Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

позивач звернувся з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління юстиції у місті Києві про визнання договору дарування квартири недійсним. Мотивувала свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Вона є спадкоємицею першої черги. При зверненні до нотаріальної контори вона дізналася, що 03 жовтня 2007 року її батько подарував належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] відповідачу [PERSON] Позивач зазначає, що оскільки її батько зловживав алкогольними напоями, а тому вважає, що зазначений договір потрібно визнати недійсним, в зв'язку з тим, що вказаний договір [PERSON] вчинював будучи дієздатною фізичною особою, однак в момент підписання не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. З посиланням на правові норми ст. 225 ЦК України, як на підстави визнання правочину недійсним, позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати недійсним з моменту укладення оспорюваний договір дарування квартири та зобов'язати обдаровану - відповідача [PERSON] повернути вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову та просив його задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність його пред'явлення. Зокрема зазначила, що померлий добровільно, розуміючи значення своїх дій подарував їй квартиру, а тому підстав для задоволення позовних вимог, на її думку немає. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління юстиції у місті Києві в судовому засіданні при вирішення спору, поклався на розсуд суду. Просив суд ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства. Заслухавши сторони, представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, допитавши свідків, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Московським відділом РАГС м. Києва, [PERSON] народилася [INFO] і її батьком є [PERSON]. 03 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за номером 4144. Відповідно до договору, дарувальник - [PERSON] подарував, а обдарована - [PERSON] прийняла в дар належну дарувальнику квартиру. З матеріалів свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації смерті у місті Києві вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 52 роки, про що в Книзі реєстрації смертей 2010 року квітня місяця 16 числа зроблено відповідний актовий запис за № 6930. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що померлий у 1992 році отримав травму голови і в подальшому почав зловживати алкогольними напоями. Вів себе неадекватно, був недоглянутим та не впізнавав свою дочку і колишню дружину. На їх погляд [PERSON] в момент підписання оспорюваного договору не міг розуміти значення своїх дій, оскільки постійно був п'яним. З матеріалів справи, судом встановлено, що [PERSON] протягом свого життя по допомогу до лікарів психіатра та нарколога не звертався та на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебував. У 1992 році [PERSON] отримав черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, у зв'язку з чим знаходився на лікуванні в Київській міській лікарні швидкої медичної допомоги, де йому була проведена операція трепанації черепа. Медична документація, наявна в матеріалах справи свідчить про те, що починаючи з 1992 року [PERSON] періодично оглядався МСЕК і йому у 1998 року було встановлено ІІ - гу групу інвалідності, безстроково. Також матеріали медичної документації свідчать про те, що він систематично оглядався лікарями-психіатрами лікарської консультативної комісії і у нього було діагностовано діагноз «Наслідки перенесеної ЧМТ, астенічний синдром, інтелектуально-мнестичне зниження, психоорганічний синдром». Судом на підставі показів свідків та інших матеріалів справи достовірно встановлено, що [PERSON] за своє життя зловживав алкогольними напоями і у останні роки свого життя вживав такі систематично, був неохайним і у нього був втрачений ситуативний контроль, що є беззаперечно доведеним перед судом фактом. З матеріалів посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 620 від 26 липня 2013 року вбачається, що комісія експертів дійшла висновку про те, що [PERSON] на час укладення договору дарування квартири [ADDRESS](03.10.2007р.) страждав на органічне ураження головного мозку травматично-інтоксикаційного ґенезу з інтелектуально-мнестичним зниженням(шифр по МКХ-10:F07.8). На час укладення договору дарування квартири [ADDRESS] [PERSON] за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З врахуванням проаналізованих вище доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що будь-яких об'єктивних обставин які б свідчили про те, що на момент укладення оспорюваного договору існували обставин, які могли б свідчити про те, що [PERSON] під час укладення оспорюваного договору не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а так само судом не встановлено факту наявності умов, що перешкоджали б вільному формуванню волі померлого і тягнули б невідповідність його волі і волевиявленню в розумінні правил ст. 225 ЦК України, і посилання позивача на такі обставини спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами. Аналізуючи покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] в частині того, що [PERSON] в момент підписання договору не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд вважає такі покази суперечливими та такими, що спростовані матеріалами справи і оцінює їх у вказаній частині, як суб'єктивну думку останніх, яка жодними об'єктивними доказами, дослідженими в ході розгляду справи не підтвердилися, а тому такі не заслуговують на увагу і суд ставиться до них критично не беручи такі до уваги. Із зазначенням вказаних мотивів, суд обгрунтовано дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання договору недійсним, оскільки таке не доведено доказами, дослідженими в ході судового розгляду та суперечить матеріалам справи. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання договору недійсним суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення решти позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову повністю. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed