Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що з відповідачем він перебував в зареєстрованому шлюбі. Він шлюбу в них народилась дитина - [PERSON] Після розлучення у нього з відповідачем склались напружені стосунки та вона не надавала йому можливості спілкуватися з їх сумісною дитиною. Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 21.11.2008 року було визначено графік побачень батька з сином, однак відповідачем він дотримувався тільки перші три місяці, після чого вона перешкоджала йому бачитися з сином. Починаючи з лютого 2013 року відповідач зовсім йому перестала надавати дитину для спілкування, мотивуючи тим, що на цьому наполягає дитячий психолог, при цьому не надавала йому можливості поспілкуватися з даним фахівцем та з'ясувати причину таких рекомендацій. Зазначає, що він у квітні 2013 року він навідував сина у школі, де він йому повідомив, що сумує за ним та запитав чому він до нього не приходив. Отже, вважає, що відповідач свідомо та безпричинно перешкоджає йому бачитись із сином. Зазначаючи, що ці обставини йому заподіюють психологічну травму, а образи з цього приводу з боку відповідача принижують його чоловічу та батьківську гідність. В ході судового розгляду 25 жовтня 2013 року подав до суду заяву про залишення його позовної вимоги про стягнення з відповідача 5 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди без розгляду, мотивуючи тим, що відповідач очікує дитину та потребує коштів на її утримання. Ухвалою Індустріального районного м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. залишено без розгляду. В судові засідання з'являвся позивач та його представник, які підтримали викладені в позовній заяві обставини та просили суд усунути перешкоди у спілкування з дитиною та визначити способи участі у спілкування з дитиною у вигляді надання можливості йому брати участь у вихованні сина та спілкуванні з ним кожні перші та треті вихідні місяця, з суботи 10.00 по неділю 17.00 за обраним ним місцем, у період літніх канікул надавати йому сина на два тижня (14 днів) для виїзду на оздоровлення. В судові засідання з'являвся відповідач та його представник, заперечували проти задоволення позовних вимог, надали суду письмові заперечення, в яких відповідач зазначила, що вона не перешкоджає позивачу спілкуватися з дитиною, однак вона була вимушена порушити графік зустрічей батька з сином, оскільки останній повертав його неодноразово у хворому стані, порушував його режим або зовсім залишав дитину на піклування своїй співмешканці [PERSON] Зазначає, що її турбує те, що батько проживає в однокімнатній квартирі разом з іншою жінкою та не має належних умов для повноцінного нічного відпочинку для дитини. Вважає, що всі зустрічі батька з сином повинні проходити в присутності матері або представника органу опіки в денний час. Після опитування дитини психологом центру соціальних служб для сім'ї та молоді Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради психолог зазначила про негативний психологічний стан дитини після зустрічей з батьком та про необхідність проходження батька дитини та дитини психокорекції. Тому просили суд визначити наступний порядок участі батька [PERSON] у вихованні неповнолітнього сина - [PERSON]: два рази на місяць у першу та третю суботу з 10.00 год. до 18.00 год. дитина проводить з батьком при бажанні дитини та за погодженням з матір'ю дитини та зобов'язати батька завчасно попереджати про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з матір'ю з урахуванням режиму навчання, режиму харчування, стану здоров'я, інтересів дитини та бажання дитини, наполягаючи на тому, щоб мати була присутня при зустрічах батька з дитиною. Потім була відповідачем та його представником змінена позиція, та вона визнала позовні вимоги частково, підтримуючи зазначений вище графік, при цьому не наполягаючи на її присутності при зустрічах, однак заперечуючи щодо залишення дитини на ніч та проведення сумісного відпочинку часу у період літніх канікул на протязі 14 днів. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Індустріальної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання з'являвся, спочатку підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. В кінці судового розгляду позов [PERSON] підтримали частково, зазначивши про необхідність усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, однак посилаючись на те, що дитина давно не спілкувалась з батьком, вважали необхідним встановлювати графік побачень батька з сином без залишення дитини на ніч, та зазначаючи, що сумісний відпочинок батька з дитиною в період літніх канікул повинен визначитися за взаємною згодою між батьками. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01 грудня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с. 12). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] 20 березня 2007 року був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 128 (а.с. 7). Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради № 349 від 21.11.2008 року погоджено дні побачень [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON] за наступним графіком: перші та треті вихідні місяця з суботи 10.00 години по неділю 17.00 години (а.с. 14). Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що відповідачем порушуються вимоги закону зокрема ч. 2 ст. 158 СК України, оскільки остання не виконує рішення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 21.11.2008 року, перешкоджає позивачу виконувати обов'язок передбачений ч. 2 ст. 157 СК України, чим порушує ч. 3 ст. 157 СК України. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні [PERSON] з його сином, при цьому позитивно характеризували особу позивача та пояснювали, що позивачем створюються всі необхідні умови для спілкування з дитиною, та квартира, в якій проживає позивач облаштована з врахуванням інтересів та потреб дитини. Також свідки зазначали, що раніше відповідач взагалі не належно ставилась до виконання своїх батьківських обов'язків, дитина на протязі тривалого часу проживала разом з позивачем та його співмешканкою. Свідок [PERSON] зазначала, що відповідач не чинила перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, а навпаки вона ніколи не бачила, щоб відповідач приходив до школи, цікавився життям сина. Зазначала, що дитина дійсно в першому класі був достатньо замкнутий, та зі слів відповідача їй стало відомо про рекомендації психолога. Свідок [PERSON], мати чоловіка відповідача, надавала пояснення з приводу стану дитини, коли він приїздив від батька, зазначаючи, що дуже часто після зустрічей з батьком дитина мала хворобливий стан. Оцінюючи пояснення зазначених свідків, суд вважає, їх такими, які не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки пояснення свідка [PERSON] ґрунтувались здебільшого на обставинах, які свідку були повідомлені безпосередньо відповідачем, особою, яка має свою позицію у справі та заперечує щодо задоволення вимог. А пояснення [PERSON], не підтверджуються будь-якими іншими доказами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має позитивні характеристики з місця роботи (а.с. 51) та з місця проживання (а.с. 52), на диспансерному обліку у лікаря - нарколога не знаходиться. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25 грудня 2013 року, складеного комісією служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради умови проживання в [ADDRESS], за місцем проживання батька, задовільні, дотримані санітарно-гігієнічні умови, в наявності побутова техніка, для виховання та розвитку дитини виділено окреме спальне місце, місце для відпочинку. Судом під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б могли свідчити про можливий негативний вплив батька на дитину, які б перешкоджали її нормальному розвиткові. Суд критично відноситься до наданого представником відповідача повідомлення з центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради про психологічний стан дитини, оскільки дана інформація та викладені в ній рекомендації є думкою однієї особи, яка була надана на підставі проведеного опитування тільки дитини без врахування та проведення необхідних дій з іншими членами родини, а також з батьком дитини. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є обґрунтованими, законними і підлягають задоволенню, підстави для відмови у задоволенні останніх судом не вбачаються. Крім того, підлягають задоволенню вимоги щодо спілкування з дитиною без обов'язкової присутності відповідача, з метою запобігання конфліктів між сторонами, що негативно впливатиме на дитину. На підставі викладеного та

Outcome: approved