Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

ПАТ «Банк Київська Русь» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 3148.42 грн. та судових витрат. У позовній заяві зазначено, що що 31 січня 2012 року власник платіжної картки Maestro [NUMBER], відкритої в рамках зарплатно-карткового проекту на підставі договору №18 від 06 лютого 2009 року, укладеного між Міською поліклінікою №1 та Івано-Франківською філією ПАТ «Банк «Київська Русь», скориставшись своєю платіжною карткою зняв з рахунку суму коштів понад залишок на особовому картковому рахунку. Відповідно Акту перевірки АО «УкрКарт» власник платіжної картки Maestro [NUMBER], [PERSON], на запит власника платіжної картки на отримання коштів в сумі 1 000 грн., помилково було видано 4 000 грн. На ім'я відповідача було направлено листи-звернення з проханням звернутись до відділення «Івано-Франківська регіональна дирекція» ПАТ «Банк «Київська Русь» та повернути безпідставно надлишково набуті кошти, шляхом внесення їх на рахунок. Дані вимоги відповідачем залишено без реагування. Внаслідок помилкового видання банкоматом надлишкових коштів відповідач безпідставно отримав 3 000 грн. Оскільки, відповідач на неодноразові звернення не відреагував та не виявив бажання добровільно повернути безпідставно одержані кошти, то він повинен сплатити також відсотки за користування грошовими коштами. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав , просив позов задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що платіжна картка Maestro відповідача була відкрита у рамках зарплатно-карткового проекту на підставі договору №18 від 06 лютого 2009 року (а.с.6-7) укладеного між Міською поліклінікою №1 та Івано-Франківською філією ПАТ «Банк «Київська Русь». Між ПАТ «Банк «Київська Русь» та з відповідачем було укладено договір з фізичною особою - власником карткового рахунку № 3Д/180909-02 від 18 вересня 2009 року (а.с.8). Факт зняття коштів та проведення розслідування щодо зняття відповідачем коштів в сумі 4000грн. оформлено Актом розслідування станом на 31.01.2013 року, складеному та підписаному позивачем та АТ «Укркарт» (а.с.12-16). З даного Акту вбачається, що 31 січня 2012 року при роботі банкомату S1CN1575, що розташований в м. Івано-Франківську по вул. Чорновола, 49, відбувся технічний збій. Ця технічна помилка відбулась внаслідок збою програмного забезпечення. Це ж і встановлено більш детально технічним роз'ясненням до Акту (а.с.17-20), а саме, що клієнт [PERSON] о 13:16:59 год. зробив запит на отримання коштів в сумі 1000 грн., клієнту було видано купюри по 200 грн. замість 50 грн., та видано 4000 грн. Відповідно до п. 2.35 Постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» - кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача мають повертатися у строки встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Згідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберігла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави , зобов'язана відшкодувати всі доходи які вона одержала від цього майна з часу, з часу коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння майном без достатньої праової підстави. Відповідно до п.2 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Згідно з положенням ст. 1048 ЦК України передбачено, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З 10 серпня 2010 року по 23 березня 2012 року облікова ставка НБУ становила 7,75% річних, а починаючи з 23 березня 2012 року по 04 травня 2012 року, становить 7,5% річних. А як слідує зі ст.1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 07.08.2013 року скасовуючи заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 22.02.2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області, якими було відмовлено в позові ПАТ «Банк Київська Русь» до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 3148.42 грн., зазначив, що в Акті розслідування надлишкового отримання грошових коштів даних для визначення запитуваної суми та індитифікації кожного клієнта, що отримав надлишкові кошти, достатньо (а.с.125-126). Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона має рівні права щодо подання доказів та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивач надав суду належні докази про отримання відповідачем вказаних в акті розслідування, надлишкових коштів на суму 3000 грн., на яких нараховано відсотки в сумі 148.42 грн. (3000х7.75%/365х239 днів). Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 16, 1212 ч.1, 1213 ч.1, 1214 п.2 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved