Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по виплаті одноразової та вихідної допомоги при звільненні, а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 07 листопада 2000 р. по 26 червня 2013 р. працював на шахті «Трудовська» ДП ДВЕК. 27 червня 2013 року він був звільнений за станом здоров’я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. При звільненні відповідач відповідно до Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об’єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року, не виплатив позивачеві одноразову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку, та одноразову допомогу у розмірі 3х середньомісячних заробітків, оскільки він має стаж роботи більш 20 років. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача одноразову та вихідну допомогу у розмірі одного та трьох середньомісячних заробітків, в розмірі 31 289 грн. 60 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач в судовому засіданні підтримав позов, наполягав на задоволенні вимог. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно позивач працював на шахті «Трудовська» ДП ДВЕК з 2000 року, 27 червня 2013 року він був звільнений в зв’язку зі станом здоров’я та йому нарахована одноразова допомога у розмірі одного та трьох середньомісячних заробітків в розмірі 31 289 грн. 60 коп., які в зв’язку з матеріальними труднощами були виплачені позивачу 21 серпня 2013 року. Тому вважає, що позов не підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні відповідними документами встановлено, що позивач з 07 листопада 2000 року перебував у трудових відносинах з ДП «ДВЕК» працюючі на ВП «шахта «Трудівська», та 27 червня 2013 року його було звільнено відповідно до ст.. 40 п. 2 КЗпП України, це підтверджено копією трудової книжки позивача. Як передбачено ст.. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав зазначених у п. 2 ст. 40, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до п.12.15 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об’єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року та п.8.26 Колективного договору відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Трудівське» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності, при першому його звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і др.) (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, для чоловіків, понад 20 років стажу, у розмірі 3-х середньомісячних заробітків. Ця допомога сплачується незалежно і без урахування вихідної допомоги, або інших компенсаційних виплат на які має право працівник згідно з чинним законодавством. Згідно довідки № 517 від 17.09.2013 року [PERSON]. при звільненні за станом здоров’я була нарахована вихідна допомога в розмірі 7 822 грн. 40 коп., та одноразова допомога в розмірі 23 467 грн. 20 коп., які були 21 серпня 2013 року сплачені позивачу. (а.с. ). Що є підставою для відмови задоволення позову в цій частині. У відповідності зі ст. 115, 116 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП при звільнені позивача не виплатив йому в день звільнення всі суми, належні йому від підприємства, згідно табуляграми заборгованість позивачу сплачена 21 серпня 2013 року, що є підставою для стягнення з відповідача за час затримки розрахунку, на користь позивача, середнього заробітку. Розрахунок середнього заробітку провадиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. з відповідними змінами та доповненнями. Згідно п. 2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до довідки, наданої відповідачем середньоденна заробітна плата позивача складає 391 грн. 12 коп. Позивач був звільнений з підприємства 27 червня 2013 року, виплата була переведена позивачу 21 серпня 2013 р., тобто за весь час затримки розрахунку за період з 27 червня 2013 р. по 21 серпня 2013 р. середній заробіток становить (36 дні х 391,12) 14 080 грн. 32 коп., з утриманням з цієї суми єдиного внеску та податку з доходу фізичних осіб з урахуванням положень Податкового кодексу України та Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування», саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 117 КЗпП України. У відповідності зі ст. 88 ЦПК, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави треба стягнути судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial