Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі за текстом «Донецькоблгаз») звернувся до суду з позовом до відповідачів виконавчого комітету Димитровської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання ордеру недійсним та виселення з житлового приміщення, в обґрунтування якого вказав, що жиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], перебуває у власності позивача на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.10.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстрованого у реєстрі за № 1602. У 2007 році вищезазначене жиле приміщення на підставі рішення виконкому Димитровської міської ради від 19.01.2007 року № 77 було надано [PERSON] на сім,ю із чотирьох осіб, як такому, що перебував на обліку для поліпшення житлових умов. У грудні 2007 року вищезазначене жиле приміщення було приватизовано відповідачами [PERSON] та [PERSON] За рішенням Димитровського міського суду від 16.09.2013 року було визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації № 1/131-3356, видане 29.11.2007 року комунальним підприємством «Служба єдиного замовника», щодо приватизації спірної квартири, та визнано недійсним свідоцтво про право власності на це житло, видане на підставі скасованого розпорядження на ім,я відповідачів [PERSON] та [PERSON] Однак у спірному жилому приміщенні продовжують мешкати відповідачі [PERSON]. Оскільки ці громадяни були вселені у зазначене житло на підставі ордеру № 2826 від 19.01.2007 року, який було виданий їм без законних на то підстав, позивач просить суд визнати цей ордер недійсним, виселити відповідачів [PERSON] зі спірного житлового приміщення, зобов'язати відповідача виконком Димитровської міської ради надати громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] інше рівнозначне жиле приміщення та стягнути з виконкому Димитровської міької ради понесені ним судові витрати. Представник позивача Янкевич С.А. у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з,явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача виконавчого комітету Димитровської міської ради Маричева Л.П. у судовому засіданні також визнала позов і проти його задоволення не заперечувала. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16.09.2013 року було визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації № 1/131-3356, видане 29.11.2007 року комунальним підприємством «Служба єдиного замовника», щодо приватизації квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та визнано недійсним свідоцтво про право власності на це житло № 2/51/-135 від 20.12.2007 року, видане комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» згідно з розпорядженням від 29.11.2007 року № 1/131-3356, про належність вказаної квартири на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.5-7). Дане рішення набрало законної сили 06.11.2013 року. Зі змісту судового рішення від 16.09.2013 року та із договору купівлі продажу від 31.10.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстрованого у реєстрі за № 1602, вбачається, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить позивачу на праві власності (а.с.6-7, 8). Відповідно до довідок приватного підприємства «Домінант-Сервіс» від 13.12.2013 року у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані з 01.03.2007 року співвласники [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та з 27.04.2010 року - їх син [PERSON], [INFO], (а.с.14, 15). Заселення відповідачів [PERSON] у спірну квартиру відбулося на підставі ордеру № 2826 від 19.01.2007 року, виданого виконавчим комітетом Димитровської міської ради за рішенням № 77 від 19.01.2007 року. У наступному спірна квартира була приватизована відповідачами [PERSON], проте ця приватизація визнана недійсною та скасована вищенаведеним судовим рішенням. Згідно за ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмеження у праві користування ним інакше як з підстав в порядку, передбачених законом. Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону правомочні володіти, користуватися та розпоряджатися об'єктами права комунальної класності, в тому числі можуть передавати їх у постійне або тимчасове користування юридичним чи фізичним особам, вирішувати питання щодо їх відчуження, визначати в угодах і договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються тощо. Відповідно до ст.58 ЖК України ордер є підставою для вселення в житлове приміщення і надається громадянам на підставі рішення виконкому міської ради про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду. Ордер може бути наданий лише на вільне жиле приміщення. Статтею 59 ЖК України передбачено, що ордер на жиле приміщення може бути визнаний недійсним у судовому порядку, зокрема, у випадку порушення прав інших організацій на вказане в ордері жиле приміщення, неправомірних дій посадових осіб при вирішенні питань про надання жилого приміщення. Питання надання жилих приміщень громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, регулюються Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Української РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470 (далі за тестом - Правила), що прийняті відповідно до ст.60 Житлового кодексу України. Відповідно до цих Правил, громадянам надаються у безстрокове користування жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання. (п.1 розділу І). З приведених доказів вбачається, що надання виконкомом Димитровської міської ради відповідачам [PERSON] ордеру на квартиру, на підставі якого вони вселилися до спірної квартири, вказувало на те, що ця квартира перебувала у комунальній власності і знаходилася у віданні міської ради. Однак, рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16.09.2013 року встановлено, що як на час прийняття виконавчим комітетом Димитровської міської ради рішення № 77 від 19.01.2007 року щодо надання спірного жилого приміщення відповідачам [PERSON], так і на момент приватизації цього житла відповідачами [PERSON], воно вже не перебувало у державному житловому фонді, а знаходилося у власності позивача, який придбав спірну квартиру у фізичних осіб, що першими приватизували цю квартиру і які на підставі ст.12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мали право нею розпоряджуватися на свій розсуд. Договір купівлі-продажу квартири, яким встановлюється право власності позивача на спірне житлове приміщення, як на момент вселення у квартиру відповідачами [PERSON], так і на теперішній час, є дійсним. Дана обставина вказує на те, що при виділенні у 2007 році спірної квартири [PERSON] виконавчим комітетом Димитровської міської ради були порушені порядок і умови надання жилих приміщень громадянам, що є підставою для визнання ордеру недійсним. За приписами ч.1 ст.117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадсього житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. Відповідно до ч.2 ст.117 ЖК України, у випадку визнання ордеру на жиле приміщення недійсним за інших обставин, крім випадку, передбаченого ч.1 ст.117 ЖК України, громадяни, вказані в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого приміщення. З огляду на приведені норми закону та встановлення підстав для визнання ордеру недійсним, відповідачі [PERSON] підлягають виселенню із займаного спірного житлового приміщення з наданням їм іншого рівнозначного жилого приміщення. Про існування ордеру № 2826 від 19.01.2007 року позивачу вперше стало відомо під час розгляду справи, за результатами якої постановлено рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16.09.2013 року, у спростування даного факту ніяких доказів суду не надано, тому позивачем відповідно до вимог ст.257 ЦК України строк звернення з даним позовом до суду не пропущений. В силу ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 229,40 грн. (а.с.2) підлягають покладенню на виконавчий комітет Димитровської міської ради. Враховуючи вищенаведене, суд на підставі ст.ст.9, 58, 59, 117 ЖК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: approved