Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання за нею права власності на домоволодіння [ADDRESS], розташоване на земельній ділянці площею 0,0800 га, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS], згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №313212, виданий 01.10.2008 року, при цьому позивач посилається на наступне. 10 жовтня 2013 року позивач уклала договір з відповідачами, згідно з умовами якого, вони передають у її власність зазначене нерухоме майно, а вона в свою чергу доглядаю та дбаю за матір'ю - [PERSON] Цей договір сторони підписали за взаємною згодою та з метою його повного виконання. Однак, відповідачі мешкають в місті Києві, тому, після укладання договору 11.10.2013 року, вони терміново виїхали з Білгород-Дністровського та постійно відкладають нотаріального укладання договору дарування вказаного нерухомого майна, хоча позивач повністю виконує взяті на себе зобов'язання по договору від 10.10.2013 року. З метою захисту своїх цивільних та майнових прав, [PERSON] звернулася до суду з відповідними вимогами. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю та задовольнити позовні вимоги. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялись. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачів, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явилась, у порядку заочного розгляду справи. Частино 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі були власниками домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., літньої кухні літ. «Б», літньої кухні літ. «В», житлового будинку літ. «Д», загальною площею 40,4 кв.м., житловою площею 10,2 кв.м., сараю літ. «Є», сараю літ. «Ж», сараю літ. «З», душу літ. «І», убиральні літ. «К», споруд №1-4, розташоване на земельній ділянці площею 0,0800 га, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS], згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №313212, виданий 01.10.2008 року на підставі договору дарування земельної ділянки від 27.03.2007 р. ВЕК №118135, згідно реєстру №1627 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010851500218. 10 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачами був укладений договір, відповідно з яким позивач бере на себе зобов'язання доглядати та дбати про [PERSON] до самої смерті, натомість відповідачі дарують [PERSON] вищезазначене нерухоме майно. Відповідно до ст.. 627 ЦК України: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Після підписання договору, позивач сумлінно виконує взяте на себе зобов'язання по догляду [PERSON], тому її дії повинні кореспондувати виконання відповідачами взятого на себе зобов'язання по передачі нерухомого майна. Згідно з ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи зазначені положення законодавства, суд вважає законними, обґрунтованими позовні вимоги позивачів та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved