Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-26 00:00:00

09.08.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивовано тим, що 03.06.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики №0503062013, згідно якого відповідач отримала позику у сумі 2000 грн. на строк 14 календарних днів із терміном повернення позики 17.06.2013 року та платою позикодавцю за користування позикою 504 грн., однак відповідачка не виконала взятих на себе зобовязань, тому позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідачки на його користь видану суму позики, плату за користування позикою, пеню за прострочення виконання грошових зобовязань у сумі 4235,74 грн., а також судові витрати повязані зі сплатою судового збору та надання правової допомоги. Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.06.2013 року між позивачем, як позикодавцем та відповідачем, як позичальником був укладений договір позики №0503062013, згідно якого відповідач отримала позику у сумі 2000 грн. на строк 14 календарних днів із терміном повернення позики 17.06.2013 року та платою позикодавцю за користування позикою 504 грн. (а.с. 6-8). Вказані кошти отримані відповідачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією її розписки від 03.06.2013 року про отримання коштів (а.с. 9). Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 5.4 укладеного між сторонами договору, у випадку невиконання / неналежного виконання позичальником своїх обовязків за цим договором, позикодавець залишає за собою право нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобовязання, а саме: - за прострочення повернення позики пеню у розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу; - за прострочку плати користування позикою пеню з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. Як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачем, зобов'язання за договором позики відповідачем не виконані, внаслідок чого утворилася заборгованість за вказаним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку, який перевірений судом, заборгованість відповідача за договором становить 6739,74 грн., яка складається: з суми позики 2000 грн.; суми відсотків за користування позикою 504 грн. та заборгованості зі сплати пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у сумі 4235,74 грн. (а.с. 10). Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Оскільки витрати позивача повязані з оплатою судового збору та оплатою витрат на правову допомогу підтверджені документально, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved