Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання та користування будинком № 80 по вул. Леніна в с. Червоне Васильківського району Київської області, з тих причин, що він є власником зазначеного нерухомого майна, а правових підстав займання спірного житлового приміщення у відповідачів не має. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмову заяву про слухання у його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. У відповідності до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або*заперечень. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.І ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка немала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положенням ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно положень ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом із ним, зобов'язанні звільнити жиле приміщення, а у разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1.11.1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 жовтня 2004 року, домоволодіння по вул. Леніна,80 в с. Червоне Васильківського району Київської області на праві приватної власності належить позивачу. Відповідно до Державних актів про право приватної власності на земельні ділянки, земельна ділянка на якій розташовано спірне домоволодіння також належить позивачу. У відповідності до матеріалів справи, договору про здачу в найом будинку, в порядку ст. 158 ЖК України, позивач з відповідачами не укладав. Таким чином, підстав для подальшого користування будинком у відповідачів не має. На підставі наведеного та

Outcome: approved