Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до ТОВ « Вердикт Фінанс» про визнання договору поруки недійсним № 0307/0908/71-232-Р-1 від 26.09.2008р., що укладений між [PERSON] та ВАТ « Сведбанк», правонаступником, якого є відповідач. Позивач зазначає, що дружина приховала факт вчинення спірного правочину, а також те, що він не давав згоду на укладення договору поруки. Позивач вважає, що при укладенні оскаржуваного договору сторонами було порушено норми Сімейного кодексу України, а отже договір поруки повинен бути визнаний недійсним. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ « Вердикт Фінанс» проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 26.09.2008 р. між [PERSON] та ВАТ « Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ « Вердикт Фінанс» було укладено договір поруки № 0307/0908/71-232-Р-1 для забезпечення кредитного договору № 0307/0908/71-232 від 26.09.2008року. За умовами вказаного договору [PERSON] зобовязується перед ВАТ « Сведбанк», правонаступником, якого є відповідачем відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №0307/0908/7232 від 26.09.2008року, у сумі 26 000,00доларів США строком до 25.09.2038р. з процентною ставкою 9,5 % річних за використання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст..553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Позивач та [PERSON]. на час укладення зазначеного договору перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач як на підставу задоволення позову посилається на положення Цивільного та Сімейного кодексів України. Укладений договір є двосторонніми правочинами і укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч. ч. 1- 6 ст. 203 ЦК України. Згідно з ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороноюстороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно з ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Також ч. 3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Позивач стверджує, що не давав відповідачу згоду на укладення договору поруки, тому порушуються його права внаслідок укладення договору поруки. Згідно ст..73 СК України за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисто майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена його в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї і те, що було одержане за договором використано на її потреби. Таким чином за зобовязаннями [PERSON]. за цим договором стягнення може бути накладено лише на її особисте майно і на частку у праві спільної з її чоловіком сумісної власності, яка виділена їй в натурі. Враховуючи вищевикладене, позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed