Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Позивач 29 жовтня 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя сооба [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач у своєму позові посилався на те, що 25.08.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №МР-2609 на підготовку фахівця [PERSON] за спеціальністю «Маркетинг», на 4 навчальні роки - з 01.09.2010 року по 30.06.2014 року, та відповідно до наказу №1482 від 25.08.2010 року [PERSON] з 01.09.2010 було зарахована студенткою 1 курсу ДДАУ. Відповідач відповідно до умов договору повинна була сплачувати 6000 гривень щорічно, але дана умова відповідачем виконана не була. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надання освітніх послуг в розмірі 15515,50 гривень та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляду справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, тому суд, враховуючи вказані обставини та надане позивачем клопотання, вважає недоцільним подальше відкладання справи, та на підставі статті 169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 25.08.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №МР-2609 на підготовку фахівця [PERSON] за спеціальністю 6.030507 «Маркетинг», на 4 навчальні роки - з 01.09.2010 року по 30.06.2014 року, та відповідно до наказу №1482 від 25.08.2010 року, [PERSON] з 01.09.2010 року було зараховано студенткою 1 курсу ДДАУ. 30.08.2013 року [PERSON] було відраховано з третього курсу навчання за порушення умов договору. Відповідно до умов договору на позивача покладався обов'язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що і виконувалося у повному обсязі. Натомість відповідач, як замовник, був зобов'язаний своєчасно, до початку навчального року (семестру), вносити оплату за освітню послугу у розмірі 6000 гривень щорічно. Дана умова договору виконана не була, адже відповідачем проведено оплату у сумі лише 6000 гривень на першому курсі навчання [PERSON] За умовми п. 5.2. договору, розмір плати за весь строк надання освітньої послуги становить 24000 гривень. За розрахунками бухгалтерії ДДАУ, на даний момент за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 12000 гривень за період навчання в ДДАУ [PERSON] з 01.09.2011 року по 31.08.2013 року. Свій борг відповідач визнала, про що свідчать надані нею розписки на ім'я ректора ДДАУ про зобов'язання погасити борг, проте жодних дій на виконання свого зобов'язання нею не вчинено. 04.09.2013 року відповідачу було надіслано претензію на суму 12000 гривень, відповіді на яку не отримано. На данйи час сума основного боргу становить 12000 гривень. Відповідно до закону України «Про відповідальність за несвоєчане виконання грошових зобов'язань», боржнику належить сплатити пеню, розмір якої не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Сума пені за час проcтрочення зобов'язання з 01.09.2011 року по 25.10.2013 року становть 2920,76 гривень. Відповідності до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. Сума 3% річних за час прострочення оплати становить 594,74 гривень. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Обговорюючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 229,40 гривень, що підтверджується квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved