Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Територіальної громади в особі Маломаяцької сільської ради м.Алушти, у якому просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.11.1998 року [PERSON] по договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS] Але з невідомих позивачу причин не зареєструвала належним чином право власності на неї у БТІ. Згідно до нотаріально посвідченого заповіту від 11.02.1999 року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, в тому числі і зазначену квартиру заповіла позивачу [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] року. Позивач зазначає, що нотаріально оформити спадщину за заповітом на зазначену квартиру він не може, оскільки право власності померлою [PERSON] належним чином не було зареєстровано в БТІ. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, та просить їх задовольнити. Представники відповідача в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Раніше надали суду письмове клопотання про розгляд справи без їх представника. Рішення просять винести у відповідності до діючого законодавства за наявними матеріалами справи. Третя особа приватний нотаріус Алуштинського міського нотаріального округу [PERSON] у минулому судовому засіданні 05.12.2013 року позов визнала, давала пояснення, у судове засідання 13.12. 2013 року не з'явилась, заперечень на позов не надійшло. Вислухавши думку представника позивача, третьої особи в минулому судовому засіданні, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крим того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. На підставі наданих суду доказів встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 13.11.1998 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно заповіту від 11.02.1999 року [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] а також все своє майно на випадок своєї смерті заповіла [PERSON](а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 18.12.2012 року, [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 7). Як вбачається з наданих нотаріальною конторою матеріалів спадкової справи позивач являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року та у встановленому Законом порядку вступив у права спадкування (а.с. 45-92). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.10.2013 року вбачається, що у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на [ADDRESS] відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на зазначену квартиру не зареєстровано у КРП "СМБРТІ" (а,с8). Так відповідно до ст. 1217,1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст. 1223 ч. 1 ЦК України). Із письмових матеріалів справи, постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій убачається, що 03.09.2023 року КРП "СМ БРТІ" надало відповідь на запит приватного нотаріуса [PERSON] та повідомлено, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи за адресою : [ADDRESS] за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 13.11.1998 року не зареєстровано. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об*єкта нерухомого майна убачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 35). У Єдиному реєстрі заборон відчуження об*єктів нерухомого майна , у Державному реєстрі іпотек , у Реєстрі прав власності на нерухоме майно також відсутні відомості щодо зазначеної квартири (а.с. 36, 37, 38 ). Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо суб*єкта у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності на зазначену квартиру за [PERSON] (а.с. 39). Також відсутні зазначені відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 40). Із інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно убачається, що право власності на спірну квартиру за [PERSON] не зареєстровано. Усі довідки з реєстраційної служби Алуштинського міського управління юстиції АР Крим видані станом на 10.12.2013 року. Згідно вимог діючого цивільного законодавства для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Важливість акта прийняття спадщини полягає в тому, що саме з цим моментом закон пов'язує виникнення у спадкоємців права на спадкове майно. При цьому, прийняття спадщини означає, що правові наслідки такого прийняття вважаються такими, що настали з моменту відкриття спадщини. Отже фактично право на спадщину за позивачем є таким, що виникло з моменту відкриття спадщини. Але, згідно зі статтями 1297,1299 ЦК України обов'язковою умовою набуття права власності на спадщину, до складу якого входить нерухоме майно, є одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на таке майно із наступною його реєстрацією у державних органах за правилами державної реєстрації прав на нерухомість. При цьому, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємців з моменту державної реєстрації цього майна. Отже, виникнення права на спадщину за позивачем безпосередньо пов'язується із процедурою офіційного визнання такого права нотаріусом та його подальшою реєстрацією. Однак, відсутність факту реєстрації права власності за спадкодавцем, унеможливлює дотримання наведеного порядку, що в свою чергу порушує майнові права та інтереси позивача. Згідно статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в т.ч. у засіб визнання права. Згідно загальних умов цивільного судочинства визнання права, як спосіб захисту цивільних прав та інтересів застосовується з метою усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою. Відносно спадкових правовідносин, визнання права за спадкоємцем є можливим у разі наявності таких прав за спадкодавцем. Отже, безпосереднім предметом дослідження за дійсним позовом є обставини набуття права власності на спадкове майно за спадкоємцем. Відповідно ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 4 статті 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004р. Але згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" № 1878-VI від 11.02.2010 державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється лише з 1 січня 2013 року. Статтею 58 Конституції України закріплено один із найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Згідно зі ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Таким чином, право власності, до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на нерухоме майно набувається в порядку який існував на час його отримання. Статтею 4 Закону України "Про власність", який діяв на час виникнення правовідносин, тобто на час придбання спірної квартири [PERSON], власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Уciм власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 12 Закону України "Про власність" у праві власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Згідно статті 13 Закону України "Про власність" об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Згідно чинної на час виникнення правовідносин діяли приписи ст. 128 ЦК УРСР (1963 року) відповідно до яких право власності у набувача починається з моменту передачі майна, якщо інше не передбачено законом або договором. Таким чином, право власності на спірну квартиру було набуто померлою [PERSON] згідно вимог діючого на той час законодавства, та таке право згідно статті 1218 ЦК України, не зважаючи на відсутність відповідної реєстрації в органах БТІ, входить до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті. Аналізуючи вищевикладене, судом достовірно встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.1998 року [PERSON] за життя придбала квартиру [ADDRESS] та заповідала цю квартиру спадкоємцю [PERSON] Отримати свідоцтво про право на спадщину позивач без звернення в суд не може, так як незважаючи на вимоги про обов'язкову державну реєстрацію [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила), а тому його позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved