Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

ПАТ КБ “ПриватБанк” звернулось до [PERSON] з названим позовом, посилаючись на те, що 30 червня 2006 р. між ЗАТ КБ „ПриватБанк" (згодом перейменоване на ПАТ КБ „ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого вони надали відповідачці, як позичальнику кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, останній складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою. Вказує на те, що [PERSON] не виконує своїх зобов'язань за вказаним договором внаслідок чого, у неї, станом на 31 серпня 2013 року, перед кредитором виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 31.08.2013 року, складає 24 623 грн. 86 коп., в т.ч. заборгованість за кредитом – 6 487 грн. 33 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом – 16 487 грн. 77 коп., 500 грн. – штраф (фіксована частина), та 1148 грн. 75 коп. – штраф (процентна складова), яку і просили стягнути на їх користь. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги та просила їх задовольнити, з підстав зазначених в позові, пояснила про наявність підстав у неї для представництва інтересів ПАТ КБ “ПриватБанк”, так як [PERSON], як секретар Правління даного Банку, згідно п.п. 9.4.6.4 нової редакції Статуту ПАТ КБ “ПриватБанк”, має право видавати довіреності на право представлення інтересів банку в судах. В судовому засіданні [PERSON] позов не визнала, вказала на безпідставність вимог позивача, про те, що викладені в позовній заяві обставини не перебувають у логічному зв’язку з доданими доказами та, що арифметичний підрахунок ставить під сумнів наведені позивачем розрахунки боргу, відсотків, санкцій. Крім того, заявивши про застосування позовної давності, послалась на те, що вона не може бути примушена достроково повернути суму споживчого кредиту, з посиланням на пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Не наполягала на розгляді клопотання про залишення позову без розгляду, у зв’язку з неналежним оформленням представництва позивача.Тому просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що 30 червня 2006 р. між ЗАТ КБ „ПриватБанк" (згодом перейменоване на ПАТ КБ „ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого вони надали відповідачці, як позичальнику кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. По справі встановлено, що кредитний ліміт збільшувався до 3000 грн. – 13.04.2007 р., до 5000 грн. – 27.03.2008 р. та остаточно був встановлений 22 січня 2009 р. в сумі 6580 грн.. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Укладаючи вказаний кредитний договір сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов’язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Оскільки даний договір не був визнанний судом недійсним, то він є правомірним. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов’язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов’язання – це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов’язання як правового зв’язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов’язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов’язання надано право, що кореспондує обов’язку першої. Обов’язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов’язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов’язання є прострочення – невиконання зобов’язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов’язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов’язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з ПриватБанком, внаслідок чого, у неї перед кредитором виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 31.08.2013 року, складає 24 623 грн. 86 коп., в т.ч. заборгованість за кредитом – 6 487 грн. 33 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом – 16 487 грн. 77 коп., 500 грн. – штраф (фіксована частина), та 1 148 грн. 75 коп. – штраф (процентна складова). Заперечення відповідачки про безпідставність вимог позивача, про те, що викладені в позовній заяві обставини не перебувають у логічному зв’язку з доданими доказами та, що арифметичний підрахунок ставить під сумнів наведені позивачем розрахунки боргу, відсотків, санкцій, на думку суду спростовуються розрахунком заборгованості, виписами щодо стану рахунку відповідачки за період з 01.01.2002 р. по 03.12.2013 р. та щодо стану рахунку відповідачки за період з 24.04.2006 р. по 31.10.2009 р., які узгоджуються з представленими відповідачкою копіями квитанцій про надходження готівки, а інших доказів на спростування заявлених сум відповідачка не надала Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні “Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства” від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов’язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Враховуючи те, що відповідачка в запереченнях проти позову посилалась на пропуск строків позовної давності, виходячи з представлених представником позивача розрахунку заборгованості та виписки щодо стану рахунку відповідачки за період з 01.01.2002 р. по 03.12.2013 р., виходячи з представленої [PERSON] виписки щодо стану рахунку відповідачки за період з 24.04.2006 р. по 31.10.2009 р., суд приходить до висновку, що, в межах строків позовної давності, заборгованість відповідачки перед позивачем: - за кредитом становить 2319 грн. 54 коп. (6487,33 грн. – 4167,79 грн. = 2319,54 грн.); - по процентам за користування кредитом становить 12287 грн. 02 коп. (10,65 грн. + 323,85 грн. + 10,79 грн. + 337,84 грн. + 308,29 грн. + 311,32 грн. + 33,36 грн. + 326,45 грн. + 11,36 грн. + 11,36 грн. + 317,99 грн. + 22,71 грн. + 344,32 грн. + 335,24 грн. + 11,66 грн. + 349,91 грн. + 23,34 грн. + 353,26 грн. + 355,09 грн. + 11,84 грн. + 357,99 грн. + 360,42 грн. + 375,23 грн. + 12,11 грн. + 353,55 грн. + 355,31 грн. + 12,25 грн. + 382,81 грн. + 372,85 грн. + 12,43 грн. + 362,32 грн. + 12,56 грн. + 364,19 грн. + 25,12 грн. + 392,01 грн. + 355,37 грн. + 25,5 грн. + 357,02 грн. + 38,26 грн. + 385,35 грн. + 386,15 грн. + 12,87 грн. + 401,11 грн. + 363,29 грн. + 363,3 грн. + 12,97 грн. + 402,21 грн. + 12,98 грн. + 389,24 грн. + 12,97 грн. + 363,29 грн. + 25,95 грн. + 363,29 грн. + 38,93 грн. + 389,24 грн. + 12,97 грн. + 12,98 = 12287,02 грн.). Вимоги про стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам, заявлені поза межами позовної давності задоволенню не підлягають. В той же час, суд вважає безпідставним заперечення відповідачки про те, що вона не може бути примушена достроково повернути суму споживчого кредиту, з посиланням на пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 20 листопада 2013 (справа 6-126цс13), у системному зв’язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту, Враховуючи наведене в сукупності, суд знаходить, що позов слід задовольнити частково та з [PERSON] на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” слід стягнути: заборгованість за кредитом в розмірі 2319 грн. 54 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 12287 грн. 02 коп., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 730 грн. 33 коп.. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір в розмірі 158 грн. 38 коп. пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial