Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, з тих підстав, що з 2002 року позивач з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, мешкали разом однією сімєю. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось і з січня 2010 року сторони проживають окремо, з цього ж часу відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що на даний час вона працює, але коштів на утримання дитини не вистачає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що рішенням Сумського районного суду від 12 лютого 2013 року його, за його позовом визнано батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Сумського районного суду від 16 квітня 2013 року за його позовом зобовязано відповідача [PERSON] не перешкоджати йому у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] і встановлено порядок побачення з сином. На теперішній час син [PERSON] проживає разом з ним, він йому купляє одяг, взуття, витрати щодо утримання дитини вони з позивачем ділять пополам. На харчування в школі теж давав кошти. Коли позивач отримувала допомогу на дитину в розмірі 360 грн., на них вживала спиртне. Минулий тиждень син проживав у нього, а взагалі він проживає сам. Вважає, що кошти, які він буде сплачувати в якості аліментів, дитина користуватися ними не буде. Просив у задоволенні позову відмовити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що являється сусідкою позивача [PERSON]. Син [PERSON] більше живе у матері. Хлопчика знає з дитинства. Сама [PERSON] вела нормальний спосіб життя, але бувало, ходила з синяками. Інколи батько [PERSON] забирає сина до себе, в цей час купує йому печиво, цукерки. Коли потрібно було у школі заплатити за потреби, [PERSON] відповів, що нехай [PERSON] сама платить. Мати хлопчика давала гроші на зошити, в боржниках не була, за харчування теж платила, батько купив одяг [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що являється класним керівником [PERSON]. За три роки навчання хлопчика в школі батька вона не бачила. Дитина завжди охайна, чиста, домашні завдання виконані, для школи все необхідне має, внески завжди платила мама або хлопчик. Мама зявляється на батьківські збори, приходить допомагати виконувати ремонтні роботи. Батько хотів дитину забрати собі, погрожував. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 2002 року позивач з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO](а.с.3). Згідно рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 лютого 2013 року [PERSON], [INFO], визнаний батьком [PERSON], [INFO](а.с.4). Згідно рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 квітня 2013 року відповідачку [PERSON] зобовязано не перешкоджати [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO] та встановлено порядок побачення між ними(а.с.7). Відповідач повинен утримувати свою неповнолітню дитину. Слід стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. Доказів про перебування дитини на утриманні відповідача ним не надано. На підставі викладеного,

Outcome: approved