Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Представник відповідача - Лиманської сільради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки, діюча від її імені та в її інтересах, на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Третя особа - [PERSON] заперечень, додаткових заяв щодо позову не мав, просив про розгляд справи у його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS] (замовник [PERSON]); копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO]; копії довідок Лиманської сільради від 15.08.2012р. та 07.05.2013р.; копія заповіту на ім'я [PERSON] та [PERSON] від 27.06.1988р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.08.2013р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] є дітьми нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS], в якому він мешкав разом із своєю родиною без оформлення правовстановлюючих документів на нерухомість. Належність [PERSON] вищевказаного житлового будинку підтверджується довідкою Лиманської сільради від 07.05.2013р., згідно якої йому було виділено земельну ділянку за вказаною адресою для будівництва житлового будинку та господарських споруд. За життя [PERSON] належним йому майном на випадок своєї смерті розпорядився, 27.06.1988р. склав заповіт на ім'я позивачки та третьої особи, [INFO] - помер. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ні позивачка, ні третя особа не звернулися до нотаріальної контори із заявами про її прийняття. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки та її брата до нотаріуса, оформити прийняття спадщини було б неможливо у зв'язку із відсутністю технічної та правовстановлюючої документації на житловий будинок. Незважаючи на це, позивачка прийняла спадщину фактичним мешканням із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. 23.04.2013р. технічну документацію на житловий будинок було виготовлено. В даний час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок ([PERSON] за своє життя не звернувся за оформленням права власності на нерухомість із реєстрацією її у передбаченому законом порядку), про що 19.08.2013р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті батька позивачки це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із ним мешкала тільки позивачка (матір позивачки померла раніше, у 1997р.). Після смерті батька позивачка понесла витрати на поховання, виконання поминальних обрядів, успадкувала речі побуту, що залишилися від нього. По теперішній час позивачка доглядає за будинком, сплачує комунальні послуги. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець спадщину не прийняв та на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у [INFO]. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивачка фактично прийняла спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 524 ЦК України 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. За ст. 534 ЦК України 1963р. кожен громадянин може заповісти все своє майно або його частину одній або кільком особам… Відповідно до вимог ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається такою, що належить спадкоємцю з часу її відкриття. За ст. 549 ЦК України 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном або, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття такої. Для прийняття спадщини встановлюється строк - шість місяців, який обчислюється з моменту відкриття спадщини, якщо спадкоємець протягом вищезгаданого терміну не подав заяви про прийняття спадщини або не прийняв її фактично, він вважається таким, що не прийняв її. Позивачка у справі є спадкоємицею за заповітом (ст. ст. 524, 534 ЦК України). Вона юридично не прийняла спадщину, але управляє та володіє майном померлого батька, тобто вона фактично прийняла спадщину в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Факт прийняття спадщини позивачкою після смерті батька знайшов своє належне підтвердження в ході розгляду справи. Вона на час відкриття спадщини мешкала разом із батьком, після його смерті продовжує доглядати за нерухомістю, отже прийняла спадщину в порядку п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК України 1963р. В даний час позивачка не має можливості оформити прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право власності на нерухомість за відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок [ADDRESS]. Незважаючи на це і на вимоги Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спірний житловий будинок належав [PERSON], оскільки на його ім'я виділялася земельна ділянка під житлову забудову (про що свідчить довідка Лиманської сільради від 07.05.2013р.), він побудував на ній житловий будинок і господарські споруди, користувався ними. Батько позивачки помер у [INFO]., на той час вимоги щодо обов'язкової державної реєстрації речових прав на нерухоме майно до власника не пред'являлися, відсутність правовстановлюючого документу на нерухомість не може бути перешкодою для набуття права власності спадкоємицею в порядку спадкування. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на житловий будинок , що належав її батькові - [PERSON]

Outcome: approved