Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, квартири , розташованої за адресою: Харківська обл., м.Красноград , 3-й м-н,буд.31 кв.5. Просив визнати право власності на 1/2частину вищевказаної квартири, посилаючись на те , що спірна квартира була придбана за час перебування з відповідачем [PERSON] у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Підставою звернення позивача до суду є майновий спір між ними, що виник через не досягнуту згоду порядку поділу майна, набутого ними за час шлюбу, і тому просить поділити спільне майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув. В письмовій заяві позов підтримав, просив справу розглянути у його відсутність, при винесенні рішення судові витрати з відповідача не стягувати. Одночасно просив скасувати арешт квартири, накладений ухвалою Красноградського районного суду від 11.12.2013 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явилася, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала і просила справу розглянути без неї. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2005 року. Рішенням Красноградського районного суду від 23.12.2013 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. За час перебування у шлюбі [PERSON] 26.05.2008 року, згідно договору купівлі-продажу, стала власником квартири за адресою: Харківська обл., м.Красноград , 3-й м-н,буд.31 кв.5. Право власності зареєстровано за відповідачем, згідно довідки КПТІ "Інвентаризатор" від 14.11.2012 року. Інвентарна вартість квартири станом на 21.05.2008 року 106873 грн. Згідно ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. На підставі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту. Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності , вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 10, 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 11.12.2013 року , оскільки вказано, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Оскільки сторони у справі дійшли згоди щодо предмету спору, а [PERSON] просив скасувати заходи забезпечення позову, то потреба в забезпеченні позову усунута і суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову.

Outcome: approved