Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-15 00:00:00

07.08.2013 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з проханням стягнути з відповідача на свою користь нараховану але невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку у кількості 15 календарних днів за відпрацьований період з 14.03.2012 р. по 15.05.2013 р. та вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати, що в загальному розмірі становить 36512 грн. 99 коп. Обґрунтовуючи тим, що з 15 травня 2013 року його було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади техніка авіаційного з обслуговування ПС категорії А відділу базового технічного обслуговування Директорату з виробництва Комплексу інженерно-технічного забезпечення. Однак, при звільнені з роботи з ним не було проведено повного розрахунку, зокрема не виплачено: заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу. У судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої, просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ніяких заперечень щодо позову не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] по 15.05.2013 року працював в Приватному акціонерному товаристві Авіакомпанія Аеросвіт та був звільнений на підставі наказу №1522-ос від 14.05.2013 року у звязку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується даними його трудової книжки /а. с. 13-15/, та довідкою про доходи /а. с. 18-19/. Згідно довідок про доходи від 20.05.2013р., яка видана ПАТ Авіакомпанією Аеросвіт за період з грудня 2012 року по травень 2013 року сума заборгованості становить 36512, 99 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданих відповідачем довідок /а.с.18-19/ зазначених вимог чинного законодавства при звільненні позивача дотримано не було. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що невиплата належних позивачу сум була допущена не з вини відповідача, суду надано не було та не було зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь сум заборгованості, що становить 36512, 99 грн. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 365 грн. 13 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України Про оплату праці,

Outcome: approved