Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-11 00:00:00

До Гайворонського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім"єю, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про поділ майна подружжя та компенсації вартості частки в спільному майні подружжя. В позовній заяві зазначила, що з травня 2007 року почала проживати з відповідачем однією сім"єю в найманій квартирі в [ADDRESS]. Проживаючи разом в листопаді 2007 року сторони придбали автомобіль "Мітсубісі Лансер", який був зареєстрований на відповідача. 24 січня 2009 року сторони зареєстрували шлюб. 23 травня 2009 року сторони придбали трикімнатну квартиру в [ADDRESS] та приміщення гаража за цією ж адресою, які також були зареєстровані на відповідача. За час проживання у шлюбі сторонами були придбані будівельні матеріали для будівництва приміщення магазину та житлового будинку на земельних ділянках, що належать на праві часткової власності [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Крім того, сторонами також було набуте рухоме майно: спальний гарнітур Котовської меблевої фабрики, вартістю 5000 грн., гарнітур дитячої кімнати, вартістю 4000 грн., шафу прихожу, вартістю 1500 грн., диван ганчірковий, вартістю 4000 грн., кондиціонер, вартістю 4000 грн., пральну машинку "LG", вартістю 4000 грн., кольоровий телевізор "Самсунг", вартістю 5000 грн., двокамерний холодильник "LG", вартістю 5000 грн., морозильну камеру, вартістю 3000 грн., акваріум, вартістю 4000 грн., шубу норкову, вартістю 16000 грн. З квітня 2013 року сторони перестали проживати разом та вести спільне господарство, а в липні 2013 року шлюб між ними було розірвано. В зв"язку з розірванням шлюбу та відмовою відповідача в добровільному порядку розподілити спільне майно подружжя позивач просить - встановити факт проживання однією сім"єю з відповідачем з 01 червня 2006 року по 24 січня 2009 року; визнати автомобіль "Мітсубісі Лансер" спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь половину вартості автомобіля в розмірі 57989 грн., визнати будівельні матеріали, які використані в процесі будівництва будинку та магазину по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнати за позивачем право власності на ? частину трикімнатної квартири в [ADDRESS], розподілити спільне рухоме майно, виділивши позивачу - спальний гарнітур Котовської меблевої фабрики, гарнітур дитячої кімнати, пральну машинку "LG", кольоровий телевізор "Самсунг", двокамерний холодильник "LG", морозильну камеру, шубу норкову; виділити відповідачу - нежитлове приміщення (гараж) за адресою [ADDRESS], будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва магазину в [ADDRESS] та житлового будинку по [ADDRESS], шафу прихожу, диван ганчірковий, кондиціонер, акваріум. Відповідач подав до суду зустрічний позов в якому вказав, що сторонами було придбано трикімнатну квартиру, меблі та побутову техніку у кредит. Так, згідно письмового договору відповідач позичив у [PERSON] на придбання квартири 150000 грн., оплативши ще 10000 грн. винагороди. По вказаному договору на даний час борг складає 116200 грн. Крім того, на придбання меблів та побутової техніки відповідач також брав кредит в "Приватбанку" та "ОТП Банку" в розмірі 14527 грн. та 17070 грн. В зв"язку з викладеним відповідач просить при розподілі спільного майна подружжя розділити також борги по 73898,5 грн. кожному. В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги та зазначила, що з вересня 2007 року, після розлучення відповідача з дружиною від першого шлюбу, почала з ним проживати однією сім"єю, тому просить встановити цей факт з вересня 2007 року, а не з 01 червня 2006 року як зазначено в позові. Вони проживали на найманій квартирі в [ADDRESS]. В листопаді 2007 року придбали автомобіль "Мітсубісі Лансер". З 2008 року почали будувати магазин в м. Гайвороні. В 2009 році одружились. Будучи в шлюбі купили трикімнатну квартиру та гараж в [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу в 2013 році відповідач вигнав її з квартири та залишив собі все спільне майно. В зв"язку з викладеним підтримує заявлений позов. Погодилась на зменшення вартості гаража до 24000 грн. Зустрічний позов не визнає повністю. Про позику на квартиру в розмірі 150000 грн. у [PERSON] вона чує вперше, позики в банках відповідач брав для покупки техніки, яку потім реалізовував в магазині. Від розподілу шуби норкової, вартістю 16000 грн. позивач відмовилась, оскільки остання є річчю індивідуального користування. Відповідач в судовому засіданні первісний позов визнав частково. Пояснив, що почав співмешкати з позивачем з вересня 2008 року на найманій квартирі. До цього там проживав сам. В нього був автомобіль "Тойота Королла", який він продав та купив автомобіль "Мітсубісі Лансер", тому позовні вимоги про визнання автомобіля "Мітсубісі Лансер" спільним майном подружжя та стягнення з нього половини вартості не визнає, так як вказує, що останній був придбаний ним за власні кошти від продажу попереднього автомобіля і до моменту спільного проживання. Будівельні матеріали, які позивач зазначила спільним майном йому взагалі не належать, а є власністю [PERSON]. Погодився на розподіл по ? спільної трикімнатної квартири. З нерухомих речей заперечив належність до спільного майна дивана ганчіркового та акваріума, які були придбані ним до співмешкання з позивачем. З рештою спільного майна та його вартістю погодився, не заперечує щодо його розділу. Зустрічний позов підтримав повністю. Пояснив, що для придбання трикімнатної квартири взяв позику у [PERSON] у розмірі 160000 грн. Чому при цьому квартиру він купив по договору за 11458 грн. пояснити не зміг. Крім того на придбання меблів та техніки брав кредити у банках. В зв"язку з цим просить стягнути з позивача половину існуючих у нього боргів у розмірі 73898,5 грн. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що десь в серпні 2007 року позивач та відповідач переїхали проживати на квартиру по сусідству з ним. В 2008 році вони разом їздили відпочивати до Туреччини. Проживали разом однією сім"єю. Приблизно через рік вони переїхали на інше місце. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач надавала їй влітку 2007 року послуги манікюра на квартирі в м. Гайвороні по вул. Куйбишева. Позивач проживала там на зйомній квартирі разом з чоловіком [PERSON]. В тій квартирі вона була 2 рази, бачила як позивач гріла обід [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що являється батьком позивача. Його дочка з кінця літа 2007 року переїхала проживати в цивільному шлюбі з [PERSON]. Вони мешкали близько 1,5 роки на зйомній квартирі, а потім купили собі квартиру. Коли жили разом придбали автомобіль "Мітсубісі". За які кошти купили квартиру йому не відомо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що була першою дружиною відповідача. Шлюб вони розірвали 17 вересня 2007 року. Підтримували стосунки ще десь 1,5 року. Після розірвання шлюбу навесні 2008 року [PERSON] зняв квартиру і почав проживати по вул. Куйбишева разом з позивачем. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що 22 липня 2007 року на своєму вінчанні відповідач познайомив його з позивачем. Він разом зі своєю дружиною проживав до вересня місяця 2007 року на зйомній квартирі. Потім на цю квартиру заселився відповідач, який купив там певну мебель. Позивач почала співмешкати там з [PERSON] десь навесні 2008 року, а до цього часу там лише часто бувала. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що в 2007 році [PERSON] розірвав свій перший шлюб. Після розірвання шлюбу [PERSON] проживав на зйомній квартирі спочатку сам, а потім з 2008 року разом з позивачем. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач просить встановити факт проживання однією сім"єю з відповідачем без шлюбу з вересня місяця 2007 року. Суд вважає, що позивачем не надано суду достатніх доказів цього, а саме не подано жодного письмового доказу, який би свідчив про факт проживання сторін однією сім"єю та ведення спільного господарства саме з вересня 2007 року. Довідку №4051 від 13.06.2013 року видану Гайворонською міською радою суд не приймає як доказ, оскільки вона визнана недійсною та такою, що виписана помилково, розпорядженням міського голови від 22 липня 2013 року "Про відміну довідки гр. [PERSON]". Покази позивача про те, що вона співмешкала з відповідачем з вересня місяця 2007 року, після розірвання ним першого шлюбу суперечать показам свідків з її сторони [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які вказують вони проживали разом з серпня 2007 року та заперечуються показами відповідача та свідків з його сторони - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказують, що сторони співмешкали з 2008 року. Крім цього, відмовляючи позивачу в частині встановлення факту проживання однією сім"єю з відповідачем з вересня місяця 2007 року суд також приймає до уваги те, що встановлення даного факту необхідно позивачу для визнання автомобіля "Мітсубісі Лансер" спільною сумісною власністю. Вказана позовна вимога на думку суду не базується на Законі. При цьому суд виходить з слідуючого. Відповідно до положень ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правовий аналіз частини першої цієї норми свідчить про те, що предметом доказування в цьому цивільному спорі повинна бути наявність ідеальної сукупності наступних обставин: проживання однією сім»єю, спільне набуття ними майна. Відповідно до змісту роз"яснень які містять пункти 23-24 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між жінкою та чоловіком які проживають однією сім"єю про майно, необхідно з'ясовувати джерело його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно набуте особою за час спільного проживання, але за кошти, які належали одному з них особисто. З дослідженої в судовому засіданні довідки-рахунка вбачається, що відповідач придбав автомобіль "Мітсубісі Лансер" 1 листопада 2007 року. До цього ним було продано власний автомобіль "Тойота Королла", що підверджується показами сторін та обліковою карткою про зняття з обліку автомобіля 27.10.2007 р. Позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження розміру та джерел надходження її коштів, використаних для придбання спірного автомобіля. Враховуючи викладене не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання автомобіля "Мітсубісі Лансер" спільною сумісною власністю та стягнення з відповідача компенсації його вартості. Суд також вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва магазину по [ADDRESS] "а" і житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] в м. Гайвороні спільною сумісною власністю подружжя та їх розподілу. При цьому суд виходить з того, що позивач не надала жодних доказів наявності цього майна, часу його придбанння, належності відповідачу, що заперечується останнім. Відповідач позов в частині визнання частки у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] рівними по ? частки кожному і визнання за позивачем права власності на ? частини трикімнатної житлової квартири за адресою [ADDRESS] визнав повністю. Відповідно до положень ст.174 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем в цій частині позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Спірна квартира була придбана сторонами в період перебування у шлюбі (а.с.10, 45). Вирішуючи питання про розподіл іншого спірного майна сторін суд виходить з слідуючого. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до вимог ст.ст.69-71 СК України та ст.372 ЦК України сторони мають право в судовому порядку поділити майно в обраний ними спосіб, в тому числі і шляхом стягнення компенсації частини вартості спірного майна, яке є об»єктом права спільної сумісної власності. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги в частині розподілу рухомого майна та приміщення гаража підлягають задоволенню, за виключенням розподілу дивану ганчіркового та акваріуму, які заперечуються відповідачем, а позивачем не подано доказів про їх придбання під час перебування у шлюбі. При вирішенні питання про розподіл даного спірного майна суд приймає до уваги те, що сторони досягли згоди щодо його вартості. З урахуванням заявлених позовних вимог та визначеної сторонами вартості майна суд вважає за доцільне розділити спірне майно слідуючим чином - позивачу виділити спальний гарнітур Котовської меблевої фабрики, вартістю 5000 грн., гарнітур дитячої кімнати, вартістю 4000 грн., шафу прихожу, вартістю 1500 грн., пральну машинку "LG", вартістю 4000 грн., кольоровий телевізор "Самсунг", вартістю 5000 грн., двокамерний холодильник "LG", вартістю 5000 грн., морозильну камеру, вартістю 3000 грн. Відповідачу виділити нежитлове приміщення (гараж) за адресою м. Гайворон, Кіровоградської області, вул. Дзержинського 69/23, вартістю 24000 грн. та кондиціонер, вартістю 4000 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію різниці вартості частини спільно нажитого майна в сумі 250 грн. Суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки він не доведений. На обгрунтування заявлених зустрічних позовних вимог відповідач зазначив в судовому засіданні та надав суду договір позики №23/04/2009-1 від 23 квітня 2009 року в якому вказано, що він отримав у СПД [PERSON] грошові кошти в розмірі 150000 грн. для придбання житлової квартири за адресою [ADDRESS]. В той же час з копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлової квартири за адресою [ADDRESS] від 23 травня 2009 року вбачається, що відповідач придбав її за 11458 грн. (а.с.45). Відповідач не зміг пояснити вказану розбіжність. Позивач в судовому засіданні вказала, що про наявність цього договору вона вперше чує. Відповідач також не надав суду відповідно до положень ч.3 ст.65 СК України письмової згоди позивача на укладення договору щодо значної позики. Враховуючи викладене суд не приймає даний договір як доказ, оскільки відповідач не довів того, що майно одержане ним за цим договором було використане в інтересах сім"ї. Суд також не приймає до уваги твердження відповідача у зустрічній позовній заяві про те, що меблі та побутову техніку він купував за кредитні кошти отримані в "Приватбанку" та "ОТП Банку". В цій частині твердження відповідача є неузгодженими та суперечливими. Так, з акту звірки (а.с.57) вбачається, що всю побутову техніку відповідач взяв у споживчий кредит в магазині "Техноцентр" і останній являється її власником, що вже виключає придбання її за кредитні кошти банківських установ. З наданих відповідачем довідок "Приватбанку" та "ОТП Банку" вбачається, що останній має в цих банківських установах кредитні картки та певну заборгованість по них, однак час її виникнення та мета отримання кредитних коштів в них не відображена, тому суд не приймає їх як докази. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у зв"язку з частковим задоволенням первісного позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1077 грн. 50 коп. Понесені судові витрати по зустрічному позову в зв"язку з його відмовою слід залишити за відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial