Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] у серпні 2012 р. звернулася до суду з первісними позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08.11.2010 р. та повернення квартири у власність позивачів, визнавши за останніми право власності по 1/3 частині кожному спірної квартири. Представник позивачів в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що у березні та червні 2009 року позивачі, перебуваючи у Сполучених Штатах Америки, видали на ім`я відповідачки [PERSON] довіреності, відповідно до яких уповноважили останню на укладення від їх імені договору-купівлі продажу належної їм на праві спільної часткової власності спірної квартири. 08.11.2010 р., відповідачка [PERSON], діючи на підставі зазначених вище довіреностей, здійснила продаж спірної квартири за ціною 60 000 грн. відповідачці [PERSON], яка є її та відповідача [PERSON] дочкою. Проте, на момент укладення вказаного вище договору, ринкова вартість спірного житлового приміщення становила 58 072 доларів США, що еквівалентно 460 974 грн. та відповідно є у 7,7 разів більше від тієї суми вартсоті спірної квартири, яка була зазначена у договорі купівлі-продажу. 11.04.2011 р. відповідачка [PERSON] відповідно до договору Дарування подарувала спірну квартиру своїм батькам - відповідачам [PERSON] та [PERSON] Повернувшись на територію України у кінці 2011 р., позивачі дізнались про факт продажу належної їм спірної квартири за ціною значно меншою від ринкової, у зв'язку з чим звернулись до прокуратури щодо вчинення відповідача відносно них шахрайських дій. Представник позивачів вважає, що договір купівлі-продажу спірної квартири вчинений в результаті зловмисної домовленості між відповідачами, яка полягає в тому, що відповідачка [PERSON] уклала спірний договір на шкоду позивачам, яких вона представляла, на свою користь та на користь покупця, яка є її дочкою. Представник позивачів просила позов задовольнити. В судовому засіданні 11.12.2013 р. представник позивачів зменшила позовні вимоги та просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08.11.2010 р. та стягнути з відповідачів судові витрати (а.с. 149). Представник відповідачів [PERSON] 22.01.2013 р. направив на адресу суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких просив у позові відмовити (а.с. 88-93). В подальші судові засіданні відповідачі та їх представник не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись судом належни чином (а.с. 104, 134, 135, 147), а тому суд визнає неявку останніх без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та їх представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2012 р. у задоволені позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів недійсними внаслідок фіктивності, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та зняття з реєстраційного обліку - відмовлено (а.с. 45-47). Вказаним вище рішенням встановлено, що квартира [ADDRESS] відповідно до Розпорядження Ленінградської РДА м. Києва від 05.11.1998 р. № 6665 приватизована в рівних частках на позивачів. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], знаходячись у Сполучених Штатах Америки, видали на ім`я відповідачки [PERSON] довіреності № NYC-10661321 від 12.03.09 р., № NYC-10379114В від 04.06.09 р., № NYC-10379113В від 04.06.09 р. на укладення від їх імені договору-купівлі продажу належної їм на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] (а.с.21-22). Встановлено, що 08.11.10 р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та внесений до реєстру за №5324, відповідачка [PERSON], діючи на підставі вказаних вище довіреностей, здійснила продаж спірної квартири за ціною 60 000 грн. відповідачці [PERSON], яка є її дочкою (а.с. 15-17). Судом встановлено, що 11.04.2011 р. відповідачка [PERSON] відповідно до договору дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] подарувала спірне житлове приміщення відповідачам [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18-19). В судовому засіданні встановлено, що позивачі, дізнавшись про факт реалізації належної їм квартири за ціною значно меншою за її ринкову вартість, звернулись до правоохоронних органів щодо шахрайських дій відповідачів. Встановлено, що відповідно до Постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 05.11.2011 р. Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві вбачається, за зверненням позивачів, відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.190 КК України відносно відповідачів. Відповідно до змісту вказаної постанови в частині пояснень відповідачів вбачається, що позивачі відмовились від продажу їм - відповідачам спірної квартири за 50000 доларів США, а тому щоб якимось чином забезпечити відшкодування вкладених ними коштів в ремонт квартири, [PERSON], діючи від імені позивачів уклала договір купівлі-продажу квартири з своєю донькою [PERSON], неотримуючи від неї - покупця жодних коштів, оформивши договір купівлі-продажу формально. Аналогічні обставини вбачаються і з пояснень [PERSON] даних в Святошинському РУ ГУ МВС України в м. Києві 20.10.2011 р. [PERSON] та [PERSON], які містяться в матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи №1578111 (а.с. 29-37). В судовому засіданні встановлено, що на час укладанні спірного договору купівлі-продажу 08.11.2010 р. ціна за якою ніби-то відчужено квартиру - 60000 грн. є не розумною, та такою, що не відповідала ціновій політиці на нерухомість на період часу укладання договору. Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №3487/13-42 від 19.07.13 р., дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS], станом на дату її відчуження, склала 426 690, 00 грн. (а.с. 125-130). Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний договір вчинено в результаті зловмисної домовленості представника позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відповідачки [PERSON] із своєю дочкою відповідачкою - [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Зловмисна домовленість характеризується наявністю умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди та виникненням негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками. Виникнення негативних наслідків для позивачів та незгода їх з такими наслідками підтверджується спірним договором купівлі-продажу квартири, де продаж вчинено на вкрай невигідних умовах для позивачів, за очевидно заниженою ціною, більш ніж у сім разів, що підтверджено зазначеним вище висновком судової експертизи. Дії [PERSON] як представника здійснювалися в межах наданих їй повноважень, що підтверджується довіреностями, де повноваження на підписання відповідного договору купівлі-продажу було надано позивачами відповідачці [PERSON] як повіреній. Таким чином, має місце невідповідність волі особи, яка вчиняє правочин, волевиявленням, вираженим через представника. Відповідачка [PERSON], як представник позивачів спотворила волю осіб, яких вона представляла, у своїх ці лях (щоб набути згодом право власності на квартиру) та в корисливих майнових інтересах покупця-дочки відповідачки по справі, продавши квартиру за 60 000, 00 грн., в той час, як її дійсна ринкова вартість складала близько 426 690, 00 грн. Зловмисна домовленість представника однієї сторони з іншою полягає, в даному випадку, у згоді на вчинення правочину на шкоду осіб, яких вона представляла, і одночасно на свою користь та на користь покупця, яка є її дочкою. Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.09 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, суд приходить до висновку укладений між відповідачкою [PERSON], яка діяла в інтересах позивачів та відповідачкою [PERSON] Договір купівлі-продажу квартири від 08.11.2010 р. вчинений в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, а тому вказаний договір повинен бути визнаний недійсним. На підставі викладено,

Outcome: approved