Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення її та її неповнолітніх дітей з квартири [ADDRESS], обгрунтовуючи свій позов наступним. [INFO] помер чин позивачки - [PERSON], після смерті котрого залишилось спадкоємне майно у вигляді квартири [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати загальною площею 35,2 кв.м. Позивач [PERSON] після смерті сина прийняла спадщину і на цей час є власником вказаної спірної квартири, оскільки отримала на неї свідоцтво про право на спадщину та зареєструвала її за собою у КП БТІ м. Донецька. На цей час у вказаній квартирі зареєстровані та проживають відповідач [PERSON] з двома своїми неповнолітніми дітьми - донькою [PERSON], [INFO], та донькою [PERSON],[INFO]. За життя її син не знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою і сумісних дітей не мають. Відповідач на вимоги позивача відмовляється звільнити спірну квартиру та знятись з реєстрації, оскільки вважає, що вона має на неї права, саму позивачку в квартиру не допускає. Тому позивач [PERSON] просить задовольнити її позов та виселити відповідача [PERSON] з її дітьми з вказаної квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вказаний позов підтримали і пояснили аналогічні обставини, що викладені у позовній заяві, яку просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог і пояснили, що з позовом не згодні, просять відмовити у його задоволенні, оскільки відповідач була членом сім'ї померлого сина позивача - [PERSON], вони мають спільну дитину і вона з дітьми була зареєстрована в спірній квартирі за згодою сина позивача на постійне місце проживання. Представник представника органу опіки та піклування Гнеденко В.М. також з позовом не згоден, оскільки в інтересах неповнолітніх дітей неможливо задовольнити його, бо діти залишаться без житла. Суд, заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 319,321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. До матеріалів справи приєднане свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким позивач [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS], яку вона отримала після смерті свого сина [PERSON], померлого [INFO] (а.с.7). Вказана спірна квартира зареєстрована за позивачем [PERSON] у встановленому законом порядку в КП "БТІ м. Донецька", що підтверджується доданими до справи технічним паспортом та витягом з реєстру права власності (а.с.5-6). Судом встановлено, що на цей час назване свідоцтво про право на спадщину за законом на імья позивача [PERSON] не відмінено, не змінено та не скасоване в установленому законом порядку. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно довідки КП "Керуюча компанія Будьоннівського р-ну м. Донецька", у спірній квартирі на цей час значаться зареєстрованими: відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Тому, суд вважає, що реєстрація відповідача [PERSON] та її дітей у вказаній квартирі створює перешкоди у реалізації позивачем [PERSON] права власності на вказане майно. Оскільки Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, то відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON] підлягають виселенню з вказаною квартири [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що вона та її неповнолітні діти разом із померлим сина позивача [PERSON] проживала у спірній квартирі як члени сім'ї, були зареєстровані в цій квартирі як члени однієї родини на постійне місце проживання, що неповнолітня донька [PERSON], [INFO], є спільною дитиною її та сина позивача [PERSON], оскільки з цього приводу відповідач [PERSON] не надала жодних доказів. Тому, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти у вказаній спірній квартирі були тимчасовими жильцями, а, відповідно до ст. 99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають, незалежно від тривалості проживання, тобто підлягають виселенню. Суд не приймає до уваги посилання представника опіки та піклування Гнеденко В.М. на те, що виселити відповідача [PERSON] та її неповнолітніх дітей зі спірної квартири не можливо, оскільки вони не мають іншого житла і діти є неповнолітніми, бо вказані обставини не є підсатавами для порушення права власності позивача [PERSON] Згідно зі статтею 109 ЖК України, виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] відмовляється добровільного виселитися зі своїми дітьми з займаної нею квартири, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та виселити їх за судовим рішенням. На підставі ст.ст. 99, 109, 150 , 156 ЖК України, ст. ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України та

Outcome: approved