Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

03 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі території України. В обґрунтування вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживають спільно із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач багато часу знаходиться у ділових відрядженнях за межами України. Оскільки вона із донькою періодично виїжджає на відпочинок до інших держав, а дозвіл на даний час відповідач не надає, просить надати їй дозвіл виїжджати за межі території України та повертатися на територію України з неповнолітньою донькою без отримання згоди та супроводу її батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала. Відповідач також у судове засідання не зявився, надавши заяву про визнання предявленого позову. Просив вирішувати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та згідно із свідоцтвом серії 1-НО № 049613, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 23 жовтня 2006 року, шлюб між ними розірвано, про що вчинено актовий запис № 394. Відповідно до свідоцтва про народження 1-НО № 008896, виданого відділом РАЦС Орджонікідзевського РУЮ міста Маріуполя Донецької області від 25.03.2005 року, [PERSON] народилася 12 січня 2005 року, про що вчинено актовий запис № 107. Батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. Як вбачається з довідки, наданої ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 22.11.2013 року, неповнолітня [PERSON] проживає спільно із позивачем [PERSON] Згідно із ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Разом із тим, у відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку про те, що отримання дозволу батьків чи їх законних представників на виїзд неповнолітньої дитини за межі України є обовязковим щодо дітей у віці до 16 років. Після набуття зазначеного віку дитина має право самостійно оформлювати проїзні документи та порушувати питання перед компетентними органами про свій виїзд за межі держави. За таких обставин, суд вважає за можливе частково задовольнити позов [PERSON] надавши їй дозвіл виїжджати за межі території України та повертатися на територію України з її неповнолітньою донькою [PERSON] без отримання згоди та супроводу їх батька [PERSON] до досягнення дитиною віку 16 років Визнання предявленого позову відповідачем не суперечить вимогам чинного законодавства і моральним засадам суспільства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. На підставі ст. 154 Сімейного кодексу України, ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: partial