Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

15.11.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з червня 2000 року по січень 2013 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого в [INFO] у них народилася донька [PERSON], а в [INFO] - син [PERSON]. Після розірвання шлюбу неповнолітні [PERSON] та [PERSON] залишилася проживати з позивачкою, яка на даний час самостійно несе всі витрати по утриманню дітей. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання дітей, матеріальної допомоги не надає. Крім того позивачка зазначає, що на час звернення до суду з позовом діти навчаються в школі, що тягне за собою додаткові витрати. Зважаючи на те, що позивачка отримує незначну заробітну плату, вона потребує матеріальної допомоги для забезпечення гідних умов життя, необхідних для розвитку дітей. З наведених підстав просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилася. 11.12.2013 року подала суду, в якій просить розглядати справу у її відсутності та зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням заяви позивачки, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] до [PERSON] з 2000 року по 2013 рік перебували в шлюбі. Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.12.2000 року [NUMBER], актовий запис №597, свідоцтвом про народження від 26.05.2005 року [NUMBER], актовий запис №1138. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Водночас відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що на час розгляду справи діти проживають з матір'ю [PERSON] та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від обов'язку по утриманню дітей, матеріальну допомогу не надає. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та створювати для них необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи положення, зокрема, ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 183, ст. 191 СК України, а також те, що відповідач фізично здоровий та має можливість сплачувати аліменти, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 15.11.2013 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З урахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів і суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial