Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

15 листопада 2013 року [PERSON](позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на наступне. 26.01.2010 року позивач та відповідач уклали попередній договір купівлі-продажу домоволодіння, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася передати [PERSON] у власність домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON] зобов'язався сплатити [PERSON] 130000 гривень за придбання домоволодіння. Договір купівлі-продажу мав бути укладений у строк до 30.03.2013 року. Позивач [PERSON] попередньо сплатив відповідачці частку вартості домоволодіння у сумі 85244 грн. Однак в дати визначені у попередньому договорі купівля-продаж домоволодіння не відбулося з вини відповідача. На початку квітня позивач повернувся з відрядження та дізнався, що відповідачка продала домоволодіння іншій особі. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 94407,73 грн., які складаються з основного боргу та сума заборгованості за відсотками з розрахунку 3% річних. 25 грудня 2013 року позивач надав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, підтвердивши всі обставини викладені в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 23). Відповідач у судові засідання, які відбулись 02.12.2013 року, 25.12.2013 року не з'явився. Про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується оголошенням у газеті (а.с. 27). Причини неявки суду невідомі. З огляду на викладене та згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір (а.с. 26). Відповідно до вказаного попереднього договору сторони зобов'язались до 31.03.2010 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності. За основним договором [PERSON] зобов'язується продати [PERSON] нежитлове приміщення та передати вищевказане [PERSON] у власність, а [PERSON] зобов'язується прийняти і сплатити обговорену грошову суму. Згідно з п.п. 3.2 вказаного попереднього договору [PERSON] попередньо сплачує частку вартості продавцю в сумі 85244 грн., а [PERSON] приймає вказану суму грошей в рахунок загальної суми продажу будинку. Гроші позивач відповідачу передав, але остання не виконала вимоги попереднього договору та не уклала з позивачем договір купівлі-продажу домоволодіння. Гроші у розмірі 85244 грн. не повернула. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись в строки встановлені договором. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, що передбачено ст. 615 ЦК України. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частинами 2 та 3 ст. 635 ЦК України передбачено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] суму основного боргу у розмірі 85244 гривні та суму заборгованості за відсотками з розрахунку 3% річних у розмірі 9163,73 гривні. Обговорюючи питання про судові витрати, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 944,07 грн.

Outcome: approved