Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-10 00:00:00

В червні 2013 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з зазначеним позовом, в якому пояснив, що він працював на посаді командира пасажирського літака "Боїнг 737" в приватному акціонерному товаристві "Авіакомпанія"Аеросвіт", наказом № 618-ос його було звільнено з вказаної посади за власним бажанням. Відповідач був зобовязаний в день звільнення видати йому належним чином заповнену трудову книжку та виплатити розрахункові кошти, що складаються із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги в розмірі середньомісячної плати. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, разом з тим позивач просив слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки невідомі, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем склалися трудові правовідносини щодо оплати праці, які передбачені ст.ст. 47, 115, 117 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Встановлено, що позивач [PERSON] по 26.02.2013 року працював в приватному акціонерному товаристві "Авіакомпанія"Аеросвіт" на посаді командира пасажирського літака "Боїнг 737". 26.02.2013 року він був звільнений за власним бажанням, наказ № 618-ос від 25.02.2013 року. З цього приводу позивачем доведено наявності трудових відносин постійного характеру в порядку, визначеному ст. 60 ЦПК України, в період до 26.02.2013 року, що підтверджується записом в трудовій книжці. 26.02.2013 року позивач вже не працював, а тому розрахунок з ним повинен бути проведеним 27.02.2013 року, чого зроблено не було. Судом встановлено, що при звільненні позивачу не виплачено заробітної плати за період з грудня місяця 2012 року по лютий місяць 2013 року, а також не проведено розрахунок при звільненні, чим відповідачем порушені вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України. З цього приводу суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 274 038 грн. 67 коп., до складу якої входить заробітна плата за грудень 2012 року, січень 2013 року та лютий 2013 року, що з вирахуванням сум обовязкових платежів та податку становить вказану вище суму, також стягненню підлягає сума добових у розмірі 15 088 грн. 48 коп. Крім того, у звязку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати позивач має право на отримання компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати". Утрата частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їхньої виплати компенсується у разі затримання виплати доходів на один і більше календарних місяців відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (з урахуванням внесених змін за постановами Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2001 року № 958 і від 31 березня 2003 року № 430). Відповідач зобовязаний зробити розрахунок суми такої компенсації. Відповідно до частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 177 Кодексу законів про працю України У звязку з чим сума яка підлягає стягненню як середньомісячний заробіток за весь час затримки становить 132 015 грн. 30 коп. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. 00 коп. З приводу вказаної позовної вимоги позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із п. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 60 кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Разом з тим позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість на недоведеність такої позовної вимоги, а тому і підстави для її задоволення відсутні. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 3441 грн. 00 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці",

Outcome: partial