Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

31 жовтня 2013 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просить: поновити його на посаді викладача кафедри КТВШ в КНУТД та стягнути середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні в розмірі 4 077,54 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що він працював у відповідача на посаді старшого викладача на кафедрі конструювання та технології виробів із шкіри. У червні 2013 року звертався до відповідача з проханням зберегти його посаду або заміщенням на іншу рівнозначну посаду по інших кафедрах, але на початку 2013/2014 навчального рокувін отримав для ознайомлення наказ щодо скорочення його посади. Як зазначає позивач, при звільненні було порушено Порядок наймання та звільнення педагогічних працівників закладів освіти, що є у загальнодержавній власності, а саме: п.13 (оскільки під час навчального року неможливе скорочення), проте профспілкова організація дала згоду на звільнення. Крім того, оскільки позивачу із запізненням виплатили вихідну допомогу, він просив стягнути середній заробіток за час затримки проведення кінцевого розрахунку. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги з врахуванням заяви про доповнення позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнали в частині поновлення позивача на посаді та просили відмовити в їх задоволенні обґрунтовуючи тим, що у зв'язку зі зменшенням чисельності студентів, на підставі службової записки декана факультету технологій, сервісу та моди, на підставі наказу, ректором університету виведена 1 штатна одиниця старшого викладача. В зв'язку з відсутністю вакантних посад професорсько-викладацького складу, позивачу було запропоновано посади асистента кафедри КТШВ (0,1 ставки), відсутність наукового ступеня та звання не дозволила запропонувати [PERSON] вищу посаду доцента. Крім того, на кафедрі КТШВ, на якій працював позивач за період липень-жовтень 2013 року було звільнено 7 викладачів в тому числі: 4 доценти, 2 професори, 1 асистент. Позивачу було відомо ще з червня 2013 року про можливість його звільнення у зв'язку із скороченням штатів. Крім того, для забезпечення виконання завдань випускової кафедри ВНЗ ІV-го рівня акредитації, відповідно до сучасних вимог підготовки фахівців та на виконання наказу Міністерства освіти України від 02.06.1993 року №161, кафедрою було ініційовано виведення зі штатного розпису посади старшого викладача. Листом від 26.06.2013 року позивачу направлялось повідомлення про ознайомлення з наказом №236 від 26.06.2013 року. Але лист не отриманий та повернувся без вручення. Лише 28.08.2013 року позивач був ознайомлений із наказом від 26.06.2013 року та запропоновано посади. Але позивач відмовився від запропонованих посад. Крім того, представники відповідача зазначають, що Порядок на який посилається позивач втратив чинність в 2002 році. Також на відповідача, як на вищий навчальний заклад, не поширюється наказ Міністерства освіти України №455 на який посилається позивач вв позовній заяві. Представники відповідача зазначають, що при звільненні позивача не було порушено діючого законодавства. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні представники відповідача поклались на розсуд суду, оскільки був збій комп'ютерної бази Університету внаслідок чого було виплачено вихідну допомогу 28.11.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 01.11.1989 року був зарахований на посаду асистента кафедри матеріалознавства Університету на підставі наказу №87 від 04.11.1989 року. З серпня 2001 року [PERSON] працював на підставі контракту на посаді старшого викладача кафедри КТВШ КНУТД. Контракт був укладений на період з 29.08.2001 року до 29.08.2006 року. Пізніше термін дії контракту продовжений до 30.06.2015 року. Пункт 6.4 Контракту передбачає таку умову для розірвання контракту як ініціатива КДУТД до закінчення строку дії контракту на умовах, передбачених законодавством (стаття 40,41 КЗпП України). 03.06.2013 року [PERSON] звернувся із заявою, що зареєстрована за №83-з до ректора Київського національного університету технологій та дизайну про те, щоб була знайдена можливість збереження посади та ставки старшого викладача, або замінити її іншою рівнозначною ставкою по інших кафедрах з урахуванням кваліфікації інженера-технолога по спеціальності технологія виробів із шкіри, кваліфікації викладач правознавства по спеціальності правознавство. Крім того в заяві позивач зазначив, що робота у відповідача є єдиною можливістю заробити на життя як інваліда другої групи з дитинства. На зазначений лист 02.07.2013 року надана відповідь в якій повідомлено [PERSON] про те, що замінити посаду старшого викладача іншою рівнозначною ставкою по інших кафедрах з урахуванням кваліфікації інженера-технолога по спеціальності технологія виробів із шкіри або кваліфікації викладач правознавства по спеціальності правознавство не представляється можливим в зв'язку з відсутністю вакансій. Наказом №236 від 27.06.2013 року «Про зміни у штатному розписі на 2013 рік» у зв'язку з приведенням у відповідність штатної чисельності професорсько-викладацького складу університету до контингенту студентів кафедри конструювання та технології виробів із шкіри та службової записки декана ФТСМ Зубкової Л.І. було наказано вивести із штатного розпису кафедри КТШВ університету 1 штатну одиницю старшого викладача. В період з 01.07.2013 року по 26.08.2013 року [PERSON] перебував у черговій відпустці. 02.07.2013 року начальник відділу кадрів Київського національного університету технологій та дизайну відправив [PERSON] лист за №07-41/1404 про те, що на підставі наказу Університету №236 від 27.06.2013 року займана позивачем посада старшого викладача кафедри конструювання та технології виробів із шкіри скорочена та в зв'язку з цим просив прибути до відділу кадрів для ознайомлення з наказом та пропозиціями щодо переведення. 28.08.2013 року [PERSON] ознайомився з наказом №236 від 27.06.2013 року щодо скорочення займаної ним посади та йому було запропоновано переведення на посаду асистента на 0,1 ставки кафедри конструювання та технології виробів із шкіри або чергового з режиму служби охорони університету. Позивач зазначив, що наказ суттєво погіршує його умови контракту та щодо запропонованих посад він не погодився. В цей же день [PERSON] розписався про те, що він попереджений про те, що у разі незгоди на переведення на запропоновану йому посаду він буде звільнений з посади за п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням штатів) з дотриманням вимог, передбачених ст.49-2 КЗпП України. 16.10.2013 року відбулось засідання профкому Первинної профспілкової організації Київського національного університету технологій та дизайну, який одноголосно надав згоду на звільнення [PERSON] 17.10.2013 року [PERSON] звертався із заявою, яка зареєстрована за №185-з із проханням звільнити його в кінці 2013/2014 навчального року. 31.10.2013 року на зазначену заяву [PERSON] було надано відповідь та повідомлено, що з 31.10.2013 року його було звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України та що відсутня можливість збереження посади. Наказом від 18.10.2013 року №422о.с. [PERSON] було звільнено з посади старшого викладача факультету технологій, сервісу та моди, кафедри конструювання та технології виробів із шкіри з 31.10.2013 року в зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників п.1 ст.40 КзпП України. Як вбачається із розписки на наказі, 31.10.2013 року [PERSON] отримав трудову книжку та копію наказу про звільнення. Частина 3 статті 21 КЗпП України визначає, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Стаття 40 КЗпП України визначає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України). У відповідності до вимог ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Як встановлено в судовому засіданні, позивача було попереджено про наступне вивільнення за два місяці до дня звільнення. Типовими правилами внутрішнього розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України, що затверджені наказом Міністерства освіти України від 20 грудня 1993 р. N 455 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 червня 1994 р. за N 121/330 передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається у випадках, передбачених чинним законодавством та умовами контракту. Звільнення педагогічних працівників у зв'язку із скороченням обсягу роботи може мати місце тільки в кінці навчального року. Звільнення педагогічних працівників за результатами атестації, а також у випадках ліквідації закладу освіти, скорочення кількості або штату працівників здійснюється у відповідності з чинним законодавством (п.13). Пункт 2 Правил визначає, що ці Правила поширюються на державні навчально-виховні заклади України всіх рівнів: дошкільні виховні заклади; середні загальноосвітні навчально-виховні заклади; професійні навчально-виховні заклади; вищі навчальні заклади; навчальні заклади підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; позашкільні навчально-виховні заклади. А тому суд не може прийняти до уваги посилання представників відповідача про те, що дані Правила не поширюються на університет. В той же час, суд не може взяти до уваги посилання позивача на те, що скорочення посади не може відбутись в середині навчального року, оскільки фактично скорочення його посади відбулось в кінці 2012-2013 навчального року (в червні 2013 року) про що було відомо позивачу. Позивач в обґрунтуванні позовних вимог посилався на наказ Міністерства освіти України N293 від 05.08.93 р. «Про порядок наймання та звільнення педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у державній власності», що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 серпня 1993 р. за N 104, але суд не може взяти до уваги зазначений наказ на тій підставі, що він втратив чинність на підставі Наказу Міністерства освіти і науки N744 від 24.12.2002). В судовому засіданні встановлено, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, судом не встановлено, що позивач має переважне право на залишення на роботі, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді. В той же час, стаття 47 КЗпП України визначає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (стаття 116 КЗпП України). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України). Як було встановлено в судовому засіданні, не заперечувалось сторонами, підтверджено випискою по картковому рахунку [PERSON] та копією платіжного доручення, вихідна допомога отримана позивачем 28.11.2013 року, тобто майже через місяць після звільнення. В судовому засіданні відповідачі не заперечували, що допомога дійсно виплачена пізніше встановленого діючим законодавством строком, але з поважної причини - «збій» комп'ютерної бази. А тому оскільки кінцевий розрахунок при звільненні не був проведений з відповідачем у встановлений законом строк з вини відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 01.11.2013 по 27.11.2013 року. Середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги становить: 151,02*19 = 2 869,38 грн. (без відрахування обов'язкових платежів), де 151,02 - середньоденна заробітна плата, грн., 19 - кількість робочих днів затримки виплати вихідної допомоги. Крім того, з відповідача на користь держави на підставі ст.80 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial