Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-30 00:00:00

27.02.2013р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Чкалова, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації та стягнення судового збору в сумі 344,10грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на відсутність у договорі оренди умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що повністю не згодна вимогами викладеними у позовній заяві, оскільки договір оренди землі з позивачем був укладений за згодою останньої, нею підписаний, містить всі істотні умови використання, передачі в оренду та повернення земельної ділянки. Крім того, позивач у строки обумовлені договором оренди, після його державної реєстрації, підписання акту приймання – передачі отримувала орендну плату. Звернень позивача на адресу відповідача з пропозицією укладання додатку до договору оренди із внесенням графи яка передбачає умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не надходило. Підприємство відповідача за бажанням позивача має можливість в будь – яку мить укласти додаток до договору оренди. Вважає, що відсутність умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не є підставою для визнання договору оренди недійсним, оскільки жодним чином не впливає на використання земельної ділянки за цільовим призначенням та не порушує прав позивача як власника земельної ділянки. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,18 га, розташована на території Новобузької міської ради Миколаївської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I-МК №001933 від 12 листопада 2002 року. 20 жовтня 2010 року між [PERSON] та СТОВ ім. Чкалова укладено договір оренди землі, згідно якого позивач передала відповідачу в оренду земельну ділянку площею 5,18га., строком на 5 років, який було зареєстровано 22 грудня 2010 року за №041099307090, після чого відбулася передача земельної ділянки згідно акту приймання – передачі. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про оренду землі», укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі». Пунктом 2 Постанови КМУ від 25.12.1998 р. №2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі» державна реєстрація договорів оренди, є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Договір є укладеним з моменту його державної реєстрації, згідно ч. 1 ст. 640 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Укладений 20 жовтня 2010 року договір оренди землі не суперечить нормам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, відповідають вимогам Типового договору оренди землі, затвердженого постановою КМ України від 03.03.2004р. №220, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладання даного договору, підписи сторін в правочині свідчать про намір та волевиявлення на укладання договору, у зв’язку з чим настали правові наслідки щодо користування земельною ділянкою, власником якої є позивач. Отже, вказаний договір оренди землі від 20.10.2010р. укладений з додержанням вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Статтею 15 ЗУ «Про оренду землі» передбачені істотні умови договору оренди землі, і відсутність у договорі однієї з умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно внесеним змінам до ЗУ «Про оренду землі» №2367-17 від 23.07.2010р. передбачено право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного фонду власником земельної ділянки. Крім того, відповідачем по вимозі щодо скасування державної реєстрації вказаного договору оренди є відділ Держземагенства у Новобузькому району Миколаївської області, який до участі в справі в якості співвідповідача не залучався. Оскільки підставою недійсності договору є недодержання стороною (сторонами) вимог закону саме на момент його вчинення, а доказів такого представник позивача суду не надав, то в задоволенні позову слід відмовити. Істотним порушенням договору оренди земельної ділянки є таке порушення, коли внаслідок завданої шкоди сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати позивачем віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed