Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що на її постійному утриманні та забезпеченні перебуває повнолітній син - [PERSON], [INFO], який в серпні 2013 року поступив на навчання у Тернопільський національний педагогічний університет ім. В.Гнатюка за спеціальністю фізичне виховання, заочна форма навчання, з терміном навчання чотири роки та потребує матеріальної допомоги, пов'язаної із оплатою його навчання. У зв'язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання та забезпечення їхнього сина, позивач просить суд стягнути в її користь на утримання [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, позов підтримує з підстав викладених у позовні заяві та просить його задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 05 грудня 2007 року сторони по справі розірвали шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 878. Від даного шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 08 листопада 1994 року відділом записів актів громадянського стану Тернопільської міської ради. Довідкою від 04.10.2013 р. № 2539, виданої дочірнім підприємством «Наш дім-3» приватного підприємства «Наш дім» встановлено, що [PERSON], [INFO], який проживає в [ADDRESS] дійсно зареєстрований за останньою адресою, ніде не працює від 01.07.2013 р. по даний час. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що повнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем та згідно договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг навчальним закладом від 23 серпня 2013 року, в серпні 2013 року поступив на навчання у Тернопільський національний педагогічний університет ім. В.Гнатюка за спеціальністю фізичне виховання, заочна форма навчання, з терміном навчання чотири роки. Відповідач не надає йому матеріальної допомоги, однак може надавати таку матеріальну допомогу, оскільки є працездатним має постійний заробіток за основним місцем роботи. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням і відповідач має можливість йому надати матеріальну допомогу, а тому, позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають до повного задоволення і тому слід стягнути з відповідача в користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2013 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягнення судового збору в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved