Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні, визнав зменшені в розмірі позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Позивач та його представник, у судовому засіданні, надали та підтримали заяву про зменшення розміру позовних вимог, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія договору дарування від 07.10.2004р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.07.1996р.; копія витягу РБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.11.2004р. № 5603463; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], паспорт складений 26.11.2004р.; копія паспорту громадянина України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія паспорту громадянина України - [PERSON], серії [NUMBER]; лист - відповідь Ренійського РС ГУДМС України від 30.08.2013р. за вх. № 6661; ордер серії ОД № 090741 від 05.12.2013р. про надання правової допомоги [PERSON]; витяг з договору про надання правової допомоги [PERSON] від 05.12.2013р.; заява про уточнення позовних вимог від 05.12.2013р. за вх. № 9136; квитанція про сплату судового збору. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку набувальної давності, посилаючись на те, що майже 16 років проживає у вищезазначеному житловому будинку. Власниками цього будинку на той час були відповідач та його матір [PERSON], яким належала по ? частині житлового будинку кожному. Відповідач наприкінці 1997р. подарував позивачу без відповідного оформлення ? частину будинку. Тобто між ними на той час виникла домовленість про подальше переоформлення ? частини вказаного будинку на позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням переоформити ? частину житлового будинку, але кожен раз відповідач запевняв що вони це зроблять пізніше. Потім позивач дізнався, що мати відповідача [PERSON], померла, що стало перешкодою в переоформленні договору дарування будинку. Фактично будинок поділений на дві частини, позивач користується своєю часткою, а відповідач не проживає у своїй частці та не доглядає за нею. На даний час позивач продовжує мешкати зі своєю родиною у ? частині житлового будинку, але йому доводиться доглядати за всім будинком з метою недопущення руйнування його частки, якою він користується. Таким чином, позивач утримує повністю житловий будинок [ADDRESS]. Відповідачу належить ціла частина спірного будинку, про це позивач дізнався, лише у 2013р., оскільки в 2004р. нині померла мати відповідача подарувала йому свою частку житлового будинку. Таким чином, з 1997р. позивач повністю утримує весь будинок, сплачує комунальні платежі, зробив поточний та капітальний ремонт. Крім того, на протязі усього часу володіння майном, відповідач жодного разу не пред'явив вимог, щодо повернення майна. Тому, позивач вважає, що він правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном, на протязі більше 10 років, тому право власності на це нерухоме майно на підставі ст.397 ЦК України може бути визнано за ним. У судовому засіданні, 05.12.2013р., були опитані у якості свідка: - [PERSON], який пояснив, що він знає [PERSON] десь з 2001р. Пояснив, що позивач проживає по [ADDRESS]. Там він проживає разом із сім'єю. Уточнив, що позивач проживає у вищевказаному будинку десь з часу їх знайомства. Уточнив, що він не знає, щоб хтось вимагав у позивача повернення будинку. Пояснив, що позивач робив у будинку капітальний ремонт, він йому допомагав, сім'я обробляє огород. Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, пояснення свідка, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст.397 ЦК України «володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе…. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду» Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Отже, як було встановлено, позивач фактично відкрито та безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS], протягом 16 років. П. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) передбачено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Так, володіння позивача зазначеним майном - житловим будинком [ADDRESS], почалося за 6 років до набрання чинності ЦК України (в редакції 2003 р.). Враховуючи вищевикладене, позивач правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном, а саме: житловим будинком [ADDRESS], майже тринадцять років, тому право власності на це нерухоме майно на підставі ст.397 ЦК України може бути визнано за позивачем.

Outcome: approved