Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], УДАІ ГУМВС України в Чернігівській області, 3-тя особа Закрите акціонерне товариство "Філдес Україна", в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль [NUMBER], визнати укладеними договори купівлі-продажу даного автомобіля між [PERSON] та [PERSON], та між [PERSON] і ним ([PERSON]) та зобов'язати УДАІ ГУМВС України в Чернігівській області передати йому вказаний автомобіль. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15 липня 2010р. [PERSON], продав належний йому автомобіль "Ауді-80", держ. номер [NUMBER], [PERSON] При цьому з обліку автомобіль не знімався, а була оформлена генеральна довіреність на користування та розпорядження зазначеним автомобілем. Від його імені за розпискою в [PERSON] гроші отримано [PERSON] На момент укладення даної довіреності [PERSON] достовірно знав, що у нього існує невиконане цивільно-правове зобов'язання у розмірі 21 360 грн. 96 коп. та додатково судові витрати, щодо якого винесено судове рішення Дніпровським районним судом м. Києва та відкрито виконавче провадження, на користь ЗAT "Філдес України". Тобто [PERSON], не повідомивши про це покупця автомобіля, ввів його в оману, заволодів грошовими коштами, достовірно знаючи при цьому, що на виконання судового рішення автомобіль, який зареєстрований на його ім'я, буде у покупця вилучений. При цьому, виконувати добровільно зазначене цивільно - правове зобов'язання [PERSON] наміру не мав, оскільки воно не виконано досі. Отже, мав намір дочекатися виконання його за рахунок автомобіля, гроші за який ним вже було отримано. Він вважає, [PERSON] шляхом обману заволодів грошовими коштами за нібито продане майно, достовірно знаючи, що це майно у покупця не буде залишено, а піде на задоволення вимог кредиторів самого [PERSON] Тобто за рахунок зазначеного майна [PERSON] розраховував отримати подвійну вигоду - заволодіти грошовими коштами покупця, а потім щоб це майно було реалізовано на задоволення вимог його ж, [PERSON], кредиторів. 27.02.2012 р. він ( позивач) даний автомобіль придбав у [PERSON] за 32 000 грн., по генеральній довіреності на зазначений автомобіль. Однак, 12.10.2012 р. автомобіль був у нього вилучений працівниками УДАІ Чернігівської обл. на підставі розшуку його виконавчою службою. На даний момент автомобіль знаходиться у УДАІ Чернігівської обл. Кримінальне провадження за зазначеним фактом за ст. 190 КК України ведеться на даний час Дніпровським РУГУМВС України в м. Києві. Позивач вважає, що фактично між відповідачем 1 та відповідачем 2, а потім між останнім та позивачем було укладено договори купівлі-продажу зазначеного автомобіля, які відповідно до умов підлягають визнанню укладеними та виконаними, оскільки грошові кошти за автомобіль ним було передано. Автомобіль та реєстраційний документ на нього отримано. Істотні умови договору досягнуто і виконано, а право власності слід визнати таким, що перейшло до нього. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], представник 3-ї особи ЗАТ "Філдес України" до суду не з'явилися, причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача УДАІ ГУМВС України в Чернігівській області до суду не з'явився, однак направив до суду письмові заперечення на позов та просить справу розглянути у його відсутність. (а.с. 61-62) Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлялися про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, доводи його адвоката, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірний автомобіль Ауді, модель 80, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14 червня 2005 року. (ас. 47) 15.07.2010 року відповідач [PERSON] видав генеральну довіреність на [PERSON] та [PERSON] зокрема, щодо розпорядження, в тому числі продати, обміняти, передати в оренду, заставити автомобіль Ауді, модель 80, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та зняти з обліку в органах ДАІ зазначений автомобіль. ( ас. 44) Крім того, в матеріалах справи міститься копія розписки від 15.07.2010 року згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 32000 грн. в якості оплати за автомобіль Ауді - 80, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. (48-а). 27.02.2012 року відповідач [PERSON] видав генеральну довіреність на позивача [PERSON] щодо розпорядження, в тому числі продати, обміняти, передати в оренду, заставити спірний автомобіль та зняти з обліку в органах ДАІ зазначений автомобіль.( ас. 45). Крім того, в матеріалах справи міститься копія розписки від 27.02.2012 року згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 32000 грн. в якості оплати за автомобіль Ауді-80, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. (ас.48). Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно частини 1 статті 321 Цивільного Кодексу України встановлено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.1 та ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України) Звертаючись з позовом до суду, позивач просить визнати укладеними договори купівлі-продажу автомобіля Ауді-80, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON], та між [PERSON] та [PERSON], які вважає укладеними з моменту видачі генеральних доручень 15.07.2010 року та 27.02.2012 року. Торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року № 228, які були чинні на момент видачі довіреності. При цьому, видача генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб без укладення договору купівлі-продажу відповідно до вимог закону та Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, які затверджені наказом Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року №228, не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності транспортних засобів до третіх осіб. Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів регламентується Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388 (далі по тексту Порядок), та Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, затверджена наказом МВС 11.08.2010 р за №379 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 р. за N 123/18861. Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п. 7 вказаного Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до на чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. В п. 8 вищезазначеного Порядку, передбачені документи, а саме нотаріально посвідчене доручення з правом розпоряджатися автомобілем на свій розсуд яке дає право зареєструвати органам Державтоінспекції транспортний засіб. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів здійснюються підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку зареєстрованих транспортних засобів та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, і отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: - довідка-рахунок, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; - договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; - копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; та інше. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Відповідно до ст.19 Закону України "Про автомобільний транспорт" транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Оскільки чинним законодавством України передбачено обов'язкову реєстрацію права власності на транспортні засоби, право власності на автомобіль в повному обсязі виникає з моменту такої реєстрації. А тому генеральна довіреність не є переходом права власності, а тільки дає підставу на реалізацію такого права подальшу реєстрацію транспортного засобу в органах ДАІ. Таким чином, чинне законодавство встановлює наступні правила придбання легкових автомобілів: відчужувач та набувач повинні укласти договір про придбання автомобіля (договір купівлі-продажу, міни дарування, тощо); підставою для реєстрації транспортного засобу у підрозділах ДАІ, є правочин щодо придбання автомобіля, який має бути нотаріально посвідченим або укладеним на товарній біржі; право власності на автомобіль виникає у власника з моменту фактичної передачі автомобіля, якщо інше не встановлено договором. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідач [PERSON] передав позивачу [PERSON] транспортний засіб - автомобіль Ауді-80, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], на підставі генеральної довіреності від 27.02.2012 року, якою доручив позивачу розпоряджатись, в тому числі продавати, обміняти, передати в оренду, заставити спірний автомобіль та зняти з обліку в органах ДАІ, на таких же умовах 15.07.2010 року відповідач [PERSON] видав генеральну довіреність на [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.7 ст.319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, вставленого законом. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до положень ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України) Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт оформлення [PERSON], який є власником автомобіля, на ім'я [PERSON] та [PERSON] генерального доручення та в свою чергу оформлення [PERSON] на ім'я [PERSON] генерального доручення, не є підставою для визнання права власності на транспортний засіб, в той же час позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити наявність оформленого між сторонами письмового договору купівлі-продажу автомобіля марки Ауді-80, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та не наведено правових підстав для визнання дійсним договорів купівлі продажу спірного транспортного засобу, оскільки укладення такого виду договору в усній формі не передбачено чинним законодавством, та суперечить природі даного виду договору, які регулюються положеннями Глави 54 "Купівля-продаж" Цивільного кодексу України. В той же час, якщо сторонами угоди, пов'язаної з переходом права власності на майно, не дотримано вимог нормативних актів стосовно реєстрації майна, в даному випадку, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, а тому підстав для визнання угод дійсними немає. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суду приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], УДАІ ГУМВС України в Чернігівській області, 3-тя особа Закрите акціонерне товариство "Філдес Україна" про визнання права власності на автомобіль, визнання договорів купівлі-продажу укладеними та зобов'язання винити дії є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем визначено неналежний спосіб захисту речового права на майно, а саме транспортний засіб, не доведено факт виникнення між сторонами договірних відносин, тобто укладення договору купівлі-продажу автомобіля, а наведені позивачем підстави для витребування майна у відповідача УДАІ ГУМВС України в Чернігівській області суперечать положень ст.387 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом прийняте рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а позивача звільнено від сплати судового збору. Враховуючи викладене та керуючи ст.ст. 319, 321, 328, 387, 392 Цивільного кодексу України, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 64, 88,174, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 232-233, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed