Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Заочним рішенням Пролетарського районного суду міста Донецька від 12 вересня 2013 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову, виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності звернення з позовом і поважних причин з цього приводу позивачем не надано. З рішенням не погодився позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» та подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт вважає рішення суду таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що визнання боргу перериває позовну давність у цивільних правовідносинах, на які вона поширюється. Так, згідно частини 1 ст. 264 ЦК України « якщо особою вчинені дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, то перебіг позовної давності переривається». Відповідно до частини 3 ст. 264 ЦК України « після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується». Судом не в повній мірі були досліджені обставини справи,зокрема те, що останнє погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено до 30 березня 2010 року. Таким чином, мало місце переривання перебігу позовної давності і строк позовної давності починається заново. Позивач звернувся до суду у липні 2013 року в межах строку позовної давності. Окрім того, відповідно до частини 1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Закінчення дії строку договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення договору, яке мало місце під час його дії. Вимоги про відшкодування збитків зумовлених порушенням договору про стягнення неустойки, тощо можуть бути пред»явлені незалежно від закінчення строку дії договору протягом встановлених для цих вимог строків позовної давності ( ст. 257, 258 ЦК України ) Просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити вимоги банку. Сторони: ПАТ КБ « Приватбанк» та відповідач [PERSON] були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з»явилися, що відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою у розгляді справи. Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступного висновку. Судом першої інстанції було встановлено що у липні 2013 року позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між сторонами укладено кредитний договір 08.11.2005 року № DNH4KP30410590, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит на споживчі потреби у сумі 3 355, 30 грн. строком з 08.11.2005 року по 08.11.2007 року. - на 24 місяці. Процентна ставка за користування кредитом становила 25,08% річних щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 3 355 грн 30 коп. З огляду на підписану заяву [PERSON] підтвердив свою згоду, що ця заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт") складає договір, за умовами якого погашення заборгованості здійснюється щомісяця у термін з 21 до 28 число кожного місяця, шляхом сплати кредитодавцю заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом, комісією та інші платежі у порядку та терміни, визначені договором. Проте позичальник не дотримувався умов кредитного договору, не сплачував щомісячно платежі у розмірі та порядку, визначеному кредитним договором. Через недотримання і порушення позичальником умов укладеного договору станом на 27.06.2013 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 08.11.2005 року №DNH4KP30410590 становить 32 993 грн. 56 коп., яка складається з заборгованості зі сплати кредиту в сумі 2 275 грн 84 коп.; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 10 494 грн 11 коп.; пені за неналежне виконання позичальником умов договору в сумі 18 176 грн 30 коп.; штрафу (фіксована сума) - 500 грн; штрафу (процентна складова) в сумі 1 547 грн 31 коп. Позивач просив стягнути заборгованість та судові витрати. Суд першої інстанції з огляду на те, що кредитним договором №DNH4KP30410590 від 08.11.2005 року встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 08.11.2007 року, то дійшов висновку, що саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" лише 09.07.2013 року, тобто поза межами строку, встановленими за домовленістю сторін. Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, окрім того, посилався на положення п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року в якому зазначено, що позовна давність за позовами про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Проте, з висновками суду погодитися неможливо через наступні обставини. Згідно частини 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Через відсутність відповідача під час розгляду справи, відповідно, такої заяви про застосування строку позовної давності, суд не отримав. Таким чином, суд першої інстанції з огляду на надані позивачем докази, мав розглянути справу по суті. Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позовні вимоги про стягнення « тіла» кредиту в сумі 2 275 грн 84 коп.; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 10 494 грн 11 коп.; штрафу (фіксована сума) - 500 грн; штрафу (процентна складова) в сумі 1 547 грн 31 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі. Однією із складових загальної заборгованості за кредитом є пеня, розмір якої згідно наданих розрахунків банком за період 27 січня 2006 року по 27 червня 2013 року складає 18176,49 грн. Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність:скорочена або більш тривала порівняно з загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ) З огляду на положення вищезазначеної статті і того, що банк звернувся з позовом до суду 09. 07.2013 року, стягненню з відповідача на користь банку підлягає пеня, яка утворилася за останній рік перед зверненням позивача до суду, а саме за період з 27 червня 2013 року по 09 липня 2012 року. З цих підстав позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково, в межах одного року, в саме у розмірі 5751, 89 грн. У зв»язку з частковим задоволенням позову, відповідно ст. 88 ЦПК України, звідповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 203,95 грн. Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першоїінстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial