Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-09 00:00:00

09 листопада 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП Завод ім.. Малишева, в якому просив стягнути з відповідача: розмір компенсації за затримку заробітної плати на 15 січня 2013 року у розмірі 10777,80 грн.; індексацію за весь час затримки зарплати у розмірі від 500 грн.; втрачену комерційну вигоду у розмірі 900,00 грн.; вихідну допомогу у вигляді трьохмісячного середнього заробітку у розмірі 4781,00 грн.; компенсацію за невиданий спецодяг у розмірі 1500,00 грн.; відшкодування суми у розмірі 3000,00 грн. за непридатні кліматичні умови праці; моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.; заборгованості по заробітній платі у розмірі 538,79 грн.; відшкодування збитків спричинених руйнуванням будинку позивача , в звязку з затримкою виплати по заробітній платі у розмірі 8000,00 грн.; відшкодування збитків, повязаних з можливістю нормального використання житла (за найм житла у грудні - січні) у розмірі 2000,00 грн.;затрати за надмірно спожиту електроенергію в зимовий період на опалення помешкання у розмірі 1000,00 грн.; у звязку з підвищенням вартості життя та збільшенням розміру зарплати додатково стягнути 1000,00 грн.; витрати повязані з явкою до суду у розмірі 1500,00 грн. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2013 позовну заяву [PERSON] задоволено частково; присуджено до стягнення з Державного підприємства Завод ім. Малишева на користь [PERSON] кінцевий розрахунок у розмірі 538, 79 грн.; в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28.03.2013 апеляційна скарга [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2013 відхилена, рішення першої інстанції залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 24.07.2013 касаційна скарга [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2013 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28.03.2013 задоволена частково; рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2013 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28.03.2013 в частині відмови у позові [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд; в інший частині судові рішення залишені без змін. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги про стягнення з ДП Завод ім.. Малишева середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з липня 2012 року по грудень 2012 року в розмірі 10777,80 грн., просив ці вимоги задовольнити. Представник відповідача ДП Завод ім.. Малишева заперечував проти заявленої [PERSON] вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2013 встановлено, що [PERSON] працював на ДП Завод ім.. Малишева з 15 грудня 2011 року на посаді фрезерувальника, наказ № 237 про прийняття на роботу від 15.12.2011. Наказом ДП Завод ім.. Малишева № 138 про припинення трудового договору від 24.07.2012, [PERSON] звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпТ України. 18.01.2013 позивачем [PERSON] до підприємства подано заяву про виплату йому заборгованості по заробітній платі в повному обсязі. Відповідно до довідки від 29.01.2013 ДП Завод ім.. Малишева кінцевий розрахунок у розмірі 3377,37 грн. позивачу виплачено, заборгованість по заробітній платі (лікарняний лист за травень 2012 року ) складає 538,79 грн., при звільнені нарахована та виплачена 22.01.2013 компенсація за невикористану відпустку в сумі 957 грн. 79 коп. Відповідно до ст.. 117 КЗпП України, яка встановлює відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Стаття 116 КЗпП України визначає строки розрахунку при звільненні. Так, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив той факт, що його було звільнено 24 липня 2012 року, однак у цей день та на передодні він не виходив на роботу, саме 18.01.2013 він звернувся до ДП Завод ім.. Малишева із вимогою про виплату всіх належних йому сум; розрахунок ДП Завод ім.. Малишева з ним проведено частково 22.01.2013, не виплаченою залишилась заборгованість по лікарняному листу. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed