Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Дніпропетровський навчально-виробничий центр №2 Дніпропетровської обласної державної адміністрації, [PERSON] про скасування рішення Третейського суду, визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним та виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 17.05.1996 №169/3 « Про влаштування у будинок немовляти з ураженням центральної нервової системи міста Дніпропетровська дитину [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON] було влаштовано на повне державне утримання в інтернаті. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2007 року справа №2-1032. гр.. [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її сина [PERSON] та з неї стягнути аліменти. Відповідно до п.3 ст.71 Житлового кодексу, ст.. 25 Закону України « Про охорону дитинства», ст..32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми, позбавленими батьківського піклування, зберігається право на житло в якому вони проживали до влаштування в відповідний заклад. Таким чином, неповнолітній [PERSON] має право на проживання та користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS]. Право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] по закону є [PERSON]- матір неповнолітнього [PERSON], але спадкова справа не переоформлена. 16 лютого 2006 року гр.. [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, уклала з гр.. [PERSON] договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. Згідно даного договору гр.. [PERSON] продала, а гр.. [PERSON] купив житловий будинок, який розташований за адресою; [ADDRESS]. 27 червня 2006р. Третейським судом м. Дніпропетровська було розглянуто справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку від 16.02.2006 року та визнання права власності на нерухоме майно та вирішив позов гр.. [PERSON] задовольнити повністю та визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] У зв'язку з тим, що даний договір купівлі - продажу домоволодіння по [ADDRESS] був вчинений без дозволу органу опіки та піклування , позивач просив поновити строк позовної давності пропущений з поважних причин, та визнати договір купівлі - продажу житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] - недійсним та виселити гр.. [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 31 серпня 2012 року Комунальний заклад освіти «Міський дитячий будинок №1» Дніпропетровської міської ради в інтересах неповнолітнього [PERSON] до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган Опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, [PERSON] про скасування рішення Третейського суду . Просили відновити строк позовної давності, пропущений з поважних причин та скасувати рішення Третейського суду від 25 квітня 2006 року про визнання недійсним договору - купівлі продажу житлового будинку від 16.02.2006 р. та визнання права власності на нерухоме майно за гр.. [PERSON] Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2013 року було об'єднано в одне провадження цивільні справи №6/205/4/13 за позовом Органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], треті особи: Дніпропетровський навчально-виробничий центр №2 Дніпропетровської обласної державної адміністрації, [PERSON] про скасування рішення Третейського суду від 25.04.2006 року та № 2/205/644/13 за позовом Органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Дніпропетровський навчально-виробничий центр №2 Дніпропетровської обласної державної адміністрації, [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.02.2006 року недійсним та виселення з присвоєнням єдиного номеру цивільного провадження № 2/205/644/13. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2013 року було залучено до участі у справі правонаступника КЗО «міський дитячий будинок №1» Дніпропетровської міської ради - Орган опіки та піклування Ленінської районної м. Дніпропетровську ради та в якості третьої особи - державний навчальний заклад «Дніпропетровський навчально-виробничий центр №2» В судовому засіданні представник позивач Гулідова М.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, письмово просила слухати справу у її відсутність позовні вимоги не визнала, просила відмовити в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в позові. В судовому засіданні представник третьої особи Дніпропетровський навчально-виробничий центр №2 Дніпропетровської обласної державної адміністрації - Савенко О.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. В судове засідання третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 16 лютого 2006 року гр. [PERSON],яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, уклала з гр. [PERSON], договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. (а.с.81) Згідно довіреності від 24.12.2004 року, яка посвідчена Руденко Юрієм Івановичем начальником Чернігівської виправної колонії, продаж житлового будинку здійснено довіреною особою [PERSON] [PERSON](а.с.76) 25.04.2006 року Третейський суд, створений для вирішення конкретного спору у складі одного третейського судді Гребенюка О.Ю., вибраного сторонами спору шляхом укладення третейської угоди від 14. 03.2006 року, розглянув справу за позовом гр. [PERSON], до [PERSON], третя особа - [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку від 16 лютого 2006 року та визнання права власності на нерухоме майно та вирішив позов гр. [PERSON] задовольнити повністю та визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Вищезазначене рішення 27.06.2006 року посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.8-11) Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2006 року, справа №6-2315, на рішення Третейського суду від 25.04.2006 року видано виконавчий лист, яким за гр. [PERSON] визнано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS].(а.с.82) Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні таабо фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону. На підставі ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Згідно ч. 1 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим з Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. На підставі ч. 4 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейського суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не було надано суду доказів на підтвердження недійсності третейської угоди від 14 березня 2006 року та не доведено наявності правових підстав для скасування рішення третейського суду від 25 квітня 2006 року. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі. Таким чином, відсутні підстави для скасування рішення Третейського суду від 25 квітня 2006 року, передбачені ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди». Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Комунального закладу освіти «Міський дитячий будинок №1» Дніпропетровської міської ради в інтересах неповнолітнього [PERSON] незаконні, необґрунтовані, недоведені та безпідставні, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5-6 ст.203 ЦК України є підставою недійсності правочину, а ч.1 ст.203 цього Кодексу свідчить, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як свідчить договір купівлі-продажу спірної квартири, [PERSON] продала, а [PERSON] купив будинок [ADDRESS] без нотаріального посвідчення і державної реєстрації. Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачена можливість визнання судом договору дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове його виконання, але одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Але відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації -з моменту державної реєстрації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 13, 14 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. 218 та ст. 220 ЦК України. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2007 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. (а.с.89) На підставі рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 17.05.1996 року, було влаштовано у будинок немовляти з ураженням центральної нервової системи [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.3 ст.71 Житлового кодексу, ст.. 25 Закону України « Про охорону дитинства», ст..32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми, позбавленими батьківського піклування, зберігається право на житло в якому вони проживали до влаштування в відповідний заклад. Згідно довідки адресного бюро від 21.04.2005 року, [PERSON] прописана з 20.02.1995 року за адресою: [ADDRESS].(а.с.91 на звороті) Даний факт, також підтверджується актом огляду житлово-побутових умов сім'ї [PERSON], в якому зазначено, що гр. [PERSON] проживає та прописана за адресою [ADDRESS].(а.с.92) 16 серпня 2010 року № 1/14-707 Ленінська районна у м. Дніпропетровську ради на адресу прокурора м. Дніпропетровська Ступі В.Ф. направила листа в якому вказано, що у 2009 році до служби у справах дітей звернулася адміністрація дитячого будинку №1 з проханням розглянути можливість закріплення житла за неповнолітнім [PERSON], [INFO] , за адресую: [ADDRESS] . а.с.86) Враховуюче вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів справи не вбачається порушення права неповнолітнього [PERSON] на житлову площу, так як за ним закріплено житлову площу за адресою: [ADDRESS] за місцем реєстрації матері- [PERSON]. Отже позовні вимоги про визнання договору купівлі продажу житлового будинку від 16 лютого 2006 року за адресою: [ADDRESS] недійсним та виселення гр.. [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed