Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-21 00:00:00

Прокурор м. Луцька звернувся в суд в інтересах держави та територіальної громади міста в особі Луцької міської ради з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вимоги позову мотивував тим, що проведеними прокуратурою перевірками встановлено, що в 2007 році арбітражний керуючий [PERSON], який призначений ліквідатором ЗАТ «Лізинг-нерухомість», діючи всупереч вимогам ст.26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом» включив до складу ліквідаційної маси підприємства, обєкти житлового фонду, які в разі банкрутства підприємства повинні передаватися до комунальної власності відповідних територіальних громад, зокрема, і секцію № 23 гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку, знаючи при цьому, що у вказаних помешканнях на законних підставах проживають малозабезпечені сімї, яким згідно чинного законодавства видано ордери на проживання. 30.05.2007 року секція № 23 у будинку № 1 по вул. Сагайдачного в м. Луцьку шляхом проведення аукціону була продана [PERSON], 11.06.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.06.2011 року вказане свідоцтво визнано недійсним. Однак, під час судового розгляду справи щодо визнання недійсним свідоцтва між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу секції №23. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2008 року право власності на секцію перейшло від [PERSON] до [PERSON] Крім того, рішенням господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року, яке набрало законної сили, визнано неправомірною приватизацію Волинського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту в частині включення до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затвердженого 25.10.1993, будівлі по вул. Сагайдачного ([PERSON]),1 в м. Луцьку вартістю на момент приватизації 7515,50 крб., зобовязано ВАТ «Волиньрембуд» виключити із статутного фонду, зменшити розмір статутного фонду на суму його вартості, та визнати вказаний гуртожиток обєктом комунальної власності Луцької міської ради. Рішенням господарського суду Волинської області від 01.10.2009 року із ліквідаційної маси ЗАТ «Лізинг-Нерухомість» виключена, зокрема, 4-кімнатна секція № 23 у гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку. Рішенням Луцької міської ради №58/154 від 28.04.2010 року будівля гуртожитку прийнята у міську комунальну власність, гуртожиток переданий на баланс ЖКП №7. А тому, просив витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] секцію № 23 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку. Ухвалою суду до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ПАТ «Укрсибббанк». Прокурор та представник Луцької міської ради в судовому засіданні вимоги позову підтримали з викладених у ньому підстав. Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позову. Вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна. Міська рада не є власником гуртожитку. Крім того, вказував на те, що позивачем пропущено строки звернення до суду з позовом. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ПАТ «Укрсибббанк» не забезпечив явку свого представника в судове засідання. Заслухавши пояснення сторони позивача, заперечення сторони відповідача, пояснення третьої особи, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає підлягає. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 ст.388 ЦК України установлено, що, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не їхньої волі іншим шляхом. Статтею 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» установлено, що усі види майнових актів (майно та майнові права) банкрута, які належали йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком обєктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Згідно з положеннями ст.4 Житлового кодексу України до складу житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях. [PERSON] будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд. У статтях 127-131 Житлового кодексу України та в п.3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 3 червня 1986 року зазначено, що гуртожитки - це спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Враховуючи те, що гуртожиток по вул. Сагайдачного, 1 у місті Луцьку належав державному підприємству «Волиньрембуд» на праві повного господарського відання, то він відноситься до обєктів державного житлового фонду. Отже, гуртожиток по вул. Сагайдачного 1 у місті Луцьку не підлягав приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а повинен був бути переданий Луцькій міській раді, незважаючи на те, що в 1993 році гуртожиток був включений до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу будівлі спірного гуртожитку і переданий у власність ВАТ «Волиньрембуд». Судом встановлено, що 23 жовтня 1996 року ВАТ «Волиньрембуд» уклав договір міни, за умовами якого товариство передало гуртожиток акціонеру [PERSON] (а.с.158). В подальшому, 23 квітня 1997 року між [PERSON] та ЗАТ «Лізинг-нерухомість» був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого продавець продав, а покупець купив цілий житловий будинок, який знаходиться у місті Луцьку, вул. Сагайдачного 1 (а.с.159). В 2007 році арбітражний керуючий [PERSON], будучи призначений згідно постанови господарського суду Волинської області від 22 березня 2007 року ліквідатором ЗАТ «Лізинг-нерухомість», включив до складу ліквідаційної маси підприємства обєкти житлового фонду в тому числі секцію № 23 гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 в місті Луцьку, яка в разі банкрутства підприємства повинна передаватись до комунальної власності відповідних територіальних громад, знаючи при цьому, що у частині вказаного помешкання на законних підставах проживають малозабезпечені сімї, яким згідно чинного законодавства видано ордери на проживання. Рішенням господарського суду Волинської області від 23 квітня 2008 року визнано неправомірною приватизацію Волинського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту, в частині включення до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу будівлі спірного гуртожитку, а будівлю гуртожитку по вулиці Сагайдачного, 1 визнано обєктом комунальної власності. Рішення суду набрало законної сили (а.с.13-19). Рішенням господарського суду Волинської області від 01 жовтня 2009 року визнано неправомірними дії арбітражного керуючого (ліквідатора) ЗАТ «Лізинг-нерухомість» [PERSON] щодо внесення у ліквідаційну масу цього товариства, в тому числі, 4-х кімнатної секції № 23 у гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 в місті Луцьку (а.с.28-35). Разом з тим, судом встановлено, що секція № 23 по вул. Сагайдачного, 1 у м. Луцьку 30.05.2007 року була продана з аукціону [PERSON], про, що 11.06.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (а.с.5). В подальшому за договорами купівлі-продажу від 16.07.2007 року та 07.03.2008 року право власності на секцію № 23 по вул. Сагайдачного, 1 у м. Луцьку перейшло спочатку до [PERSON], а потім до [PERSON] (а.с.8-9). На час розгляду даної справи право власності на спірну секцію зареєстроване за відповідачем [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.155). Вартість секції відповідно до висновку оцінювача ВОБТІ становить 542 000 грн. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.06.2011 року (а.с.36-37) видане приватним нотаріусом [PERSON] свідоцтво, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно секція № 23 по вул. Сагайдачного, 1 у м. Луцьку, визнано недійсним. Дослідженими в судовому засіданні рішеннями Луцького міськрайонного суду та господарського суду Волинської області встановлено, що будинок по вул. Сагайдачного, 1 є гуртожитком. З повідомлення Луцької міської ради від 23.03.2012 року (а.с.129) вбачається, що рішень щодо зміни статусу гуртожитку по вул. Сагайдачного, й в м. Луцьку не ухвалювалось. В секції № 23 по вул. Сагайдачного, 1 у м. Луцьку з 1993 року проживають треті особи [PERSON], [PERSON] з дітьми, що встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.06.2007 року (а.с.6-7) і не заперечується сторонами. Рішенням Луцької міської ради № 58/154 від 28.04.2010 року будівля гуртожитку прийнята у міську комунальну власність. Виконавчий комітет Луцької міської ради своїм рішенням № 854-1 від 0 лютого 2011 року затвердив акт прийняття-передачі спірного гуртожитку та передав його на баланс житлово-комунальному підприємству № 7 міста Луцька (а.с.38-40). Таким чином, судом встановлено, що секція №23 гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку вибула із володіння Луцької міської ради без її волі, оскільки не була у встановленому законом порядку передана у комунальну власність. Твердження представника відповідача про те, що будівля не є власність Луцької міської ради безпідставні, так як суперечать встановленим обставинам і дослідженим в судовому засіданні доказам. Строк позовної давності стороною позивача не пропущений, оскільки право комунальної власності на гуртожиток по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку було остаточно оформлене лише в 2011 році (а.с.127). Оскільки спірна секція гуртожитку вибула з володіння особи, у володінні якої воно було, не з її волі, а іншим шляхом, то Луцька міська рада має право витребувати спірне майно від набувача. Крім того, судом встановлено, що 07.03.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 11 липня 2007 року, предметом якого є секція № 23, яка знаходиться у місті Луцьку, по вул. Сагайдачного, 1, яка належить [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.11.2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки -- секцію № 23, яка знаходиться у місті Луцьку, по вул. Сагайдачного, 1, та належить [PERSON] (а.с.103-109). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконаннях цього правочину. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Оскільки власником спірної секції передано в іпотеку спірне майно при укладенні кредитного договору, рішенням Луцького міськрайонного суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, однак дане рішення суду не виконане, майно перебуває у володінні [PERSON] суд приходить до висновку, що саме в нього слід витребовувати майно з незаконного володіння. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що мало місце порушення прав Луцької міської ради як законного власника майна, а тому слід витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] в користь Луцької міської ради секцію №23 в будинку №1 по вул. Сагайдачного в м. Луцьку. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у встановленому законом розмірі.

Outcome: approved