Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

У березні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізького міського управління ГУ МВС України в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. В обґрунтування позову зазначив, що 31.10.2006р. за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть [PERSON], співробітниками Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області було порушено кримінальну справу №12940601, а 02.11.2006р. позивач був затриманий за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. В той же день за місцем проживання позивача було проведено обшук, в ході якого були вилучені його особисті речі куртка, спортивний костюм, футболка, джинсові брюки, дві пари туфлів, дві пари кросівок. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2006р. позивача визнали винним у вчинені адміністративного правопорушення по ст. 185 КУпАП і наклали стягнення у виді арешту строком на 10 діб. Постановою від 13.11.2006р. строк затримання був продовжений до 13.11.2006р. 10.11.2006р. позивач був взятий під варту в СІЗО №10 м. Запоріжжя. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2006р. відносно позивача було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, вказана постанова була скасована апеляційним судом Заорізької області Постановою слідчого від 23.04.2007р. відносно позивача кримінальна справа була закрита. У звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності була спричинена матеріальна шкода, яка складається з вартості пошкодженого майна, вилученого в ході обшуку, в загальній сумі 3200,00 грн., витрат на правову допомогу у сумі 10000,00 грн., вартості лікування та реабілітації, втраченого заробітку у сумі 6800,00 грн., а всього 20000,00 грн. Крім втрат матеріального характеру, весь час позивач відчував моральні й фізичні страждання, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до порушення нормальних життєвих звязків, погіршило стосунки з оточуючими людьми, чим було спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінює в 26000,00 грн. Оскільки позивачу не були розяснені положення ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо порядку відновлення порушених прав і свобод і відшкодування шкоди, ним було пропущено визначений ст. 11 вказаного закону строк на захист порушеного права. З наведених підстав просить стягнути за рахунок державного бюджету на його користь через Державну казначейську службу України матеріальну шкоду у розмірі 20000,00 грн., та моральну шкоду у сумі 26000,00 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Представник Запорізького міського управління Головного управління МВС України в Запорізькій області проти позову заперечував, вказуючи, що позивачем порушено порядок визначення розміру та відшкодування матеральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконного обрання запобіжного заходу, проведення обшуку, оскільки у встановленому законом порядку позивач не звертався до слідчого з цього питання. Факт спричинення моральної шкоди та її розміру також належними доказами не доведено. З цих підстав у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України проти позову заперечував, вказуючи, що позивачем не дотримано порядку відшкодування матеріальної шкоди, визначений ч.1 ст. 12 Закону україни «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Підтверджуючих належних та допустимих доказів щодо розміру витрат на правову допомогу, втраченого доходу, а також моральної шкоди позивачем не надано, у звязку з чим у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Прокурор прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, який вступив до справи з метою представництва інтересів держави на стороні Державної казначейської служби України, посилаючись на необґрунтованість позову, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування шкоди. За змістом ст.15, п.9 ч.2 ст.16, ст.ст. 23,1167,1176 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі шляхом відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, запвданої внаслідок порушення її прав. Ухвалою суду від 27.11.2013р. у даній справі позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди залишені без розгляду. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 31.10.2006р. за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть [PERSON], співробітниками Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області було порушено кримінальну справу №12940601. 02.11.2006р. за місцем проживання [PERSON] за його присутності проведено обшук, в ході якого були вилучені особисті речі [PERSON] 03.11.2006р. до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов на розгляд протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.. 185 КУпАП, згідно якого 02.11.2006р. на проспекті Металургів в м. Запоріжжі був затриманий [PERSON], який проявив злісну непокору законному розпорядженню працівників міліції при виконанні ними службових обовязків, а саме, намагався втекти, виражався нецензурною лайкою. За вказане правопорушення [PERSON] постановою суду від 03.11.2006р. притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб. 10.11.2006р. слідчим СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] порушено кримінальну справу у відношенні [PERSON] за ознаками ч.2 ст. 121 КК України. Згідно протоколу затримання особи, яка підозрюється у скоєнні злочину, від 10.11.2006р., [PERSON] був затриманий в порядку ст. 115 КК України 10.11.2006р. о 17 год. 05 хв. 13.11.2006р. [PERSON] притягнутий в якості підозрюваного, того ж дня слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання підозрюваному [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Згіднго постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2006р., суд задовольнив клопотання частково, продовжив строк затримання [PERSON] до 10 діб в ІВС м. Запоріжжя. Повторне клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою було задоволено постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2006р. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2006р. вказана постанова суду від 20.11.2006р. була скасована, а матеріали клопотання направлені на новий судовий розгляд. За результатми повторного розгляду клопотання постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2007р. у його задоволенні і обранні щодо [PERSON] запобіжного заходу у виді тримання під вартою було відмовлено, після чого постановою слідчого від 09.02.2007р. відносно обвинуваченого [PERSON] обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. В подальшому кримінальна справа відносно [PERSON] неодноразово закривалася у звязку з недоведеністю його причетності до злочину. Зокрема, постановою старшого слідчого СВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області Киричек Д.М. від 16.02.2007р. (дані про її скасування відсутні), його ж постановою від 23.03.2007р., яка була скасована заступником прокурора міста Запоріжжя 13.04.2007р. (тобто за період з 23.03.2007р. по 12.04.2007р. (21 день) справа відносно [PERSON] не була порушена). Позивачем надано суду також постанову слідчого Киричек Д.М. від 23.04.2007р. про закриття кримінальної справи відносно [PERSON], однак матеріали кримінальної справи такої постанови слідчого не містять. Остаточно кримінальна справа відносно позивача була закрита 10.05.2007р. постановою старшого слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що з часу порушення кримінальної справи відносно [PERSON] по ч.2 ст. 121 КК України і його затримання в якості підозрюваного в порядку ст. 115 КПК України, тобто з 10.11.2006р., і до остаточного закриття кримінальної справи відносно [PERSON] у звязку з недоведеністю його причетності до злочину (постанова слідчого від 10.05.2007р.), за виключенням достовірно встановленого періоду з 23.03.2007р. по 12.04.2007р. (21 день), коли справа відносно [PERSON] не була порушена, мали місце незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, незаконне тримання [PERSON] під вартою з часу затримання до дати звільнення з-під варти відповідно до ухвали апеляційного суду, тобто з 10.11.2006р. по 28.11.2006р. (18 діб), незаконне обрання запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно із п. 2 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченому цим Законом, виникає у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.1 ст.3 цього Закону (заробіток та інші грошові доходи, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ст. 1176 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя ( ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність права позивача [PERSON] на відшкодування моральної шкоди. Унаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тримання під вартою, застосування міри запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, [PERSON] вочевидь зазнав моральних втрат, на період тримання під вартою був вимушений тимчасово припинити трудову діяльність в Орджонікідзевському районному відділі освіти (ЗНВК №20) на посаді керівника гуртка і вчителя фізичного виховання, при цьому звільнений з займаної посади не був, був обмежений в пересуванні, вільному обранні свого місця проживання та перебування, через що відчував емоційну напругу та хвилювання. Порушення нормальних життєвих зв'язків [PERSON], необхідність додаткових зусиль для організації свого життя є очевидними. Тому доводи представників відповідачів про недоведеність заподіяння моральної шкоди [PERSON] та про відсутність підстав для її стягнення є такими, що суперечать нормам матеріального права і обставинам справи. При вирішенні питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. При наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, але не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом ( ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ). Відповідно до п. 9 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішення цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Як встановлено судом, порушення прав [PERSON] незаконним порушенням щодо нього кримінальної справи, незаконним триманням під вартою, мало місце з часу порушення відносно нього кримінальної справи і його затримання з 10.11.2006р., і до остаточного закриття кримінальної справи щодо нього 10.05.2007р., за виключенням 21 дня за період з 23.03.2007р. по 12.04.2007р., коли справа відносно [PERSON] не була порушена, тобто 5 місяців 10 днів, з яких 18 днів він незаконно утримувався під вартою (з 10.11.2006р. по 28.11.2006р.). На час розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати складає 1147 грн. (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI). З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, ураховуючи характер, тривалість та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у звязку з незаконним порушенням кримінальної справи, незаконним триманням під вартою, обранням міри запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, які обмежували права позивача, розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] за перший місяць, протягом якого 18 днів позивач незаконно тримався під вартою, необхідно визначити у розмірі 2000,00 грн., за інший період виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством, що становить 4970,00 грн., а всього 6970,00 грн. З урахуванням норм Положення про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232, ст.48 Бюджетного кодексу України, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Outcome: partial