Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл сумісного майна, мотивуючи свої вимоги тим, що у 1988 році вони з відповідачем вирішили створити сім'ю без реєстрації шлюбу. [INFO] в них народився син - [PERSON]. За час проживання однією сім'єю вони з відповідачем придбали майно: нежитлове напівпідвальне приміщення площею 122,5 кв.м в будинку [ADDRESS] вартістю 46 411,00 гривень, право власності на яке зареєстроване за відповідачем 28.08.2002; нежитлове підвальне приміщення площею 51,0 кв.м у будинку [ADDRESS] вартістю 114 786,44 гривень, право власності на яке зареєстровано 08.08.2008; два гаражі в гаражному кооперативі «Комбі» площею 45,0 кв.м та 20,6 кв.м, право власності на які зареєстровано за відповідачем 17.03.2010; два автомобілі Volkswagen. Відповідач відмовляється проти укладення нотаріально посвідченого договору щодо розподілу майна. З урахуванням того, що на утриманні позивача знаходиться дитина, вважає, що їй має бути виділено у власність 70% спільного майна, а саме - нежитлове напівпідвальне приміщення площею 122,5 кв.м в будинку [ADDRESS]; нежитлове підвальне приміщення площею 51,0 кв.м у будинку [ADDRESS]; два автомобілі Volkswagen. Під час судового розгляду справи позивачем змінено предмет позову. Відповідно до наданої нею заяви, позивач просить визнати спільне проживання однією сім'єю, як подружжя, ведення спільного господарства та придбання власності за спільні кошти з 1988 року, припиненим з 21.06.2012, визнати за нею право власності на нежитлове напівпідвальне приміщення площею 122,5 кв.м в будинку [ADDRESS], нежитлове підвальне приміщення площею 51,0 кв.м у будинку [ADDRESS] та автомобіль VolkswagenLT 28(1995), зелений, ДНЗ [NUMBER], № двигуна [NUMBER], № шасі [NUMBER], № кузова [NUMBER](а.с. 70). Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. У подальшому в судові засідання не з'являлись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, надіслали заяву про закінчення розгляду справи за їх відсутності. Суд вважає за можливе завершити розгляд справу за відсутності позивача та її представника на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що з позивачем вони у сімейних стосунках не перебували. Дійсно, в них були близькі стосунки, позивач народила від нього дитину, але однією сім'ю вони не проживали та не були пов'язані будь-якими обіцянками, в тому числі і щодо майна. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні також просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності до п. 5 ч.2 ст. 234 та п. 5 ч.1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки, зокрема справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. З врахуванням роз'яснень, які надані Пленумом Верховного Суду України в абзаці 3 п. 3 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення юридичного факту, пов'язаного з вирішення спору про право здійснюється в позовному провадженні. Тому, оскільки встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] пов'язане з вирішенням спору про право власності на нажите за період такого проживання майно, то це зумовлює необхідність встановлення даного факту в загальному порядку. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області 12 квітня 1995 року, актовий запис № 74. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він з [PERSON] сумісно однією сім'єю не проживав, у них дійсно були стосунки, але не сімейні. Дитину [PERSON] народила від нього за медичними показниками. Сумісно вони не жили, господарство не вели. [PERSON] працювала разом з ним в його магазинах, за що вона отримувала дохід. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON], зазначивши, що вони проживали разом, вели сумісне господарство та разом працювали і займались підприємницькою діяльністю, від сумісного життя мають дитину. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] працювали разом, вона допомагала [PERSON] з речами для магазину. Отже, в судовому засіданні свідки надали суперечливі показання, на підставі яких не можливо однозначно підтвердити факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Будь-яких інших доказів такого проживання однією сім'єю, ведення сумісного господарства, позивачем не надано. Надані позивачем суду чеки та квитанції про те, що [PERSON] від імені [PERSON] як фізичної особи-підприємця здійснювала платежі за договорами, пов'язаними із веденням підприємницької діяльності, підтверджують лише факт сумісної роботи сторін, а не факт їх сумісного проживання. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. За таких обставин, суд вважає, що факт сумісного проживання сторін однією сім'єю не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пленум Верховного Суду України у п.20 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, для визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які не перебувають між собою у шлюбі, чи в будь-якому іншому шлюбі, є їх проживання однією сім'єю, тобто виникнення між ними усталених відносин, що притаманні подружжю. Оскільки у судовому засіданні не підтверджено факт сумісного проживання сторін однією сім'єю, тому відсутні підстави для висновку, що майно, про яке заявляє позивач в своєму позові, є їх спільною сумісною власністю. Крім того, відповідно до наданих суду документів право власності на спірне майно зареєстровано за [PERSON], а саме: підвальне приміщення площею 51,0 кв.м у житловому будинку літ. А-4, розташоване за адресою: [ADDRESS] (підстава - договір купівлі-продажу від 03 липня 2008 року), право власності зареєстровано за [PERSON]; 1) вбудоване напівпідвальне приміщення площею 122,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] (підстава - договір купівлі-продажу від 14.08.2002), право власності зареєстровано за [PERSON]; 2) гараж площею 20,6 кв.м за адресою: [ADDRESS], право власності зареєстровано за [PERSON] (підстава - рішення виконкому Київської районної в м. Донецьку ради № 87/34 від 17.03.2010); 3) гараж площею 45,0 кв.м за адресою: [ADDRESS], право власності зареєстровано за [PERSON] (підстава - рішення виконкому Київської районної в м. Донецьку ради № 87/33 від 17.03.2010); 4) автомобіль VOLKSWAGEN LT 28, (1995), зелений, ДНЗ [NUMBER], № двиг. [NUMBER], № шас.[NUMBER], № куз. [NUMBER] (підстава - свідоцтво [NUMBER], на обліку з 23.12.2009), придбаний на підставі біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний № 528133 від 28.10.2005; 5) автомобіль VOLKSWAGEN CALIFORNI, (1991), червоний, ДНЗ [NUMBER], № двиг. [NUMBER], № шас.[NUMBER], № куз. [NUMBER] (підстава - свідоцтво [NUMBER], на обліку з 31.01.2008). Обставина реєстрації всього спірного майна особисто за [PERSON] також свідчить про відсутність між сторонами усталених сімейних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 74 Сімейного кодексу України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: dismissed