Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 26 вересня 2012 року він надав відповідачеві позику у розмірі 4 600 доларів США до 10 жовтня 2012 року. Вказував, що в порушення взятих на себе зобов»язань відповідач станом на 13 листопада 2013 року вказані кошти йому не повернув. Просив стягнути з відповідача на свою користь 38 006,82 грн. боргу за договором позики, 380,07 грн. - понесених витрат по сплаті судового збору. В судове засідання позивач не з»явився, подавши до суду заяв про розгляд справи без його участі та про повне підтримання позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши при цьому, що він дійсно був винен позивачеві 34 332, 16 грн. і стосовно цього боргу є рішення суду, а розписка проте, що він позичив у позивача 4 600 доларів США була ним написана на прохання позивача, який таким чином «підстрахувався», а насправді це ті самі гроші у відношенні яких уже є рішення суду. Дослідивши заяву позивача, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підставі вимог ст.ст 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник обов»язується повернути позикодавцю ту ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики - це односторонній договір, оскільки обов»язки виникають лише у однієї сторони - позичальника, а права - лише у позикодавця. На позичальника покладається обов»язок повернути позикодавцю грошові кошти у такий самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого самого роду, що були передані йому позикодавцем, та сплатити винагороду (проценти), якщо договір не є безпроцентним, а позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики та сплати винагороди, якщо договір не є безпроцентним. Судом встановлено, що договір позики був укладений між сторонами 26 вересня 2012 року, ствердженням чого є розписка відповідача про отримання ним в борг від позивача 4 600 доларів США, які зобов»язувався повернути до 10 жовтня 2012 року. Слід вважати, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, а обов»язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позивальника, бо отримавши у власність передані йому позикодавцем гроші або речі, позичальник стає забов»язаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей, або рівну кількість грошей такого ж роду і якості. Суд не може погодитися з доводами відповідача, що ним не укладалося договору позики, оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальником. Договір позики є двостроннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Також суд не погоджується з твердження відповідача про те, що він не брав в борг у позивача 4 600 доларів США, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження, а посилання відповідача на те, що ідеться про одну і ту ж грошову суму є необґрунтованими. Дійсно, Шевченківським райсудом м.Чернівці 29 жовтня 2013 року прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача боргу позики, але той спір стосувався договору позики на 4 200 доларів США від 29 листопада 2012 року, натомість предметом і змістом та ціною даного позову є договір позики від 26 вересня 2012 року на 4 600 доларів США, тобто мають місце різні договори позики. Більш того, саме відповідач не заперечував надання ним позивачеві розписки про отримання від того саме 4 600 доларів США 26 вересня 2012 року.

Outcome: approved