Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, вказуючи, що 25.11.2006 [PERSON] та [PERSON] отримали від неї позику в сумі 20000,00 грн. та зобов'язались кожного місяця сплачувати кошти в сумі 1600 грн. Підтвердженням цього факту є розписка від 25.11.2006 власноруч написана [PERSON] у присутності відповідача [PERSON] та свідка [PERSON] 31.01.2007 [PERSON] та [PERSON] отримала від неї позику в сумі 10000,00 грн. без зазначеної суми щомісячних обов'язкових виплат, але усно було обумовлено 5 % у місяць, що складало 500 грн., про що свідчить власноруч написана розписка відповідача [PERSON] від 31.01.2007 та свідка [PERSON] І у першому і у другому випадку отримання позики обидві відповідачки про повернення позики ручалися одна за одну по взятих зобов'язаннях, однак розписки писала [PERSON], оскільки посилалась на наявність при собі паспорту. На підставі таких домовленостей у подальшому було здійснено відповідачами декілька повернень позичкових коштів, про що вона видала розписки та залишила собі копії. Але до теперішнього часу відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняті на себе зобов'язання по договорам позики не виконують, гроші не повертають ні у який спосіб та не зважають на те, що неодноразово до них пред’являлись претензії та вимоги. Просить (з урахування заяви про уточнення позовних вимог в кінцевій редакції від 27.12.2013) стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] та [PERSON] борг на користь [PERSON] згідно договору позики від 25.11.2006 - 189662,35 грн., що еквівалентно 23728,55 доларів США; стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] борг на користь [PERSON] згідно договору позики від 31.01.2007 - 38040,59 грн., що є еквівалентом 4759,23 доларів США.; стягнути судові витрати по сплаті судового збору. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, просила їх задоволити, вважає, що відповідати по зобов’язаннях повинні [PERSON] та [PERSON] солідарно, так як вони разом були присутніми під час укладання договорів позики, гроші ними позичались для їх спільних потреб, вони є родичами (матір’ю та дочкою), обидві частково повертали позику. Також пояснила, що претензії та вимоги на адресу відповідачів були усними. Чому саме вона лише у вересні 2013 року звернулась до суду, пояснює проханням відповідачів не звертатись до суду, а також їх запевнення у поверненні боргу. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив застосувати строки позовної давності, пояснив, що його довірителька [PERSON] не заперечує факту укладання договорів позики від 25.11.2006 та 31.01.2007 та отримання нею грошей відповідно 20000,00 грн. та 10000,00 грн. на умовах, визначених у розписках. Вказав, що [PERSON] частково гроші повертала, однак ніяких розписок від [PERSON] не вимагала, відповідно ніяких розписок від неї і не брала. Доказів повернення коштів [PERSON] надати не може. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що кошти в сумі 20000 грн. та 10000 грн., згідно розписок від 25.11.2006 та 31.01.2007 брались [PERSON] особисто; обов'язки щодо погашення заборгованості [PERSON] згідно розписок від 25.11.2006 та 31.01.2007 на неї не покладались; договори поруки, згідно яких вона б брала на себе обов'язки, у випадку невиконання боржником зобов'язань, та нести з ним солідарну відповідальність перед кредитором [PERSON], вона не підписувала й не укладала. Жодних коштів в рахунок погашення боргу по розпискам від 25.11.2006 та 31.01.2007 вона не сплачувала. Просить в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення боргу із [PERSON] відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідачки [PERSON] за довіреністю [PERSON], відповідача [PERSON], перевіривши надані суду докази на засадах змагальності сторін, встановив наступні фактичні обставини та правовідносини. Судом встановлено, позивачем по справі [PERSON] надано суду написану власноруч розписку від 25.11.2006 від імені [PERSON] щодо отримання позики від [PERSON] в сумі 20000,00 грн. на один місяць з обов’язковою місячною виплатою 1600 грн. Крім того, [PERSON] в розписці зобов’язувалась у випадку неповерненя у визначений строк грошей, кожен прострочений місяць сплачувати кошти в сумі 1600 грн. «на протязі 4-5 місяців». Також, позивачем в обґрунтування вимог суду надана власноруч написану розписку від 31.01.2007 від імені [PERSON] на отримала від неї позики в сумі 10000,00 грн. до 01.03.2007 без зазначеної суми щомісячних обов'язкових виплат. Факт укладання розписок та отримання коштів, визначених у них, представником позивача [PERSON] визнаний, а тому за правилами ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. В той же час, позивачем [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] заявляються вимоги щодо солідарного стягнення боргу, з якими суд частково погодитись не може. Так, відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виходячи зі змісту ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у простій письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка. За визначеною диспозицією ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи зміст та умови розписок від 25.11.2006 та 31.01.2007 судом не встановлено визначених договорами обов'язки [PERSON] щодо погашення заборгованості [PERSON] Позивачем [PERSON] суду не доведено існування договорів поруки, згідно яких відповідач [PERSON] могла відповідати солідарно по боргових зобов’язаннях [PERSON], які виникали на підставі вказаних розсипок. Суд критично оцінює посилання позивача [PERSON] щодо існування усної домовленості про солідарну відповідальність [PERSON], так як вказане суперечить доведеними умовами правочинів між [PERSON] та [PERSON] Таким чином суд вважає, що виходячи із відомостей розписок від 25.11.2006 та 31.01.2007, договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON], а тому встановлені у розписках обов’язки, стосуються тільки [PERSON] З цих підстав вимоги [PERSON] до [PERSON] є безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення. Відмовляючи у таких вимогах суд керувався п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Досліджуючи вимоги [PERSON] щодо стягнення боргу за договорами позики суд встановив наступне. Судом підтверджено існування між позивачем [PERSON] та [PERSON] договорів позики на умовах, визначених розписками від 25.11.2006 та 31.01.2007. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику у строк, що встановлений договором. Договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Зі змісту розписки від 25.11.2006 судом встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 20000,00 грн. строком на один місяць. Разом з цим, [PERSON] був взятий обов'язок у випадку прострочення виконання зобов'язання сплачувати кожного місяця (на протязі чотирьох-п'яти місяців) 1600 грн. Таким чином, строк виконання [PERSON] зобов'язання по поверненню коштів разом із додатковими виплатами закінчився 25.04.2007. Згідно розписки від 31.01.2007 [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 10000,00 грн. Строк повернення даної суми коштів був встановлений до 01.03.2007. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, початок позовної давності для стягнення утвореної відповідачем [PERSON] заборгованості необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд дійшов наступного висновку, так як строк виконання [PERSON] зобов'язання по поверненню коштів за розпискою від 25.11.2006 разом із додатковими виплатами закінчився 25.04.2007, тому строк позовної давності звернення [PERSON] за захистом своїх порушених прав до суду розпочався 26.04.2007 і закінчився 26.04.2010. Згідно розписки від 31.01.2007 строк повернення даної суми коштів був встановлений до 01.03.2007, тому строк позовної давності звернення [PERSON] за захистом своїх порушених прав по даному правочину до суду розпочався 02.03.2007 і закінчився 02.03.2010. Оскільки позивач звернувся до суду лише 18.09.2013, тому суд вважає, що вимога представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності є обґрунтованим. Крім того, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Посилання позивача [PERSON] на наявність копій розписок, написаних нею про отримання коштів в рахунок повернення коштів по розписках, суд оцінює критично, як такі, що не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких досліджених обставин, суд встановив порушені права позивача [PERSON] за договорами позики від 25.11.2006 та 31.01.2007, однак, вбачає підстави для задоволення заяви представника відповідачки [PERSON] про застосування позовної давності до позовних вимог, так як позивачка ні під час подачі до суду позовної заяви, ні під час судового розгляду справи не порушувала перед судом питання про поновлення пропущеної позовної давності.

Outcome: dismissed