Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. Вимоги мотивовано тим, що [PERSON] з 19 березня 2012 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач перебуває на реєстраційному обліку за даною адресою, але з лютого 2012 року у вказаному будинку не проживає. Позивачу створені перешкоди в реалізації у повному обсязі права власності на житло. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS], скасувати його реєстрацію за вказаною адресою шляхом зняття з реєстрації. В судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягала в повному обсязі. Пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком з яким вона проживала разом у вказаному будинку однією сім'єю, проте з 2009 року сім'я розпалася і сторони почали проживати окремо, а 2011 року офіційно розлучилися. В 2012 року відповідач добровільно виселився до будинку, що залишився йому у спадок після смерті матері. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до суду вдруге не з'явився повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Письмових заперечень проти позову, будь-яких заяв та клопотань від нього не находило. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 19 березня 2002 року посвідченого приватним нотаріусом Семиженко О.В., [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 4 - 5), яким, в силу ст. 41 Конституції України, позивач має право володіти, користуватися і розпоряджатися на свій розсуд. [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7 - 8, 15). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, 20 липня 2011 року, про що зроблено актовий запис за № 37 (а.с. 6). Відповідно до акту виданого старшим квартала 17 [PERSON], від 25 червня 2013 року № 21, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований проте, добровільно виселився і не проживає (а.с. 9). Позивач за відсутності відповідача несе додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Власність зобов'язує, тягар утримання майна покладається на власника - ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України. Чинним цивільним законодавством (п. 3 ч. 2 ст. 16, ст. 391 ЦК України) встановлено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, в тому числі - усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні надали покази відповідно до яких [PERSON] з лютого 2012 року в будинку [ADDRESS], в ньому не проживає. Власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 317, 319 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що відповідач не проживає більше одного року за місцем реєстраційного обліку без поважних причин. Перебування відповідача на реєстраційному обліку за адресою житла, належного [PERSON] на праві приватної власності, створює останній перешкоди у реалізації її прав, які слід усунути шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В частині вимог позивача щодо скасування реєстрації відповідача шляхом зняття відповідача з реєстрації, позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем проживання не передбачено законом, як самостійний спосіб захисту порушеного права. Таким чином, рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, компетентним (уповноваженим державою) органом. Окрім, цього спору між позивачем та Каховським районним сектором управління державної міграційної служби України в Херсонській області з приводу зняття відповідача з реєстраційного обліку немає, а тому позовні вимоги в даній частині є передчасними. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені і документально підтвердженні судові витрати (а.с. 1).

Outcome: partial