Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті орендної плати, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником земельної ділянки, частки(паю) площею 7,3187 га, що розташована на території Білоскелюватської сільської ради Краснодонського району Луганської області, землі сільськогосподарського призначення, ріллі. Згідно з договором оренди від 01.08.2010р. позивач передав вказану земельну ділянку в оренду ПП [PERSON] строком до 14.10.2016р. В позові зазначено, що відповідач на підставі п.9 договору оренди та на підставі Постанови Кабінету Міністрів України, № 1185 від 2011р. зобов*язався сплачувати позивачу щорічно до 31 грудня поточного року орендну плату з урахуванням коефіцієнта індексації в розмірі 2527,83 грн. за земельну ділянку, що становить 3% від вартості землі на момент укладання договорів. Виплата повинна здійснюватися у грошовій формі, що становить 2527,83 грн на рік. На момент укладання договору вартість належної позивачу земельної ділянки становила 26331,57 грн., а з урахуванням коефіцієнта індексації за 2012 рік- 1,756 відповідно орендна плата мала скласти 4437,41 грн. за одну земельну ділянку, тобто відповідач за 2012 рік повинен був сплатити позивачу 4437,41 грн. орендної плати із розрахунку: 26331,57 грн.(грошова оцінка земельної ділянки)х 3,2 (коефіцієнт індексації за 2010 рік)х3%х1,756(коефіцієнт індексації за 2012 рік) х 3% = 4437,41 грн. за одну земельну ділянку. За 2012 рік позивачем було одержано за оренду земельної ділянки 2150,00 грн. Таким чином, у відповідача існує заборгованість по орендній платі в сумі 2287,41 грн. з розрахунку: 4437,41 грн. ( розмір орендної плати) - 2150 грн. (сплачено відповідачем). Посилаючись на ст. ст.21, 24 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 52, 407,409 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по орендній платі за оренду належної йому на праві приватної власності земельної ділянки за 2012 рік у сумі 2287,41 грн. та судові витрати у сумі 229,40 грн., а всього 2516,81 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, надав письмову заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, просив розглядати справу за його відсутністю. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Вказує, що при розрахунку орендної плати відповідач не застосував коефіцієнт в розмірі 1,756, встановлений Постановою КМУ « 1185 від 2011 року що, на думку представника позивача, є суттєвим порушенням земельного законодавства. Просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав письмові заперечення, з яких вбачається, що позов не визнає, оскільки позивачем невірно розуміється коефіцієнт 1,756, що передбачений Постановою Кабінету Міністрів України № 1185 від 31.10.2011р., як коефіцієнт індексації. Проте такі його ствердження є необґрунтованими, оскільки за визначенням ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282 від 03.07.1991р. поняття терміну індекс інфляції-це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбає населення для невиробничого споживання. Індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України щомісяця та публікуються у пресі. А коефіцієнт 1,756, на який просить проіндексувати позивач розмір орендної плати, затверджений Кабінетом Міністрів України, а не Державним комітетом статистики України, тому він не є коефіцієнтом індексації. Крім того, позивачем невірно розуміються положення вищевказаної Постанови КМУ, яка не застосовується до договірних відносин щодо оренди земельної ділянки. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 р. № 213 затверджено Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів. За загальними положеннями Постанови КМУ нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Також підстави і порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок передбачені Законом України "Про оцінку земель" від 11.12.2003р. № 1378-IV з наступними змінами та доповненнями. За ст.15 цього Закону підставою для проведення оцінки земель є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом. Посилаючись на ст. 18 Закону України "Про оцінку земель", якою встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій", зазначив, що він не має юридичного права проводити нормативну грошову оцінку земельних ділянок. В зв»язку з чим просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, справу розглянути за його відсутністю. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивач має у приватній власності земельну ділянку площею 7,3187 га, розташовану на території Білоскелюватської сільської ради, що підтверджено копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ №001999, виданим на підставі рішення Білоскелюватської сільської ради народних депутатів від 10.06.2002 року (а.с.9). Вказану земельну ділянку позивач передав в оренду відповідачу по договору оренди землі від 01.08.2010р. (а.с.7-8) та згідно акту приймання-передачі від 11.11.2010р. орендодавець [PERSON] передала, а орендар [PERSON] прийняв зазначену земельну ділянку (а.с.11). Згідно п.8 укладеного договору оренди, строк його дії - до 14.10.2016р. Відповідно до п. 9, п.11, п. 36 Договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% грошова оцінка, що становить 2527,83 грн. Орендна плата вноситься у такі строки-до 31 грудня кожного року. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв*язується у судовому порядку. В п. 13 укладеного договору передбачені підстави перегляду розміру орендної плати, серед яких - зміни умов господарювання; зміни розмірів земельного податку; підвищення цін, тарифів, в тому числі в наслідок інфляції; погіршення стану орендованої ділянки; в інших випадках, передбачених законом. Тобто суд встановив, що укладеним між сторонами договором оренди землі не передбачено збільшення розміру орендної плати, зазначеної в договорі, у зв»язку зі збільшенням вартості переданої в оренду земельної ділянки. Вищезазначені договори оренди землі зареєстровані у Краснодонському районному реєстраційному відділі Луганської регіональної філії "Центр державного земельного кадастру" 18.11.2010р. за № 041040300143. Згідно ч.1, ч.8 ст. 39 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно ч.1 ст. 626, ст. 629, 651, 654 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно ст.1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст.ст. 13, 21, 23,30 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Статтею 19 Закону України "Про плату за землю" також передбачено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за угодою сторін у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. В судовому засіданні було встановлено, що в договорі оренди землі від 01.08.2010р. було зазначено розмір орендної плати та порядок її сплати. Умови договорів щодо розміру орендної плати сторонами не переглядалися, додаткові угоди не укладались. У судовому порядку спір щодо зміни умов договору не розв*язувався. На теперішній час договір є діючим. Згідно підпункту 170.1.1 п.170.1. ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Згідно підпункту 170.1.4. п.170.1. ст. 170 Податкового кодексу України, доходи, зазначені у підпункті 170.1.1 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх виплати за їх рахунок. Підтвердження чого є надані відповідачем копії квитанцій про сплату земельного податку, які долучені до матеріалів справи. Посилання позивача на Постанову Кабінету Міністрів України від 31.10.2011р. № 1185 "Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів", якою внесено зміни до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, а саме, п.5 доповнено абзацом такого змісту "Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 01.07.1995р.(з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756", судом не приймаються до уваги, оскільки згідно ст.ст. 23,24 Закону України "Про плату за землю", грошова оцінка землі застосовується для економічного регулювання земельних відносин при укладанні цивільно-правових угод, передбачених законодавством України. Грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України. Між сторонами по справі існують договірні відносини щодо оренди землі, в яких чітко зазначено строк дії договору, розмір орендної плати та строки і порядок її внесення. Також встановлено, що договір не містить положень щодо перегляду розміру орендної плати у зв»язку зі збільшенням вартості земельної ділянки. Умови договору оренди землі, укладеного сторонами, щодо орендної плати за землю не змінювалися. Представником позивача не заперечувалось, що орендна плата в розмірі 2527,83 грн.(за вирахуванням податку, сплаченого у відповідності до п.170.1. ст. 170 Податкового кодексу України) була сплачена позивачу відповідачем в грудні 2012 року, що також підтверджується матеріалами справи. Отже умови договору виконуються відповідачем належним чином. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити - за необгрунтованістю вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В зв»язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено, тож не підлягають стягненню і судові витрати по справі.

Outcome: dismissed