Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 800 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини певного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві зазначила, що 16.08.2013 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від спільного подружнього проживання в них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В даний час відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться станом здоров’я сина, його вихованням та матеріальним становищем. Син росте, розвивається, навчається в школі, тому потребує значних фінансових затрат на навчання, харчування, лікування та одяг. Відповідач працює неофіційно, тому позивачка не може надати довідку про його доходи. Він є молодою, здоровою та працездатною людиною, на утриманні у нього немає інших непрацездатних осіб, а тому він взмозі сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого законодавством на одну дитину. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав. Суду пояснила, що відповідач неофіційно працює в м. Київ, має заробіток по 180 грн. в день, тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі, вказаному в позовній заяві, на утримання сина, який навчається в першому класі, Відповідач позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що стабільної роботи не має, тому він не має можливості сплачувати аліменти у такому великому розмірі. Не згідний з тим, що він взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Реально може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі по 300 грн. в місяць. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно представленої копії рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 16.08.2013 року по справі № 342/1097/13-ц шлюб між [PERSON] та гр. [PERSON] (дошлюбне прізвище Федорів) [PERSON], який був зареєстрований 14 серпня 2006 року у виконкомі Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5 - розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 057090, виданого 01 лютого 2007 р. виконкомом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач в достатній кількості коштів на утримання дитини не надає, не сплачує аліменти на утримання інших дітей чи непрацездатних батьків. Конституцією України визначено основні права й обов’язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема ч.2 ст.51 Основного Закону визначено, що батьки зобов’язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов’язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов’язків щодо дитини. Обов’язок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено статтею 180 СК України. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Даних про те, що відповідач працює та має регулярний дохід, - суд не має. Отже, є підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі. Врахувавши стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, те, що він не має на утриманні іншої сім’ї, інших дітей чи непрацездатних батьків, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років згідно ст. 7 Закону України “Про державний бюджет України на 2013 рік” становить 1210 гривень, тому суд приходить до переконання, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, така сума для нього є реальною. Разом з тим, суд враховує те, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, яка передбачає визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з наведеного, відсутні підстави для встановлення судом мінімального розміру аліментів у відсотках до прожиткового мінімуму для дитини певного віку, тому позов в цій частині не підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 09.10.2013 року, тому з цього дня слід розпочати стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial