тобто через майже три роки з моменту їх підписання орендодавцем. Відповідачем також не було взято до уваги наявність заяви про небажання продовжувати строк дії договору. Враховуючи вищенаведене, представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить в якому просить постановити рішення, яким визнати додаткові угоди від 4 вересня 2009 року, реєстраційний № 052048164009339 та № 052048164009153 до договорів оренди землі від 16 липня 2007 року зареєстрованого за № 040781600754 та № 040781600753 укладені між позивачем та ТОВ "Агрофірма "Джулинка" недійсними, стягнути з відповідача судові витрати та викликати в судове засідання свідків для дачі пояснень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові, оскільки орендодавець дійсно підписуючи додаткові угоди в 2009 році не знав про те, що окрім підняття орендної плати мова йде ще й про продовження строку дії договорів. Дану обставину ним розцінено як введення в оману позивача, що тягне за собою визнання недійсною даних угод. Представник відповідача ТОВ "Агрофірма "Джулинка" Мандзій Н.К. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки при підписанні додаткових угод у 2009 році кожному орендодавцеві було надано відповідно його екземпляр угоди, жодна зі сторін не була обмежена в часі та строках, а тому могла вільно ознайомлюватися з текстом угоди. Крім того, в разі виникнення питань, кожен орендодавець міг звернутися до орендаря для усунення протиріч та з'ясування питань, що вказує на те, що при підписанні вищевказаних угод орендар не мав на меті введення в оману іншу сторону та така обставина взагалі не мала місце. Також, представник відповідача зазначила, що строки реєстрації договорів оренди земельних ділянок та додаткових угод до них не визначені ні законодавством, яке діяло на момент їх підписання ні чинним законодавством України. Представник співвідповідача відділу Держземагенства у Бершадському районі Цимбалюк І.А. позовні вимоги не визнала та пояснила, що жодних порушень при реєстрації спірних додаткових угод від 04.09.2009 року допущено не було, оскільки орендарем було надано всі необхідні для реєстрації документи. Щодо строків проведення реєстрації, то вона підтвердила пояснення представника відповідача, зазначивши, що строки реєстрації договорів оренди земельних ділянок та додаткових угод до них не визначені ні законодавством, яке діяло на момент їх підписання ні чинним законодавством України. В судовому засіданні, викликаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що на момент укладення договорів оренди земельних ділянок у 2007 році та додаткових угод, підписаних сторонами у 2009 році він обіймав посаді директора ТОВ "Агрофірма "Джулинка", а тому будучи уповноваженою на те особою підписував дані угоди від орендаря. До укладення угод орендодавців ніхто не примушував, їм пропонували укладення даних угод під час отримання ними орендної плати за договорами оренди земельних ділянок, яка виплачувалась у натуральному вигляді. При цьому їм пропонувалися для ознайомлення дані угоди безпосередньо перед їх підписанням. Свідки, визначені позивачем у позовній заяві в судовому засіданні не допитувались, у зв'язку з задоволенням судом клопотання представника позивача про недоцільність їх допиту по даній справі. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд в межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ) встановив наступне. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 10 ч. 3 та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ч. 1, 3 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета спору. Враховуючи дані обставини питання про призначення судової експертизи, направленої на встановлення достовірності підпису позивача на додаткових угодах від 04.09.2009 року, судом не розглядалось, оскільки не біло підтримано позивачем та його представником в судовому засіданні Судом встановлено, що позивач [PERSON] будучи власником земельних ділянок відповідно державних актів про право власності на земельну ділянку, уклав з відповідачем - ТОВ "Агрофірма "Джулинка" 16 липня 2007 року два договори оренди належних йому земельних ділянок строком на 5 років кожен. Пункт 9 договорів передбачає, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1,5 % з грошової оцінки землі, що складає 411 гривень по кожному договору і може вноситися у натуральній, грошовій та відробітковій формі. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про оренду землі», плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. 4 вересня 2009 року між позивачем і відповідачем були укладені додаткові угоди по договорах оренди земельних ділянок зареєстрованих у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" в яких зазначено, що пункт 8 договорів оренди викласти в наступній редакції: «Договір укладено на 5 років з моменту підписання додаткової угоди", пункт 9 договору: «Орендна плата складає 3.0 відсотка визначеної вартості земельної ділянки». Додаткові угода були зареєстрована у Бершадському районному відділі Держкомзему 13.07.2012 року за № 052048164009153, №052048164009339. Сторонами не заперечується те, що істотні умови договорів та додаткових угод ними виконуються, зокрема орендар щороку сплачує орендодавцеві орендну плату відповідно до умов договорів та угод. Відповідно до ст.ст. 203, 204 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 2 ст. 792 ЦК України вказано, що правовідносини оренди земельних ділянок регулюється законом. Дійсно ст.ст. 18 та 20 Закону України «Про оренду землі» передбачають обов'язкову державну реєстрацію договорі оренди землі. Але ст. 20 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що реєстрації підлягають вже укладені договори оренди. Факт укладення договору оренди землі між позивачем та відповідачем встановлено. Термін реєстрації договорів оренди землі не встановлено. Сам процес реєстрації регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі" і вимагає надання крім договорів оренди чисельної технічної документації, частина з якої виготовляється експертною установою. Термін реєстрації договорів оренди землі з моменту їх укладання Порядком реєстрації договорів оренди землі також не встановлено. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. 05.12.2012 року позивач звернувся до директора ТОВ "Агрофірма "Джулинка" із заявою про небажання продовжувати договори оренди, у зв'язку з необхідністю особистого використання землі орендодавцем. Відповідно до ч. 2 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Отже, у даному випадку орендодавець дійсно повідомив у встановлений строк про те, що подальша оренда земельних ділянок неможлива після припинення дії договорів оренди, однак враховуючи те, що строк дії даних договорів продовжено ще на 5 років, а тому відповідно звернення є передчасними та не можуть розглядатися судом як одна з причин визнання додаткових угод недійсними. У частині визнання додаткових угод недійсними у зв'язку з введенням орендодавця в оману під час її підписання судом враховується, що сторони при укладанні договору оренди землі є вільними у виборі його умов. У судовому засіданні було встановлено, що волевиявлення учасників правочину при підписанні спірних угод було вільним, позивач безпосередньо після підписання додаткових угод ознайомився з їх умовами, він усвідомлював про наслідки підписання угод та строк, на який продовжуються договори оренди землі. Позивач щорічно, починаючи з 2009 року отримував орендну плату за угодами і, до цього часу їх визнавав та погоджувався з умовами. Крім того, свідок у даній справі суду пояснив, що при підписанні додаткових угод орендодавцям було надано, не чистий бланк, а повний текст угод зі всіма заповненими графами. Угоди були складені у трьох екземплярах, кожен з яких було надано сторонам у справі. Аналогічні відомості містяться і в тексті самих угод, а протилежне позивачем жодним чином доведено не було. Отже, доводи, наведені у позові є лише припущенням, яке не може бути розцінене судом, як доказ. Оскільки судом не встановлено підстав для визнання недійсним додаткових угод до договорів оренди землі, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed