Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

16.08.2012 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до ТОВ "Агро-Рівнопілля" Гуляйпільського району Запорізької області про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною та зобов`язання повернути земельну ділянку. В позові позивач посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 8,2327 га, розташована на території Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, яку вона за договором оренди земельної ділянки від 03.03.2006 року передала відповідачу строком на 5 років без зазначення початку та закінчення цього терміну, в лютому 2011 року вона звернулася до відповідача з заявою про намір припинити договір оренди земельної ділянки, так як строк дії договору закінчується 03.03.2011 року, однак їй було повідомлено, що строк дії договору закінчується 31.01.2012 року, влітку 2011 року вона отримала додаткову угоду до договору, відповідно до п.8 якого договір укладено до 30.12.2020 року, вона досягла згоди з генеральним директором [PERSON] щодо повернення земельної ділянки після 31.01.2012 року, 18.04.2012 року вона звернулася до відповідача з заявою про те, що вона додаткову угоду не підписувала, посилається на ст.30 Закону України "Про оренду землі", яка передбачає зміну умов договору оренди за взаємною згодою сторін, посилаючись на те, що додаткову угоду вона не підписувала та на закінчення дії договору, прохає визнати недійсною додаткову угоду від 10.11.2009 року, що підписана неуповноваженою особою, зобов`язати відповідача повернути їй земельну ділянку та зобов`язати Гуляйпільський відділ земельних ресурсів скасувати реєстрацію недійсної додаткової угоди від 10.11.2009 року. 13.09.2012 року до суду звернувся відповідач з запереченнями проти позову, в яких посилався на те, що 10.11.2009 року між сторонами буда укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки, якою продовжено строк дії договору до 30.12.2020 року, посилаючись на те, що при укладенні додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки були дотримані всі вимоги закону, відповідач виконує умови цієї угоди, прохає відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що їй стало відомо про те, що підписано додаткову угоду до договору оренди її земельної ділянки, коли вона звернулася до відповідача з заявами про небажання продовжувати строк дії договору оренди належної їй земельної ділянки, вона додаткову угоду не підписувала, зверталась до прокурора Гуляйпільського району з заявою про підроблення її підпису на додатковій угоді, була відкрита кримінальна справа за даним фактом, прохає визнати додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки недійсною. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, суду пояснивши, що позивачу стало відомо про те, що підписано додаткову угоду до договору оренди її земельної ділянки, коли позивач звернулася до відповідача з заявою про небажання продовжувати строк дії договору оренди належної їй земельної ділянки, позивач додаткову угоду не підписувала, позивач зверталась до прокурора Гуляйпільського району з заявою про підроблення її підпису на додатковій угоді, була відкрита кримінальна справа за даним фактом, прохає визнати додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки недійсною. Представник відповідача Іоффе В.Л. позов не визнав, суду пояснивши, що додаткова угода не суперечать вимогам діючого законодавства, зокрема ст.203 ЦК України, сам факт відкриття провадження у кримінальній справі не може бути доказом того, що позивач не підписувала додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, так як слідством не встановлена особа, яка підписувала додаткову угоду, позивач отримувала орендну плату, в тому числі, і в збільшеному розмірі, який передбачено даною угодою, прохає в задоволенні позову відмовити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці відповідача: відділ Держземагентства в Гуляйпільському районі Запорізької області, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 12.01.2006 року головою Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області Власенком О.П. було видано позивачу Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №114627 на земельну ділянку площею 8,2327 га, розташовану на території Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту (а.с.7 т.1). 03.03.2006 року між сторонами було укладено договір оренди землі №96 на земельну ділянку площею 8,2327 га строком на 5 років, зареєстрований 31.01.2007 року в Державному реєстрі за №040726900097, що підтверджується його копією (а.с.9-10 т.1). 10.11.2009 року додаткову угоду до договору оренди землі №96 від 03.03.2006 року було підписано відповідачем і невідомою особою від імені позивача, що підтверджується поясненнями позивача та висновком спеціаліста. 22.11.2011 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області 22.11.2011 року (а.с.8 т.1). 18.04.2012 року позивач звернулася до відповідача з заявою про те, що вона не підписувала додаткову угоду до договору оренди землі та небажання продовжувати дію основного договору оренди земельної ділянки, так як має намір обробляти її самостійно, що підтверджується копією її заяви. 15.08.2012 року висновком спеціаліста Д/№201 встановлено, що підписи в додатковій угоді від 10.11.2009 року до договору оренди землі №96 від 03.03.2006 року зареєстрованій в Центрі ДЗК за № 041026900046 в розділі "Реквізити сторін" в графі "Орендодавець [PERSON]" виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.53-55 т.1). Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного. Правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються укладенню додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки і регулюються Главою 16 Цивільного Кодексу України параграф 1 Загальні положення про правочини, Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", а також умовами договору оренди земельної ділянки №96 від 03.03.2006 року, укладеного між сторонами. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач з позовом про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною та зобов`язання повернути земельну ділянку, так як вона не підписувала додаткову угоду, остання підписана неуповноваженою нею особою, що свідчить про те, що її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. Суд вважає встановленим той факт, що позивач не підписувала додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, що свідчить про те, що волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Так суд, вважаючи встановленою обставиною, на яку посилається позивач як на підставу свого позову, а саме непідписання нею додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки приймає в якості належного і допустимого доказу свідчення позивача про те, що вона не підписувала додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, а також як належний і допустимий письмовий доказ: висновок спеціаліста про те, що додаткова угода підписана не позивачем, а іншою особою. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, додаткова угода до договору оренди земельної ділянки, належної позивачеві, суперечить вимогам ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.1 cт.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що на момент укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки було порушено вимоги ч.3 ст.203 ЦК України, недійсність правочину прямо не встановлена законом, але позивач заперечує проти їх дійсності на підставах, встановлених законом, а тому суд відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України визнає додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, укладеної між сторонами, недійсною. Вирішуючи інші позовні вимоги позивача, суд вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Так суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про повернення земельної ділянки позивачу, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом, такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст.18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ст.20 Закону України "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що договір оренди землі №96 від 03.03.2006 року, укладений між сторонам, пройшов державну реєстрацію 31.01.2007 року і відповідно до ст.18 Закону України "Про оренду землі" набрав чинності 31.01.2007 року. Відповідно до п.8 договору останній укладено на 5 років. Таким чином закінчення строку дії договору припадає на 31.01.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до абзацу 2 п.8 договору за відсутності письмових заперечень орендодавця про продовження договору протягом 30 днів після закінчення строку договору, поновлення договору оренди земельної ділянки здійснюється на тих же умовах і на той самий строк. Судом встановлено, що позивач, отримавши додаткову угоду від відповідача у 2011 році і будучи обізнаною з приводу її непідписання, звернулася до відповідача з заявою 18.04.2012 року про повернення їй земельної ділянки для самостійного обробітку, тоді як письмових заперечень орендодавцю про продовження договору протягом 30 днів після закінчення строку договору: 31.01.2012 року, не надала, тим самим підтвердила свою згоду на поновлення договору оренди земельної ділянки на тих же умовах і на той самий строк відповідно до абзацу 2 п.8 договору. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач не здійснив дій, передбачених п.8 договору щодо письмового повідомлення орендодавця про намір продовжити дію договору протягом 30 днів після закінчення строку дії договору, так як 10.11.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода, відповідно до якої договір був укладений до 30.12.2020 року і тому підстави для такого звернення у відповідача були відсутні. Про те, що договір оренди земельної ділянки продовжений на тих же умовах і на той самий строк свідчать дії сторін, а саме: позивач отримує орендну плату за користування її земельною ділянкою після закінчення строку договору, а відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату в обумовленому сторонами розмірі та строки після закінчення строку договору. Суд відмовляючи позивачу в зобов`язанні відділу Держземагенства у Гуляйпільському районі Запорізької області скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки виходить з того, що відповідно до наданих законом повноважень Держземагенству у Гуляйпільському районі Запорізької області не входять повноваження щодо скасування державної реєстрації договорів оренди земельної ділянки. А тому позов підлягає задоволенню в тій частині, яка грунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими суду доказами.

Outcome: partial