Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-23 00:00:00

12 квітня 2013 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що після смерті батька [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS] прийняла його дружина (мати позивача) [PERSON]. [PERSON] померла у 2009 році, в тому ж році помер і її син (рідний брат позивача) [PERSON]. Оскільки за життя у брата не було ані дружини, ані дітей, а їхня матір померла до смерті брата, єдиним спадкоємцем першої черги залишився позивач, [PERSON], однак із заявою про прийняття спадщини він не звернувся. Фактично спадщину після смерті матері та брата була прийнята ним, так як на момент смерті матері і брата з 2008 року вони проживали разом в спірному домоволодінні. Проте позивач був зареєстрований за іншою адресою, і за таких обставин йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, відсутня реєстрація права власності на домоволодіння за його братом. Дані обставина послугували підставою для звернення до суду із цим позовом. Інших спадкоємців не залишилося, тому позов заявлено до територіальної громади міста в особі Дніпропетровської міської ради. На підставі викладеного, позивач просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] зі [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини; встановити факт належності [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], померлого [INFO]. (а.с.4-6). Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Представники третьої особи, Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 35-36). Оскільки у справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України, за клопотанням позивача, суд ухвалив протокольну ухвалу про розгляд справи у заочному порядку 8 глави ІІ розділу ЦПК України. Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, яка підтримала позов у повному обсязі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження [NUMBER], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданим 22 грудня 1987 року відділом ЗАГС Самарської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис за № 274 (а.с. 10). Батьками позивача зазначені [PERSON] та [PERSON], які є батьком і матір'ю відповідно. [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], повторно виданим 21 серпня 1987 року відділом ЗАГС Самарської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис за № 201 (а.с. 10). Батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON], які є батьком і матір'ю відповідно. Матір позивача, [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Самарським віддлом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 23 квітня 2009 року, актовий запис за №408 (а.с. 11). Рідний брат позивача, [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Самарським віддлом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 07 липня 2010 року, актовий запис за №62 (а.с. 12). За даними домової книги, крім [PERSON] та [PERSON], інших молодших за віком осіб за адресою спірного домоволодіння не значиться (а.с. 13-19). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 01 вересня 1987 року в спадковій справі № 93/87, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1295, спадкоємцем після [PERSON], померлого [INFO], в тому числі домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку А-1 житловою площею 20,5 кв. м, літньої кухні Б, сараїв В, Г, Д дощатих, вбиральні Ж, погребу З, парканів, колодязя, мощень, є [PERSON] (а.с. 57). Право власності [PERSON] на підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину підтверджується також реєстраційним посвідченням БТІ, записоно до реєстрової книги №6 за №60 10 грудня 1987 року (а.с. 56). Із технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], виготовленого станом на 13 вересня 2013 року, вбачається, що домоволодіння складається із житлового будинку А-1 житловою площею 20,5 кв. м, загальною площею 42,1 кв. м, літньої кухні Б, сараю Г, вбиральні Ж, погребу З, колодязя, хвіртки, огорож (а.с.58-60). Із пояснень державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкових справ не заводилося, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, що також підтверджується витягами із спадкового реєстру (а.с.а.с. 44, 45. 46). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що мешкають по сусідству зі спірним домоволодінням. Все життя знають сім'ю позивача [PERSON], який з 2007-2008 року став проживати в будинку [ADDRESS]. Він там проживав як на час м смерті матері, яку поховав, так і на час смерті брата, [PERSON], і проживає і в теперішній час. Також зазначений факт проживання [PERSON] по [ADDRESS] підтверджується довідкою голови квартального комітету №7 Самарського району м.Дніпропетровська від 10 квітня 2013 року (а.с. 23). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні доказами та нормами матеріального і процесуального права, що регулюють дані правовідносини, суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] та померлі [PERSON] і [PERSON] є відповідно матір'ю та рідним братом позивача. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт постійного проживання позивача [PERSON] з матір'ю та братом на час їх смерті. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов в цій частині, встановивши факт постійного проживання зі спадкодавцями. За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки померлі [PERSON] та [PERSON] по собі заповітів на залишили, спадкування належного майна має відбуватися за законом, відповідно до черговості спадкоємців. Спадкоємцем першої черги спадкового майна померлої [PERSON] були її сини: [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину, але у встановленому законом порядку в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори із відповідною заявою не зверталися, і [INFO] [PERSON] після смерті матері помер. Положеннями ст. 1259 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У зв'язку з цим, за правилами ч. 2 ст. 1258 ЦК України, право на спадкування за законом набули особи, віднесені до другої черги спадкоємців. У відповідності до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Так як в судовому засіданні було встановлено, що позивач є братом померлого [PERSON], отже він віднесений до кола осіб, що належать до другої черги спадкоємців. Вказує, що спадщину прийняв, бо на момент смерті фактично проживав із спадкодавцем. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що у випадках коли постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача в обґрунтуванні позовних вимог, як встановлено вище, позивач в дійсності проживав разом із померлими матір'ю та рідним братом на момент смерті кожного з них, а тому вимоги про спадкування є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved