Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], вартістю 39000 грн. в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на такі обставини: [INFO] року помер батько позивача - [PERSON] після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складалося з квартири [ADDRESS]. 02.09.2012 року позивач звернулася до Другої Львівської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. 04.09.2013 року позивачем отримана відповідь Другої ДНК, де роз'яснено стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на квартиру спадкодавцем оформлене та зареєстроване не було і рекомендовано позивачу звернутися до суду за визнанням права власності в порядку спадкування. Позивач вказує, що вона є дочкою померлого та єдиним спадкоємцем за законом, оскільки дружина спадкодавця та інші діти подали до Другої Львівської державної нотаріальної контори заяву про відмову від реалізації спадкових прав. Ползивач вказує, що її батько був членом ЖБК «Будівельник-1» і повністю вніс пайовий внесок у 1980 році. правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно він не оформив і не провів державної реєстрації. На підставі наведеного, позивачка просить суд її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просить суд позов задоволити. Представник відповідача - Туганова Н.С. у судовому засіданні з'явилася, при вирішенні спору покликалася на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.10.2001 року, актовий запис № 6067. Встановлено, що за життя [PERSON] не склав заповіту, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР 1964р. має місце спадкування за законом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1964р. спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, становлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1964р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У судовому засіданні позивачем жодним чином не доведено ту обставину, що вона доводиться дочкою померлого [PERSON]. Крім цього, згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У судовому засіданні не зібрано достатньо доказів того, що позивач [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном. Таким чином суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не є підставними та не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed