Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Відповідно до договору дарування житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Миру, 141, с. Водяне, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, від 10.03.1995 року та посвідченого виконкомом Водянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, позивач є власником вищезазначеного будинку. Так склалося, що в даному будинку зареєструвався [PERSON], [INFO]. На даний час позивач проживає в даному житловому будинку. Відповідач до теперішнього часу зареєстрований в житловому будинку і владнати з ним питання про зняття з реєстраційного обліку він не має змоги, оскільки він уникає розмови щодо вирішення цього питання. У звязку з вищезазначеним позивач не може, як власник, повною мірою реалізувати своє право власності, тобто володіти та розпоряджатись цим майном за власним розсудом. Просить визнати втративши право житловим приміщенням відповідача. У судовому засіданні позивач позов підтримав,просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився,про час,та місце розгляду справу повідомлений своєчасно,про що свідчать повідомлення та об»ява в газету «запорізька правда».Суд ухвалив справу необхідно розглядати у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи,вислухавши пояснення сторін суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 11 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Згідно ст. 383 ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством . Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач не є родичем, з ним він не укладав, як власник, ніякого договору найму. На даний момент він зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично не мешкав за цією адресою і владнати з ним питання зняття з реєстрації з місця проживання позивач не може,тому суд вважає можливим зняти його з реєстрації. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК) . Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. ч. 2 ст. 405 ЦК України вказує, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у випадку відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним і власником житла чи законом. Згідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. реєстрація - це внесення відомостей до паспортного столу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно до ст. 3 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року за № 35 місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством. Договір найму житлового будинку між мною та відповідачами не укладався. Тому суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved