Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-23 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на цю спадщину за заповітом. Посилаються на те, що 10 листопада 1995 року померла [PERSON]. Все своє майно остання заповіла їм та [PERSON]. На час відкриття спадщини заповіт змінений та скасований не був. До складу спадщини входить житловий будинок з господарськими спорудами в с.Юрківці, вул. Миру, 9 Заставнівського району. Одразу після смерті [PERSON] вони та [PERSON], як рідні діти спадкодавця, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Так, [PERSON] після смерті матері певний час продовжувала проживати в спірному будинку, організовувала поховання та поминальні обіди. Разом з тим, у звязку з тим, що [PERSON] і [PERSON] мали інше житло, де проживали разом із своїми сімями, а [PERSON] власного житла не мав, вони спільно втрьох прийняли рішення, що в будинку, який заповіла їм матір буде проживати [PERSON] разом з сімєю. Однак вони від своїх часток у спадковому майні не відмовлялися. 14.03.2011 року та 11.04.2011 року вони звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Постановою нотаріуса від 27.07.2011 року №457/02-31 їм відмовлено у видачі свідоцтва. Тим не менше, вказаною постановою встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вчасно прийняли спадщину, проте відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчували б право власності на дане майно за [PERSON] Вказали, що факт вступу їх в управління спадковим майном підтверджується також і тим, що вони продовжували своїми силами, протягом тривалого часу після смерті їх матері обробляти землю, що знаходиться біля будинку, збирати з неї врожай. Також вони разом з [PERSON] в 1995 році, після смерті матері спільно своїми силами та за власні кошти зробили ремонт будинку, який є спадковим майном. Вважають, що вступили фактично в управління та володіння спадковим майном, а тому не зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. 08.10.2005 року [PERSON] помер, заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є відповідачі по справі, оскільки є його дітьми та дружиною. Останні проживають в спірному житловому будинку та чинять їм перешкоди в користуванні ним. В звязку з викладеним просять встановити факт прийняття ними спадщини за заповітом [PERSON], яка відкрилася 10.11.1995 року та визнати за ними право власності на 1/3 ідеальної частки на спірне будинковолодіння. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримала та просила її задовольнити, вказала, що до смерті матері [PERSON] вона та її сестра [PERSON] постійно почергово проживали з мамою, яка потребувала сторонньої допомоги. Після її смерті вони разом зробили похорон, провели ремонт спірного житлового будинку. Вона близько двох місяців після смерті мами проживала в житловому будинку. Згодом постійно приїжджала до брата допомагати обробляти земельну ділянку. Будучи допитаною в якості свідка показала, що в квітні 2011 року вона звернулася до нотаріуса та отримала постанову від 27.07. 2001 року. Даною постановою нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, бо були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. В серпні 2012 року нотаріус видала їй другу постанову, датовану тим же числом 27.07.2001 року, яка на сьогоднішній день міститься в матеріалах спадкової справи. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала та вказала, що факт своєчасного прийняття спадщини позивачами доведений, підтверджується матеріалами справи та показами свідків. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнала та пояснила, що на момент смерті [PERSON] вона проживала в спірному житловому будинку разом з своїм чоловіком [PERSON]В та дітьми [PERSON] і [PERSON] Похорони вона організовувала та робила без допомоги позивачів. Останні не жили в спірному житловому будинку після смерті [PERSON], а також перестали обробляти земельну ділянку разом з ними. Станом на сьогоднішній день будь-які правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок відсутні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав вимоги позову та вказав, що він протягом всього життя проживає в спірному житловому будинку. На момент смерті [PERSON] в житловому будинку проживали його тато [PERSON], мати [PERSON], він, а також сестра [PERSON] Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] проживали в м.Чернівці весь час з моменту одруження. Останні за життя [PERSON] часто приїжджали до них, допомагали робити ремонт, обробляти город, збирати врожай. Інколи залишалися ночувати, але не жили. Після смерті баби [PERSON] позивачі перестали допомагати обробляти город, стали рідко приїжджати. Поману робили тільки його батьки. Голова Юрковецької сільської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, оскільки на момент смерті [PERSON] в спірному житловому будинку проживали [PERSON] з своєю дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] Вказала, що позивачі не прийняли спадщину, а тому не можуть претендувати на визнання за ними права власності на її частку. Крім того, зазначила, що довідка видана 08.08.2011 року за №1073 в якій йдеться про те, що власником спірного житлового будинку була [PERSON] не відповідає дійсності та видана помилково без врахування відомостей наявних в по господарській книзі. На момент відкриття спадщини дане будинковолодіння відносилося до типу колгоспного двору. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала суду заперечення в яких послалася на те, що позивачі фактично не вступили в управління та володіння спадковим майно як того вимагає ст. 548, 549 ЦК УРСР. Також вони пропустили строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом. Крім того, спірний житловий будинок на момент відкриття спадщини відносився до типу колгоспного двору, а тому спадкодавець [PERSON] не була повноцінним та єдиним його власником. Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про безпідставність поданого до суду вказаного позову виходячи з наступного. Постанова Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування п.2 передбачає, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. На виконання вказаних вимог та норм судом встановлено, що 10 листопада 1995 року в с.Юрківці Заставнівського району Чернівецької області у віці 75 років померла [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6). У відповідності до заповіту від 09.11.1995 року (а.с. 9), все своє майно померла заповіла своїм дітям - позивачам по справі [PERSON], [PERSON] та своєму сину [PERSON] в рівних частках. Даний заповіт скасованим чи зміненим не був, що вбачається з довідки сільської ради №1140 від 26.08.2011 року (а.с. 13). В спадкову масу, що залишилася після смерті [PERSON] входить: житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований в с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області по вул. Миру, 9. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а також якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частина 2 ст.553 ЦК УРСР регламентувала, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної дії, що свідчать про прийняття спадщини. [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки вступив у володіння спадковим майном, проживаючи разом із спадкодавцем в спірному будинку, доглядаючи за присадибною ділянкою, обробляючи земельну ділянку до та після смерті матері. Дана обставина в судовому засіданні визнана сторонами, а тому згідно ст.61 ч.1 ЦПК України не підлягає доказуванню. Що стосується фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном з боку позивачів, то ця обставина не була доведена ними в судовому засіданні та спростовується наявними в справі доказами. Як вбачається з копії погосподарської книги (а.с. 50) станом на 1991 рік спірне господарство належало до типу колгоспного двору. До 1995 року в данному господарстві були прописані та фактично проживали [PERSON], її син [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] В 1996 році прописаним в данному господарстві залишився тільки [PERSON] (а.с. 50 зворот). Дана обставина також підтверджена довідкою сільської ради №1334 від 17.10.2011 року (а.с. 16). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили ту обставину, що позивачі доглядали свою матір [PERSON], допомагали їй у зв'язку з її поганим станом здоров'я, приймали участь в організації та проведенні похорон. Однак після смерті останньої в спірному господарстві не жили, а тільки інколи приїжджали. Свідок [PERSON] дав аналогічні пояснення та додав, що після смерті [PERSON] позивачі не жили в с.Юрківці, оскільки мали своє житло в м.Чернівці, а тільки деколи приїжджали до брата в село. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачі після смерті їх матері приїжджали до брата [PERSON] в гості, деколи залишалися ночувати. Пояснення свідка [PERSON] з приводу проживання [PERSON] в спірному житловому будинку після відкриття спадщини не відповідають матеріалам справи та не узгоджуються з поясненями інших свідків. Тому, суд вважає їх суперечливими та не може покласти в основу рішення. Цей же свідок підтвердив, що позивачі з моменту одруження проживали в м.Чернівці у своїх чоловіків. Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи позивач [PERSON] 11.03.2011 року (а.с. 59) та [PERSON] 30.03.2011 року (а.с. 61) звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. В судовому засіданні нотаріус [PERSON] пояснила, що нею було винесено дві постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2011 року під одним реєстраційним номером. З першої (а.с. 15) вбачається, що позивачі спадщину після смерті [PERSON] вчасно прийняли, однак не надали відповідних правовстановлюючих документів. З другої постанови (а.с. 86) вбачається протилежне, а саме, що вони не вчасно прийняли спадщину. Дані розбіжності виникли у зв'язку з введенням в оману позивачами її при винесенні вказаної постанови. Після отримання додаткових відомостей нею було винесено другу постанову, яка є дійсною та відповідає матеріалам спадкової справи. Просила не брати до уваги першу постанову, а вважати дійсною другу, оскільки матеріалами спадкової справи не було підтверджено факт своєчасного прийняття спадщини позивачами. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги позивачів необґрунтовані, в їх задоволенні слід відмовити, оскільки вони не довели факт своєчасного прийняття ними спадщини після смерті їх матері [PERSON], яка померла 10.11.1995 року.

Outcome: dismissed