Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

Позивачка 19.08.2013 року звернулася до суду з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], в якому вони знаходяться з 21.10.2005 року та встановити місце проживання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що продовж сумісного життя зясувалося, що у них різне розуміння поняття шлюбу, відсутність спільних інтересів зробили їх чужими людьми. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з нею. Останнім часом вони з чоловіком не можуть як сімя проживати разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються. З боку відповідача відбуваються постійні приниження. Сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їх дитини. Протягом останніх місяців вона та відповідач не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Відповідач мешкає окремо, не приймає участь у вихованні дитини та не надає матеріальну допомогу на його утримання. Майнового спору між ними не має, зєднання сімї не можливе. При таких обставинах позивачка вважає, що її шлюб з відповідачем підлягає розірванню. Їхня спільна дитина, що була народжена за час шлюбу проживає та буде проживати з нею, У судове засідання позивачка [PERSON] зявилася, позовні вимоги підтримала та зазначила, що з відповідачем не мешкають разом з травня 2012 року, він мешкає з іншою жінкою. В жовтні 2012 року вона вже подавала на розлучення, але відповідач вмовив її забрати позовну заяву та пообіцяв, що піде від іншої жінки та між ними все буде добре, але нічого не змінилося. Також просила встановити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO], разом з матірю [PERSON]. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, заяву відповідно до якої просить суд розглядати справу за його відсутністю не надавав, що позбавило суд вислухати його думку по суті. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 жовтня 2005 року сторони зареєстрували шлюб в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Одеській області, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 075996, виданого 27.03.2008 року, актовий запис № 1671. Від шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 066664, виданого 18.10.2006 року першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції, актовий запис № 1342 (а.с.6). Також судом встановлено, що сторони з травня 2012 року не живуть разом однією сімєю та протягом останніх дванадцяти місяців не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Дитина проживає разом з матірю. Відповідач не приймає участь у вихованні дитини та не надає матеріальну допомогу на дитину. На час розгляду справи майнові вимоги, будь кого з сторін, суду не предявлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер і тому підлягає розірванню. Також, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки щодо залишення на її утриманні та вихованні дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена з матірю, окрім виняткових випадків. На підставі викладеного та

Outcome: approved