Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в Шевченківський районний суд м. Львова з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON], [PERSON], Львівської міської ради, за участю третіх осіб, про: виділення зі спільного будинковолодіння в натурі житлового будинку, позначеного в техпаспорті літерою «А-2»; припинення права спільної часткової власності; зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні права приватної власності - користуванні та розпорядженні житловим будинком позначеного в техпаспорті літерою «А-2»; зобов'язання відновити стан житлового будинку «А-2» та земельної ділянки, а саме, знести самовільно влаштований фундамент, знести самовільно встановлений дерев'яний сарай, знести самовільно встановлений вольєр та собачу будку, відновити пошкоджений фасад будинку «А-2», по всій стороні, яка межує з будинком «Б-1», приведення земельної ділянки у стан придатний для обслуговування будинку «А-2» шляхом встановлення демонтованих водозливних труб з частини будинку «Б-1»; відновлення роботи водозливної труби на стіні будинку «А-2», відновлення роботи колектора водовідведення; встановлення порядку роздільного користування земельною ділянкою, відповідно до часток у праві власності на будинковолодіння, надавши в користування земельні ділянки відповідно до Варіанту 1 п. 1.2. висновку експертизи; встановлення співвласникам права земельного сервітуту на земельну ділянку відповідно до Варіанту 1 п. 1.2. висновку експертизи; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості відновлюваного ремонту, з врахуванням вартості будівельних матеріалів, який необхідно виконати для приведення приміщень та будинку під літ. «А-2» в належний стан - 85 129,00грн.; стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат. [PERSON] , [PERSON], [PERSON] звернулись в Шевченківський районний суд м. Львова з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб, про: визнання права власності на ідеальні частки будинковолодіння [ADDRESS] у м.Львові; а саме за [PERSON] - 7/50 часток, за [PERSON] - 7/100 часток, [PERSON] - 7/100 часток; зобов'язання не чинити перешкод у користуванні будинковолодінням [ADDRESS] у м.Львові; зобов'язання усунути перешкоди у користуванні будинковолодінням [ADDRESS] у м.Львові шляхом демонтажу огорожі, встановленої ними між житловими будинками, позначеними у технічному паспорті літерами А-2, Б-1; поділ будинковолодіння за адресою: м.Львів, [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток з урахуванням умов користування, які склалися між сторонами, та вартості всього будинковолодіння; зобов'язання відповідачів сплатити позивачам компенсацію за зменшення розміру ідеальної частки; визначення порядку користування земельною ділянкою, що є у користуванні сторін для обслуговування житлових будівель та господарських споруд. В судових засіданнях позивач та представник позивача позовні вимоги за первісним позовом підтримали та надали пояснення аналогічні доводам викладеним в позовній заяві уточненнях до неї. Представники відповідача позов визнали в частині виділення зі спільного будинковолодіння в натурі житлового будинку, позначеного в техпаспорті літерою «А-2» [PERSON]; припинення права спільної часткової власності [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] у м.Львові щодо інших позовних вимог, - заперечили, просили в їх задоволення відмовити. В судових засіданнях представники позивача за зустрічним позовом вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні доводам викладеним в зустрічній позовній заяві. Відповідач за зустрічним позовом та його представник позов заперечили з підстав викладених у запереченнях та поясненнях, та в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м.Львів, [ADDRESS], в цілому складається з двох житлових будинків: А-2, житловою площею - 176,5 кв.м та Б-1, житловою площею 40,7 кв.м та нежитлових споруд (брами № 1,2,3, хвіртки № 4,5,6, огорожі № 7,8). Співвласниками будинковолодіння, згідно з свідоцтвами про право власності від 01.01.1994р. виданими на підставі розпорядження Шевченківської районної ради народних депутатів № 493 від 16.12.1993р. та договору купівлі-продажу частини будинковолодіння, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 19.12.2001р., зареєстрованого в реєстрі за № 8547 є: [PERSON] - 7/50 частин та [PERSON] - 7/50 частин, за час розгляду справи в суді, частка [PERSON], успадкована по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] по 7/100 кожному; [PERSON] - 36/50 частин. За умовами договору купівлі-продажу частини будинковолодіння від 19.12.2001р., [PERSON] придбав 36/50 частин будинковолодіння [ADDRESS] у м. Львові; Отже, згідно правовстановлюючих документів, вказані особи є співвласниками ідеальних часток будинковолодіння. Викладене, в силу вимог ст.ст. 113,115 ЦК УРСР, ст. 364 ЦК України, що діяли на момент виникнення речових прав сторін, дає підстави для виділу таких часток в натурі. З цією метою, судом тричі призначались судові будівельно-технічні експертизи, дві з яких були проведені, а також, запитувалися висновки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» щодо можливості реального розподілу будинковолодіння. Позивач за первісним позовом [PERSON] просить виділити йому будинок, позначений в технічному паспорті А-2, а за позивачами за зустрічним позовом, [PERSON], [PERSON], [PERSON] - залишити будинок, позначений у технічному паспорті літерою Б-1; аналогічна позовна вимога й у позивачів за зустрічним позовом. Відповідно до п.7 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 4.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності, із самостійним виходом. Угоди, про спосіб виділу часток спільної власності між співвласниками, сторонами не представлено. В матеріалах інвентаризаційної справи є лише документи про розподіл ідеальних часток, проте, з врахуванням вимог ст. 112, 113, 115 ЦК України та Закону України «Про власність», що діяли на момент створення майна та набуття прав на нього сторонами у справі, - порядок розподілу часток передбачалось визначати лише за угодою між співвласниками або за рішенням суду, а тому, розпорядження Шевченківської районної ради народних депутатів м.Львова від 16.12.1993р. № 493, до уваги прийматися не можуть. Відповідно до п.6 Інструкції про порядок виділу житлових будинків зі складу будинковолодіння в містах та селищах міського типу, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 27.09.1968 року, виділ житлового будинку зі складу будинковолодіння можливий після вирішення питання про виділ в натурі частини кожного співвласника зі всього будинковолодіння. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Дані питання були предметом дослідження судових будівельно-технічних експертиз. Так, у висновку № 265/266 від 28.10.2011р. відповідь на запитання поставлені в ухвалі суду про призначення експертизи, в частині визначення реального поділу будинковолодіння, - відсутня, у зв'язку із чим, судом 24.05.2012р. прийнято ухвалу про надання КП ЛОР «БТІ та ЕО» висновку щодо технічної можливості поділу будинковолодіння між співвласниками. Згідно висновку КП ЛОР «БТІ та ЕО» № 1/12366 від 05.06.2012р., об'єкт нерухомого майна, будинковолодіння [ADDRESS] у м. Львові, може бути поділено між співвласниками ідеальних часток, залишивши господарські споруди у спільному користуванні. З урахуванням викладеного, ухвалою суду від 25.07.2013р. призначено судову будівельно-технічну експертизу, висновки якої № 057/13 від 10.12.2013р., взято до уваги при вирішенні позовних вимог щодо розподілу будинковолодіння. Враховуючи правовстановлюючі документи співвласників, висновок КП ЛОР «БТІ та ЕО» № 1/12366 від 05.06.2012р., висновок судової експертизи № 057/13 від 10.12.2013р., - будинковолодіння, за адресою: м. Львів, [ADDRESS], слід поділити в натурі: будинок, позначений в технічному паспорті літерою А-2, з господарськими будівлями: металевою огорожею літ.№ 7, металевими воротами, літ.№ 1,2 і двома хвіртками, літ.№ 5,6 - [PERSON], що відповідає 36/50 ідеальних часток будинковолодіння; будинок, позначений в технічному паспорті літерою Б-1, з господарськими будівлями: огорожею з металевої сітки, літ.№ 8, металевими воротами, літ.№ 3 і хвірткою, літ.№ 4 - [PERSON] (7/50), [PERSON] (7/100), [PERSON] (7/100), що відповідає 14/50 ідеальних часток будинковолодіння. Провести розподіл ідеальних часток будинку, позначеного в технічному паспорті літерою Б-1, між трьома співвласниками [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно висновку судової експертизи № 057/13 від 10.12.2013р., є неможливим, а тому, при розподілі будинковолодіння, будинок Б-1 залишити у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], ідеальні частки яких у праві власності на будинок, позначений в технічному паспорті літерою Б-1, становитимуть: [PERSON] - 1/2 , [PERSON] - 1/4 , [PERSON] - 1/4. Оскільки в склад будинковолодіння входять також господарські споруди, які, згідно висновку судової експертизи, розподілити, відповідно до ідеальних часток, неможливо, - стягнути з [PERSON] на користь співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошову компенсація, в розмірі 405,00грн, згідно висновку судової експертизи. Відповідно до ч. 2, ст. 364 ЦКУ, у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. За таких обставин, позовна вимога про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок А-2 будинковолодіння [ADDRESS] у м.Львові підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ст. 158 Земельного кодексу України, спори між громадянами, яким належить житловий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка на праві спільної власності, щодо порядку використання і розпорядження земельною ділянкою вирішуються судом. Ст. 42 ЗКУ, в редакції від 13.03.1992р., визначено порядок розпорядження і використання земельних ділянок громадянами, яким житловий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної (часткової або сумісної) власності. У відповідності до приписів ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Аналогічні вимоги містить і ст. 120 ЗКУ. З аналізу викладених норм вбачається, що розподіл чи визначення порядку користування можливий лише тієї земельної ділянки, що набута у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету ЛМР від 13.10.1953р. № 1504, за будинковолодінням [ADDRESS], залишено присадибну ділянку площею 531,2 кв.м, решту - вилучено, тобто, для обслуговування будинковолодіння № 20 Львівською міською радою виділено земельну ділянку площею 531,2 кв.м. Жодних інших правовстановлюючих документів сторонами не представлено. Відповідно до вимог Земельного Кодексу України в редакції від 13.03.1992р. (ст.ст. 17, 19, 23, 24), та в редакції від 20.12.2001р. з наступними змінами та доповненнями (ст.ст. 116, 118, 124, 125), право власності чи користування земельною ділянкою із земель комунальної власності виникає на підставі рішення органу місцевого самоврядування, в даному випадку ЛМР; правовстановлюючими актами, які посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою є, відповідно, державний акт на право власності на земельну ділянку або договір оренди землі, зареєстровані у встановленому законом порядку. Як вбачається з матеріалів справи, технічного паспорта, інвентаризаційної справи та висновків судових експертиз, площа фактичного землекористування становить 644,6кв.м. При цьому, докази, які б свідчили про надання Львівською міською радою, співвласниками будинковолодіння земельної ділянки площею 644,6кв.м., - сторонами не представлено. Згідно витягу з протоколу № 44 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 12.09.2013р. «рекомендовано експерту відкоригувати висновок відповідно до архівних документів, тобто розподіл (порядок користування) необхідно робити для земельної ділянки, площею 531,2 кв.м». Відповідно до витягу з протоколу № 45 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 19.09.2013р. - скасовано рішення комісії від 12.09.2013р. №44 і «кінцеве рішення стосовно розподілу земельної ділянки буде приймати суд». Право розпорядження землями комунальної власності, відповідно до ст. 12, 122 ЗКУ належить органу місцевого самоврядування. П.34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення з питань земельних правовідносин приймаються виключно на пленарних засіданнях сесії ради органу місцевого самоврядування. Жодним нормативно-правовим актом, не передбачено, копетенції суду на прийняття рішень про розпорядження землями комунальної власності. З огляду на викладене, позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами про визначення порядку користування земельною ділянкою, - до задоволення не підлягають. В силу приписів ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 321 цього Кодексу визначено принцип непорушності права власності. Засади захисту права власності визначені ст. 386 ЦК України, в тому числі: рівність захисту прав усіх суб'єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна, в силу приписів ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається із вище перелічених висновків, матеріалів інвентаризаційної справи, пояснень сторін та їх представників, між житловими будинками, позначеними в технічному паспорті літ. А-2 та літ. Б-1, наявні самовільно збудовані споруди: металева огорожа, споруджена [PERSON] та дерев'яний сарай, споруджений [PERSON] Земельна ділянка, на якій розташовані житлові будинки є у власності міської ради та у фактичному користуванні позивачів за первісним та зустрічним позовами, згоди на будівництво сторони одна одній не надавали, згадані споруди обмежують доступ до земельної ділянки, створюючи тим самим перешкоди у її використанні. А відтак, самовільно збудовані споруди: металева огорожа та дерев'яний сарай підлягають знесенню. Щодо фундаменту біля житлового будинку, позначеному в технічному паспорті літ. Б-1, то з цього приводу є рішення суду від 14.03.2011р., в адміністративній справі № 2а-11206/10/1370, що вступило в законну силу, яким зобов"язано [PERSON] здійснити демонтаж фундаменту. У висновку судової експертизи № 057/13 від 10.12.2013р. наявність фундаменту не встановлена. Дана обставина ні позивачем за первісним позовом, ні його представником не спростована. Доказів про наявність будь-яких інших перешкод у користуванні будинковолодінням сторонами не представлено; судом, в ході розгляду справи, не встановлено. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають внаслідок завдання шкоди. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити із взаємозв'язку між діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. При цьому встановлення причинового зв'язку між поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків, які саме збитки і, що стало причиною їх виникнення. Аналогічні висновки містяться й у Постанові Пленум Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», з наступними змінами та доповненнями. Отже, при вирішенні позовної вимоги про відкодування збитків, завданих пошкодженням майна, належить встановити, перш за все, чи пошкоджене майно та які причини пошкодження. Так, у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 265/266 від 28.10.2011р. вказано, що розмір шкоди становить 85 129,00 грн., в той же час, причини пошкодження не встановлені. Будучи двічі допитаною в судових засіданнях експерт [PERSON] пояснила, що можливими причинами пошкодження житлового будинку А-2 є те, що рівень дороги вищий за рівень подвір'я на 0,65-0,70м; земельна ділянка має ухил в бік будинку «А-2»; відмостка біля будинку «А-2» - відсутня; будинок «А-2» вищий за будинок «Б-1», а найменша відстань між ними становить 0,85м; окрім цього, у висновках експертизи вказано про необхідність встановлення дренажної с-ми, проведення гідроізоляції фундаменту та влаштування відмостки будинку «А-2», що вже свідчить про їх відсутність аналогічні дані містяться й у дослідницькій частині висновку експертизи. На запитання, чому у висновках експертизи не вказано про причини пошкодження будинку, експерт повідомила, що таке питання нею не досліджувалось, оскільки ухвалою суду від 23.12.2010р. у даній справі, не ставилось на вирішення експертизи. Відповідно п.п. 2.2., 9 до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001р., зареєстрованої в МЮУ 10.07.2001р. за № 582/5773, при проведенні інвентаризації та облікуванні поточних змін садибних житлових будинків, обов'язково зазначаються наявність фундаментів їх вид, тип і матеріали виготовлення, а також, системи водовідведення в т.ч. і відведення вод, утворених внаслідок атмосферних опадів. Додатками 1, 1.1., 7.5., 7.10, до Інструкції визначено порядок ведення інвентаризаційної справи та дані, які підлягають обов'язковому включенню, зокрема, наявність технічної характеристики конструктивних елементів, в т.ч. оздоблення та інженерне обладнання. Відповідно до інвентаризаційної справи та технічних паспортів, на будинковолодіння [ADDRESS] у м.Львові, - відсутні будь-які відомості щодо наявності інженерного обладнання для відведення вод, утворених внаслідок атмосферних опадів; відсутня характеристика фундаменту та відмостки буд. «А-2», в т.ч., їх тип, наявність чи відсутність по периметру будинку. Дані обставини також не досліджені при проведенні первинної експертизи. Покликання позивача за первісним позовом - [PERSON] та його представника на акт комісії ЛКП «Балатон-409» від 31.08.2010р. як на беззаперечний доказ вини відповідача, є необгрунтованим та спростовується наступним. Огляд жилих будинків, порядок фіксації пошкоджень, визначений Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом № 76 Державного комiтету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005. Правилами передбачено, що при огляді складається відповідний акт. Форма акту повинна відповідати вимогам законодавства, зразок такого акту міститься у додатку 4 цих Правил. Акт повинен містити: опис, в якому зазначається кількість житлових будинків, їх загальна площа, перелік елементів благоустрою; опис технічного стану житлових будинків та прибудинкової території, їх стан та інші відомості, окрім того, подію, що відбулась, наслідки такої події; причину її виникнення. Відомості викладені в акті не можуть грунтуватись на припущеннях. Згідно даних, викладених в акті, комісією обстежено лише будинок літ. «А-2», а також рекомендовано [PERSON] «з приводу пошкоджень будинку … звернутись в ліцензовану експертну організацію…» За таких обставин; беручи до уваги висновки, викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997р., з наступними змінами, «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», відповідно до яких, у випадках, коли виникає необхідність провести дослідження нових об"єктів або щодо інших обставин справи, суд призначає нову експертизу, яка не є додатковою, - ухвалою суду від 25.07.2013р. призначено судову будівельно-технічну експертизу. За висновками судової будівельно-технічної експертизи № 057/13 від 10.12.2013р. причинами пошкодження житлового будинку «А-2» з достатнім ступенем ймовірності є: ухил земельної ділянки в сторону житлового будинку літ. А-2; недоліки будівництва житлових будинків з наявним порушенням вимог ДБН щодо відстаней між житловими будинками; водовідвід з покрівлі житлового будинку літ.А-2 виконано з порушенням вимог; відсутнє замощення навколо житлового будинку літ. А-2; розташування лотка водовідведення впритул до стіни житлового будинку літ. А-2; пошкодження фасадної зовнішньої стіни житлового будинку літ. А-2 спричинено сильним замоканням з покрівлі даного будинку. Також, у дослідницькій частині висновку, експертом зазначено, що під час проведення огляду та вивчення матеріалів інвентаризаційної справи (а.с.51), встановлено, що житловий будинок літ. А-2 зовнішньою стіною дворового фасаду зі сторони житлової кімнати літ. 2-4 (було 3-4) був побудований впритул до частини старого одноповерхового житлового будинку, абрис покрівлі якого, прослідковується на фасадній стіні (фото 39 табл. № 8), пізніше старий будинок був демонтований. Відповідно до приписів ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, твердження позивача за первісним позовом про пошкодження будинку, внаслідок влаштування [PERSON] вол"єру, собачої будки, фундаменту та дерев"яного сараю, не грунтуються на належних та допустимих доказах, а також спростовуються свідченнями експерта [PERSON] та висновком судової будівельно-технічної експертизи № 057/13 від 10.12.2013р., експерт [PERSON] У зв"язку із викладеним, позовна вимога про відкодування шкоди до задоволення не підлягає.

Outcome: partial