Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

18 жовтня 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача, який приходиться їй сином, аліменти на своє утримання в розмірі 16 частини усіх його доходів щомісячно. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що раніше у 2009 році піддавшись обіцянкам відповідача подарувала йому свою квартиру, але після того, коли вона зламала ногу та погіршився стан її здоровя, вона стала потребувати у додатковому матеріальному утриманні, оскільки має невелику пенсію, але відповідач добровільно матеріальної допомоги їй не надає. Позивач вказувала, що відповідач має достатній розмір заробітної плати, його дружина також працює, що дозволяє йому надавати їй матеріальну допомогу, проте такої допомоги від нього не отримує, у звязку з чим вона звернулася до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, через її представника в судовому засіданні було подано підписану від її імені заяву, в якій вказувалося про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні, посилаючись на обставини, викладенні у позові, доповнивши свої доводи тим, що на даний час позивач проживає разом зі своєю дочкою [PERSON] третя особа у справі, яка її доглядає. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач отримує достатній розмір пенсії для свого утримання, але не всі отримуванні кошти витрачаються третьою особою на позивача, а використовуються для власних потреб, окрім цього вона заважає йому спілкуватися з позивачем. Також відповідач вказував, що даний позов було подано без відома позивача її представником, який третій особі приходиться чоловіком. Окрім цього, відповідач пояснив суду, що має двох дітей: неповнолітню доньку, яку зобовязаний утримувати, та повнолітнього сина, який безробітний, а тому потребує його допомоги, оскільки його дружина мати його дітей, отримує малу заробітну плату близько 1500 грн. Вказував, що він та його неповнолітня дочка через стан свого здоровя потребують курортно-санаторного лікування, що тягне додаткові витрати. Представник доповнив заперечення відповідача тим, що позивач просить стягнути аліменти на своє утримання, але отримує належний розмір пенсії, а поданий позов фактично обґрунтовує додатковими витратами. Третя особа у судовому засіданні пояснила, що вона приходиться позивачу дочкою та сестрою відповідачу. Вказувала, що вона доглядає матір, пенсії, яку отримує остання, не вистачає, а тому вона за власні кошти її утримує, окрім того несе додаткові витрати повязані з харчуванням та лікуванням, яких позивач потребує за станом свого здоровя. При цьому третя особа не змогла вказати чітко суму грошових коштів, які витрачаються понад розмір пенсії позивача на її утримання у звязку із погіршенням стану здоровя, а лише вказала що вона витрачає власну пенсію та пенсію представника позивача, який приходиться їй чоловіком. Крім цього третя особа вказала, що пенсійна банківська картка, на яку перераховується пенсія позивача, знаходиться в неї та вона розпоряджається коштами, які знімає з неї на її утримання. В судовому засіданні поясненнями представника позивача та третьої особи, поясненнями відповідача та його представника, при дослідженні наявних у матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини спірних правовідносин, що склалися між сторонами у справі. Позивач [PERSON] приходиться відповідачу матірю, що визнав сам відповідач та підтверджується наявними в справі копіями свідоцтв про народження та укладення шлюбу (а.с. 4,27,28,35). Позивач перебуває на пенсії та з жовтня 2012 року по жовтень 2013 року місяць звернення до суду, отримувала пенсію у розмірі від 1507 грн. до 1569 грн. (а.с. 3). Згідно довідки голови вуличного комітету від 27 листопада 2013 року позивач проживає разом з третьою особою за адресою: м. Лисичанськ, вул. Космічна, буд. 9-А (а.с. 41). Середній розмір заробітної плати відповідача, яку він отримував за вирахуванням обовязкових платежів з травня по жовтень 2013 року становить 3186 грн. (а.с. 26). Відповідач має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з ним (а.с. 27,29). З медичних довідок наданих відповідачем вбачається, що він та його дочка потребують курортно-санаторного лікування, що обумовлене їх захворюваннями, зазначеними в них (а.с. 30,32). Заслухавши пояснення представника позивача і третьої особи, відповідача та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами у справі, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. Приписами ст. 58 ЦПК України встановлено, що докази мають бути належними, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, а обовязок обґрунтування їх належності для підтвердження вимог або заперечень покладено на сторони спору. Так, ч. 1 ст. 202 СК України встановлено обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно із ч. 1 ст. 205 СК України примушення до виконання повнолітніми особами обовязку з утримання своїх батьків може відбуватися шляхом стягнення за рішенням суду аліментів на утримання батьків, які можуть присуджуватися у частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Водночас відповідно до ч. 1 ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Статтею 205 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При цьому при визначенні розміру як аліментів, так і додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. За змістом вищенаведених норм сплата аліментів та участь у додаткових витратах на батьків є різними формами виконання повнолітніми особами обовязків щодо утримання своїх батьків, які виникають за різних умов та з різних правових підстав, передбачених СК України. Так, згідно із ч. 1 ст. 202 СК України, на яку посилається позивач у поданому ним позові, позовні вимоги якого у судовому засіданні підтримав її представник, наполягаючи на стягненні з відповідача саме аліментів на утримання позивача, стягнення аліментів на утримання батьків може відбуватися за наявності одночасно декількох умов, а саме якщо батько, мати є непрацездатними і при цьому потребують матеріальної допомоги. Вказане покладає на стягувача аліментів обовязок доведення перед судом не тільки своєї непрацездатності, а й наявності потреби в отримані матеріальної допомоги від сина, дочки. Відповідно дочка, син, на яких покладено такий обовязок, повинні довести обставини, з урахуванням яких згідно із ч. 2 ст. 205 СК України визначається розмір аліментів, що підлягають стягненню. Між цим обовязок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків зумовлений потребою у таких витратах, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Згідно зі ст. 203 СК України цей обовязок може мати місце незалежно від потреби у аліментах, за умови непрацездатності батьків і наявності визначених цією статтею обставин. Наведене покладає на стягувача додаткових витрат на утримання батьків доводити обставини, за яких вони підлягають стягненню, а також розмір таких витрат. Додаткові витрати на батьків можуть бути періодичними, однак на відміну від аліментів, вони мають особистий характер, оскілки необхідність у них викликана не лише потребою в утримані у звязку із непрацездатністю, а обставинами, повязаними насамперед з особою тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Тому додаткові витрати можуть стягуватися у твердій грошовій сумі, розмір якої залежить від потреби в них. При цьому вони не можуть ототожнюватися із аліментами, розмір яких визначається судом з урахуванням визначених у ст. 205 СК України обставин, але не у звязку із обставинами, які зумовлюють додаткові витрати. Однак, як вбачається з наведених у позові доводів, наданих в судовому засіданні представником позивача та третьою особою пояснень, позивач звернулася до відповідача з вимогою про стягнення з нього саме аліментів у відсотковому відношенні від його доходу, та при цьому потребу в отриманні матеріальної допомоги та розмір аліментів з посиланням на непрацездатність обґрунтовано саме додатковими витратами, повязаними із станом її здоровя. Разом з цим, посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти, маючи пенсію понад 1500 грн., розмір якої є більшим за встановлений законом прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, який у грудні 2013 року становить 949 грн. У той час середній розмір заробітної плати відповідача становить 3186 грн., а прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1218 грн., а для дітей віку його дочки, яку згідно із ст. 180 СК України він зобовязаний утримувати, 1286 грн. Окрім цього, обґрунтовуючи розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, вона в доводах позову та її представник у наданих суду поясненнях, посилаються на стан здоровя позивача, у звязку з яким вона потребує додаткового матеріального утримання, але при цьому ними суду не було надано жодних доказів в обгрунтування як розміру таких витрат, так і самих обставин, за існування яких у відповідача може виникати обовязок їх оплати. Таким чином, враховуючи підстави та предмет заявлених позовних вимог, наведенні у позові та висловленні в судовому засіданні представником позивача доводи в обгрунтування їх переконливості, подані сторонами докази, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заявлених у позові аліментів, а беручи до уваги межі позовних вимог, також не вбачає підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 202-206 СК України,

Outcome: dismissed