Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому зазначає, що їй на підставі договору Дарування від 20.11.1996 р., зареєстрованого в ХДБТІ 25.12.1996 р. за № 95 належить квартира № 16, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. 9 Січня, 22. Під даною квартирою знаходиться нежитлове приміщення, загальною площею 41,4 кв.м., яким вона також користується з моменту оформлення договору дарування. Позивачка зазначає, що на сьогоднішній день вона із сім*єю продовжує проживати у вказаній квартирі та продовжує добросовісно, безперервно та відкрито користуватися зазначеним вище нежитловим приміщенням. Виходячи із зазначеного, позивачка просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення, що розташовано за адресою: м. Херсон, вул. 9 Січня, 22. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири № 16, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. 9 Січня, 22 на підставі договору Дарування від 20.11.1996 р., зареєстрованого в ХДБТІ 25.12.1996 р. за № 95. У відповідності до\~ статті 344 ЦК України\~ особа,\~ \~ яка\~ \~ добросовісно\~ \~ заволоділа\~ \~ чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В силу п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила вказаної статті поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. За змістом ст. 344 ЦК України, однією з обов'язкових ознак, яка є необхідною для набуття права власності на річ за набувальною давністю є те, що володіння має бути добросовісним. Цій умові відповідають випадки, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, чужим майном, зокрема, житлом, тобто не знав про обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужим майном і які не залишали сумніву в правомірності набуття майна. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Оскільки набувальна давність може застосовуватись, якщо мало місце добросовісне заволодіння чужим майном, особа, яка заволоділа річчю недобросовісно, не набуває права власності на неї. Набувальна давність визначається законом як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набуте як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Пунктом другим статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. № 4-рп/2004 визначено, що власники приватизованих та неприватизованих квартир є співвласниками допоміжних приміщень житлових будинків (комори, підвали, горища, сходи, сараї тощо). Допоміжні приміщення стають обєктами права спільної власності всіх співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно із приватизацією громадянами квартир та засвідчується Свідоцтвом про право власності на квартиру. Згідно вимог\~ ст. ст.\~ 10,\~ 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ \~ Ч. 3\~ ст. 60 ЦПК України\~ передбачає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~ \~ Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для даної справи, і які, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, повинен довести саме позивач, є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння), безтитульність володіння. Таким чином та з урахуванням наведеного суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки позивачем не доведено суду давність та безперервність свого володіння даними нежитловими приміщеннями, також позивачем не доведено, що нежитлові приміщення нікому не належать, або належить іншій особі, яка їй не відмома.

Outcome: dismissed