Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

25 вересня 2013 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із цим позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька [PERSON]. Спадкодавець помер [INFO] року, після чого відкрилася спадщина. До складу спадщини увійшло: - земельна ділянка, яка розташована: [ADDRESS], кадастровий номер №121010001005778; - домоволодіння, яке розташоване: [ADDRESS]. Для оформлення спадщини [PERSON] звернулася до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та подала відповідні документи (акт права власності на земельну ділянку, та документи, підтверджуючі право власності на домоволодіння). Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.05.2013 року, в якій зазначено, що надано до нотаріальної контори державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 649688, який був виданий на підставі рішення сесії Дніпропетровської міської ради від 08.12.2010 року, та зареєстрований в книзі реєстрації права власності на землю за номером № 121010001005778 від 13.07.2012 року, тобто після смерті спадкодавця. Також, в постанові зазначено, що у заявника на руках відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що рішення прийнято за життя спадкодавця, а лише державний акт виданий після його смерті, а також адреса домоволодіння у зв'язку зміни назви вулиці та нумерації з 1974 року ([ADDRESS]) була різною, документ видано на первісну адресу, у зв'язку з чим просить встановити факт тотожності поштових адрес в тому, що [ADDRESS] відповідає поштовій адресі [ADDRESS]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку і домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.4-7). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтовуючи їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. На думку представника, право власності на земельну ділянку виникло у спадкодавця за його життя, оскільки рішення про це було прийнято повноважним органом місцевого самоврядування до смерті [PERSON], а державний акт виданий та право власності зареєстроване після. Також вважала наявними підстави для встановлення факту тотожності адрес, а саме номерів [ADDRESS] оскільки є письмова відповідь про зміну адрес. Самарська районна у м.Дніпропетровську рада у письмових запереченнях та її представник у судовому засіданні просять відмовити у задоволенні позову, вважаючи що спадкодавець [PERSON] не набув згідно вимог закону, а саме ст. 125 Земельного кодексу України та ст. 331 Цивільного кодексу України, тому в розумінні ст. 1218 ЦК України воно не може входити до складу спадщини та успадковуватися спадкоємцями (а.с. 91-92). Представник Територіальної громади міста в особі Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні даного позову, оскільки міська рада жодним чином не перешкоджала прийняттю спадщини, не претендує на спадкове майно і з цього приводу немає спору з Дніпропетровською міською радою. Щодо суті позовних вимог зазначила, що підставою для зміни адрес на той час були листи відділу комунального господарства районної ради, термін зберігання яких становить п'ять років, а не довідка про зміну адреси (нумерації) домоволодіння. Державний акт було видано представнику за довіреністю [PERSON], який на той час помер, та право власності було також зареєстровано після смерті останнього, отже він не міг набути це право. Представник Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, але надав до матеріалів справи пояснення, в яких повідомив, що згоден з будь-яким рішенням та просить розглядати справу без його участі. Також було надано копію спадкової справи [PERSON] (а.с.72). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є онукою [PERSON], а її батько (син [PERSON]) помер ще у 1997 році, а позивач [PERSON] - її рідна тітка, батькова сестра. [PERSON] була єдиною донькою свого батька, у дідуся і бабусі було двоє дітей - її батько і позивач. [PERSON] відмовилася від спадщини на користь [PERSON], про що у встановленому порядку подала письмову заяву до нотаріальної контори. Треті особи [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій не заперечувала проти позовних вимог [PERSON], просила розглянути справу в її відсутність (а.с. 83). Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу по справі, дослідивши письмові докази справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Ігренською міською радою депутатів трудящих 23 вересня 1974 року на підставі рішення виконкому Ради №17 від 10.09.1974 року, записаного Бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу під №29 по реєстру 28, весь житловий будинок в [ADDRESS] з належними йому будівлями і спорудами належить [PERSON] (а.с.13). Слід зазначити, що у даному свідоцтві більш конкретних даних про житловий будинок, зокрема його житлову та загальну площу, а надвірних побудов, не зазначено. Разом з тим свідоцтво містить належним чином засвідчене виправлення назви вулиці та номера будинку - з [ADDRESS] на [ADDRESS], згідно штампу від 12.07.1978 року, проте зміна номера у вигляді перекресленої цифри « 29» і написом « 51» ніким і ничим не засвідчено. Також надано копії з технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS], дата інвентаризації 27.08.1974 року, зі схематичним планом, планом житлового будинку, оціночним актом та відомістю на житловий будинок (а.с. 99-103). Зазначені документи також містять належним чином засвідчене виправлення назви вулиці та номера будинку - з [ADDRESS] на [ADDRESS], згідно штампу від 12.07.1978 року. Так само і згідно домової книги виправлення номера домоволодіння по [ADDRESS] ніким і ничим не засвідчено (а.с. 104-116). Згідно довідки начальника відділу комунального господарства Самарської районної у м.Дніпропетровську ради від 09.07.2012 року №116, домоволодіння, яке належало [PERSON], мало [ADDRESS], змінено на [ADDRESS], в теперішній час має [ADDRESS] (а.с. 17). Також в матеріалах справи представником позивача подано копію довідки того ж начальника відділу комунального господарства Самарської районної у м.Дніпропетровську ради від 24.11.09 року №232 в тому, що домоволодіння, яке належало [PERSON], мало [ADDRESS] в теперішній час має [ADDRESS] (а.с. 128). Згідно ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом заступника голови Самарської районної у м.Дніпропетровську ради від 11.07.2012 року №2-20/1559 [PERSON] було повідомлено, що зміна поштової адреси могла відбутися у 1977- 1983 роках, аре рішення чи розпорядження в той час не приймалися, районною радою направлялися листи-клопотання до КП ДМБТІ щодо присвоєння нового номеру, адреси, і такі листи зберігалися районною радою протягом п'яти років (а.с. 15). [PERSON] з цього питання зверталася до КП «ДМБТІ», яке листом від 22.08.12 р. № 11259, відповідним документом для визначення певної адреси є схема адресації, для чого слід було звернутися для підготовки розпорядження міського голови (а.с. 14). У цьому листі не зазначено про наявність у КП «ДМБТІ» жодних видомостей за минулі роки щодо зміни номера з [ADDRESS] у м.Дніпропетровську. Інших доказів для вирішення судом вимоги про встановлення факту тотожності адрес, надано не було. Таким чином, зважаючи на відсутність документа (розпорядження) про присвоєння адреси, відсутність належно засвідченої зміни номера будинку в документах позивача, суперечливість довідок начальника відділу комунального господарства, у суду немає підстав для задоволення вимоги про встановлення факту тотожності адрес. Відповідно немає підстав стверджувати, що домоволодіння [ADDRESS] у м.Дніпропетровську належало спадкодавцю [PERSON], оскільки знаходить підтвердження належність йому домоволодіння за останньою достовірною адресою по [ADDRESS] [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 07 грудня 2011 року Самарським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ, актовий запис за №1150 (а.с.8). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0638 га по [ADDRESS] на ім'я [PERSON], на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 08.12.2010 року №59/4, зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 13.07.2012 року (а.с. 10). За ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Згідно вимог ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Оскільки [PERSON] помер до проведення державної реєстрації за ним права власності на спірну земельну ділянку, а закон не пов'язує виникнення цього права з прийняттям рішень відповідними органами, спадкодавець за життя не набув права власності на земельну ділянку. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 цього Кодексу. Згідно п.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними і достатніми доказами обставини, на які посилається в позові, тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed