Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 14 жовтня 2013 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно. Позивач у своєму позові посилався на те, що відповідно до укладеного договору між позивачем та відповідачем № DNC0AK03113187 від 12 жовтня 2004 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 439 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 12 жовтня 2009 року. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 1 жовтня 2013 року складає 4 068,81 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1 820,59 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1 700,74 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 95,70 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 451,78 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна від 20 жовтня 2004 року. Згідно з договором відповідач надав в заставу автомобіль Daewoo Sens Т13110, 2004 року випуску, тип ТЗ, седан, номер кузова (шасі): [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] В порушення умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує, предмет застави в заклад банку не передав. Позивач у своєму позові просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNC0AK03113187 від 12 жовтня 2004 року в 4 068,81 доларів США, що за курсом НБУ, відповідно до службового розпорядження від 1 жовтня 2013 року, складає 32 509 грн. 79 коп., вилучити у [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави автомобіль Daewoo Sens Т13110, 2004 року випуску, тип ТЗ, седан, номер кузова (шасі): [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], та комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію автомобіля Daewoo Sens Т13110, 2004 року випуску, тип ТЗ, седан, номер кузова (шасі): [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], та звернути стягнення на предмет застави, а саме: Daewoo Sens Т13110, 2004 року випуску, тип ТЗ, седан, номер кузова (шасі): [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повідомлений про місце та дату проведення судового засідання в порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, у судове засідання не з'явився. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлено, що 12 жовтня 2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до Статуту (а.с. 42), та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNC0AK03113187, згідно умов якого банк зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 5 439 доларів США, строком дії з 12 жовтня 2004 року по 12 жовтня 2009 року (а.с. 20-24). Також судом встановлено, що 12 жовтня 2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до Статуту (а.с. 42), та [PERSON] для забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором, було укладено договір застави рухомого майна, згідно з умовами якого відповідач надав позивачу в заставу автомобіль Daewoo Sens Т13110, 2004 року випуску, тип ТЗ, седан, номер кузова (шасі): [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 29-32). Договір застави у встановленому порядку було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5281. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, відповідачем порушувалися взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 1 жовтня 2013 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 4 068,81 доларів США, що еквівалентно 32 509 грн. 79 коп. (а.с. 7-10), відповідно до встановленого курсу валют, згідно розпорядження НБУ від 1 жовтня 2013 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. При цьому, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданими порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрати, понесені у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором чи законом. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Абзацом другим цього ж пункту встановлено, що оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту. При цьому кредитодавцю забороняється: вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. П. 1.1 кредитного договору передбачено, що строк дії договору встановлено до 12 жовтня 2009 року. Ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Кредитний договір було укладено строком з 12 жовтня 2004 року по 12 жовтня 2009 року. З урахуванням трирічного строку позовної давності, останнім днем подання позову до суду є 12 жовтня 2012 року, а позов до суду було подано 14 жовтня 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого чинним законодавством України. У зв'язку з тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні з позовом до суду щодо основної вимоги, тому строк позовної давності сплив і щодо вимоги про накладення стягнення і на заставне майно. Судом приймається до уваги та обставина, що п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює досудове врегулювання правовідносин, що виникли між сторонами. Подання позивачем позову до суду свідчить про те, що у досудовому порядку спір врегулювати не вдалося. Разом з тим, позивачем не надано суду обґрунтованих причин пропуску строку позовної давності, а за таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Не можуть бути прийняті до уваги судом вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК України про необхідність наявності заяви однієї з сторін по справі про застосування строку позовної давності, оскільки п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що позовна давність по справі про повернення споживчого кредиту, а також і до додаткових вимог - накладення стягнення на заставне майно, застосовується незалежно від наявності заяви сторони в спорі. З урахуванням того, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, також не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позову до суду. Таким чином, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та вимог про стягнення судового збору слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed