Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

У липні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] про примусове виконання обов'язку в натурі. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 04 березня 2008 року між суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу індивідуального заказу комплекту меблів № 1К/030308. Відповідно до умов договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупця та додатково здійснити доставку встановлення (монтаж) меблів, а Покупець зобов'язався оплатити та прийняти у свою власність комплект кухонних меблів, виготовлених за індивідуальними розмірами у відповідності до Специфікації і графічного зображення товару. Згідно з п. 4.1 Договору Продавець зобов'язався передати Покупцеві товар на умовах відстрочки доставки та 100% його оплати. За умовами договору загальна вартість товару та послуг становить 29 252,49грн., з яких 26 751,49 грн. Покупець зобов'язався сплатити в момент укладення договору, а 2 500 грн. - через 30 календарних днів після укладання договору, але не пізніше ніж за три дні до моменту передачі йому товару. Відповідно до п.3.4. Договору 07 березня 2008 року Позивач на виконання наведених умов сплатив Відповідачу 26 751,00 грн. та Позивач був позбавлений можливості здійснити другу незначну частину оплати меблів в розмірі 2 500,00 грн. через несумлінну поведінку Продавця, який тривалий час не приступав до виконання договірних зобов'язань та в подальшому почав уникати Покупця. В своїх позовних вимогах просила зобов'язати фізичну особу підприємця [PERSON] примусово виконати обов'язок в натурі за договором купівлі-продажу індивідуального заказу комплекту меблів № 1К/030308 від 04 березня 2008 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача фізичної особи підприємця [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги частково визнав. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 березня 2008 року між суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] (далі - Продавець) та [PERSON] (далі - Покупець) був укладений договір купівлі-продажу індивідуального заказу комплекту меблів № 1К/030308 (далі - Договір) (а.с. 9-16). Відповідно до п. 1 Договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупця та додатково здійснити доставку встановлення (монтаж) меблів, а Покупець зобов'язався оплатити та прийняти у свою власність комплект кухонних меблів, виготовлених за індивідуальними розмірами у відповідності до Специфікації і графічного зображення товару. Згідно п. 7.1 Договору дана угода набирає чинності з дати його підписання та діє до виконання сторонами зобов'язань за ним. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно п. 4.1 Договору Продавець зобов'язався передати Покупцеві товар на умовах відстрочки доставки та 100 % його оплати. За умовами п.п. 3.2, 3.3 Договору загальна вартість товару та послуг становить 29 252,49 грн., з яких 26 751,49 грн. Покупець зобов'язався сплатити в момент укладення договору, а 2 500 грн. - через 30 календарних днів після укладання договору, але не пізніше ніж за три дні до моменту передачі йому товару. Відповідно до п. 3.4. Договору 07 березня 2008 року Позивач на виконання наведених умов сплатив Відповідачу 26 751,00 грн. Судом встановлено, що позивач був позбавлений можливості здійснити другу частину оплати меблів в розмірі 2 500,00 грн. через поведінку Продавця, який тривалий час не приступав до виконання договірних зобов'язань та в подальшому змінив своє місце перебування, що підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 02 червня 2012 року (а.с. 31). Дана обставина також підтверджуються фактом проведення судового розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу комплекту меблів та стягнення коштів за відсутності відповідача (а.с. 22-23). Таким чином, Відповідач, як кредитор за зобов'язанням з оплати меблів, не вчинив дій щодо створення умов, які випливають із суті даного зобов'язання, за яких Позивач, як боржник, міг би належним чином виконати прийняті на себе зобов'язання зі здійснення другого платежу, що відповідно до ч. 1 статті 613 Цивільного кодексу України є простроченням кредитора. Згідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржники не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. За відсутності прострочення зобов'язання з боку Покупця та враховуючи, що виконання ним зобов'язання зі здійснення другого платежу є простроченим до часу надання Відповідачем можливості Покупцю здійснити такий платіж на реквізити Відповідача в силу ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, у Продавця були відсутні достатні правові підстави для затримки поставки меблів, передбаченої пунктом 4.4. Договору. Таким чином, несплата другого платежу не звільняло Продавця від зобов'язання з доставки та монтажу меблів. У пунктах 4.1, 4.5 Договору сторони домовились, що термін готовності товару встановлюється у специфікації до даної угоди, обумовивши, що у разі, якщо Покупець при підписанні Договору не зазначає у специфікації дату доставки товару (в специфікації вказана можлива дата виходу з виробництва товару), він повинен повідомити Продавця не менше ніж за 15 робочих днів про дату доставки у письмовому вигляді. У відповідності до специфікації (з урахуванням незначних змін, внесених за ініціативи Продавця), строк виконання Замовлення був призначений сторонами на 07 травня 2008 року. З матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2008 року, з порушенням обумовленого строку та комплектності товару, Відповідач частково виконав прийняті на себе за договором купівлі-продажу індивідуального заказу комплекту меблів № 1К/030308 зобов'язання, встановивши не повний комплект кухонних меблів, а лише їх каркас (20 % від загального обсягу) без фасадів та карнизу, що підтверджується актом приймання-здачі, підписаним обома сторонами (а.с. 20). Відповідно до приписів ст.ст. 682, 683 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору щодо комплектності. Якщо оговором купівлі-продажу встановлений обов'язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов'язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту. Згідно ч. 1 ст. 684 Цивільного кодексу України у разі передання некомплектного товару покупець має право вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; доукомплектування товару в розумний строк. Відповідно до п. 2.4 Договору Продавець зобов'язався у випадку підтвердженої представником Продавця некомплектності усунути її не пізніше 2-х місяців з моменту надходження письмової заяви від Покупця з документами що підтверджують оплату товару і/або оплату його доставки та установки. 04 серпня 2008 року Позивач звернувся до Продавця з вимогами про повне виконання умов договору купівлі-продажу індивідуального заказу комплекту меблів № 1К/030308 щодо передачі комплекту кухонних меблів та їх встановлення, а також виплату компенсації у вигляді штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов'язання. Дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та відповідачем не заперечувались. Представник відповідача визнав порушення строків виконання зобов'язання та наявність невиконаних зобов'язань перед Покупцем щодо передачі комплектуючих до меблів, гарантуючи їх поставку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Проте, відповідач прийняті на себе за умовами договору купівлі-продажу індивідуального заказу комплекту меблів № 1K/030308 від 04 березня 2008 року зобов'язання з виготовлення і доставки повного комплекту кухонних меблів та їх монтажу не виконав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 27 листопада 2009 року за результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу комплекту меблів та стягнення 26 751 грн. матеріальної шкоди, 13 375,50 грн. пені та 10 000 грн. моральної шкоди Дарницьким районним судом м. Києва було постановлено заочне рішення, яке залишено без змін Апеляційним судом м. Києва, яким позов був задоволений частково (а.с. 22-23, 24-25). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 листопада 2011 року вказані судові рішення були скасовані, а справу передано на новий розгляд (а.с. 26-29). Ухвалою Дарницьким районним судом м. Києва від 15 лютого 2012 року вищевказаний позов [PERSON] за заявою позивача був залишений без розгляду. 16 лютого 2012 року Позивач звернувся до органів внутрішніх справ із заявою про порушення кримінальної справи щодо невиконання [PERSON] умов договору. 26 лютого 2012 року Позивачем отримана постанова про відмову у порушенні кримінальної справи, яка в подальшому постановою прокурора Дарницького району була скасована, матеріали справи були направлені для проведення додаткової перевірки. Постановою старшого уповноваженого ВКР Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві від 02 червня 2012 року відмовлено у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України через неможливість опитати відповідача та встановити його місцезнаходження, у зв'язку з чим його паспортні дані занесені до ІАС «АРМОР «Сторожова картка» (а.с. 31-32). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язань за Договором, що є порушенням ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, приходить до висновку, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем тому позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону, є доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved