Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області, Управління Держземагенства в Іванківському районі Київської області, [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку та визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельну ділянку. В своїх позовних вимогах позивач просить припинити право власності гр.[PERSON] на земельні ділянки, розмірами 0.2500 га 0.2600 га, що розташовані по вул.Садовій,6 в с.Жміївка Іванківського району Київської області, визнати державні акти на вказані земельні ділянки недійсними та зобовязати відповідача [PERSON] сільську раду анулювати їх. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником жилого будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: с.Жміївка, вул.Садова,4 Іванківського району Київської області, сусідом якого є відповідач, [PERSON]. Біля будинку, розташовані дві земельні ділянки, призначені для обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства, якими користується [PERSON] на підставі Державних актів про право приватної власності на земельну ділянку, виданих на підставі рішення [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області. Позивач вважає, що працівники Жміїівської сільської ради в своєму рішенні умисно та помилково вказали невірну адресу земельних ділянок: вул.Садова,6 замість правильного вул.Садова,4. В судове засіданні, призначене на 18 грудня 2013 року на 13 годину позивач не зявилася, звернулася із заявою про зупинення справи до розгляду справи в Вищому спеціалізованому суді, а в судове засідання зявитися не взмозі та, як хворіє. В судове в судове засідання, призначене повторно на 25 грудня 2013 року на 10 годину позивач не зявилася, надіслала суду телеграму з прохання відкласти розгляд справи на 2014 рік, так як хворіє і не може бути присутня в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважає, що його батько, [PERSON] є власником земельних ділянок, що знаходяться в с.Жміїівка, по вул.Садовій,6 Іванківського району Київської області на законних підставах, а дії працівників Жміїівської сільської ради є правомірними. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Іванківського району в судове засідання не зявився, звернувся до суду з листом в якому просять розгляд справи розглянути без їх представника. Позов [PERSON] не підтримують, так як вважають, що діяли згідно Земельного Кодексу України. Представник відповідача - Управління Держкомзему в Іванківському районі в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлено вчасно. Надіслали лист, у якому просили справу розглядати за розсудом суду без участі їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення №15 7 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області від 27 липня 2007 року, [PERSON] надано дозвіл на збір технічної документації на земельні ділянки зі складання державного акта на право власності на земельні ділянки, які розташовані за адресою: с.Жміївка, вул.Садова,6 Іванківського району Київської області, одна з яких розміром 0,25 га, призначена для обслуговування жилого будинку, та господарських споруд; друга-розміром 0,2674 га, призначена для ведення особистого селянського господарства. З державних актів про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №400165 та серії ЯИ №400164 слідує, що [PERSON] є власником земельних ділянок, одна з яких розміром 0,25 га призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд; друга розміром 0,2674 га, призначена для ведення особистого селянського господарства. Обидві земельні ділянки знаходяться за адресою: с.Жміївка, вул.Садова,6 Іванківського району Київської області. Крім того, судом також встановлено, що рішенням Іванківського районного суду Київської області від 31 жовтня 2012 року [PERSON] відмовлено у визнанні за нею права власності на жилий будинок, що розташований в с.Жміїівка, по вул.Садова,4 Іванківського району Київської області. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2012 року рішення Іванківського районного суду Київської області від 31 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано за [PERSON] Максиміваною право власності на спадковий жилий будинок, що розташований в с.Жміївка, по вул.Садова,4 Іванківського району Київської області, як спадщину за законом після смерті її матері [PERSON]. Ухвалою Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2013 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, а рішення Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Іванківського районного суду Київської області від 31 жовтня 2012 року залишено без змін. За положеннями ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.125 ЗК України право власності та право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в ст.140 ЗК України і він є вичерпним. Однак, ст.140 ЗК України встановлює перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто у встановленому законом порядку. Разом з тим у даній справі, судом встановлено, що відповідачі набули право власності на земельну ділянку на підставі рішення №15 [PERSON] сільської ради Київської області 7 сесії 5 скликання від 12 лютого 2008 року, яке не скасоване та є чинним. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004року №7 " Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав" власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права,навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою". Відповідно до ст.155 ч.1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 96 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил обросусідства та обмежень з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди. Згідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою Наказом Держкомзему України №43 від 4.05.1999 року врегульовано порядок складання, видачі та реєстрації державних актів на право власності на землю. Згідно п 1.15 Інструкції розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт або територіальні органи земельних ресурсів. Згідно з Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, яка затверджена наказом Держкомзему від 22.06.2009 року № 325, що зареєстрований в Мінюсті 06.08.2009 року за № 735X16751, організацію робіт з видачі державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою у разі виявлення землевласником (землекористувачем) у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок, втраті (пошкодженні) державного акта, у разі добровільної заміни державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування землею), здійснюють Головні управління Держкомзему в м. Києві та Севастополі, управління (відділи) Держкомзему районах (містах), міжміські, міжрайонні, міськрайонні управління (відділи) Держкомзему (далі - територіальні органи Держкомзему). На даний час це органи, в які вони реорганізовані. Суд відмовляючи в позові [PERSON] враховує те, що земельні ділянки, на які позивач просить припинити право власності є власністю відповідача, [PERSON], і його власність підтверджується державними актами про право власності на земельну ділянку.

Outcome: dismissed