Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

15.11.2013 року позивач звернувся з зазначеним позовом в якому посилається на те, що в період 2007-2008 років, ПП «Світлана-2000» здійснило будівництво об'єкта нерухомого майна, а саме комплексу торгівельних павільйонів (літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS]. Будівництво виконано підприємством у встановленому законом порядку, з оформленням всіх необхідних для цього документів, та на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 61 від 16.07.2007 р. Станом на 2013 рік у відповідності до виготовленого технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна - комплекс торговельних павільйонів (літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS], - об'єкт будівництва готовий на 100 %. 02.04.2008 року між ПП «Світлана-2000» та Відповідачкою, [PERSON], було в довільній письмовій формі складено та підписано договір купівлі-продажу комплексу торговельних павільйонів (літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS], який в подальшому сторони мали намір посвідчити нотаріально. Проте внаслідок того, що нотаріальне посвідчення останнього не відбулось, [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання дійсним цього договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання за нею права власності на зазначене у договорі нерухомого майна. 23.04.2008 року, Заводським районним судом м. Дніпродзержинська було розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до ПП «Світлана-2000» (код ЄДРПОУ 21879404) про визнання права власності на комплекс торгових павільйонів, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. За результатами розгляду, по справі за позовом [PERSON] - було постановлене судове рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, та визнано договір купівлі-продажу дійсним, і визнано право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно. На підставі рішення Заводського районного суду від 23.04.2008 року, в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, зроблено відповідний реєстраційний запис № 23253926 про реєстрацію права власності [PERSON], на комплекс торговельних павільйонів (літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS], що вбачається з витягу долученого до матеріалів справи. 16.10.2012 року, за наслідками перегляду рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.04.2008 року, в порядку апеляційного провадження, останнє було скасоване, та судом апеляційної інстанції постановлене нове рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до ПП «Світлана-2000» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2008 року дійсним, та визнання права власності на комплекс торгових павільйонів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] - яким вирішено відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ПП «Світлана-2000», треті особи Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», Дніпродзержинське регіональне відділення інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Дніпропетровській області в повному обсязі. Таким чином фактично підстави з яких було зареєстровано право власності [PERSON] , а саме договір купівлі-продажу майна, відпали, й відповідно їх не можна вважати законними та дійсними, оскільки не відповідають вимогам закону. А договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2008 року, між [PERSON] та ПП «Світлана-2000», який був предметом судового розгляду в справі № 2-1563-08 фактично - є нікчемним правочином. Позивачка в судове засідання не з'явилася надавши суду заяву в якій просила позов задовольнити, та провести судовий розгляд за її відсутності. Представник відповідача: Дніпродзержинської міської ради та представник третьої особи: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції у судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові пояснення в яких просили провести розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що спір про визнання права власності просять вирішити згідно вимог чинного законодавства. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПП «Світлана-2000» протягом 2007-2008 року у встановленому законом порядку з оформленням необхідної дозвільної документації, в т.ч. на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 61 від 16.07.2007 року, здійснило будівництво комплексу торговельних павільйонів (літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS]. Станом на 19.08.2013 року готовність об'єкта 100 %, що підтверджується копією технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна, виготовленого 19.08.2013 року, наявного в матеріалах справи (а.с. 38-43). Встановлено, що 02.04.2008 року між ПП «Світлана-2000» та [PERSON], було в довільній письмовій формі складено договір купівлі-продажу комплексу торговельних павільйонів (літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS], який за домовленістю сторін, та у відповідності до чинного законодавства підлягав нотаріальному посвідченню. В подальшому даний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2008 року, був предметом судового розгляду в справі №2-1563-08 за позовом [PERSON], до ПП «Світлана-2000» (код ЄДРПОУ 21879404 ), треті особи Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», Дніпродзержинське регіональне відділення інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Дніпропетровській області. За наслідками розгляду цивільної справи № 2-1563-08 за позовом [PERSON], до ПП «Світлана-2000», треті особи Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», Дніпродзержинське регіональне відділення інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Дніпропетровській області про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2008 року, та визнання права власності - Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 23.04.2008 року було постановлене судове рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі, та визнано договір купівлі-продажу дійсним, і визнано право власності [PERSON] на комплекс торговельних павільйонів (літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS]. На цій підставі за [PERSON] було зареєстровано право власності на комплекс торговельних павільйонів (літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS], про що внесено відповідний реєстраційний запис до єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно №23253926, і це підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно наявного в матеріалах справи. Також встановлено що 16.10.2012 року, внаслідок перегляду Апеляційним судом Дніпропетровської області по справі №22-ц/490/10007/12, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.04.2008 року - було скасоване. Та судом апеляційної інстанції постановлене нове рішення по справі, яким вирішено відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог до Приватного підприємства «Світлана-2000», треті особи Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», Дніпродзержинське регіональне відділення інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Дніпропетровській області в повному обсязі (а.с. 34-36). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 331 ЦК України, право на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Проте у разі необхідності зазначена особа, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Таким чином суд приходить до висновку, про наявність прав й інтересів Приватного підприємства «Світлана-2000», що підлягають захисту в судовому порядку, з огляду на те, що [PERSON], своїми діями фактично позбавляє Приватне підприємство «Світлана-2000», яке здійснило будівництво (створення) майна, можливості здійснювати свої правомочності по відношенню до цього нерухомого майна. Згідно до ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1. ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Спеціальною нормою ст. 657 ЦК України, в редакції від 12.04.2008 року, що діяла на час виникнення правовідносин між ПП «Світлана-2000» та [PERSON], за договором купівлі-продажу від 02.04.2008 року, передбачалось, що - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Аналогічна норма наведена і у ст. 220 ЦК України, та приписами цієї статті встановлено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В роз'ясненнях наданих в Постанові пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено що - нікчемний правочин - є недійсним через невідповідність його вимогам закону, та не потребує визнання його таким судом. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюванного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Окрім того відповідно до роз'яснень наданих в Постанові пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'ясненнями, зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, нотаріального посвідчення, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним, та наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Аналогічна позиція доведена в Листі ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 р., - «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» - де зауважено на тому, що вирішуючи спір про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, не всі суди звертали увагу на те, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже, не створюють прав та обов'язків для сторін. Суд приходить до висновку про невідповідність вимогам закону договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2008 року. Даний факт встановлений рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області в цивільній справі № 22-ц/490/10007/12, і підтверджується доданою до матеріалів справи копією цього рішення суду, й відповідно він не потребує доведення. Згідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області в справі № 22-ц/490/10007/12, (абз.1. арк..3 рішення), встановлено - що договір між [PERSON], та ПП «Світлана-2000» від 02.04.2008 року, щодо купівлі продажу нерухомого майна, комплексу торговельних павільйонів (літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS] - не укладений, оскільки відповідно до роз'яснень наданих Постановою Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року - «…. момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.. 210 й 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін». У зв'язку з наведеним суд приходить до висновку що фактично договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2008 року в силу закону є нікчемним договором, та окрім того через невідповідність його основним вимогам закону щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації - є фактично неукладеним. Та внаслідок скасування рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, від 23.04.2008 року, яким було задоволено позов [PERSON], про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2008 року, правові підстави з яких [PERSON] набула майно у власність - відпали. У відповідності до ст. 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно до ч.2. ст.. 1212 - ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно до ч.1. ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Та як визначено абз.5 п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно за власником. В данім випадку суд встановив, що нерухоме майно (комплекс торговельних павільйонів павільйонів (літ.А-3), загальною площею 240,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS]) - було створене (збудоване) Позивачем (ПП «Світлана-2000»), з власних матеріалів та за власний кошт, на земельній ділянці відведеній для цієї мети, та за наявності всіх необхідних дозвільних документів на будівництво. Також судом встановлено, що Позивач (ПП «Світлана-2000») не може в повному обсязі здійснювати свої правомочності щодо вказаного майна, в т.ч. не змогло належним чином оформити введення в експлуатацію майна та зареєструвати своє право власності на майно з незалежних від волі особи підстав. Зокрема з тих підстав, що майно, комплекс торговельних павільйонів по [ADDRESS], вибуло у власність іншої особи, [PERSON], без згоди ПП «Світлана-2000», та поза волею особи, з підстав які згодом відпали, а саме внаслідок скасування Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.04.2008 року, яким було визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2008 року, та визнано право власності [PERSON], на комплекс торговельних павільйонів. Право власності на спірне нерухоме майно фактично було помилково, з підстав, які згодом відпали ( в т.ч. через неукладений, не вчинений правочин), зареєстроване в єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, за іншою особою, не володільцем, а саме [PERSON] Тому суд приходить до висновку, що цілком правомірною буде вимога витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на спірне нерухоме майно за ПП «Світлана-2000». Оскільки ПП «Світлана-2000», було обмежено у здійсненні своїх прав, та фактично позбавлено права здійснювати правомочності власника, через те що останнє було зареєстроване за [PERSON], з підстав, які згодом відпали. Виходячи із загальних засад та принципів цивільного законодавства, слід зазначити, що в цим випадку слід виходити з аналогії права, оскільки згідно до ст. 318 ЦК України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України, визначено, що «Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності». Враховуючи наведене, а також, те що Відповідно до частини 1 статті 182, частин 1,2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно - суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПП «Світлана-2000». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі всього вищевикладеного, та

Outcome: approved