Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Карналіївської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності. Позивач в судове засідання не з’явився, але надав заяву згідно яких позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив слухати справу в його відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, але надав заяву згідно якої не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив справу слухати в його відсутність. В судове засідання представник третьої особи не зявився, але надав заяву згідно якої просив справу слухати в його відсутність та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства. В судове засідання відповідачка не зявилась, про час та місце судового засідання, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. 15 лютого 2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №337673 від 10.04.2013 року. Померла [PERSON] являється матірю позивача – [PERSON] та відповідачів по справі – [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] мала у власності земельну ділянку площею 5,86 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Карналіївської сільської ради масив №25, ділянка №16, масив №14, ділянка №42, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №037167 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 10 грудня 2002 року, на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 27 травня 2002 року №293/2002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3960. За своє життя [PERSON] склала заповіт в виконавчому комітету Карналіївської сільської ради, згідно якого земельну ділянку, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №037167 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 10 грудня 2002 року в рівних частинах заповідала своїм дітям, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Карналіївської сільської ради, зареєстрований у реєстрі за №48. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,86 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Карналіївської сільської ради масив №25, ділянка №16, масив №14, ділянка №42, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №037167 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 10 грудня 2002 року, на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 27 травня 2002 року №293/2002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3960. 22 червня 2012 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], але позивачу було відмовлено оскільки ним не був наданий державний акт на право власності на земельну ділянку. Але як пояснював в судовому засіданні позивач, це не відповідає дійсності, оскільки при зверненні до нотаріуса позивачем була надана нотаріально завірена копія державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №037167 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 10 грудня 2002 року, оригінал вказаного державного акту на право приватної власності на землю знаходиться у відповідачки [PERSON], яка всіляко перешкоджає позивачу [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину на свою частину земельної ділянки, яка належить йому на підставі заповіту. 22 червня 2012 року відповідач [PERSON] у приватного нотаріуса [PERSON] написав заяву про відмову від своєї частини спадщини на користь позивача [PERSON], тому позивач являється власником 2/3 частин спірної земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилась, але раніше надала до суду заперечення проти позову, в якому вказує, що нібито померла мати відмовилась від житлового будинку на користь відповідача [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, але вказане рішення для огляду в судове засідання не надавала, в зв’язку з чим суд не може розглядати вказане як доказ. Крім того, в запереченні відповідачка [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] після отримання документів на житловий будинок змінив замки в дверях будинку, коморі, гаражу, підвалі, що не давала доступу до користування майном матері, виніс весь її одяг у літню кухню, де вона стала проживати, матеріально не забезпечував її та піднімали на матір руку, вказане не підтверджується жодним доказом, не відповідає дійсності та являється припущенням відповідачки, в зв’язку з чим суд критично ставиться до доводів відповідачки стосовно вказаних фактів. Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач [PERSON] після смерті матері фактично прийняв спадщину, оскільки за життя матері допомагав їй обробляти спірну земельну ділянку та по господарству, доглядав її. Одним із способів набуття права власності на землю громадян є прийняття спадщини, земельна ділянка, що належала на праві приватної власності громадянові-спадкоємцю, є таким самим об’єктом спадкування, як і будь-яке інше майно. Прийняття земельної ділянки у спадок здійснюється в порядку і за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України. Згідно ч.1 ст.1278 ЦК України, кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. В зв’язку з вищевказаним позивач [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво на право на спадщину за заповітом та в повному обсязі користуватися належною йому частиною спадщини, в зв’язку з чим був змушений звернутись до суду. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За таких обставин суд вважає, что вимоги позивача обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved