Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання за ним права власності на самочинно збудовану житлову прибудову літ. «А1», навіс літ. «б1», гараж літ. «Г» площею 26,75 кв.м., за адресою: [ADDRESS], при цьому позивач посилається на той факт, що він є власником житлового будинку, на території якого розміщенні самочинні будівлі, тому це будівництво ніяким чином права інших осіб не порушує та здійснене з дотримання будівельних та санітарних норм. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового слухання справи повідомлявся належним чином. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.1995 року, реєстровий № 1-3690, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 429 кв.м. За власні кошти, не порушуючи права інших осіб, з метою поліпшення житлових умов, але без розроблення необхідної документації, позивач, на території належного йому житлового будинку, самочинно збудував житлову прибудову літ. «А1», навіс літ. «б1», гараж літ. «Г» площею 26,75 кв.м. Згідно частини 1 статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруди, інше нерухоме майно вважаються самовільним будівництвом, якщо вони побудовані чи будуються на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, чи без належного дозволу чи належним чином затвердженого проекту, чи з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 321 ЦК України закріплює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши обставини справи та норми законодавства, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, тим самим захистити його майнові права.

Outcome: approved