Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей в твердій грошовій сумі. Позов мотивує тим, що рішенням Буського районного суду від 02.07.2013 року шлюб розірвано. Від подружнього життя мають двох малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] [PERSON] зобов»язувався добровільно сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1000 гривень щомісячно у вигляді письмового переказу до моменту влаштування на роботу. Добровільно домовлену суму не сплачує. Просить суд стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач підтримала заявлений нею позов. Просить його задовольнити. Суду пояснила, що на даний час працевлаштувалась неофіційно, щомісячно її дохід становить 1500 гривень. Діти кожного тижня з понеділка до першої половини дня п»ятниці знаходяться в неї, а з другої половини дня п»ятниці і до вечора неділі або іноді до ранку понеділка знаходяться у відповідача. Весь її заробіток повністю витрачається на дітей на їжу, школу та інші дитячі поточні витрати. В період літніх шкільних канікул діти проживали з відповідачем, а саме з 17 липня 2013 року до кінця серпня 2013 року. Добровільно відповідач не сплачує аліментів на дітей. Представник позивача підтримав заявлений позов його довірителькою. Просить його задовольнити. Суду додатково пояснив, що згідно вимог СК України з позовом про стягнення аліментів звертається той з батьків з ким проживають діти. Відтак, на даний час діти проживають з матір»ю, позивачкою у справі, батько приймає участь у вихованні дітей, однак це його не звільняє від сплати аліментів. Відповідач заперечив проти задоволення позову, просить відмовити у його задоволенні. Суду пояснив, що рішенням суду визначений порядок участі у вихованні дітей. Цього порядку він дотримується, однак вважає, що аліменти, які просить стягнути позивачка підуть не на потреби дітей, а на позивач буде використовувати кошти лише виключно на себе, оскільки у позивача є несплачений кредит. Дітям він купує одежу, коли вони знаходяться у нього, то виключно він несе витрати по дітям. Іноді позивачка йому телефонує і просить забрати дітей, не в дні визначені судом, і він дітей забирає. Коли діти хворіють звертається за медичною допомогою до лікарів. Всі літні канікули у 2013 році діти були у нього, в цей період часу позивачка не несла витрат на утримання дітей. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, просить повністю відмовити у задоволенні позову. Суду пояснив, що відповідно до вимог СК України батько може нести витрати у натуральній формі, тобто купувати їжу, що він і робить або жити за рахунок підсобного господарства, купувати одяг, лікувати, водити на гуртки. При цьому йому не об»язково сплачувати аліменти у грошовому вимірі. Вислухавши всіх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтв про народження дітей (а.с. 5,7) [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], батьком дітей зазначено [PERSON], матір»ю дітей зазначено [PERSON]. Рішенням Буського районного суду від 02 липня 2013 року (а.с. 6) позов [PERSON] до [PERSON] задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Зобов»язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вихованні та спілкуванні з синами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], встановлено порядок участі батька у вихованні неповнолітніх дітей, а саме кожної п»ятниці з 15.00. год до неділі 12.00 год. кожного тижня поза межами місця проживання матері [PERSON] та без її присутності, з правом дітей ночувати за місцем проживання батька, та першої половини весняних, літніх, осінніх, зимових шкільних канікул. Рішення не оскаржено та набуло законної сили. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановлене судове рішення сторонами виконується. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що між батьками дітей існувала усна домовленість про сплату аліментів на утримання дітей у 2012 році, що підтверджується наявною в матеріалах справи (а.с. 8) відповіддю на заяву [PERSON], яка зверталась до голови комісії з питань захисту прав дитини при Буській райдержадміністрації з приводу невиконання відповідачем батьківських обов»язків. За наслідками перевірки заяви на засіданні комісії [PERSON] зобов»язувався добровільно сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх дітей у розмірі 1000 гривень щомісячно, у вигляді письмового переказу за адресою проживання позивачки до моменту влаштування його на роботу. Однак таку усну домовленість відповідач не виконав, при цьому позивачці пояснив, що він самостійно буде придбавати їжу та одяг для дітей. Відповідач представив суду копії касових чеків з магазину та копії товарних чеків, які виписувались власниками торгівельних павільйонів ринку на одяг, однак допитаний свідок [PERSON] повідомила, що за вказані дитячі речі в товарних чеках розраховувались батьки відповідача, однак при купівлі був присутній батько дітей. Позивачка спростувала вищевказане, пославшись на те, що продуктів харчування відповідач не привозив дітям, а речі, які придбавав відповідач у дітей відсутні, оскільки діти мають виключно необхідний одяг для відвідування школи. При таких відносинах між сторонами у справі, судом констатується, що така добровільна домовленість про сплату аліментів є відсутньою. Відповідно до довідки (а.с. 4) від 16.07.2013 року № 726 видана [PERSON] про те, що її сім»я складається з [PERSON], [PERSON], які знаходяться на її утриманні і проживають за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Як роз»янив Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в п. 17 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них з ким проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184) СК України і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров»я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, і дана обставина визнана сторонами у справі, що другу половину літніх шкільних канікул у 2013 році починаючи з 17 липня 2013 року до кінця серпня 2013 року діти проводили та проживали з батьком в с. Великосілки Кам»янка-Бузького району. В період шкільного навчання, а саме з 01 вересня 2013 року, діти з понеділка по п»ятницю проживають з матір»ю, тобто мама збирає і проводить дітей до школи, зустрічає зі школи, робить домашнє завдання і все, що належить робити мамі. В п»ятницю з 15 год. до неділі до 12 год. або іноді і до понеділка зранку батько займається дітьми і виконує все, що належить робити батьку, тобто у визначений спосіб участі батька у вихованні дітей за рішенням суду. Позивач звернулась з позовом до суду 19 липня 2013 року, однак як встановлено судом і підтверджено актом соціального інспектування № 38-659 від 17 липня 2013 року, який долучено до матеріалів справи, що починаючи саме з цієї дати діти проживали з батьком в с. Великосілки вул.. Полуботка Кам»янка-Бузького району Львівської області і мати витрат на утримання двох малолітніх дітей не несла в період з 17.07.2013 року до кінця серпня 2013 року. Відтак, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дітей слід стягувати починаючи з 01 вересня 2013 року. В силу ч. 1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідач не працевлаштований, відповідно до довідки (а.с. 17) перебуває на обліку в Буському районному центрі зайнятості з 07.02.2013 року, інших дітей на утриманні не має. Допитані свідки в ході розгляду справи по суті, суду повідомили, що баба та дід зі сторони відповідача піклуються про дітей та в силу своїх можливостей забезпечують одягом, їжею та іншими необхідними матеріальними благами. На підставі цього, суд робить висновок, що батько також матеріально не допомагає дітям, а в силу закону, батьки є рівними щодо утримання дітей, а відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Суд вважає, що з відповідача слід стягувати щомісячно на утримання неповнолітніх дітей, які проживають з мамою, по 400 гривень на кожну дитину. Судом також, роз»яснюється відповідачу, що СК України, зокрема, ст. 186 передбачено, що за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки при зверненні до суду позивачка відповідно до Закону України «Про судовий збір» на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 звільнялась від сплати судового збору, відтак судовий збір слід стягнути з відповідача в сумі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: partial