Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

13 лютого 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк), звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та відшкодування судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачкою взятих на себе кредитних зобов'язань. Представник позивача - Потапов В.Е., який діє на підставі довіреності юридичної особи, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про підтримку позовних вимог та про розгляд справи у його відсутності. Зі змісту позовної заяви убачається, що 01 жовтня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 10847,65 грн. зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії та інших виплат відповідно до Умов надання кредиту фізичним особам, з кінцевим терміном повернення 01 жовтня 2010 року. Але відповідач належним чином не виконала зобов'язання за вказаним договором, тому станом на 04 лютого 2013 року утворилась заборгованість 186182,30 грн., яка складається з: 9943,89 грн. - заборгованості за кредитом; 9,77 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 705,12 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 166181,51 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів відповідно до пункту 5.3 кредитного договору: 500 грн. (фіксована частина) та 8842,01 грн. (процентна складова). Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, Банк просить суд стягнути з [PERSON] зазначену у позові заборгованість за кредитним договором - 186182,30 грн. та судовий збір, сплачений при зверненні до суду - 1861,82 грн. Відповідач [PERSON], яка про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, повторно в судове засідання не з'явилась, не повідомивши про причини неявки, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за згодою представника позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Не визнаючи позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», [PERSON] у своїх письмових запереченнях вказала на невідповідність використаної позивачем для розрахунку процентної ставки в 0,12% річних умовам кредитного договору, яким вказана ставка встановлена у розмірі 0,01 % на місяць. На думку відповідачки, Банком не представлено повного розрахунку за кредитом та в порушення вимог статті 61 Конституції України визначено подвійну відповідальність шляхом накладення пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язання. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Цивільно-правовий договір у частині першій статті 626 Цивільного кодексу України визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 01 жовтня 2008 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (30 квітня 2009 року найменування банку було змінено на публічне акціонерне товариство у зв'язку зі зміною його типу) і [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір №23500478, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику строковий кредит у сумі - 10847,65 грн. на строк 24 місяці: з 01 жовтня 2008 року по 01 жовтня 2010 року включно, на споживчі цілі - придбання товару, зі сплатою: за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 986,15 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту 54,24 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені строки. Погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку, починаючи з 20 жовтня 2008 року (дати першого щомісячного платежу) щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 20» по « 25» число кожного місяця, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 506,8 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно норми статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначений кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою Банку та особисто [PERSON] Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Відповідачкою він не оспорений та в судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак, на теперішній час вказаний правочин є чинним, тому у відповідності до положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. За вимогами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав належним чином. Позичальник [PERSON] отримала вказану в договорі суму грошових коштів, що підтверджено документально. Між тим наявними в матеріалах справи розрахунковими документами Банку встановлено, що [PERSON] платежі за кредитним договором самостійно припинила здійснювати з жовтня 2008 року. У розрахунку публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» зазначено, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DOXRFG 23500478 від 01 жовтня 2008 р. станом на 04 лютого 2013 року становить: 186182,30 грн. та складається з: 9943,89 грн. - заборгованості за кредитом; 9,77 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 705,12 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 166181,51 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів відповідно до пункту 5.3 кредитного договору - фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 8842,01 грн. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що позичальником [PERSON] нерегулярно та не в повному обсязі здійснювались платежі згідно умов кредитного договору. Тим самим, враховуючи викладене, судом встановлено існування у публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суб'єктивного цивільного права щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором у зв'язку з встановленим фактом порушення відповідачем його умов. Заперечення відповідача [PERSON] щодо застосування Банком при здійснені розрахунку заборгованості за кредитом помилкової процентної ставки за користування грошима, не відповідають фактичним обставинам, оскільки відповідно до умов кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник отримала строковий кредит у сумі 10847,65 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 0,01% на місць на суму залишку заборгованості, що дорівнює ставці 0,12% на рік (0,01% х 12 місяців = 0,12%). Згідно тексту заяви позичальника № 0704110100071165029 [PERSON] ознайомилась та згодна з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які були надані їй у письмовій формі. Своїм підписом вона підтвердила факт надання повної інформації про умови кредитування в «ПриватБанк». За таких обставин суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконала зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позов в частині стягнення заборгованості за основною сумою кредиту - 9943,89 грн., відсотками за користування кредитними коштами - 9,77 грн. та комісії за користування кредитом - 705,12 грн. підлягає задоволенню. Посилання відповідачки щодо незрозумілості розрахунків за основним боргом у сумі 9943,98 грн. є неспроможними, оскільки за умовами споживчого строкового кредиту позивачем вираховуються сальдо поточне та прострочки, сума яких визнається боргом за тілом кредиту. Судом визнається правильним представлений позивачем розрахунок суми заборгованості за кредитом, відсотками за його користування та комісією. Правовим наслідком порушення виконання зобов'язання та одним із видів цивільно-правової відповідальності у відповідності до частини 1 статті 546 та пункту 3 частини 1 статті 610 ЦК України є встановлена договором або законом неустойка. Поняття неустойки дано в статті 549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Зі змісту наведених норм закону випливає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання та залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Як вид цивільно-правової відповідальності пеня застосовується виключно у грошових зобов'язаннях та стимулює боржника до оперативності їх виконання, оскільки її розмір збільшується в залежності від кількості днів прострочення виконання. Штрафом же є неустойка, що має разовий характер, обчислюється залежно від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та визначається у часі настанням однієї з подій: невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Розділом 5 «Відповідальність сторін» умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено: 5.1 - У випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. 5.3 - При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Таким чином, умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення відповідачкою строку погашення кредиту за кожен день прострочення. У той же час сторонами передбачена сплата штрафу за інші правопорушення, передбачені умовами кредитного договору: порушення строків сплати відсотків та користування кредитом та винагороди більш ніж на 30 днів. За таких обставин суд визнає, що відповідно до умов спірного договору кредиту штраф і пеня настають за різних підстав та при різних обставинах порушення зобов'язання зі сторони боржника, а тому доводи [PERSON] щодо застосування у даному випадку до неї подвійної відповідальності за одне й те саме порушення зобов'язання є необґрунтованими. Частиною другою статті 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік, у тому числі і щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, відповідно до вимог частини першої статті 259 ЦК України, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Зі змісту пункту 5.5. кредитного договору випливає, що сторони реалізували своє право, передбачене ст. 259 ЦК України, домовившись про встановлення позовної давності п'ять років за спорами, які випливають з цього договору, в тому числі і щодо вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів). Вказане застереження у правочині є договором про збільшення позовної давності. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із заявою про зменшення розміру пені і штрафу через їх не співмірність з сумою основного боргу. Відповідно до вимог частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 27 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). За положеннями статей 13, 616 ЦК України особа при здійснені своїх прав зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб та якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника зменшуються. Разом з тим, відповідно до вимог статті 3 та частини третьої статті 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість. За таких обставин та враховуючи, що з 01 жовтня 2010 року - кінцевої дати повернення кредиту, Банк за відсутністю будь-яких платежів з боку [PERSON], не вживав жодного заходу щодо повернення кредитної заборгованості, чим, на думку суду, зі своєї сторони допустив недобросовісність у здійснені прав, що призвело до нарахування пені у розмірі, який значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України до даних правовідносин і зменшити розмір неустойки до 9943,89 грн., тобто до суми заборгованості за основним боргом. Судом визнається правильним представлений позивачем розрахунок сум штрафів - його фіксованої частини в сумі 500 грн. та процентної складової в сумі 8842,01 грн., який відповідає умовам кредитного договору. Доводи відповідачки щодо не співмірності сум штрафів із розміром основного боргу судом визнаються необґрунтованими, оскільки не відповідають фактичним обставинам. Відповідачкою не надано суду будь-яких належних доказів того, що нею вживались заходи для виконання своїх зобов'язань за спірним договором кредиту, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталось з її вини. В частині 1 статті 625 ЦК України наголошується, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд визнає, що [PERSON] належним чином не виконала обов'язки, передбачені укладеним у встановленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідачки є неправомірними, тому позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по кредитному договору та неустойки підлягають задоволенню у встановлених судом розмірах. У частині 1 статі 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем документально підтверджено відповідним платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 1861,82 грн. З урахуванням розміру заявлених (186182,30 грн.) та задоволених (29944,68 грн.) позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що становить 16,08%, з відповідача на користь позивача пропорційно підлягає стягненню судовий збір у сумі 299,38 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial