Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача відділ ДВС Вижницького РУЮ про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту . В позові вказує, що 14.02.2012 року вона з [PERSON] уклала договір дарування житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що знаходиться в селищі Берегомет Вижницького району Чернівецької області по вулиці Кармелюка за номером 118, який посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №268. Крім того, 14.02.2012 року вона з [PERSON] уклала договір дарування земельної ділянки площею 0,15 га, в межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кад. № земельної ділянки 7320555300:01:003:1271 , що знаходиться в селищі Берегомет Вижницького району Чернівецької області по вулиці Кармелюка за номером 118, який посвідчений нотаріально, приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №269. Також 14.02.2012 року з [PERSON] уклала договір дарування земельної ділянки площею 0,2019 га, в межах згідно з планом, для ведення особистого селянського господарства, кад. № земельної ділянки 7320555300:01:003:1272, що знаходиться в селищі Бсгсгомет Вижницького району Чернівецької області по вулиці Кармелюка, який посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №270. Зазначала,що відповідно до умов усіх трьох договорів є власником житлового будинку та земельних ділянок з 14.02.2012 року. Саме з цього часу фактично одноособово володіє, користується та має право розпоряджатися вказаним вище нерухомим майном. 11.04.2013 року вирішила продати належне їй нерухоме майно. З метою оформлення відповідних договір купівлі-продажу звернулася до реєстраційної служби Вижницького РУЮ Чернівецької області, оскільки дізналася з ЗМІ, що з 01.01.2013 року діють нові правила реєстрації нерухомого майна. Там їй повідомили, що на все нерухоме майно накладено обтяження відділом ДВС Вижницького РУЮ Чернівецької області. Звернулася до відділу ДВС РУЮ Чернівецької області де їй пояснили, що на майно за борги постановою державного виконавця відділу ДВС Вижницького РУЮ від 13.02.2013 року про відкриття виконавчого провадження накладено арешт. Вважала,що не може вільно розпоряджатися та користуватися належним їй на праві власності майном тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Просила визнати за нею право власності на наступні об»єкти нерухомого майна житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами,що знаходиться в селищі Берегомет Вижницького району Чернівецької області по вулиці Кармелюка за номером ,118; земельну ділянку площею 0,15 га. в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування жилого будинку ,господарських будівель і споруд, кад. земельної ділянки № 7320555300:01:003:1271, що знаходиться в селищі Берегомет Вижницького району Чернівецької області по вул. Кармелюка за номером,118; земельну ділянку площею 0,2019 га. в межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства, кад. №7320555300:01:003:1272, що знаходиться в селищі Берегомет Вижницького району Чернівецької області по вул. Кармелюка та зняти з них арешт. В судовому засіданні позивач позов підтримав , посилався на обставини зазначені в позові , просив задовольнити його в повному обсязі Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Представник відділ ДВС Вижницького РУЮ в судовому засіданні позовні вимоги визнав тане заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, заслухавши думку представника ДВС, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2012 року сторони уклали договір дарування житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що знаходиться в селищі Берегомет Вижницького району Чернівецької області по вулиці Кармелюка за номером 118, який посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №268. 14.02.2012 року вона з [PERSON] уклала договір дарування земельної ділянки площею 0,15 га, в межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кад. № земельної ділянки 7320555300:01:003:1271 , що знаходиться в селищі Берегомет Вижницького району Чернівецької області по вулиці Кармелюка за номером 118, який посвідчений нотаріально, приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №269. Також 14.02.2012 року з [PERSON] уклала договір дарування земельної ділянки площею 0,2019 га, в межах згідно з планом, для ведення особистого селянського господарства, кад. № земельної ділянки 7320555300:01:003:1272, що знаходиться в селищі Берегомет Вижницького району Чернівецької області по вулиці Кармелюка, який посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №270. Крім того, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2013 року на підставі виконавчого листа по цивільній справі 2-21\\12 накладено арешт на все майно відповідача [PERSON]. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»). Частина 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування та розпорядження своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що накладення арешту на нерухоме майно позивача порушує його право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, гарантоване їй ст. 41 Конституції України, Протоколом № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки будь-яких майнових вимог до [PERSON] не має. Що стосується позовних вимог стосовно визнання права власності на нерухоме майно , суд вважає, що в їх задоволенні необхідно відмовити в силу ст.60 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 данної статті докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Ч. 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємність доказів у їх сукупності. Що стосується позовних вимог стосовно визнання права власності на нерухоме майно , суд вважає, що в їх задоволенні необхідно відмовити в силу ст.60 ЦПК України.

Outcome: partial