Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

АКІБ «Укрсиббанк» звернувся до суду з позовом до приватного підприємця [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 02.08.2006р. між АКІБ «Укрсиббанк» та ПП [PERSON] укладено кредитний договір №11024659000, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 442872 грн., зобов'язавшись його повернути щомісячними платежами згідно графіку до 02.08.2010р. та щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом. Також умовами договору передбачено сплату пені за прострочення цих платежів, а також право банку у таких випадках вимагати дострокового повернення кредиту. З метою забезпечення виконання ПП [PERSON] обов'язків за вказаним кредитним договором, 02.08.2006р. АКІБ «Укрсиббанк» з [PERSON] було укладено договір поруки. Оскільки ПП [PERSON] обов'язок по поверненню кредиту та сплаті відсотків виконувався неналежним чином, за ним створилася заборгованість, у зв'язку з чим позивач звернувся до ПП [PERSON] з вимогою дострокового повернення кредиту та сплати відсотків, про що 24.11.2006р. та 10.01.2007р. останньому були направлені відповідні листи. Таку ж вимогу 20.11.2006р. було направлено [PERSON] Однак вимога про повернення кредиту та сплаті відсотків не виконана, ПП [PERSON] продовжує користуватися кредитом, станом на 21.05.2008р. заборгованість склала 389664,14 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 355771,66 грн., за відсотками - 32228,09 грн., пеня - 1664,39 грн., тому позивач просить стягнути з відповідачів солідарно зазначену заборгованість. У подальшому АКІБ «УкрСиббанк» змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк» та уточнив позовні вимоги в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 420693,37 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 258934,26 грн., за простроченими процентами 160933,96 грн., та пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань - 825,15 грн., згідно наданого розрахунку. У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, дав суду пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві. Представник відповідачів та відповідачі уточнений позов не визнали, послалися, що заборгованість розрахована неправильно, не враховано, що під час розгляду справи, державним виконавцем проводилося виконання виконавчого напису №564 від 14.02.2007р., виданого нотаріусом на звернення стягнення суми заборгованості на заставлені транспортні засоби - три автобуси, з яких два разом з іншими двома за іншим виконавчим написом продано на торгах 10.06.2009р., а отримані від їх реалізації кошти у сумі 390312,22 грн. передані позивачеві, половина з яких мала бути зарахована у погашення боргу. Крім того, за один заставлений автобус, який був знищений, позивачеві сплачено страхове відшкодування у розмірі 126589,59 грн. , отже позивач вже скористався своїм правом на захист, отримавши виконавчий напис, тому звернення з позовом про повторне стягнення заборгованості, є неправомірним, бо згідно Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності за одне і те ж правопорушення. Крім того, позивачем безпідставно нараховані відсотки за користування кредитом за період до закінчення дії кредитного договору, оскільки позивачем в односторонньому порядку, достроково, вимогою про повернення кредиту припинено його дію. Також у зв'язку з достроковим поверненням кредиту і сплатою відсотків та стягненням пені за прострочення сплати кредиту, за виконавчим написом нотаріуса, підстав для її подальшого нарахування та стягнення немає, а нарахування та стягнення пені за прострочення сплати відсотків взагалі не передбачено умовами кредитними договору. Крім того, відсутні підстави для стягнення заборгованості солідарно з відповідачів, оскільки порука припинена. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення поняття зобов'язання розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення, тобто невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться в ст. 611, 612, ЦК України, які передбачають цивільно-правову відповідальність боржника. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки ( пені, штрафу) (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно зі ст.. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав , встановлених ст.. 11 ЦК України, у тому числі і з договорів. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено, що 02.08.2006р. між АКІБ « УкрСиббанк» та приватним підприємцем ПП [PERSON] було укладено кредитний договір № 11024659000, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 442872 грн. строком до 02.08.2010р., а відповідач зобов'язався повернути цей кредит частками згідно графіку та сплачувати відсотки у розмірі 17,5% річних щомісячно за користування кредитними коштами, також умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником пені у разі порушення строків сплати відсотків та кредиту. Також позивачем було укладено з ПП [PERSON] у забезпечення виконання цього кредитного договору договір застави транспортних засобів № 24906 від 2 серпня 2006 року, згідно якого відповідач передав у заставу автобус пасажирський марки ХАЗ реєстраційний номер [NUMBER], автобус пасажирський марки ХАЗ реєстраційний номер [NUMBER], та автобус пасажирський марки ХАЗ реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач після отримання кредиту свої обов'язки по його поверненню та сплаті відсотків належним чином не виконував, внаслідок чого станом на листопад 2006р. створилася заборгованість з поточних платежів за тілом кредиту, відсотками та пенею, яка була нарахована за порушення строків сплати основного кредиту та відсотків. У зв'язку з тим, що ПП [PERSON] не реагував на вимоги банку про погашення поточної заборгованості , які були надіслані йому 24.11.2006 р., 10.01.2007р. йому було надіслано повідомлення про зміну строку повернення кредиту та запропоновано достроково повернути кредит та сплатити передбачені кредитним договором платежі всього у розмірі 442872 грн. Оскільки відповідач належним чином обов'язок по поверненню кредиту не виконав, позивачем було отримано виконавчий напис №564 від 14.02. 2007р. про звернення стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у загальній сумі 444804,18 грн., у тому числі заборгованість з основного боргу за кредитом 442871,90 грн. та 233,28 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором на транспортні засобі згідно договору застави № 24906 від 02.08.2006р. Судом також встановлено, що між сторонами 22.06.2006р. було укладено інший кредитний договір № 11013381000, за яким також було видано виконавчий напис №563 від 14.02.2007р. про звернення стягнення заборгованості у розмірі 291314,82 грн. на інше заставлене майно транспортні засоби автобус пасажирський марки ХАЗ реєстраційний номер [NUMBER], автобус пасажирський марки ХАЗ реєстраційний номер [NUMBER]. Вказані виконавчі написи були передані позивачем на примусове виконання до державної виконавчої служби, які було виконано державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні шляхом реалізації у червні 2009р. чотирьох автобусів, за винятком автобусу реєстраційний номер [NUMBER], який визнано непридатним для реалізації, та отримані від реалізації кошти у загальній сумі 389852,22 грн. були перераховані позивачеві, з яких ним 30.06.2009 року було частково погашено суму заборгованості за основним боргом у розмірі 96837,40 грн. та пеню за кредитним договором № 11024659000 від 02.08.2006р., решта отриманих від державної виконавчої служби коштів була зарахована у погашення заборгованості за іншим кредитним договором. Крім того, автобус реєстраційний номер [NUMBER], було визнано непридатним для реалізації у зв'язку з чим позивачеві у жовтні 2007 року було виплачено страховане відшкодування у розмірі 87100,07 грн. , яке ним 19 жовтня 2007 року було зараховане у погашення основного боргу за кредитом за цим же кредитним договором. Таким чином, залишок заборгованості за тілом кредиту з 30.06.2009р. становить 258934, 26 грн., які не погашені. Також не погашено заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, яка створилася з моменту укладення кредитного договору та пеня за прострочку повернення кредиту та сплати відсотків за вказаним кредитним договором позивачеві та не була сплачена до моменту подачі уточненого позову 15.04.2011р., розмір якої згідно уточненого розрахунку: за відсотками становить 160933,96 грн., за пенею становить 825,15 грн. Вказані обставини підтверджуються кредитними договорами, договорами застави транспортних засобів, виконавчими написами, матеріалами виконавчого провадження, постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, листом державного виконавця про перерахування коштів позивачеві після виконання виконавчих написів, розрахунками заборгованості за вказаним кредитним договором. За таких обставин суд вважає, що позивач вправі вимагати стягнення залишку заборгованості за тілом кредиту, повністю заборгованості за відсотками за користування кредитом та пені за прострочення сплати відсотків, про що ним і заявлено в уточненому позові. При цьому, суд погоджується з уточненим розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором, наданим позивачем в уточнений позовній заяві у ході розгляду справи, оскільки він проведений у відповідності з умовами договору. Доводи відповідачів про те, що заборгованості за кредитом немає, судом до уваги не приймаються, оскільки ніяких своїх розрахунків, які б базувалися на умовах договору та спростовували розрахунок позивача, ними не надано, їх розрахунки та висновки носять приблизний характер, про що вони самі заявляли суду. Доводи відповідачів щодо безпідставності нарахування відсотків у зв'язку з достроковою вимогою позивача про повернення кредиту, на увагу не заслуговують, оскільки та обставина, що позивач заявив вимогу про дострокове повернення кредиту автоматично не припиняє дію самого кредитного договору, а тому його умови щодо сплати відсотків за користування кредитом повинні виконуватися до моменту фактичного погашення заборгованості, а не до моменту пред'явлення вимоги про повернення коштів. Доводи відповідачів про те, що пеня за прострочення сплати відсотків безпідставно нарахована, на увагу не заслуговують, оскільки така відповідальність умовами договору передбачена, розрахунок її проведено відповідно до умов договору. Доводи відповідачів про те, що пеня розрахована без врахування ст.. 232 ГК України, на увагу не заслуговують, оскільки вказана правова норма на виниклі правовідносини, які випливають з кредитних правовідносин, не поширюється. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено наявність вказаної заборгованості і вона підлягає відшкодуванню. Разом з тим, суд вважає, що вказана заборгованість підлягає стягненню тільки з ПП [PERSON] Підстав для покладення обов'язку по погашенню вказаних сум, крім ПП [PERSON], також і на відповідачку [PERSON] не вбачається, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання відповідачем ПП [PERSON] обов'язків за вказаним кредитним договором, 02.08.2006р. позивачем з відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки №29989. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Крім того, у самому кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 02.08.2010 року . Отже, встановивши, що за кредитним договором, укладеним до 02.08.2010р., позичальник з листопада 2006р. припинив внесення щомісячних платежів на повернення кредиту, а пред'явлена позивачем 10.01.2010р. вимога до позичальника відповідача ПП [PERSON] про дострокове повернення позики з зазначенням, що строк виконання достроково настав 10.01.2007р., останнім не виконана, у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 10.01.2007р., протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителя позивач у порядку досудового врегулювання не пред'являв, а з позовом до неї, як поручителя, звернувся лише 24.06.2008р., тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, який є присікальним. Таким чином, оскільки позивач, як кредитор, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до умов кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителя - [PERSON], то порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому позивач втратив право вимагати від відповідачки виконання зобов'язань за вказаним договором поруки. Отже підстав для задоволення позовних вимог до відповідачки [PERSON] не вбачається. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 1700 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. Відповідно до договору факторингу, укладеного 20.04.2012р. Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» відступив право грошової вимоги за вказаним кредитним договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», тому вказану заборгованість слід стягнути з відповідача, ПП [PERSON] на користь позивача по справі - ТОВ «Кредекс Фінанс», які, відповідно до ухвали суду від 24.01.2013р., були залучені до справи у якості правонаступника позивача. Куруючись ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 107, 212-215, 217, 218 ЦПК України, -

Outcome: approved