Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

31.10.2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Малиновського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії Головного державного виконавця другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Хорунжа Вікторії Габріелівни про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії. При цьому скаржники посилались на те, що 15 травня 2013 року Малиновський районний суд м. Одеси (головуючий суддя Гарьский О.В.) розглянувши кримінальне провадження справа №521/3395/13-к, № 1-кп/521/125/13, за обвинуваченням [PERSON], [INFO], у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання [PERSON], [PERSON], [PERSON] про забезпечення цивільного позову, наклав арешт на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь-якій валюті, цінні папери, корпоративні права Товариства з додатковою відповідальністю «Одесліфт» /Код 03336031, адреса: м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, 34/ в межах суми цивільного позову 390 782,58 гривень, за виключенням будь-якого майна, грошових коштів, цінних паперів та корпоративних прав, які можуть призвести до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності товариства чи призвести до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб. 27 травня 2013 року Головний державний виконавець другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Хорунжа Вікторія Габріелівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №38159233. 10 червня 2013 року Головний державний виконавець другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Хорунжа Вікторія Габріелівна винесла постанову про накладення арешту на майно боржника шляхом проведення опису майна, яке згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів, у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, реалізуються у другу чергу. 17 червня 2013 року державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси № 521/3395/13-к від 15.05.2013 року. Згідно списку транспортних засобів ТзДВ «Одесліфт» від 17.01.2012р., ТзДВ «Одесліфт» є власником 14-ти легкових автомобілів. У матеріалах виконавчого провадження № 38159233 відсутні докази, які б підтверджували, що накладення арешту на легкові транспортні засоби боржника можуть призвести до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності товариства чи призвести до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб. При цьому, у разі, якщо державний виконавець приймає рішення про необхідність проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту, таке рішення має бути підкріплено доказами і належним чином обґрунтоване, а згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» таке обґрунтування має бути зазначене в матеріалах виконавчого провадження. Однак, у порушення вищезазначених норм законодавства державний виконавець не вжив заходів для забезпечення реального виконання рішення з урахуванням законних прав і інтересів стягувачів, направлених на виявлення майна боржника, яке реалізується у першу чергу, дійшов помилкового висновку про необхідність опису майна, що входить у другу чергу, у зв'язку з чим [PERSON], [PERSON], [PERSON] змушені звернутись до суду із зазначеною скаргою. У судовому засіданні представник заявника та заявник скаргу підтримали, просили її задовольнити. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань та письмових заперечень на позов до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2013 року Малиновський районний суд м. Одеси (головуючий суддя Гарьский О.В.) розглянувши кримінальне провадження справа №521/3395/13-к, № 1-кп/521/125/13, за обвинуваченням [PERSON], [INFO], у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання [PERSON], [PERSON], [PERSON] про забезпечення цивільного позову, наклав арешт на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь-якій валюті, цінні папери, корпоративні права Товариства з додатковою відповідальністю «Одесліфт» /Код 03336031, адреса: м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, 34/ в межах суми цивільного позову 390 782,58 гривень, за виключенням будь-якого майна, грошових коштів, цінних паперів та корпоративних прав, які можуть призвести до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності товариства чи призвести до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб. 27 травня 2013 року Головний державний виконавець другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Хорунжа Вікторія Габріелівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №38159233. 10 червня 2013 року Головний державний виконавець другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Хорунжа Вікторія Габріелівна, виконуючи ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15.05.2013 року винесла постанову про накладення арешту на майно боржника шляхом проведення опису майна, яке згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів, у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, реалізуються у другу чергу. 17 червня 2013 року Головний державний виконавець другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Хорунжа Вікторія Габріелівна винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси № 521/3395/13-к від 15.05.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 6. Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: - винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; - винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; -винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; - проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові. У разі, якщо на зазначене майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості: 1) у першу чергу - майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (цінні папери, легковий автотранспорт, предмети дизайну офісів та інше майно, готова продукція (товари); 2) у другу чергу - об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві. Згідно наявного в матеріалах справи списку транспортних засобів ТзДВ «Одесліфт» від 17.01.2012р., ТзДВ «Одесліфт» є власником 14-ти легкових автомобілів. Проте, у матеріалах виконавчого провадження № 38159233 відсутні докази, які б підтверджували, що накладення арешту на легкові транспортні засоби боржника може призвести до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності товариства чи призвести до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб. При цьому, у разі, якщо державний виконавець приймає рішення про необхідність проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту, таке рішення має бути підкріплено доказами і належним чином обґрунтоване, а згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» таке обґрунтування має бути зазначене в матеріалах виконавчого провадження. Однак, у порушення вищезазначених норм законодавства державний виконавець не вжив заходів для забезпечення реального виконання рішення з урахуванням законних прав і інтересів стягувачів, направлених на виявлення майна боржника, яке реалізується у першу чергу, дійшов помилкового висновку про необхідність опису майна боржника і накладення на нього арешту, яке реалізується у другу чергу. Відповідно до ст. 383 ЦПК України, - учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця порушено їх права чи свободи. Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦПК України, ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», - рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», - державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2013 року №24-152/0/4-13 про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення у цивільній справі передбачено, що нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов'язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб'єктів права на оскарження її незаконних дій. Суд вважає, що вимоги скарги по виконавчому провадженню, слід задовольнити, оскільки вони заявлені у відповідності до вимог ч. 1 ст. 385 ЦПК України. За таких обставин суд вважає необхідним визнати дії головного державного виконавця другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Хорунжої Вікторії Габріелівни при здійсненні виконавчого провадження № 38159233 - неправомірними; скасувати постанову Головного державного виконавця другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Хорунжої Вікторії Габріелівни про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси № 521/3395/13-к від 15.05.2013 року; зобов'язати Головного державного виконавця другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Хорунжу Вікторію Габріелівну поновити порушені права та законні інтереси стягувачів шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у тому числі на транспортні засоби, які належать боржнику на праві власності, у межах суми цивільного позову: 390 782,58 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. На підставі викладеного та

Outcome: approved