Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-25 00:00:00

Мале підприємство "Південний Буг" звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання рішення недійсним та витребування майна. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що за договором купівлі-продажу від 27.04.2007 року позивач продав відповідачу [PERSON] незавершене будівництво, а саме: спальні корпуси - літ."Х" та літ."Ф" бази відпочинку "Південний Буг", що розташовані на Будацькій косі, Білгород-Дністровського району, біля смт.Затока на землях Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, що знаходяться в користуванні продавця. 09 січня 2009 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] договір суборенди земельної ділянки, площею 0,0686 га., на якій були розташовані об'єкти незавершене будівництво на період дії основного договору оренди. В подальшому відповідач [PERSON] продовжував будівництво, але звернувся до суду з позовом про визнання права власності на це нерухоме майно та відповідач одночасно продовжував оформляти належну технічну документацію. 19 січня 2011 року добудовані об'єкти нерухомості були прийняті до експлуатації, в зв'язку з чим, відповідач [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району з заявою про оформлення права власності на нерухоме майно. Відповідно до рішення виконавчого комітету Шабівської сільської ради №47/2011 від 18.02.2011 року (зі змінами від 30.03.2011 року) відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на комплекс будівель, який в цілому складається з: літ."Ш" - спальний корпус; літ."Ю" - котедж, що розташоване за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, комплекс будівель та споруд [NUMBER]. 06 грудня 2011 року відповідач [PERSON] подарував своїй матері [PERSON] комплекс будівель, розташований за адресою: Шабівська сільська рада, Білгород-Дністровський район, Одеська область, комплекс будівель та споруд [NUMBER], на земельній ділянці площею 0,0686 га., в цілому складається з: літ."Ш" - спальний корпус з ячеїстого бетону, загальною площею - 320,7 кв.м.; літ."Ю" - котедж з деревяного бруса, загальною площею - 134,3 кв.м., №1-4 - споруди, що підтверджується договором дарування від 06.12.2011 року, договір зареєстровано в реєстрі за №2177, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-дністровського районного нотаріального округу, Одеської області Андрєєвою Т.М.. Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Укладений між відповідачами договору дарування ні яким чином на права позивача "як основного орендаря" не впливає, оскільки він ні є власником чи користувачем земельної ділянки, на якій воно розташовано. За договором суборенди земельної ділянки позивач передав своє право користування земельною ділянкою відповідачу на весь строк дії основного договору оренди, за договором купівлі-продажу незавершеного будівництва право власності на це майно також перейшло від позивача до відповідача, на підставі зазначеного права позивача ніяким чином відповідачем не порушені, а звернення до суду є безпідставним. Згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ, про визнання правочинів недійсними", визначено, що особи, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину, нотаріуси, співвласники, кредитори спадкодавця та спадкоємці, ким позивач не являється. Згідно ст.728 ЦК України, до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2013 року звільнення [PERSON] з посади генерального директора МП "Південний Буг" визнано незаконним та [PERSON] поновлено на посаді генерального директора МП "Південний Буг". Відповідно до листа директора МП "Південний Буг" №7 від 24.08.2013 року [PERSON], який діє на підставі Статуту, довіреність, яка видана МП "Південний Буг" на імя [PERSON] з 24 серпня 2013 року скасована. Згідно п.2 ч.1 ст.248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала. Скасування довіреності є волевиявленням особи, яку представляють, за своєю юридичною природою це волевиявлення - односторонній правочин. Оскільки довіреність засновується на особисто-довірчих відносинах між довірителем і повіреним, вона припиняється внаслідок скасування її довірителем. Скасування довіреності і відмова від вчинення дій повіреним є односторонніми правочинами і можуть бути здійснені суб'єктами в будь-який час на власний розсуд. Щоб скасувати довіреність, довіритель повинен негайно повідомити представника про відмову від довіреності. Цивільним Кодексом не встановлена форма такого повідомлення, але для вірогідності доцільно викласти його у письмовій формі та направити на адресу повіреного. Відповідно до п.3 ч.1 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті оставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом, згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Суд приходить до висновку, що позов малого підприємства "Південний Буг" до [PERSON], [PERSON] про визнання рішення недійсним та витребування майна не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed