Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-12 00:00:00

Позивач у жовтні 2011 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованості на свою користь за кредитним договором № KIQ0GA0000000009 від 31.07.2008 року у розмірі 1036192,06 грн..; з ПАТ Акцент банк, [PERSON], [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200,00 грн.; з [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 1950,00 грн. за надання юридичних послуг та витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права. Судові витрати також просив покласти на відповідачів. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2011 року позовна заява [PERSON] акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до [PERSON] акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена. Ухвалою суду від 05 квітня 2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2011 року за позовною заявою [PERSON] акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до [PERSON] акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № KIQ0GA0000000009 від 31.07.2008 року відповідачка [PERSON] отримала кредит 498090,00 грн. зі сплатою за користування нею відсотків у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.07.2028 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідачки [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2008 року; договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON] у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. При новому розгляді справи відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ ПриватБанк про визнання договору поруки недійсним, яка в ході розгляду справи була уточнена. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що в матеріалах справи є копія договору поруки № KIQ0GA0000000009 від 31.07.2008 року. Сторонами в договорі поруки № KIQ0GA0000000009 від 31.07.2008 року визначені ПАТ КБ ПриватБанк та він. Однак він такого договору не підписував, підпис на цьому договорі не його, а проставлений невідомою особою. Просив визнати недійсним договір поруки № KIQ0GA0000000009 від 31.07.2008 року ; стягнути із ПАТ КБ ПриватБанк судові витрати по справі: судовий збір в розмірі 107 грн.30 коп. та понесені витрати на проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 1885 грн. 44 грн., а всього 1992 грн. 74 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в задоволені зустрічної позовної заяви просив суд відмовити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд в позові відмовити, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що не підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір № KIQ0GA0000000009 від 31.07.2008 року за умовами якого позивач зобов'язався надати кредит в сумі 390000 грн. на споживчі цілі, шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 11700 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 1950 грн. для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 91800 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти ( щомісячний платіж) у сумі 8665,92 грн. згідно Графіку погашення кредиту ( Додаток 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості, кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Кінцевий термін повернення 31.07.2028 року. Встановлено, що [PERSON] отримала кредит від Позивача у розмірі 406290 грн., що підтверджується матеріалами справи Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача щодо сплати страхових платежів за позичальника у порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 Кредитного договору, оскільки суду не надано доказів щодо їх перерахування страховим компаніям. Матеріалами справи не підтверджується, що [PERSON] отримала кредит у сумі 498090 грн. Так, відповідно до розрахунків заборгованості Банком вказано суму отримання кредиту у розмірі 406290 грн., а у позовній заяві вказано 498090 грн. В судовому засіданні представник Банку не зміг пояснити вказану розбіжність виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Отже, матеріалами справи не підтверджується отримання суми кредиту [PERSON] в розмірі 498090 грн., а також нарахована сума заборгованості по відсоткам та нарахована пеня. Зобовязання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки №167 від 20.10.2010 року ПАТ Акцент-банк зобовязався солідарно з боржниками відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № KIQ0GA0000000009 від 31.07.2008 року, розмір відповідальності 200 грн. ( а.с.7-8). З метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ ПриватБанк було укладено 31.07.2008 року договір поруки з [PERSON], за яким поручитель відповідає перед банком за порушення зобовязань боржником. Відповідно до п.4 Договору поруки від 31 липня 2008 року у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) . За клопотанням представника відповідача [PERSON] по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу підпису [PERSON] в договорі поруки № KIQ0GA0000000009 від 31.07.2008 року. Проведення експертизи було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Згідно до висновку №10867/10868/12-32 судово-почеркознавчої експертизи складеного 28 січня 2013 року судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] підпис від імені [PERSON] від 31.07.2008 року, що укладений від імені КБ ПриватБанк та [PERSON], виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги за зустрічною позовною заявою законні та підлягають задоволенню. Як вказав представник позивача у звязку з неналежним виконанням відповідачкою [PERSON] умов договору № KIQ0GA0000000009 від 31.07.2008 року заборгованість за нею станом на 19.08.2011 р. склала 1036392 грн. 06 коп., в тому числі 420028,50 грн. заборгованість за кредитом; 276384,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 54460,18 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 235929,08 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 49340,10 грн. штраф (процентна ставка). Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодовець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахування вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності оскільки представник позивача не зміг пояснити розбіжність виписки по рахунку та розрахунку заборгованості [PERSON], суду не надано графік погашення кредиту і відсотків додаток №2 до договору, тому суд вважає, що позовні вимоги не законні та не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України із [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК підлягає стягненню на користь [PERSON] понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1992 грн.74 коп.

Outcome: approved