Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

позивач уточнила свої позовні вимоги та просить суд стягнути з ПАТ "Кагарлицький цукровий завод" на її користь невиплачену заробітну плату в сумі, що складає 5215 грн. 58 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, посилаючись на те, що 01.11.2003 р. вона була прийнята на посаду спеціаліста по маркетингу на ПАТ " Кагарлицький цукровий завод". Відповідно до укладеного трудового договору відповідач прийняв її на роботу, а вона зобов'язувалась виконувати роботу визначену трудовим договором. 02.09.2013 р. трудовий договір між нею та відповідачем, з ініціативи останнього, було розірвано. Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В порушення вимог ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України відповідачем в день її звільнення не було проведено розрахунок по заробітній платі, а саме: не виплачено її заробітну плату в сумі, що складає 5215 грн. 58 коп. Відповідач не провів із нею розрахунку по заробітній платі в строки, передбачені ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, чим порушено її право на її отримання. Також, відповідач відмовляється виплати несплачену заробітну плату. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У зв'язку з порушенням відповідачем її прав, а саме: невиплатою заробітної плати, вона зазнав моральної шкоди. Моральні та фізичні страждання спричинили погіршення емоційного та психологічного її стану. У зв'язку з невиплатою заробітної плати були порушені нормальні її життєві зв'язки, оскільки невиплата заробітної плати поставило її в скрутне становище. Також, їй доводиться звертатись до суду з даним позовом, оскільки відповідач відмовляється виплатити заробітну плату. Розмір заподіяної моральної шкоди вона оцінює в 5000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву, в якій свої позовні вимоги уточнила та просить суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату та моральну шкоду, просить розгляд справи проводити у її відсутність і не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти яких не заперечує позивач, подавши до суду заяву та уточнені позовні вимоги позивача задовольнити частково. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи позивач [PERSON] відповідно до наказу № 93-к від 03.11.2003 року була прийнята на посаду спеціалістом по маркетингу на Публічне акціонерне товариство «Кагарлицький цукровий завод» з 01.11.2003 року. Позивач [PERSON] звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників, що підтверджується записом у трудовій книжці. Посилаючись на порушення трудових прав, 28 жовтня 2013 року позивач звернулася до суду із вимогами, які уточнила 08 листопада 2013 року, подавши заяву у письмовій формі. Довідкою № 319 від 09.09.2013 року, виданою ПАТ «Кагарлицький цукровий завод» позивач [PERSON] має заборгованість по заробітній платі станом на 02.09.2013 року, що складає 5 215 грн. 58 коп. Законом України від 24 березня 1995 року № 108/95 - ВР «Про оплату праці», вимоги яких поширюються на ці правовідносини та передбачають, що власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа за виконану працівником роботу зобов'язується виплачувати йому заробітну плату, передбачену трудовим договором між працівником і власником підприємства, у передбачені законом строки та при кожній виплаті заробітної плати повинен повідомляти працівника про дані, що належить до періоду, за який провадиться оплата праці. Відповідно до ст. 94 КЗпП та ст.. 1 Закону заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором власник виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі змістом ст. 24 Закону, заробітна плата виплачується особисто працівникові за місцем роботи або за його заявою через банківські установи. Всі суми суд визначає без утримання податку та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Лише в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений вище строк виплатити не оспорювань ним суму. Встановивши, що роботодавець при звільненні не провів найманому працівнику, а саме: позивачеві [PERSON] виплату всіх сум, що належать їй, суд з врахуванням обставин справи та вищенаведених вимог закону, стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 5 215 грн. 58 коп. Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. При цьому, вірно визначив розмір моральної шкоди у відповідності до вимог ст. 237-1 КЗпП України, виходячи із того, що порушення прав позивача призвело до його моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що не проведення розрахунку по заробітній платі в день звільнення позивача суттєво порушило її життєві зв'язки, змусило її докладати додаткових зусиль для організації свого життя, призвело до нервових переживань, все це спричинило моральні страждання. Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи принцип розумності та справедливості суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] підлягає стягненню з відповідача в розмірі 1000 грн. Суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 458,80 грн., так як одна вимога немайнового характеру - 229,40 грн. + вимога майнового характеру - 229,40грн., що відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами та доповненнями. На підставі викладеного та

Outcome: partial