Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до Свердловського міського суду з позовною заявою до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування вимог зазначивши, що відповідно до укладеного договору №LGF0GK0000000193 від 06.05.2008р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 26055,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.05.2020р. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з чим станом на 28.08.2013р. виникла заборгованість у сумі 78381,39 доларів США, яка складається з наступного: 26196,34 доларів США - заборгованість за кредитом, 15733,76 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3914,92 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 28774,12 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 3730,96 доларів США - штраф (процентна частина). Виникла заборгованість за кредитним договором №LGF0GK0000000193 від 06.05.2008р. відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2013р. за курсом 7,99 складає 626267,28 грн. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 06.05.2008р. уклали договір іпотеки №LGF0GK0000000193, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме, будинок, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 52,3 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 181800,00 грн. Посилаючись на вимоги ст.ст.33 ч.1, 38,39 Закону України «Про іпотеку» позивач вважає, що він як іпотекодержатель, має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Укладеним між сторонами Договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст.629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотеко держателя та повинно відбуватися за рішенням суду. Позивач просить суд постановити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LGF0GK0000000193 від 06.05.2008р. звернути стягнення на будинок, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 52,3 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівл-продажу предмету іпотеки в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Крім того, позивач просить виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані або проживають у вказаному житловому будинку. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволені позову. Відповідач у судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про що свідчить оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №212 (5098) від 16.11.2013р., поважності причин своєї неявки до суду не надав, заяви про неможливість розгляду справи за його відсутністю не надходило. Представник позивача відповідно до вимог ст.224 ЦПК України звернувся до суду із заявою про слухання справи за відсутності відповідача, та просить ухвалити заочне рішення у справі. Відповідно до вимог ст.ст.169,224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача за наявними у справі доказами, оскільки в матеріалах справи знаходиться достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, визнані достатніми для розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Вказані правовідносини регулюються ст.1054 ЦК України, згідно з якою за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Як передбачено ст.ст.572,575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст 590 ЦК України. За змістом ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Зазначені положення містяться і в роз'ясненнях наданих у п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. №5. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно 07.05.2008р. отримав кредит від позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 26055,00 грн. Згідно з п.1.1 Кредитного договору №LGF0GK0000000193 від 06.05.2008р. ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір про те, що банк надає відповідачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу або перерахування на рахунок, розмір яких визначений в п.8.1 Кредитного договору, за яким позивач зобов,язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 06.05.2008р. по 06.05.2010р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії розміром 29715,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.05.2020р. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем укладений договір іпотеки №LGF0GK0000000193 від 06.05.2008р., відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» нерухоме майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який йому належить на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.04.2008р. приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], реєстр №2088. Також сторони визначили, що вартість цього житлового будинку складає 181800,00 грн. Відповідачем внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань було порушено умови кредитного договору, а саме, відповідачем заборгованість за кредитом та відсотками не сплачена, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед банком, яка станом на 28.08.2013р. становила 78381,39 доларів США, що за курсом НБУ на 28.08.2013р. становить 626267,28 грн, та яка складається з наступного: 26196,34 доларів США - заборгованість за кредитом, 15733,76 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3914,92 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 28774,12 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 3730,96 доларів США - штраф (процентна частина). Відповідач порушив права позивача, передбачені вимогами ст.526 ЦК України, відповідно до якої обов'язок повинен виконуватися належним чином згідно умов договору та вимогам ЦК, інших актів цивільного законодавства, оскільки добровільно заборгованість за кредитом не сплатив. Крім того, вимогами ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, та відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позивачем надані докази на підтвердження того, що банківською установою боржнику та іпотекодавцю [PERSON] надсилалась письмова вимога від 29.12.2012р. за №30.1.0/2-669 про усунення порушень умов кредитного договору з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги протягом тридцяти днів, що також підтвердженого даними з Реєстру повідомлення про наявність боргу від 01.11.2012р. При цьому відповідач [PERSON] під час розгляду справи у суді зі свого боку не надав жодних доказів, які б свідчили про усунення ним порушень основного зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, як не надав доказів, які б спростовували розрахунки заборгованості, надані банком, або доказів на підтвердження того, що він намагався вирішити питання щодо погашення наявної заборгованості в позасудовому порядку. При задоволенні вимог позивача суд також враховує положення п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. №5 про те, що невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст.33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Таким чином, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LGF0GK0000000193 від 06.05.2008р. у розмірі 78381,39 доларів США, що за курсом НБУ на 28.08.2013р. становить 626267,28 грн, суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 52,3 кв.м, та належить на праві власності позивачу, шляхом продажу зазначеного майна будь-якій особі-покупцеві у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, встановленою на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Але суд вважає, за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача щодо виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у зазначеному житловому будинку, зі зняттям їх з реєстраційного обліку, та обґрунтовує свої висновки наступним. Відповідно до ст.39 ч.2 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно зі ст.40 ч.1 цього Закону, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ст.33 ч.1, ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України "Про іпотеку". Згідно ст.109 ч.1,3 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок або житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати те, що згідно з ст.9 ч.4, ст. 109 ЖК України, ст.39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться, в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Наявна в матеріалах справи ксерокопія письмової вимоги та реєстру рекомендованих відправлень про виселення із житлового будинку, яке є предметом іпотеки, передбачає собою направлення такої вимоги на адресу відповідача зовсім за іншою адресою: м.Свердловськ Лугаської області, провулок Узловой, 28, тобто, виходячи навіть з цієї вимоги, позивач вже передбачає відсутність відповідача за адресою розташування предмета іпотеки. За вимогами ст.9 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця перебування особи здійснюється за її повідомленням. Орган реєстрації, отримавши повідомлення особи, знімає з реєстрації її місце перебування та повідомляє про це орган реєстрації, в якому зареєстроване її місце проживання. Відповідно до даних адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Луганській області, [PERSON] знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], ще 31.03.2011р. Також суд відповідності до ст.88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3219,00 грн, оскільки внаслідок неправомірних дій відповідача позивач змушений звертатися до суду для захисту порушеного права та нести матеріальні витрати. На підставі ст.ст.526,610,625,629,638,1048-1054 ЦК України, ст.ст. 33,35,38,39,40 Закону України «Про іпотеку», ст.9 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial