Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача пеню в розмірі 106591,35 грн. за несвоєчасну сплату аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що постановою Кіровського міського суду Луганської області від 26 лютого 2003 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання [PERSON], [INFO]; виконавчий лист знаходився на виконанні у відділі державної виконавчої служби Кіровського міського управління юстиції; проте через несвоєчасну сплату відповідачем аліментів за ним утворилася заборгованість у розмірі 12121,42 грн., за несплату якої з відповідача слід стягнути пеню. У судовому засіданні представник позивачки наполягав на задоволенні позовних вимог, надавши аналогічні пояснення. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він є громадянином Росії, його місце проживання зареєстроване на території Росії, в Україні перебуває тимчасово. У 2003 році Кіровським міським судом Луганської області без його участі та згоди було винесено постанову про стягнення з нього аліментів, у зв'язку з чим Суд Чукотського автономного округу Російської Федерації двічі відмовив у задоволенні клопотання позивачки про примусове виконання на території Росії рішення Кіровського міського суду Луганської області про стягнення з нього аліментів. Крім того, рішення Попаснянського районного суду Луганської області, залишеним без змін апеляційним судом Луганської області та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних i кримінальних справ, позивачці було відмовлено у стягненні з нього заборгованості по аліментам. Таким чином, відповідач вважає, що позов є безпідставним. Вислухавши думки сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне у задоволені позову відмовити з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Разом із тим, судове рішення підлягає виконанню на території України в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а на території інших держав - в порядку передбаченому міжнародними договорами України. Зокрема, примусове виконання рішення українського суду на території Російської Федерації здійснюється на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., згідно з якою рішення про примусове виконання рішення ухвалюється судом Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання, якщо буде установлено, що умови, передбачені даною Конвенцією, були дотримані. Таким чином, неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів за рішенням суду може бути стягнута лише у випадку, якщо заборгованість за аліментами не тільки сформувалася в період виконання судового рішення в порядку виконавчого провадження, але й підлягає стягненню в межах указаної процедури виконання судового рішення, адже в іншому випадку відсутні передбачені статтею 196 СК України для стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за рішенням суду.. У судовому засіданні встановлено, що постановою Кіровського міського суду Луганської області від 26 лютого 2003 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання [PERSON], [INFO] (а.с.124). Виконавчий лист №2-171 від 26.02.2003 року, виданий Кіровським міським судом Луганської області, щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], надійшов до відділу державної виконавчої служби Кіровського міського управління юстиції 04.03.2003 р., а виконавче провадження було відкрито 06.03.2003 р. та закінчене 10.06.2008 р. із заборгованістю на 01.06.2008 р. у сумі 7330,05 грн. на підставі ст.37 п.10 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки було встановлено, що боржник проживає на території Російської Федерації, при цьому виконавчий документ було повернуто до Кіровського міського суду Луганської області. (а.с.11-112, 125) У липня 2008 року клопотання [PERSON] про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на території Російської Федерації було направлено до компетентного суду РФ згідно Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р. Проте ухвалою Суду Чукотського автономного округу РФ від 27.01.2009 р. у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено на підставі п. «б» ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах і п.2 ч.1 ст.412 ЦПК РФ. (а.с.114-116,125) У червні 2009 року клопотання [PERSON] про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на території Російської Федерації було повторно направлено до компетентного суду РФ згідно Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р. Проте ухвалою Суду Чукотського автономного округу РФ від 19.01.2010 р. у задоволенні клопотання було відмовлено повторно. (а.с.119-122,125) Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 19 лютого 2013 року, яке набуло законної сили, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], третя особа - відділ державної виконавчої служби Кіровського міського управління юстиції Луганської області (а.с.91-93). Відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби Кіровського міського управління юстиції Луганської області №7457 від 10.12.2013 р. станом на цю 10.12.2013 р. на виконанні у відділі немає жодних виконавчих документів про стягнення аліментів з відповідача (а.с.123). Зазначені вище обставини не заперечувалися сторонами. Таким чином, беручи до уваги те, що: по-перше, виконавче провадження було закінчене відділом державної виконавчої служби Кіровського міського управління юстиції 10.06.2008 р. а виконавчий документ було повернуто до Кіровського міського суду Луганської області; по-друге, згідно ухвал Суду Чукотського автономного округу РФ від 27.01.2009 р. та 19.01.2010 р. на підставі п. «б» ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах позивачці було відмовлено в примусовому виконанні на території РФ постанови Кіровського міського суду Луганської області, що обумовило неможливість стягнення на території РФ як поточних аліментів, так і заборгованості за аліментами, нарахованої раніше; по-третє, рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 19 лютого 2013 року позивачці було відмовлено в стягненні з відповідача заборгованості по аліментам і на даний момент в органах державної виконавчої служби не знаходиться жодних виконавчих документів щодо стягнення з відповідача аліментів, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed