Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У вересні 2013 року до суду звернувся ПАТ «КБ «ПриватБанк» із вказаним позовом до [PERSON]; представник позивача у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав клопотання про слухання справи без його участі, просив позов задовольнити стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 27 922 грн. 56 коп. та судові витрати, понесені банком. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв, заперечень проти позову на адресу суду не направив. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступне: 27.08.07 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № SAMDN40OTC000179307, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 962 грн. 60 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] зобов'язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені Кредитним договором. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором; щомісячних платежів не здійснює, чим порушує права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг за порушення [PERSON] зобов'язань, він має сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5 % від суми позову. Розрахунками, наданими позивачем, підтверджується наявність заборгованості відповідача перед банком станом на 31.05.13 року на суму 27 922 грн. 56 коп., яка складається з: - 6 996 грн. 28 коп. заборгованості за кредитом; - 19 120 грн. 44 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; - 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина); - 1 305 грн. 84 коп. штрафу (процентна складова). Зміст кредитного договору, укладеного між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON], не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі і підлягають задоволенню. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved