Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

До суду надійшла позовна заява заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області до Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення Великосолтанівської сільської ради № 742-30-IV від 27.09.05 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства» Позовні вимоги мотивовані тим, що Великосолтанівська сільська рада рішенням № 742-30-IV від 27.09.2005 року безкоштовно передала у власність земельні ділянки, надані для обслуговування та будівництва житлових будинків та ведення особистого селянського господарства в с. Велика Солтанівка Васильківського району Київської області в т.ч і земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по вул. Васильківська в с. Велика Солтанівка [PERSON] При цьому прокурор зазначає, що рішенням Київської обласної ради № 045-04-XXIV від 24.10.2002 року «Про нововиявлені території та обєкти природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області» згідно додатку «Омелькову гору» оголошено ботанічною памяткою природи місцевого значення. За твердженням прокурора, на вказану памятку накладається частина спірної земельної ділянки. Відповідно до п. «в» ч.3 ст. 83 Земельного кодексу України спірна земельна ділянка надана [PERSON]В не могла бути передана останньому. Також прокурором зазначено, що земельна ділянка передана з порушенням ч. 6-8, 10 ст. 118 Земельного кодексу України. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Третя особа [PERSON]В належним чином повідомлений в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Тому суд ухвалив вирішити справу заочно на підставі наявних в справі доказів. Суд, заслухавши прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що Великосолтанівською сільською радою Васильківського району Київської області прийнято рішення 27.09.2005 року прийнято рішення 742-30-IV «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства» яким вирішено передати безкоштовно [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га розташовану в с. Велика Солтанівка Васильківського району Київської області по вул. Васильківська, для ведення особистого селянського господарства. При цьому 24.10.2002 року Київською обласною радою прийнято рішення № 045-04-XXIV «Про нововиявлені території та обєкти природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області» згідно з яким оголошено памяткою природи місцевого значення територію та обєкти, що мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну та пізнавальну цінність згідно додатку. Відповідно до п.1 додатку до згаданого рішення на території с. Велика Солтанівка виявлено ботанічну памятку природи «Омелькову гору», площею 3,0 га. Пунктом 2.1 рішення Київської обласної ради № 045-04-XXIV рекомендовано Державному управлінню екології та природних ресурсів Київської області у тримісячний строк: відповідно до вимог Закону України «Про природно-заповідний фонд України» затвердити положення по заказник; забезпечити передачу заказника, памятки природи, зазначених у додатку до цього рішення, під охорону підприємствам, установам, організаціям, у віданні якихвони перебувають з оформленням охоронних зобовязань. Пунктом 2.2 рішення Київської обласної ради № 045-04-XXIV рекомендовано Васильківській райдержадміністрації, винести в натуру межі заказника, памятки природи з встановленням державних межових та інформаційно-охоронних знаків, інформаційних щитів. Контури меж нанести на планово-картографичні матеріали земле- та лісовпорядкування з детальною характеристикою в таксаційних описах згідно з чинним законодавством. Охоронне зобовязання доведено до Великосолтанівської сільської ради на бланку охоронного зобовязання де міститься вказівка на дату його складання а саме на 2012 рік без вказівки на число і місяць вказаного року. При цьому, на цьому ж бланку міститься позначка про те, що вказане охоронне зобовязання зареєстроване в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Київській області за № ППБМ 41-563 від 26.10.2012 року. Управління Держкомзему у Васильківському районі Київської області листом від 12.02.2013 року надало інформацію Васильківській міжрайонній прокуратурі, згідно якого земельна ділянка [PERSON]В надана останьому за рахунок земель природно-заповідного призначення. В цьому ж листі Управління Держкомзему у Васильківському районі Київської області повідомляє, що землевпорядна документація документація та відомості в програмі ГІС 6, якою актуалізувався черговий кадастровий план на ботанічну памятку природи місцевого значення «Омелькова гора» відсутні та не обліковуються. Згідно листа Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області від 16.09.2013 року остання повідомила, що проект землеустрою на ботанічний заказник місцевого значення «Омелькова гора» не розроблявся, межі заказника на місцевості не виносилися, не затверджувалися. Відповідно до ст. 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду-це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та обєктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відпвідно до закону надано статус териротій та обєктів природно-заповідного фонду. Аналогічне визначення міститься у ч.1 ст. 7 Закону України «Про природно заповідний фонд України» та у ч.1 ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». Згідно ст. 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та обєкти (природні заповідники, національні природні парки, біасферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, памятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені обєкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні, парки-памятки садово-паркового мистецтва). Класифікація територій та обєктів природо-заповідного фонду України визначено в ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». З матеріалів справи вбачається, що обєктом природно-заповідного фонду є памятка природи, що згідно класифікації віднесена до ботанічної памятки природи. Відповідно до п. «в» ст. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурнуцінність, якщо інше не передбачено законом. Вказаною нормою встановлено загальне правило, натомість спеціальним законом в галузі охорони, ефективного використання природо-заповідного фонду України є Закон України «Про природо-заповідний фонд України» (преамбула вказаного Закону). Стаття 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлює форми власності на території та об'єкти природно-заповідного фонду. Частиною 2 вказаної статті, передбачено, що, зокрема, пам'ятки природи, можуть перебувати як у власності Українського народу, так і в інших формах власності, передбачених законодавством України. При цьому, частиною 4 вказаного Закону передбаченого, що у разі зміни форм власності на землю, на якій знаходяться пам'ятки природи землевласники зобов'язані забезпечувати режим їх охорони і збереження з відповідною перереєстрацією охоронного зобов'язання. Статтею 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», що режим територій та об'єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обгрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об'єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів. Режим територій та об'єктів природно-заповідного фонду визначається відповідно до цього Закону з урахуванням їх класифікації та цільового призначення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Правовий режим такого обєкту природно-заповідного Фонду, як ботанічна памятка природи, визначено в ст. ст. 27,28 Глави 6 Розділу ІІІ Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Положеннями вказаних статей встановлено особливості правового режиму таких земель. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, землі, які входять до складу земель ботанічної памятки природи згідно із законодавством України можуть перебувати у приватній власності, і їх власності можуть використовувати вказані земельні ділянки з врахуванням встановлених законодавством заборон, тобто для них встановлено спеціальний правовий режим. Прокурором не надано суду доказів того, що межі ботанічної памятки природи «Омелькова гора» винесені в натуру, встановлено державні межові знаки та інформаційно-охоронні знаки, інформаційні щити. Отже, за відсутності чітко встановлених меж ботанічної памятки природи «Омелькова Гора» прокурором не доведено, що земельна ділянка, яка надавалась [PERSON], перебуває в межах вказаної памятки природи. Більш того, виходячи з ч. 5 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» обмеження (обтяження) може бути встановлено на ту частину земельної ділянки, яка перебуває в межах природно-заповідного фонду. Натомість прокурор, зазначаючи, що частина земельної ділянки [PERSON] перебуває в межах ботанічної памятки природи «Омелькова гора», не визначив, яка саме частина земельної ділянки [PERSON] перебуває в межах вказаної ботанічної памятки природи. Крім того, судом враховано, що [PERSON] передано спірну земельну ділянку у 2005 році , а охоронне зобовязання складено і доведено до органу місцевого самоврядування лише у 2012 році. При цьому, перелік заборон, що міститься в охоронному зобовязанні, не обмежує земельну ділянку в цивільному обігу, а лише встановлює перелік видів діяльності, які заборонені на вказаних землях, і у випадку наявності порушень відповідні органи можуть ставити питання про припинення такої діяльності. Також прокурором не надано суду доказів того, що при оголошенні ботанічної памятки природи дотримано приписи ч. 2 ст. 52 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» щодо погодження клопотання з власниками та первинними користувачами природних ресурсів в межах територій, рекомендованих для заповідання. А отже, первинний користувач природних ресурсів в межах територій, рекомендованих для заповідання не знав і не повинен був знати про розгляд відповідного клопотання. Враховуючи викладене, позовні вимоги прокурора є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed