Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 58530 гривень 67 копійок, неустойку у вигляді штрафу за невиконання зобов'язань за договором позики у розмірі 423500 гривень та понесені ним судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 листопада 2010 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів на суму 49700 гривень, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 02 листопада 2010 року за реєстровим номером 3922, за умовами вказаного договору відповідач зобов'язалася повернути позивачу борг не пізніше 02 листопада 2011 року згідно укладеного сторонами графіку. Однак відповідач порушив свої зобов'язання за вказаним договором, не дотримав строків повернення боргу та повернув суму боргу частково - у розмірі 4900 гривень. Таким чином, на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом, основна сума боргу відповідача за договором позики складає 44800 гривень, сума процентів, нарахованих за користування позиченими коштами, розрахована позивачем з 02 листопада 2013 року по 31 липня 2013 року, складає 9435,56 гривень, враховуючи, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання на 847 днів, інфляційне збільшення належної до стягнення з боржника суми боргу з квітня 2011 року по червень 2013 року складає 1881,60 гривень та три проценти річних від простроченого боргу - 2413,51 гривень, а всього 58530 гривень 67 копійок. Крім того, за умовами зазначеного договору позики, передбачений ще один спосіб забезпечення виконання зобов'язання відповідачем за договором позики, а саме сплата неустойки у вигляді штрафу в розмірі 500 гривень за кожний день прострочення. Таким чином, загальний розмір належної до сплати неустойки становить 423500 гривень. Враховуючи те, що відповідач повернення позичених коштів на сьогоднішній день не здійснив та повністю припинив спілкування із позивачем, останній змушений звертатися до суду за захистом своїх прав із вказаним позовом. Відповідач звернулася з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання договору позики та договору іпотеки від 02 листопада 2010 року, укладених між сторонами, недійсними. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 02 листопада 2010 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів на суму 49700 гривень із встановленням терміну їх повернення. Вважає вказаний договір укладеним з порушенням вимог законодавства в частині його змісту та окремих його вимог, а саме: при укладенні зазначеного договору [PERSON], з метою отримання від відповідача неустойки у великих розмірах та заволодіння її будинком, не збирався отримувати від неї повернення позичених коштів, всі переговори щодо виконання зобов'язань за вказаним договором позики з нею вела представник позивача - [PERSON], яка і надавала відповідачу розписки про отримання коштів на виконання нею зобов'язань за договором позики. Таким чином, відповідач повернула позивачу через [PERSON] суму боргу у розмірі 47245 гривень, однак в силу своєї юридичної неграмотності та похилого віку відповідач не приділила уваги повноваженням [PERSON], крім того також в силу своєї юридичної неграмотності вона уклала ще два договори: договір комісії, за яким [PERSON] має право продати будинок, та договір іпотеки, предметом якого є належний їй житловий будинок [ADDRESS], який із зазначених вище обставин також підлягає визнанню судом недійсним. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилися, представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] та заперечував проти зустрічних вимог [PERSON] Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала частково на суму 25000 гривень, підтримала свої позовні вимоги та, будучи допитаною у якості свідка, пояснила, що позичила у [PERSON] гроші у сумі 35000 гривень, за умовами договору позики повинна була сплачувати останньому щомісячно проценти за користування позикою у розмірі 1275 гривень, за вказівкою [PERSON] та на підставі його довіреності, гроші вона виплачувала [PERSON], остання в 2011 році продовжила дію договору позики до 2012 року, а в 2012 році - відповідно до 2013 року, в листопаді 2012 року відповідач повернула [PERSON] суму боргу у розмірі 10000 гривень, після чого був зменшений розмір процентів, які повинна була сплачувати відповідач, до 875 гривень щомісячно. Відповідач визнає, що станом на час розгляду справи її борг за договором позики перед позивачем становить з урахуванням суми процентів 25000 гривень. Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позицію [PERSON] щодо позовних вимог [PERSON] та зустрічного позову. Суд, вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача та свідка, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги за первісним позовом такими, що підлягають частковому задоволенню, а вимоги за зустрічним позовом такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02 листопада 2010 року між сторонами був укладений договір позики та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 02 листопада 2010 року за реєстровим №3922, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 49700 гривень, які [PERSON] зобов'язалася повернути не пізніше 02 листопада 2011 року у порядку та в строки, встановлені вказаним договором, а саме - протягом зазначеного строку не пізніше 02 числа кожного місяця щомісячно у розмірі 1225 гривень (поточне повернення), остаточна сума повернення складає 36225 гривень, яку відповідач повинна повернути не пізніше 02 листопада 2011 року. Відповідно до п.6 зазначеного договору позики за прострочення своїх зобов'язань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 500 гривень за кожен день прострочення. Як вбачається зі змісту п.4 вищевказаного договору, грошові кошти у розмірі 49700 гривень [PERSON] отримала від [PERSON] ще до підписання договору, що також не заперечувалося відповідачем у судовому засіданні. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається зі змісту п. 7 договору позики, виконання позичальником зобов'язань по поверненню позики може бути здійснено шляхом передання грошей представнику [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченою довіреності, про отримання грошей представником складаються розписки. [PERSON] на виконання вищезазначеного пункту договору була пред'явлена [PERSON] довіреність від 03 березня 2009 року, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], яка хоча і не має повноважень на конкретне отримання грошових коштів за договором позики, але визначає [PERSON] як представника [PERSON] в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форми власності та галузевої належності при вирішенні будь-яких питань, які стосуються [PERSON] та надає [PERSON] виконувати від імені [PERSON] будь-які дії в зв'язку з виконанням довіреності. З пояснень відповідача [PERSON] у якості свідка у судовому засіданні, вбачається, що суму боргу за договором позики вона сплачувала позивачу [PERSON] через визначену ним особу [PERSON], на яку він особисто вказав [PERSON] під час укладення договору позики, та яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, копію якої вона надала [PERSON] З пояснень свідка [PERSON] у ході розгляду справи, вбачається, що вона є онукою відповідача по справі [PERSON], у її присутності остання неодноразово передавала гроші [PERSON] у рахунок погашення боргу за договором позики з [PERSON], при цьому [PERSON] зазначала, що передає гроші [PERSON] через [PERSON] Вищезазначені доводи відповідача також підтверджуються змістом однієї з розписок, складених [PERSON] 09.11.2012 року, з якого вбачається, що остання діє на підставі довіреності [PERSON] та отримала від [PERSON] 10000 гривень в рахунок погашення боргу за договором позики. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів існування будь-яких інших правовідносин між [PERSON] та [PERSON], пов'язаних з грошовими зобов'язаннями, які б спростовували доводи відповідача про виконання своїх зобов'язань за договором позики через [PERSON] Таким чином, суд вважає встановленим факт добросовісного та належного виконання з боку відповідача [PERSON] зобов'язань за договором позики, укладеним між сторонами по справі, в частині способу виконання зобов'язання по поверненню позики, а саме - виплату грошей представнику [PERSON], що відповідає вимогам п.7 договору позики. Із наданих відповідачем розписок про отримання грошових коштів вбачається, що в період з 02 грудня 2010 року по 02 листопада 2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] в рахунок погашення боргу гроші наступними платежами: 02.12.2010 року - 1225 гривень, 02.01.2011 року - 1225 гривень, 02.02.2011 року та 02.03.2011 року - загальну суму 2450 гривень, 02.04.2011 року - 1225 гривень, 02.05.2011 року - 1225 гривень, 02.06.2011 року - 450 гривень, 07.07.2011 року - 2000 гривень, 02.08.2011 року - 800 гривень та 425 гривень, 02.09.2011 року - 1225 гривень, 29.09.2001 року 1500 гривень, 21.10.2011 року - 950 гривень, а всього в зазначений період - на загальну суму 14700 гривень. Таким чином, відповідач виконала умови договору позики в частині повернення грошових коштів в порядку та строки, встановлені п. 1 договору, а саме щодо періодичних щомісячних платежів у розмірі 1225 гривень. Разом з тим, мало місце прострочення повернення частини суми встановленого договором платежу у період з 07.06.2011 року по 07.07.2011 року, що складає 31 день, у розмірі 775 гривень, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України підлягають частковому задоволенню вимоги позивача щодо стягнення суми інфляційного збільшення та трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період, сума інфляційного збільшення з урахуванням індексу споживчих цін за червень 2011 року - 100,4 складає 3,10 гривні, три процента річних від простроченої суми складають 1,97 гривень. При цьому початок строку заборгованості суд розраховує не з 02.06.2011 року, а з 07.06.2011 року, оскільки відповідно до ч.2 п.4 договору позики простроченням виконання зобов'язань вважається недотримання строку остаточного повернення та прострочення будь-якого з поточних повернень більш ніж на п'ять днів. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Положеннями норм ч.1, ч.2 ст.551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п.6 договору позики за прострочення виконання зобов'язань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 500 гривень за кожен день прострочення, що відповідає вимогам ст.ст. 549, 551, 611 ЦК України. Як зазначено вище в рішенні, має місце прострочення виконання зобов'язання на 31 день, а тому сума неустойки складає 15500 гривень. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до 5000 гривень оскільки у даному періоді має місце прострочення повернення лише частини періодичного платежу у розмірі 1225 гривень. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, яка залишилась станом на 02 листопада 2011 року, тобто визначеного договором строку виконання зобов'язань за договором у повному обсязі, у розмірі 35000 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 п.4 договору позики початок прострочення виконання зобов'язання за договором розпочинається через п'ять днів після встановленої у договорі дати, тобто з 07 листопада 2011 року. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як вбачається зі змісту розписки від 09.11.2011 року, між [PERSON], яка діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] було досягнуто домовленості про продовження строку виконання зобов'язань за договором позики укладеним між сторонами 02.11.2010 року, а саме строк виконання зобов'язань продовжений до 12 листопада 2012 року без встановлення графіку та періодичності сплати боргу, така домовленість про зміну умов договору позики не суперечить вимогам ст.ст.651,654 ЦК України та звичаям ділового обороту, та здійснена [PERSON] від імені [PERSON] у межах її повноважень. Оскільки строк виконання зобов'язань закінчився 07 листопада 2011 року, а продовжений лише 09 листопада 2011 року, має місце прострочення виконання зобов'язань на 2 дні, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України підлягають частковому задоволенню вимоги позивача щодо стягнення суми інфляційного збільшення та трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період виходячи з суми заборгованості 35000 гривень, сума інфляційного збільшення з урахуванням індексу споживчих цін за листопад 2011 року - 100,1 складає 35,00 гривень, три процента річних від простроченої суми складають 5,75 гривень. Відповідно до п.6 договору позики за прострочення виконання зобов'язань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 500 гривень за кожен день прострочення, що відповідає вимогам ст.ст. 549, 551, 611 ЦК України, а тому суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення штрафу за два дні прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1000 гривень. Із наданих відповідачем розписок про отримання грошових коштів вбачається, що в період з 09 листопада 2011 року по 12 листопада 2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] в рахунок погашення боргу гроші наступними платежами: 01.08.2012 року - 1250 гривень, 02.09.2012 року - 1200 гривень, 03.10.2012 року - 1225 гривень, 07.11.2012 року - 1225 гривень, 09.11.2012 року - 10000 гривень, а всього в зазначений період - на загальну суму 14900 гривень, залишок суми боргу за договором позики станом на 12 листопада 2012 року складав 20100 гривень. Як вбачається зі змісту розписки від 09.11.2012 року, між [PERSON], яка діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] було досягнуто домовленості про продовження строку виконання зобов'язань за договором позики укладеним між сторонами 02.11.2010 року, а саме строк виконання зобов'язань продовжений до 12 листопада 2013 року з встановленням періодичності платежів у розмірі 875 гривень щомісячно, така домовленість про зміну умов договору позики не суперечить вимогам ст.ст.651,654 ЦК України та звичаям ділового обороту, та здійснена [PERSON] від імені [PERSON] у межах її повноважень. Із наданих відповідачем розписок про отримання грошових коштів вбачається, що в період з 12 листопада 2011 року по 09 серпня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] в рахунок погашення боргу гроші наступними платежами: 09.12.2012 року - 875 гривень, 09.01.2013 року - 875 гривень, 09.02.2013 року - 875 гривень, 09.03.2013 року - 875 гривень, 09.04.2013 року - 875 гривень, 09.05.2013 року - 875 гривень, 09.06.2013 року - 875 гривень, 09.07.2013 року - 875 гривень, 09.08.2013 року - 875 гривень, а всього в зазначений період - на загальну суму 7875 гривень, залишок суми боргу за договором позики станом на 09 серпня 2013 року складав 12225 гривень. Відповідно до п. 2 договору позики позикодавець має право дострокового витребування всієї неповернутої суми цієї позики при простроченні позичальником сплати будь-якого з поточних платежів більш ніж на п'ять днів. У ході судового розгляду встановлено, та не заперечується відповідачем [PERSON], що після 09 серпня 2013 року остання перестала виконувати свої зобов'язання за договором позики. Таким чином, з 09 серпня 2013 року та на час розгляду справи відповідач не виконувала свої зобов'язання за договором позики щодо щомісячного повернення грошових коштів у розмірі 875 гривень, як було обумовлено сторонами, про що зазначено в розписці від 09.11.2012 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 12225 гривень. Позовні вимоги в частині стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми в межах заявлених позовних вимог задоволенню не підлягають, оскільки на момент звернення до суду з позовом остаточний строк виконання зобов'язань за договором не закінчився, в наданій розписці від 09.11.2012 року строк виплати щомісячних поточних платежів сторонами не зазначений. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки договором позики між сторонами від 02 листопада 2010 року іншого не встановлено, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача процентів за користування грошима з моменту укладення договору позики до моменту звернення із позовом до суду - 12 серпня 2013 року. Але, оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики в зв'язку з частковим виконанням відповідачем своїх зобов'язань як зазначено вище в рішенні, то вимоги в частині стягнення процентів за користування позикою також підлягають частковому задоволенню на суму 6920,08 гривень виходячи з наступного розрахунку: за період з 02 листопада 2010 року по 02 грудня 2010 року (30 днів, сума позики, що залишилась 49700 гривень) сума процентів складає 316 гривень 58 копійок, за період з 03 грудня 2010 року по 02 січня 2011 року (31 день, сума позики 48475 гривень) - 319 гривень 07 копійок, за період з 03 січня 2011 року по 02 лютого 2011 року (31день, сума позики 47250 гривень) - 311 гривень, за період з 03 лютого 2011 року по 02 березня 2011 року (28 днів, сума позики 46025 гривень) - 273 гривень 63 копійки, за період з 03 березня 2011 року по 02 квітня 2011 року (31день, сума позики 44800 гривень) - 294 гривень 88 копійок, за період з 03 квітня 2011 року по 02 травня 2011 року (30 днів, сума позики 43575 гривень) - 277 гривень 56 копійок, за період з 03 травня 2011 року по 02 червня 2011 року (31 день, сума позики 42350 гривень) - 278 гривень 75 копійок, за період з 03 червня 2011 року по 07 липня 2011 року (35 днів, сума позики 41900 гривень) - 311 гривень 38 копійок, за період з 08 липня 2011 року по 02 серпня 2011 року (26 днів, сума позики 39900 гривень) - 220 гривень 27 копійок, за період з 03 серпня 2011 року по 02 вересня 2011 року (31 день, сума позики 38675 гривень) - 254 гривень 56 копійок, за період з 03 вересня 2011 року по 29 вересня 2011 року (27 днів, сума позики 37450 гривень) - 214 гривень 69 копійок, за період з 30 вересня 2011 року по 21 жовтня 2011 року (22 дня, сума позики 35950 гривень) - 167 гривень 93 копійок, за період з 22 жовтня 2011 року по 22 березня 2012 року (153 дня, сума позики 35000 гривень) - 1137 гривень 02 копійки, за період з 23 березня 2012 року по 01 серпня 2012 року (132 дня, сума позики 35000 гривень) - 949 гривень 31 копійки, за період з 02 серпня 2012 року по 02 вересня 2012 року (32 дня, сума позики 33750 гривень) - 221 гривень 92 копійок, за період з 03 вересня 2012 року по 03 жовтня 2012 року (31 день, сума позики 32550 гривень) - 207 гривень 34 копійки, за період з 04 жовтня 2012 року по 07 листопада 2012 року (35 днів, сума позики 31325 гривень) - 225 гривень 28 копійок, за період з 08 листопада 2012 року по 09 листопада 2012 року (2 дні, сума позики 30100 гривень) - 12 гривень 37 копійок, за період з 10 листопада 2012 року по 09 грудня 2012 року (30 днів, сума позики 20100 гривень) - 123 гривень 90 копійок, за період з 10 грудня 2012 року по 09 січня 2013 року (31 день, сума позики 19225 гривень) - 122 гривень 46 копійок, за період з 10 січня 2013 року по 09 лютого 2013 року (31 день, сума позики 18350 гривень) - 116 гривень 88 копійок, за період з 10 лютого 2013 року по 09 березня 2013 року (28 днів, сума позики 17475 гривень) - 100 гривень 54 копійки, за період з 10 березня 2013 року по 09 квітня 2013 року (31 день, сума позики 16600 гривень) - 105 гривень 74 копійки, за період з 10 квітня 2013 року по 09 травня 2013 року (30 днів, сума позики 15725 гривень) - 96 гривень 93 копійок, за період з 10 травня 2013 року по 09 червня 2013 року (31 день, сума позики 14850 гривень) - 94 гривень 59 копійок, 10 червня 2013 року (1 день, сума позики 13975 гривень ) - 2 гривні 87 копійки, за період з 11 червня 2013 року по 09 липня 2013 року (29 днів, сума позики 13975 гривень) - 77 гривень 72 копійки, за період з 10 липня 2013 року по 09 серпня 2013 року (31 день, сума позики 13100 гривень) - 77 гривень 88 копійки, за період з 10 серпня 2013 року по 12 серпня 2013 року (3 дня, сума позики 12225 гривень) - 7 гривень 03 копійки. При здійсненні розрахунку суд виходить з розміру облікової ставки Національного банку України, яка складала: з 02 листопада 2010 року по 22 березня 2012 року - 7,75 % річних, з 23 березня 2012 року по 09 червня 2013 року - 7,5% річних, з 10 червня 2013 року по 31 липня 2013 року -7% річних. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, загальних розмір позовних вимог, які підлягають задоволенню, складає: сума основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми - 12270,82 гривень, (з яких сума основного боргу - 12225 гривень, розмір інфляційного збільшення - 36,97 гривень, три проценти річних - 8,85 гривень), сума процентів за договором позики - 6920,08 гривень, сума нарахованого штрафу - 6000 гривень. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, не встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено судом і не оспорюється сторонами по справі, між ними 02 листопада 2010 року були укладені договір позики та договор іпотеки, які були посвідчені цього ж числа приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 3922. Факт підписання зазначених договорів сторонами не заперечується. У відповідності до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Доводи позивача, про те, що зазначений договір позики укладений із порушенням вимог закону в частині його змісту та окремих його вимог є безпідставними, не підтверджуються жодними доказами та спростовуються підписом відповідача в самому договорі, яким вона підтвердила її згоду з усіма істотними умовами договору. Таким чином, враховуючи ту обставину, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести саме [PERSON], якою не надано до суду належних та достатніх доказів підтверджуючих факт укладання нею договору позики з відповідачем під впливом омани, підстав вважати договір позики недійсним згідно ст. 230 ЦК України не вбачається. В зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання договору позики недійсним, позовні вимоги про визнання договору іпотеки, укладеного між сторонами, задоволенню також не підлягають. Позивачем при пред'явленні позову до суду були сплачені судові витрати, а саме - судовий збір у сумі 3441,00 гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією №78860795 від 30 липня 2013 року. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України: судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог. Загальна сума заявлених позовних вимог складає 482030,67 гривень, загальна сума задоволених позовних вимог складає 25190,90 гривень, що складає 5,22% ціни позову, при таких обставинах з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у сумі 179,62 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial