Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення плати за проживання в квартирі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], його дружина і син проживали до 25.10.2012 р. в [ADDRESS] яка належить недієздатному [PERSON] Заселились в квартиру вони в вересні 2000 року і проживали 12 років. За цей час вони не сплачували орендну плату, і власник квартири - недієздатний (тоді ще неповнолітній) [PERSON] був позбавлений свого житла і не отримував плати за користування квартирою. Рішення Дніпровського райсуду від 01.11.2007 р. про виселення [PERSON] з його сім'єю із квартири, що йому не належить, він не виконує та не виселяється з чужої квартири, внаслідок чого недієздатний [PERSON] не може користуватись належним йому житлом. За користування не належним [PERSON] житлом він повинен сплачувати орендну плату, яка не повинна бути меншою, ніж оренда однокімнатної квартирі у м. Києві, що становить 300- 350 доларів США, тому позивач просить суд стягнути з відповідачів на її користь 262 240,44 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, де підтримує позов в повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутність, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечує проти постановлення по справі заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2008 року [PERSON] визнано недієздатним (а.с.65). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2010 року встановлено опіку над недієздатним [PERSON] та призначено опікуна - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до довідки ЖРЕО №408 від 17.10.2012 року, заборгованість по [ADDRESS] станом на 01 жовтня 2012 року становить 3666,89 грн.(а.с.37). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2007 року було постановлено рішення про виселення [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітню дитину з [ADDRESS] (а.с.79). Фактичне виселення відбулось 25 жовтня 2012 року. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст 353 цього Кодексу. Згідно із ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] здавала [PERSON] квартиру в оренду. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, яка у результаті порушення її цивільного права не отримала доходів, які могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), має право на їх відшкодування. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи, що позивачем не доведено, що власник квартири або позивач в інтересах власника мали намір здавати дану квартиру в оренду, а не іншим чином використовувати дану квартиру, що вони дійсно планували отримати відповідні доходи, все зробили для їх отримання, мали для цього всі можливості і неодмінно отримали би такий дохід, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення 258 573 грн. 55 коп. плати за проживання в квартирі не підлягає задоволеню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial