Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

В суд звернулося публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 21920,83 грн. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 02.06.2008р. між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Банком «Фінанси та кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») укладено кредитний договір №Ф1-08/6120-62, згідно якого відповідачем було отримано кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн. із сплатою по процентній ставці 0,0001% річних та щомісячної комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів у розмірі 375,00 грн. Строк повернення до 01.06.2011р. Відповідно до умов кредитного договору у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних ануїтентних платежів за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка в розмірі 36% річних. З моменту отримання кредиту [PERSON] не сплачує заборгованості по кредиту. Загальна заборгованість станом на 18.08.2009р. складала 36106, 22 грн. та була присуджена із відповідачів згідно рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26.08.2010р. Однак, після постановлення судового рішення позичальник не виконував належним чином свої зобов'язання, в результаті чого виникла прострочена заборгованість по відсотках та щомісячній комісії за період з 18.08.2009р. по 03.10.2013р. на загальну суму 21920, 83 грн.: 8882, 24 грн. - по комісії, 13038, 59 грн. - по відсотках. Покликається позивач, що відповідно до п.7.3 кредитного договору, договір діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Тому, подано позов до суду. Представник позивача Лук’янов О.В. позовні вимоги підтримав повністю. З його пояснень слідує, що по рішенню суду із відповідачів було стягнуто заборгованість по кредитному договору станом на 18.08.2009р. Але виконання судового рішення відбулося не відразу. Тому, банк проводив подальше нарахування відсотків за користування коштами і комісії. Поручителі не повідомлялися про такі нарахування, оскільки в позивача немає такого обов'язку. В нинішньому позові заборгованість нарахована за період з 18.08.2009р. по червень 2013р. Із червня 2013р. суми нарахованої заборгованості незмінні. Просив позов задовольнити повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не визнали позовних вимог повністю. Заперечення сторони відповідачів проти позовних вимог зводяться до того, що вони здійснювали погашення присудженої по рішенню суду заборгованості шляхом відрахувань із заробітної плати. Потім в липні 2013р. [PERSON] було внесено на рахунок в державну виконавчу службу решту заборгованості на суму понад десять тисяч гривень. Відповідачі зазначають, що для них позивач не повідомив про подальше нарахування процентів та комісійної винагороди. У разі, коли б вони знали про такі нарахування, то відшукали б можливість раніше погасити борг. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову частково. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ч.1 ЦК встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02.06.2008р. між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Банком «Фінанси та кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») укладено кредитний договір №Ф1-08/6120-62, згідно якого відповідачем було отримано в кредит кошти в розмірі 15000грн. із сплатою по процентній ставці 0,0001% річних та щомісячної комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів у розмірі 375,00 грн.(п.2.1, 4.7 договору). Відповідно до умов п.4.9 кредитного договору у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних ануїтентних платежів та/або щомісячних комісійних винагород, за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка в розмірі 36% річних. Строк внесення останнього ануїтентного платежу - не пізніше 01.06.2011р. Із копії рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26.08.2010р., копії позовної заяви від 18.08.2009р., копії відомості розрахунку заборгованості по кредиту станом на 18.08.2009р., слідує, що з відповідачів стягнуто заборгованість по кредитному договору, що виникла станом на 18.08.2009р. Пунктом 7.3 договору визначено, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Сторони не оспорюють, що до червня 2013р. (по час проведеного розрахунку заборгованості) позичальником [PERSON] не було проведено повного погашення присудженої за рішенням суду заборгованості по кредиту. Це означає, що зобов'язання відповідачем [PERSON] до червня 2013р. виконане не було, а тому є підстави для застосування до цього часу положень вищеназваного кредитного договору, зокрема в частині нарахування відсотків за користування коштами (п.4.9) і комісійної винагороди (п.4.7). Детальною відомістю розрахунку заборгованості по кредитному договору підтверджується наявність заборгованості [PERSON]: 8882, 24 грн. - по комісійній винагороді, 13038, 59 грн. - по відсотках. Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем по кредитному договору і суд приймає вказаний розрахунок як доказ наявності невиконаних зобов'язань позичальником перед кредитором. Стороною відповідача не спростовано положень наведеного розрахунку заборгованості. Отже, суд встановив підстави для стягнення із [PERSON] вищезазначеної заборгованості по кредиту. В суді не доведено наявності достатніх підстав для покладення цивільної відповідальності на поручителів [PERSON] і [PERSON] по договорах поруки від 02.06.2008р. Так, відповідно до ст.559 ч.4 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У договорах поруки, укладених із [PERSON] і [PERSON], не встановлено строку припинення поруки. Посилання у п.5.1 договорів поруки на те, що порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею, не є встановленням строку припинення поруки. Тому, виходячи із змісту п.5.1 договорів поруки, на підставі ст.559 ч.4 ЦК, суд приходить до висновку про припинення поруки [PERSON] і [PERSON], оскільки кредитором не заявлено вимог до поручителів у межах шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання - 01.06.2011р. Отже, в позові до [PERSON] і [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial