Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивачка 24 жовтня 2012 року звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про зобов'язання відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 вересня 2012 року її чоловік - [PERSON], який керував автомобілем «Toyota Camry», д/н [NUMBER], залишив автомобіль на стоянці в районі буд.№40 по вул.. Радянській у м. Новомосковську. Близько 20:10 год. відповідач у стані алкогольного сп'яніння керуючи автомобілем «Додж» д/н [NUMBER], скоїв наїзд на автомобіль, який належав позивачці. Внаслідок ДТП автотранспортний засіб позивачки отримав механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року, на відповідача накладено адміністративне стягнення за ст.ст.124, 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 2 550,00 грн. Загальна сума матеріальних збитків, згідно висновку експерта розмір матеріального збитку, спричиненого внаслідок ДТП, а також, вартість послуг експерта, евакуації автомобіля, вартість відправки телеграм відповідачу, становить 110 730,10 грн. Також, наголосивши на тому, що внаслідок вищевказаної ДТП позивачка зазнала значної моральної шкоди. Посилаючись на вищевикладене, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, у якому просила зобов'язати [PERSON] відшкодувати їй матеріальну шкоду у сумі 110 730,10 грн., моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн. та стягнути на свою користь судові витрати по справі. Позивачка, в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду представником [PERSON] надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд, з'ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, свідка, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач, у стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем «Додж», д/н [NUMBER], по вул. Радянській у м. Новомосковську, в районі буд.№40, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на полосу зустрічного руху і скоїв наїзд на автомобіль «Тойота Кемрі» д/н [NUMBER], який стояв на парковочному майданчику біля магазина «Рубін». Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, заподіяна матеріальна шкода. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за ст..ст.124,130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 2 555,00 грн. на користь держави (а.с.7). У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто є обставиною, яка не потребує доказування. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивачки було завдано механічних ушкоджень. Згідно висновку №0710/12/12 експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди, розмір матеріального збитку завданого автомобілю «Toyota Camry V6» д/н [NUMBER], складає 106 881,30 грн., а також, витрати на сплату послуг експерта - 1 200,00 грн., послуги евакуатора - 2 500,00 грн., витрати пов'язані з направленням відповідачу телеграм - 148,80 грн., отже загальна сума матеріального збитку становить - 110 730,10 грн. (а.с.8-18,31,32,33,34). За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27 березня 1992 року № 6 із змінами «власником джерела підвищеної небезпеки вважається юридична особа або громадянин, який здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, на підставі права власності, повного господарчого володіння, оперативного управління, або у зв'язку з іншими підставами (договору оренди, довіреності)». Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з її боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід зобов'язати [PERSON] відшкодувати позивачці суму матеріальних збитків у розмірі 110 730,30 грн. Щодо заявлених вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди - є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Аналізуючи доводи позивачки щодо завданої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди діями відповідача моральної шкоди, суд вважає, що позивачка взагалі не довела жодними письмовими доказами ні стресового стану з приводу пошкодження його автомобіля, ні моральних та психічних хвилювань, у зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди є такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, тому задоволенню не підлягають. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, сторони від сплати судового збору не звільнені, позовні вимоги задоволені частково тому, з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 1 107,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial