Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області з позовом про стягнення з [PERSON] вартості за надані послуги та штрафних санкцій, обґрунтовуючи свої вимоги тим, за договором №4/06-1 від 07.06.2013 про надання ріелторських луг позивачем було надано [PERSON] послуги з пошуку квартири, вартість яких склала 8100,00 грн. і які не були оплачені відповідачем. Також, посилаючись на п. 5.2 договору, позивач просив стягнути з [PERSON] 8100,00 грн. у вигляді штрафу, встановленого за неналежне виконання зобов'язання та судові витрати. [PERSON] звернулась до фізичної особи-підприємця [PERSON] з зустрічним позовом про визнання договору про надання ріелторських послуг недійсним, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що спірний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України. Невідповідність договору №4/06-1 від 07.06.2013 про надання ріелторських послуг вимогам зазначеного Закону, на думку [PERSON], полягає в тому, що, по-перше, в договорі містяться несправедливі умови про відповідальність лише замовника послуг без визначення відповідальності виконавця. [PERSON] вважає, що необхідно визнати цій договір недійсним в цілому та його п. 5.1 та 5.2 визнати нечіткими та двозначними. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 05.09.2013 року об'єднано в одне провадження вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості за надані послуги та штрафних санкцій та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про надання ріелторських послуг недійсним. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 08 листопада 2013 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості за надані послуги та штрафних санкцій та зустрічного позову [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання договору про надання ріелторських послуг недійсним - відмовлено. З рішенням суду першої інстанції не погодився [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови йому у стягненні грошових коштів, залишивши в силі судове рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання договору про надання ріелторських послуг недійсним та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що судом при ухваленні рішення не надано належної оцінки всім обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст.ст. 610, 611, 903 ЦК України, які передбачають, що за невиконання зобов'язань настають правові наслідки, та якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги у розмірі та у строки і в порядку, що встановлені договором. Доведенням того факту, що послуги надані [PERSON] належним чином є те, що вона скористалася ними до кінця - придбала ту саму квартиру, яку знайшов для неї [PERSON]. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник з доводами апеляційної скарги позивача не погодилися, просили її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Як зазначено в ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що 07.06.2013 року між [PERSON] (Замовник) та АН «Професіонал» фізичною особою- підприємцем [PERSON] (Виконавець) укладено договір №4/06-1 про надання ріелторських послуг, за умовами якого Замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання з надання ріелторських послуг, які полягають у пошуку виконавцем об'єкта нерухомості відповідно до вимог Замовника - двокімнатної квартири (а.с. 5). За умовами п. 3.5 Замовник зобов'язується оплатити роботу виконавця в порядку, передбаченому п. 4 даного договору, і в розмірі, передбаченими Заявкою-зобов'язанням з перегляду об'єкта нерухомості і Замовленням. При цьому за п. 4.1 договору вартість послуг Виконавця визначається Заявкою-зобов'язанням з перегляду об'єкта нерухомості, яка є невід'ємною частиною цього договору. Згідно Заявки-зобов'язання від 07.06.2013 Виконавець надав Замовникові можливість ознайомитися з наступним об'єктом нерухомості: квартирою [ADDRESS], вартістю 26000 у.о.(1 у.о. за п. 2.1 Заявки-зобов'язання дорівнює 1 долару США, еквівалентному гривні за курсом НБУ на день виплати) (а.с. 6). За змістом п. 2 Заявки-зобов'язання Замовник у випадку покупки об'єкта нерухомості з наведеного переліку зобов'язується відповідно до п.п. 3.5 4.1 договору №4/06-1 від 07.06.2013 про надання ріелторських послуг оплатити вартість послуг Виконавця в розмірі: 700 у.о. - якщо вартість нерухомості до 14000 у.о., 5% - якщо 14000 - 39999; 4% - якщо 40000 - 49999; 3% - якщо 50000 і вище. Також в п. 2.2 сторони передбачили, що вартість послуг Виконавця визначається у відсотках від вартості нерухомості і сплачується Замовником в національній валюті України за курсом НБУ на момент оплати. Прикінцева вартість послуг виконавця зазначається у Замовленні. Дана Заявка-зобов'язання є невід'ємною частиною договору №4/06-1. фід 07.06.2013 про надання ріелторських послуг. Як вбачається із Замовлення від 07.06.2013 [PERSON], яка є Замовником за договором №4/06-1 від 07.06.2013 року про надання ріелторських послуг, підтвердила свій намір придбати об'єкт нерухомості (двокімнатну квартиру), розташовану за адресою: [ADDRESS], та зобов'язалась оплатити послуги Виконавця в сумі 8100,00 грн. У випадку її відмови від укладення угоди відчуження об'єкта нерухомості (договір купівлі-продажу, міни і т.п.) після оформлення даного Замовлення, [PERSON] зобов'язалась відшкодувати Виконавцеві суму, еквівалентну вартості його послуг. Замовлення є невід'ємною частиною договору №4/06-1 від 07.06.2013 про надання ріелторських послуг (а.с.7). З акту виконаних робіт від 07.06.2013, який підписано з боку [PERSON] (на зворотному боку акту міститься запис про відмову з боку [PERSON] від підписання акту виконаних робіт, зроблений 07.06.2013). фізична особа-підприємець [PERSON] надав послуги [PERSON] за договором про надання ріелторських послуг, номер та дата якого не зазначена: - самостійно і за власний рахунок здійснив обробку інформації і пошук варіантів, які інтересували Замовника; - вивчив кон'юнктуру ринку нерухомості і протягом строку дії вказаного договору забезпечив Замовника інформацією відносно ринку нерухомості; надав Замовнику необхідні форми договорів (Актів, Додаткових угод і т.п.); Виконавцем організовано огляд вибраних Замовником об'єктів нерухомості і підібрано необхідний для придбання об'єкт нерухомості: двокімнатна квартира [ADDRESS]. Обраний для придбання об'єкт нерухомості відповідає критеріям пошуку; - перевірив наявність у власника об'єкта нерухомості документів, що підтверджуються право власності на об'єкт нерухомості; - організував і брав участь при укладенні Угоди про наміри та завдаток між Продавцем об'єкта нерухомості і Замовником; - провів переговори із контрагентами за договором. Вартість наданих послуг склала 8100,00 грн. Послуги надані в обумовлений договором строк і в повному обсязі. Замовник до Виконавця фінансових претензій не має (а.с. 88). З матеріалів справи також вбачається, що 07.06.2013 між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] (Продавець) за участю представника АН «Професіонал» фізичної особи-підприємця [PERSON] було укладено договір про наміри та завдаток, за умовами якого Покупець взяла на себе зобов'язання придбати, а Продавець взяла на себе зобов'язання продати двокімнатну квартиру [ADDRESS], та в рахунок належних за договором платежів Покупець передала, а Продавець прийняла завдаток в сумі 4050,00 грн., що складає еквівалент 500 доларів СІЛА, загальна вартість квартири за договором купівлі-продажу сторони узгодили в сумі 210600,00 грн., що складає еквівалент 26000 доларів США (а.с. 8). При цьому право власності Продавця [PERSON] підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 31.08.2005 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.03.2012 року (а.с. 10-13). Суд, відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] виходив з того, що обов'язку із сплати [PERSON] вартості ріелторських послуг та штрафних санкцій у [PERSON] не виникло, оскільки послуги позивачем надані не в повному обсязі, тому і всі інші вимоги не підлягають задоволенню. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про надання ріелторських послуг недійсним також відмовлено. Висновки суду в частині спору [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про надання ріелторських послуг недійсним не оскаржуються. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Враховуючи зазначене, апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду по цій справі лише в частині відмови [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості за надані послуги та штрафних санкцій. Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції в оскаржуємої частині рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону. Але при вирішенні заявленого позову судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами. Апеляційний суд вважає, що спірні відносини виникли внаслідок неналежного виконання [PERSON] обов'язку з оплати за послуги, надані фізичною особою - підприємцем [PERSON] за договором №4/06-1 від 07.06.2013 про надання ріелторських послуг, тому до відносин слід застосувати положення ЦК України в частині, що регулюють зобов'язання з надання послуг. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статей 610 та 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В цьому випадку настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За приписами ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов'язання по договору про надання послуг: знайшов варіант, що замовила відповідач, надав їй передбачені форми договорів, організував огляд об'єкту нерухомості - квартири [ADDRESS], про що є її відповідний підпис у заяві-зобовязанні по оглядку об'єкту нерухомості (а.с. 6), перевірив наявність у продавця правовстановлюючих документів на спірну квартиру та інші обов'язки передбачені п.п. 1.1 - 2.10 п. 2 договору №4/06-1 від 07.06.2013 про надання ріелторських послуг. Але в судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що угода про купівлю-продаж спірної квартири не відбулася у зв'язку з її обтяженням - арештом невизначеного всього майна власника квартири [PERSON]. Цей факт сторони не оспорюють. Відповідно до п.п. 4.3. п. 4 та п.п. 5.1 п. 5 договору №4/06-1 від 07.06.2013 року про надання ріелторських послуг оплата послуг робиться Замовником шляхом внесення передоплати в розмірі 50% вартості послуг Виконавця під час підписання Замовлення або Угоду про наміри і завдаток, кінцева оплата послуг робиться у день укладення договору відчуження між власником об'єкту нерухомості та Замовником. У разі, якщо укладення договору відчуження не відбулося за виною власника, тоді вартість послуг Виконавця складає суму яка рівна 50% вказаної в Замовленні. Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував умови договору про надання ріелторських послуг в цій частині та дійшов помилкового висновку щодо неналежного виконання позивачем свої зобов'язань, оскільки цей висновок спростовується іншими матеріалами справи. Таким чином вимоги позивача в частині спору про стягнення вартості наданих послуг обґрунтовані, але сума, яка підлягає стягненню складається з 50% суми, вказаної в Замовленні (8100,00 грн.) - 4050,00 грн. відповідно до п.п. 5.1 п. 5 вищеозначеного договору. Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] сплатила 2430,00 грн. за послуги відповідно договору №4/06-1 від 07.06.2013 року по квитанції б/н від 11.06.2013 року (а.с. 77). Тому з неї на користь позивача має бути стягнута сума послуг за договором за мінусом сплаченої суми - 1620,00 грн. За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині спору про стягнення вартості наданих послуг, порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду в цій частині на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в мінімальному розмірі, тобто 229,40 грн., тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] має бути стягнуто саме цей судовий збір. Що стосується витрат на правову допомогу, апеляційний суд вважає, що, оскільки позовні вимоги задоволені частково, то витрати на правову допомогу також мають бути стягнути частково - в сумі 200,00 грн. (позивачем надано на підтвердження витрат на правову допомогу товарний чек б/н від 24.07.2013 року на суму 2000,00 грн. та договір про надання юридичних послуг від 24 липня 2013 року з свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 19-22)).

Outcome: partial