Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-31 00:00:00

В травні 1998 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, спричиненої його здоровю до шахти «Павлоградська» ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якої в подальшому стало ВАТ «Павлоградвугілля», на даний час ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». За період період слухання справи в суді позивач неодноразово змінював та доповнював свої позовні вимоги, підстави та предмет позову, просив визнати дії незаконними, стягнути недоплачені суми відшкодування шкоди з одноразової допомоги, витрат втраченого заробітку, страхових виплат, моральної шкоди, стягнення компенсації у звязку з порушенням строків виплат відшкодування шкоди. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовні вимоги майнового характеру були частково задоволені, в частині відшкодування моральної шкоди було відмовлено у задоволені в звязку з спливом строку позовної давності. Зазначене рішення в частині вимог майнового характеру було частково змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2012 року, а в частині відшкодування моральної шкоди залишено без змін. В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.07.2013 року рішення суду в частині вимог відшкодування моральної шкоди було скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. В останніх доповненнях, уточненнях та змінах до позовної заяви від 28.10.2013року позивач просив суд винести рішення, яким стягнути на його користь з виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» суму 100 000,00грн. за відшкодування моральної шкоди. При цьому на неодноразові запитання суду щодо з підстав виникнення моральної шкоди, пояснював, що спричинена йому моральна шкода не повязана з ушкодженням здоровя, як зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.07.2013 року, а повязана з порушенням його законних прав на своєчасну виплати недоплачених сум, одноразової допомоги, порушення строків виплат відшкодування шкоди, тривалим судовим розглядом, що відбулося, на його думку, з вини відповідача. Саме зазначеними діями йому завдана моральна шкода та призвела до моральних страждань, оскільки він вимушений 15 років свого життя захищати свої права в судах, що негативно влило на стан його здоровя, він отримував нервові потрясіння, став дратівливим, йому доводиться вживати заспокійливі медикаменти, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду він отримує постійно, в звязку з чим вона постійно збільшується Просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на підстави зазначених у доповненнях від 28.10.2013 року до позову та на свої пояснення надані у судовому засіданні, просив позов задовольнити Представник відповідача ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у судовому засіданні уточненні позовні вимоги не визнав, посилаючись на письмові заперечення надані суду, просив суд відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності на звернення до суду. Представник третьої особи ВВД ФССНВ у м. Павлограді Дніпропетровської області у судовому засіданні позов не визнав. В обґрунтування своїх заперечень пояснив суду, що посилання позивача на спричинення моральної шкоди порушенням його прав, оскільки протягом багатьох років він змушений звертатись до суду, витрачати свій час та кошти, не може підтверджувати факт спричинення йому відповідачем моральної шкоди, звернення до суду це право особи, а не обовязок. Також пояснив, що Відділення здійснює відшкодування понесених позивачем витрат на придбання лікарських засобів, забезпечує санітарно-курортним лікуванням, ортопедичним взуттям, палицею для пересування. Просив суд відмовити у задоволені позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, зважаючи на те, що позивачу було розяснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій; що сторонам по справі було розяснено положення ст. 137 ЦПК України, суд прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Предметом даного спору є незаконні дії відповідача з приводу недоплачених сум відшкодування шкоди з одноразової допомоги, витрат втраченого заробітку, страхових виплат, а також дії представника відповідача при розгляді справи в суді, що привело до спричинення йому моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 237і КЗпП (яка набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31 березня 2009 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк позовної давності (ст. 233 КЗпП)». Час виникнення правовідносин по відшкодування шкоди здоров'ю позивача визначається днем встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. В даному випадку позивачу встановлено 80% стійкої втрати працездатності за висновком МСЕК від 13.10.1995 року, внаслідок професійного захворювання отриманого ним при виконанні трудових обов'язків під час тривалої роботи на підприємстві. Позивач, посилаючись на ст.237-1 КЗпП України як правову підставу стягнення моральної шкоди внаслідок неправомірних дій, звернувся до суду, пропустивши встановлений ст.233 КЗпП України тримісячний термін звернення до суду. Стаття 237-1 КЗпП України є спеціальною нормою трудового права, яка регулює правовідносини по відшкодуванню даного виду моральної шкоди, а тому застосування норм трудового права можливе лише за умови дотримання передбачених тим же трудовим законодавством строків звернення до суду. Також, доводи позивача з приводу спричинення йому моральної шкоди саме незаконними діями в період часу з 1995 по 1998 роки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачем не надано суду доказів, а ні довідок з лікарень про погіршення його стану здоровя у звязку з перенесеними стражданнями (фізичними, психічними), а ні виписок з історії хвороби (епікриз), яку переніс позивач у звязку із спричиненням останньому страждань внаслідок незаконних дій відповідача, а ні письмових або усних заяв та свідчення осіб, які підтверджували порушення нормальних життєвих звязків позивача у звязку з незаконними діями відповідача. Окрім того, зазнаючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 гривень позивач не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В свою чергу, доводи позивача про те, що він протягом багатьох років вимушений звертатися до суду та витрачати час та здоровя для цього, суд не бере до уваги, оскільки відповідне цивільне законодавство передбачає рівні права сторін з приводу захисту своїх прав в судовому порядку та їх використання не є підставою для покладання на відповідача відповідальності за зазначене. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з вказаного, суд визнає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» моральної шкоди у сумі 100000 гривень необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості з урахуванням положень ст.ст.58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак, в супереч передбаченому позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Інші посилання позивача, правого значення для вирішення зазначеного правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів не мають, зазначені посилання є безпідставними і необґрунтованими. Таким чином, суд доходить висновку, що у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити у звязку з пропущенням строку на звернення до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed