Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов мотивує тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 2001 року по 2003 рік. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо неповнолітнього сина, не бере будь-якої участі в утриманні та вихованні дитини, не проявляє інтересу до сина, не турбується його навчанням та здоровям, не відвідує та не телефонує, матеріальної допомоги на утримання не надає. А тому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. До судового розгляду справи по суті позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі на розсуд суду, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Заяву мотивувала тим, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, а самотужки утримувати дитину немає можливості. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала з викладених у позовній заяві підстав з врахуванням уточнених позовних вимог. Просила позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи, служби у справах дітей Луцької міської ради, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Підтримує обставини, викладені у наданому службою висновку та рішенні виконавчого комітету Луцької міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] Додатково суду пояснила, що службою вживалося заходів для вирішення питання участі батька у вихованні дитини, які були проігноровані [PERSON] Представник прокуратури не заперечувала проти задоволення позову. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився повторно поспіль, заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, представника прокуратури, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком, а позивач [PERSON] є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ № 050650. (а.с.3) Шлюб між батьками неповнолітнього розірвано 18 квітня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕГ №036557. (а.с.4) Неповнолітній [PERSON] зареєстрований та проживає в [INFO], (а.с.5-7) з матірю [PERSON], яка створила сприятливі умови для його всебічного та повноцінного розвитку. Службою у справах дітей Луцької міської ради надано висновок № 153 від 10.09.2013 року, затверджений рішенням виконкому Луцької міської ради № 575-2 від 18.09.2013 року, про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] на підставі того, що батько з моменту окремого проживання самоусунувся від виховання та утримання дитини, не цікавиться життям та здоровям сина, не надає грошову допомогу на утримання дитини, не відвідує його за місцем проживання та навчання. На неодноразові запрошення у службу у справах дітей відповідач не зявився, що свідчить про його байдуже ставлення щодо вирішення питання виховання дитини. Таким чином, судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не займається вихованням та матеріальним утриманням дитини, не цікавиться його фізичним та моральним розвитком, не проявляє батьківської уваги та турботи. Зазначені обставини обєктивно підтверджені дослідженими судом матеріалами справи та поясненнями в судовому засіданні позивача. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] участі в утриманні неповнолітнього сина не приймає, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму встановленого з 01.01.2013 року для дітей відповідного віку, згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», а саме для дітей віком від 6 до 18 років 1286 грн. та встановлений ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину 30% від прожиткового мінімуму. Разом з тим, визначаючи суму стягуваних аліментів, суд враховує те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька, також враховує матеріальне становище позивача, яка має мінливий дохід, самостійно утримує неповнолітнього сина, а тому, суд вважає, що відповідач спроможний надавати допомогу своєму неповнолітньому сину в розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Outcome: approved