Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-14 00:00:00

В лютому 2013 року [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON], третя особа із самостійними вимогами [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку. У своєму позові посилався на те, що відповідач по справі [PERSON] є його батьком, [PERSON] - рідний брат. Мати [PERSON] померла [INFO]. З 02 липня 1993 року до 20 серпня 2002 року його батьки перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11.04.2006 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно нього. Рішенням виконкому Чернівецької міської ради від 10 лютого 2004 року йому (позивачу) було призначено опікуна - бабусю [PERSON] Весь цей час він проживав у бабусі по [ADDRESS], але був зареєстрований як член сім'ї батька [PERSON] по [ADDRESS]. Крім того, вказаним рішенням за ним було закріплено право на частку в будинку по [ADDRESS]. Під час перебування у шлюбі його батьки за згоди органу опіки та піклування продали належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS]. Після продажу квартири він разом із батьками та братом переїхав жити до бабусі, а пізніше до тітки батька. Нового житла батьками так і не було придбано. Вважає, що батьки, продавши квартиру [ADDRESS], порушили його право як співвласника вказаного майна, не придбавши йому нового житла. Як йому стало відомо, отримані від продажу квартири гроші батько витратив на придбання дорогого автомобіля, а потім на відшкодування коштів внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вказував, що його батько забезпечений житлом, оскільки йому на праві власності належить будинок по [ADDRESS] та квартира по [ADDRESS]. Просив визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] та на відповідні частини господарських будівель та споруд. У свою чергу, [PERSON] в квітні 2013 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. Свій позов обґрунтовував обставинами, які викладені у позовній заяві позивача [PERSON] Просив визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] та на відповідні частини господарських будівель та споруд. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив задовольнити його у повному обсязі. Не заперечував щодо задоволення позову [PERSON] Третя особа [PERSON] свій позов підтримав та просив його задовольнити. Не заперечував проти задоволення позову [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат Дронь О.І. позов підтримала та підтвердила викладені в ньому обставини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позови не визнали, про що надали свої письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що у задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] та [PERSON] є відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с.14,38) Рішенням Ленінського районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.21). Мати [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] (а.с.19). Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11.04.2006 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 07.06.2006 року, відповідача [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.152-155). 10 лютого 2004 року Чернівецький міськвиконком як орган опіки і піклування прийняв рішення №80/3 про встановлення опіки та піклування, яким Проданчук Олену Дмитрівну було призначено опікуном [PERSON]. Цим же рішенням на опікуна була покладена відповідальність за виховання, матеріальне утримання, збереження майна та житла, а також вирішення питань правового захисту соціальних інтересів малолітнього [PERSON] та закріплено за ним належну йому частину житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.11). В свою чергу, [PERSON] був усиновлений своєю бабусею [PERSON], у зв'язку з чим його прізвище було змінено з «[PERSON]» на «[INFO]», а по-батькові з «[PERSON]» на «[INFO]» (а.с.40, 149-150). Крім того, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], а також їх матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] (а.с.81). 08 квітня 1994 року [PERSON] звернулася із заявою до Чернівецького міського голови про прийняття рішення про надання згоди від імені неповнолітніх дітей на посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], оскільки вона з дітьми переходила жити до чоловіка [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.18). У зв'язку з цим, рішенням Чернівецького міськвиконкому від 19.04.1996 року було надано згоду на посвідчення договору купівлі-продажу частини квартири [ADDRESS], належній неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] (а.с.16-17). Таким чином, 25.10.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.118-119). В судовому засіданні були допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] (бабусі), які стверджували, що рішення про продаж квартири приймав [PERSON] одноособово і він зобов'язувався в подальшому забезпечити дітей житлом. При цьому свідок [PERSON] пояснювала суду, що виручені від продажу квартири кошти відповідач [PERSON] витратив на власні потреби, а саме придбав собі автомобіль, який пізніше розбив. Свідок [PERSON] стверджувала, що частину коштів від продажу квартири її донька та колишній зять витратили на погашення заборгованості, а решта коштів, наскільки їй відомо, [PERSON] віддав своїй знайомій на розвиток бізнесу. Однак на яких умовах надавалися гроші та чи поверталися вони їй не відомо. Також судом було встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS], який відповідач отримав у спадщину (а.с.9,10,22). Статтею 79 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який був чинний на момент продажу спірного житла) передбачено, що у разі виникнення спільної власності батьків і дітей правовідносини щодо цієї власності регулюються на загальних підставах Цивільним кодексом Української РСР. Як вже було зазначено вище, власниками квартири [ADDRESS] була [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] Вказана квартира була продана [PERSON] від імені неповнолітніх дітей за згодою органів опіки та піклування. Будинок [ADDRESS] отримано відповідачем [PERSON] у спадщину та є його особистою приватною власністю. Законодавство України (ч.1 ст.321 ЦК України) передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Дані докази повинні бути належними та допустимими. Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На думку суду, позивачем [PERSON] та третьою особою із самостійними вимогами [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти від продажу квартири [ADDRESS] були отримані та витрачені лише їх батьком - відповідачем по справі [PERSON] особисто, а не в інтересах сім'ї, у зв'язку з чим, у задоволенні їх позовів слід відмовити. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed