Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Наприкінці червня 2013 року Позивач звернулась з вказаним позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Уточнивши який, обґрунтовувала позов тим, що в її користуванні знаходиться земельна ділянка розміром 0,19 га., яка межує із земельною ділянкою відповідачки [PERSON] Вказує, що даною земельною ділянкою вона користується багато років і фактично земельна ділянка була виділена на місцевості відповідним парканом - «сітка - рабиця». Зазначає, що згідно плану забудови земельної ділянки [PERSON] складеного в 1984 році відстань від межі до її будинку становить 2.3 м. На цій відстані на протязі багатьох років до 2012 року стояла огорожа, однак Відповідачка в 2012 році вирішила встановити свою огорожу, а її огорожу - знести. Звертає увагу, що при встановленні своєї огорожі відповідачка порушила межі між цими ділянками поставивши свою огорожу на прибудинковій території позивачки, на якій знаходилися зелені насадження. Для вирішення конфлікту Позивачка зверталась з відповідною заявою до сільської ради, однак це не вирішило спору, тому Позивачка і звернулась до суду. Просила суд скасувати рішення Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області, визнати недійсним державний акт на право власності та усунути їй перешкоди у користуванні власною земельною ділянкою. Позивачка та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Вважав, що Позивач в свій час розмістив власний будинок на земельній ділянці з порушенням вимог плану забудови, а саме без дотриманні відстані до межі при виборі земельної ділянки, тому її претензії є необґрунтованими. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що в користуванні позивачки [PERSON] знаходиться земельна ділянка розміром 0,19 га яка була надана наказом радгоспу «Сошниківський» за № 430 від 30 грудня 1980 року для будівництва індивідуального будинку(а.с.5). Земельна ділянка на якій знаходиться будинок позивачки межує із земельною ділянкою [PERSON] - відповідачки по справі. Даною земельною ділянкою позивачка користується багато років і фактично вона була виділена на місцевості відповідним парканом - «сітка - рабиця». Відповідно до плану забудови земельної ділянки [PERSON] складеного в 1984 році відстань від межі до її будинку становить 2.3 м. На цій відстані на протязі сіх цих років до 2012 року стояла огорожа. Відповідачка в 2012 році вирішила встановити свою огорожу, а огорожу позивачки знести. Проте, при встановленні своєї огорожі відповідачка порушила межі між цими ділянками поставивши свою огорожу на прибудинковій території позивачки на якій знаходилися зелені насадження: фруктові дерева та кущі. Остання звернулася з відповідною заявою до сільської ради, щоб урегулювати спір по відновленні межі з відповідачкою. На підставі її заяви 04 травня 2012 року земельною комісією Старівської сільської ради були складені акти в яких зазначено факт порушення відповідачкою межі яка вступила огорожею на прибудинкову територію позивачки, що підтверджується світлинами на додатках. При складанні акту була присутня відповідачка, що підтверджується її підписом в зазначеному акті(а.с.14-20). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] В 2013 році ТОВ «ЕНЕРГОБУДСЕРВІС» виготовило позивачці технічний паспорт на житловий будинок який розташований на земельній ділянці по [ADDRESS], Бориспільського району. Відповідно до схематичного плану земельної ділянки житлового будинку по [ADDRESS] , що міститься в технічному паспорті відстань від будинку до межі земельної ділянки становить 1,7 м, що не відвідає плану забудови 1984 року, а площа земельної ділянки зменшилась до 0,1827 га. З ситуаційних схем та світлин, що містяться у цивільній справі вбачається, що відповідачка фактично вступила своєю огорожею на прибудинкову територію позивачки, тому земельні ділянки не відповідають місцю розташуванню площам та розмірам, за фактичними використанням земельної ділянки до порушення їх межі. Межі, в вигляді паркану (сітки-рабиці) між земельною ділянкою позивачки і земельною ділянкою відповідачки, якою користується позивачка, існували без змін до 2012 року протягом багатьох років. Земельні ділянки вже давно забудовані, спору між сторонами з приводу суміжного землекористування до 2012 року ніколи не виникало. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Щодо виготовлених державних актів, то суд виходить з наступного. Державні акти відповідачки були виготовлені з порушеннями норм земельного законодавства, оскільки при виготовленні технічної документації геодезичні заміри земельної ділянки відповідачки помилково зроблені не по фактичним її межам, оскільки фактичний розмір земельної ділянки позивачки зменшився за рахунок вступу відповідачки на прибудинкову територію позивачки, а тому помилково відповідачкою приватизована частина земельної ділянки, яка не належить відповідачці. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, а також п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до Закону. Оскільки відповідачкою самовільно захоплено частину земельної ділянки та насаджень, це порушує право позивачки на вільне користування власною земельною ділянкою та зеленими насадженнями, що містяться на ній. Тому її право належить відновити в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved