Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Будьоннівського районного суду м. Донецька із позовом до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Будьоннівської районної м. Донецьку ради, третя особа [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він є онуком [PERSON], яка померла [INFO] відповідно до чого було складено відповідний актовий запис № 708 та видано свідоцтво про смерть. Батько, [PERSON], помер [INFO]. Також спадкоємцем першої черги за законом є [PERSON], син померлої [PERSON] Позивач вказує, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з: грошових внесків у ПАТ «Державний ощадний Банк України», земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та 28/100 частки двох житлових будинків з надвірними побудовами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказані 28/100 часток двох житлових будинків з надвірними побудовами належали померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про права власності на два житлових будинки, виданий 31 січня 2003 року Управлінням комунального господарства виконкому Донецької міськради, зареєстрованим Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Донецька в реєстрову книгу № 173 за реєстровим № 47929 від 31.01.2003 року. Спадкоємці в порядку передбаченому чинним законодавством прийняли спадщину, оскільки [PERSON] в шестимісячний термін з моменту відкриття спадщини звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори, а [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем. 23 січня 2012 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу [PERSON] № 02/2012 та зареєстровано її у спадковому реєстрі за № 52329492. Позивач також вказує, що 12 вересня 2013 року, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] розподілили між собою спадщину, уклавши договір про розподіл спадкового майна. За означеним договором до [PERSON] перейшло спадкове майно - грошові внески у ПАТ «Державний ощадний Банк України», а до [PERSON] - земельна ділянка та 28/100 часток двох житлових будинків з надвірними побудовами. 02 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак [PERSON] у цьому було відмовлено, оскільки він не зміг надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу щодо належності вказаного спадкового майна спадкоємиці. З цього приводу приватним нотаріусом [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.10.2013 року (вих.. № 93/02-31). На теперішній час у спадкоємця [PERSON] в наявності є ксерокопія свідоцтва про право власності на два житлових будинки від 31.01.2003 року. Оригінал свідоцтва про право власності на два житлових будинки від 31.01.2013 року загублений. Однак, довідка від 04.10.013 року № 258720, видана КП БТІ м. Донецька, підтверджує, що станом на 31.12.2012 року нерухоме майно за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] у частці рівній 28/100 на підставі Свідоцтва про право власності. Тобто, право власності [PERSON] на 28/100 частки двох житлових будинків з надвірними побудовами підтверджено компетентними органом. Позивач просив суд визнати за ним право власності на 28/100 частки двох житлових будинків з надвірними побудовами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], яке виникло в порядку спадкування. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник Будьоннівської районної у м. Донецьку ради Стрюкова Н.В. у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставна та таку слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 61 ч. 1 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на два житлові будинки у [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] (а.с. 14) Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO], про що в книзі реєстрації смертей 25 липня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 708. (а.с. 7) Згідно копії свідоцтва про народження від 08 квітня 1964 року, [PERSON] є сином [PERSON]. (а.с. 11) Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] про що в книзі реєстрації смертей 19 березня 1999 року зроблено відповідний актовий запис № 365. (а.с. 13) Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру № 35098444 від 12 версеня 2013 року, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] (а.с. 8) Як вбачається з договору про розподіл спадкового майна від 12 версеня 2013 року за домовленістю спадкоємців, було вирішено 28/100 часток двох житлових будинків з надвірними побудовами, розташованих за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель передати [PERSON] (а.с. 9) Згідно відповіді КП БТІ м. Донецька на запит приватного нотаріуса [PERSON] частка двох житлових будинків [ADDRESS], становить 28/100. (а.с.15) Наведені фактичні обставини справи підтверджені документально та визнані сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України, передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припиняються внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із наведених матеріалів справи вбачається, що спірний будинок збудовано на земельній ділянці, відведеній під забудову у встановленому на той час порядку, з урахуванням затвердженого проекту, а після закінчення його будівництва складено відповідний акт готовності, що свідчить про відповідний технічний стан вказаного будинку. Своїм листом від 23.03.1999 N 12/5-126 "Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію", Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики України роз'яснив, що комітет вважає за доцільне проводити оформлення свідоцтва про право власності по об'єктах, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію (які експлуатуються або не експлуатуються) тільки при наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Таким чином, суд відзначає, що спірний будинок збудовано на земельній ділянці, що була виділена спадкодавцю у встановленому законом порядку. Права та обов'язки спадкодавця як забудовника увійшли до складу спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкування нерухомого майна оформлюється свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, для чого спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса. Під час вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус з'ясовує ряд обставин, з якими пов'язано виникнення права на спадкування, для чого вимагає відповідні докази. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України "Про нотаріат", у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з вказаних підстав, згідно п.п. 2, 23 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вищенаведене, суд вважає можливим визнати за [PERSON]. право власності на 28/100 частки двох житлових будинків з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та яка відкрилась після смерті [PERSON]

Outcome: approved