Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Білогірського районного споживчого товариства, Білогірського районного центру зайнятості, Держави в особі Міністерства соціальної політики України про поділ майна в натурі. Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить 5/100 часток нежитлових приміщень загальною площею 195,7 кв.м., які знаходяться по [ADDRESS], які складаються з: «Т» - магазин, «Т1» - прибудова, «Т2» - прибудова, «Т3» - прибудова, ганок, «уТ» - ганок, «Т4» - прибудова, «т1» - навіс (тимчасова будівля), ганок, «Щ» - навіс, «Ч» - вбиральня, що підтверджується договором дарування від 22.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу [PERSON] Зазначений договір дарування зареєстрований в КРП СМ БТІ, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №30597059 від 13.07.2011 року. Власниками інших часток зазначених нежитлових приміщень є відповідачі. Оскільки нежитлові приміщення які є його власністю знаходяться в загальній частковій власності, то він не має можливості вільно розпоряджатися ними, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягав, просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Білогірського районного споживчого товариства у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Представник Міністерства соціальної політики України у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем порушено порядок звернення до суду. Представник Білогірського районного центру зайнятості у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення представника Білогірського районного споживчого товариства, представника Міністерства соціальної політики України, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, зазначених та доведених ним обставин. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оскаржених прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Приписами ч.1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оскаржених прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судовим розглядом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на підставі договору дарування частки нежитлової будівлі від 22.06.2011 року належить 5/100 часток нежитлових приміщень загальною площею 195,7 кв.м., які знаходяться по [ADDRESS] та складаються з «Т» - магазин, «Т1» - прибудова, «Т2» - прибудова, «Т3» - прибудова, ганок, «уТ» - ганок, «Т4» - прибудова, «т1» - навіс (тимчасова будівля), ганок, «Щ» - навіс, «Ч» - вбиральня. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав [PERSON] на підставі договору дарування, реєстр №1358 від 22.06.2011 року належить 5/100 часток нежитлових будівель по [ADDRESS]. Відповідно до висновку №211 будівельно-технічної експертизи від 29 листопада 2013 року ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 6902,4 кв.м. складає 13 437 459 грн. Ринкова вартість 5/100 часток домоволодіння [ADDRESS] площею 195,7 кв.м. складає 679 930 грн. Виділити в натурі 5/100 часток за вказаною адресою, а саме: «Т» - магазин, «Т1» - прибудова, «Т2» - прибудова, «Т3» - прибудова, ганок, «уТ» - ганок, «Т4» - прибудова, «т1» - навіс (тимчасова будівля), ганок, «Щ» - навіс, «Ч» - вбиральня, можливо. Варіант виділу 5/100 часток домоволодіння [ADDRESS] знаходиться на додатку №1 до висновку №211 будівельно-технічної експертизи від 29 листопада 2013 року. Положеннями гл.26 ч.1,ч.4 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, у розумінні зазначеної правової норми вимога співвласника про виділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, повинна вирішуватися за умовою можливості такого виділу за домовленістю співвласників, оформленою письмовим і нотаріально посвідченим договором, або у судовому порядку за відсутності цих обставин, але з урахуванням прав та інтересів інших власників цього майна. Приписами ст. 367 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 358 ЦК України володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників. За змістом наведеної норми, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватись на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. Такий висновок випливає з норми ч. 1 ст. 358 ЦК, яка чітко встановлює засади здійснення права спільної часткової власності за згодою співвласників. І лише у разі виникнення між співвласниками спору справа про виділ вирішується судом. Але позивачем не було надано суду доказів того, що він звертався з відповідною пропозицією до інших співвласників щодо укладання договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна. Нотаріально посвідчений договір чи рішення суду про виділ (поділ) нерухомого майна, що перебувало у спільній власності, відповідно до положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" є підставою для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно і реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оскаржених прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відтак, суд вважає, що відсутність спору між співвласниками, недотримання передбаченого законодавством порядку проведення виділення частки майна, що є у спільній частковій власності, є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed