Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмежаною відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: [PERSON] та просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №11085509000 від 28.11.2006 року, визнати недійсним іпотечний договір від 28.11.2006 року, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №4905, зобов*язати відповідача прийняти суму залишкової заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11085509000 від 28.11.2006 року рівними частинами на протязі терміну, передбаченого закінченням строку кредитного договору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 листопада 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11085509000, відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошовий кредит в іноземній валюті у сумі 95 000,00 дол. США строком користування з 28 листопада 2006 року по 28 листопада 2013 року зі сплатою 12,3% річних. При отриманні кредиту в іноземній валюті, позивач попереджував відповідача, що не має доходу в іноземній валюті і кредит йому потрібен на споживчі цілі, а саме на ремонт нежитлового приміщення. Проте при укладанні договору, представники відповідача пояснили позивачу, що в умовах нестабільності національної валюти України не має ніякого значення, чи зазначена в кредитному договорі іноземна валюта, чи національна валюта України. Довіряючи відповідачу, як професійному надавачу певного виду споживчих послуг, позивач на момент укладання договору вважав, що положення даного договору не є завідомо йому невигідними, а також що сторони не порушують закону та діють у повній відповідності до чинного законодавства України. Проте підписання та подальше виконання цього договору стало наслідком чисельних порушень норм чинного законодавства з боку банку, оскільки іноземна валюта між резидентами України на території України не може бути засобом платежу, тобто при укладанні договору були грубо порушені вимоги закону в частині порядку надання споживчого кредиту фізичній особі, виходячи з валюти, надання кредиту є скоріше товарним, а не споживчим. Крім того, у зв*язку з отриманням кредиту в іноземній валюті та враховуючи зростання інфляції відповідно гривневого еквіваленту до курсу долара США, позивач повинен повернути Банку суму майже у півтора рази більше ніж отримав. Враховуючи, що подальше виконання умов кредитного договору є порушенням принципів справедливості цивільно-правових відносин, закріплених у ст..3 ЦК України, позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача, ПАТ «УкрСиббанк», сповіщений належним чином, у судове засідання не з*явився. Представник відповідача, ТОВ «Кей-Колект», правонаступник ПАТ «УкрСиббанк», у судовому засіданні поти задоволення позову заперечував, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що підписаний позивачем [PERSON] договір, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тобто підписанням цього договору позивач свідчив про факт та згоду з усіма умовами [PERSON] договору, підтверджував свої права, обов'язки за цим договором та свою здатність виконувати умови договору. При укладенні цього кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки, щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором, тобто укладаючи [PERSON] договір Позивач цілком усвідомлював можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів в умовах нестабільної економічної ситуації в Україні з моменту здобуття нею незалежності. Окрім того, відповідно до п. 6 ст.14 Закону України «Про захист прав споживачів», у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався, отже, оцінюючи всі фінансові ризики, позивач не відмовився від отримання кредитних коштів, саме в валюті - доларах США. Відсутність у Позивача грошових коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, згідно ст. 625 ЦК України, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Третя особа, [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28 листопада 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11085509000, відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошовий кредит в іноземній валюті у сумі 95 000,00 дол. США строком користування з 28 листопада 2006 року по 28 листопада 2013 року зі сплатою 12,3% річних. В забезпечення виконання умов вказаного договору, 28 листопада 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом якого є нежитлові приміщення перукарні, розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Ак.Філатова, 90, загальною площею 43,5 кв.м. Вказаний договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №4905. Видача кредитних коштів, у відповідності до п. 1.5. [PERSON] договору здійснювалась шляхом безготівкового перерахування Банком кредитних коштів у іноземній валюті на поточний рахунок позичальника. На підставі Постанови Правління НБУ № 22 від 21.01.2004р. «Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», ПАТ «УкрСиббанк» здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 95 000,00 доларів США на рахунок Позичальника. Перерахування ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів на поточний рахунок [PERSON] є належним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за [PERSON] договором. Тобто після зарахування відповідачем кредитних коштів на його поточний рахунок, позивач вважається таким, що отримав кредит, а відповідач таким, що виконав свої зобов'язання за [PERSON] договором, надавши позивачу кредит у іноземній валюті. Судом встановлено, що 19.01.2011 року Суворовським районним судом м.Одеси ухвалене рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] задоволені у повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором № 11085509000 від 28.11.2006 року у загальному розмірі 711 095,88 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. Рішення набрало законної сили 13.05.2011 року. Постановою держвиконавця №28657127 від 12.09.2011 року, на виконання виконавчого листа №2-884/11, виданого Суворовським районним судом м.Одеси, було відкрито виконавче провадження. Предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення, перукарні в будинку №90 по вул.Ак.Філатова в м.Одесі, був реалізований з прилюдних торгів 25.04.2012 року і придбаний [PERSON], який в наступний час є власником вказаного приміщення. Однак при зверненні позивача з вказаним позовом до суду, вказані обставини ним було приховано та які стали відомі вході розгляду справи по суті від представника відповідача. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тобто підписанням даного кредитного договору, сторонами було обумовлено усі істотні умови його виконання. Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені сторонами і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Відповідно до п.9.13. [PERSON] договору, підписанням цього договору позивач свідчив про факт та згоду з усіма умовами [PERSON] договору, підтверджував свої права, обов'язки за цим договором та свою здатність виконувати умови договору. Тобто кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Крім цього, для отримання кредитних коштів позивач мав можливість обрати будь- яку іншу з належною діловою репутацією банківську або кредитну установу, зареєстровану у передбаченому законодавством порядку та яка має відповідні дозволи, ліцензії тощо, але все ж таки звернувся з цього приводу саме до відповідача, що підтверджує усвідомлення позивачем своїх дій при укладанні [PERSON] договору. Виконання договору ніяким чином не може позбавити позивача того, на що він розраховував при укладенні [PERSON] договору, адже кошти в сумі 95 000,00 доларів США він отримав. На думку суду, позивача ніхто не примушував брати кредит в іноземній валюті, це було його вільним волевиявленням, що підтверджується заявкою на отримання кредиту, у якої позивач власноруч зазначив бажану суму кредиту саме у доларах США, крім того позивач сам особисто обрав ті умови кредитування, які він вважав вигіднішими для себе. Твердження позивача, щодо неправомірності видачі кредиту у іноземній валюті спростовуються п.10, 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р., де вказано, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що банком, як фінансовою установою, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення НацБанком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу ІІ Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то. оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пункт 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз*яснює, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028) Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачемза валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року№3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Позивач, отримуючи дохід в національній валюті - гривні усвідомлював, що може здійснювати виконання боргових зобов'язань у національній валюті за курсом на день платежу, оскільки, відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається а офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Позивач добросовісно виконував свої зобовязання по кредитному договору, ніяких заперечень та непорозумінь щодо умов кредитного договору у Позивача не виникало. Таким чином, відповідно до положень ч. 2 ст. 642 ЦК України позивач вчинив дії, які підтверджують його згоду щодо виконання умов договору у іноземній валюті. Відповідач, в свою чергу, вважав такі дії Позивача належним виконанням умов [PERSON] договору, здійснював зарахування платежів в рахунок погашення кредитних зобов'язань та, відповідно, зменшував розмір заборгованості позивача за [PERSON] договором у бухгалтерському обліку. Відсутність у Позивача грошових коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір с обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.ст. 525, 526,530 ЦКУ зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Таким чином, при укладенні цього договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. Позивач, згідно з ч. 2 ст. 1056 Цивільного кодексу України, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Окрім того, відповідно до п. 6 ст.14 Закону України «Про захист прав споживачів» у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався, отже, оцінюючи всі фінансові ризики, позивач не відмовився від отримання кредитних коштів саме в валюті - доларах США. У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, при підписанні [PERSON] договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що Позивач посилається у своїй позовній заяві. Істотна зміна обставин у вигляді коливання валютних курсів, на яку посилається Позивач, ніяким чином не пов'язана з умовами виконання [PERSON] договору. Відповідач свої зобов'язання за [PERSON] договором виконав, надав кредитні кошти в іноземній валюті, а Позивач отримав те, на що розраховував кошти в іноземній валюті. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти до гривні. ,Поряд с цим, Положенням «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валюта курсу банківських металів», затвердженого Постановою Правління Національний Банку України № 496 від 12.11 2003р.. визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що вказаний кредитний договір було укладено 28.11.2006 року, згідно ч.1ст..11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції 2006 року, надання споживчого кредиту громадянам в іноземній валюті не заборонялось, тому відповідач при наданні кредитних коштів в іноземній валюті не порушував законодавства, чинного на той час. Суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, виходячи з засад розумності та справедливості.

Outcome: dismissed