Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», від імені якого діє представник за довіреністю, звернувся до суду з дійсною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 17.10.2013 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON], було укладено договір позики № 01/092013, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перерахувало грошові кошти в сумі – 800,00 гривень на банківський рахунок Позичальника № 26256008215491. 20.09.2013 року термін платежу за Договором закінчився, а позичальник не виконав свої зобов’язання в результаті чого, станом на 21.09.2013 року [PERSON], має заборгованість в розмірі: 800,00 гривень – сума позики; 48,00 гривень – проценти за користування позикою; 40,00 гривень – комісія за обслуговування договору позики. Відповідач по справі, відмовляється повертати грошові кошти за договором позики та сплачувати проценти, посилаючись на те, що Договір позики був укладений з порушенням вимог частини 1 статті 1047 ЦК України в частині відсутності письмової форми договору. Просив суд, стягнути з відповідача на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» суму заборгованості за договором позики в розмірі 888,00 гривень. В судове засідання представника позивача не з’явився про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача. На задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач в судове засідання не з’явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заперечення на позов, просив суд розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.10.2013 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір позики № 01/092013, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перерахувало грошові кошти в сумі – 800,00 гривень на банківський рахунок Позичальника № 26256008215491, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов’язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 2,00 % від суми позики за кожний день користування позикою. Відповідно до п.1.5. Договору, строк дії договору 3 (три) календарні дні. Позика надається строком на 3 (три) дні (а.с.9-13). Відповідно до умов договору, ТОВ надало позику шляхом перерахування грошових коштів у сумі 800,00 гривень на банківський рахунок Позичальника зобов’язався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою 2 % в день від суми позики за кожний день користування позикою, а також комісію за обслуговування договору позики у розмірі 40 гривень. Згідно умов Договору повернення позики та сплата процентів за користування позикою мало здійснюватись відповідно до графіка розрахунків, який є невід’ємною частиною Договору. 23.09.2013 року за вих. № 01/092013, на адресу [PERSON] ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» направило вимогу про сплату заборгованості за договором позики, в якій зазначено, що станом на 21.09.2013 року наявна заборгованість: 800,00 гривень – сума позики; 48,00 гривень – проценти за користування позикою; 40,00 гривень – комісія за обслуговування договору позики. Просили протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання цієї вимоги, але у будь якому випадку не пізніше ніж 27.09.2013 року сплатити в повному обсязі заборгованість за Договором позики № 01/092013 від 17.09.2013 року (а.с.16). Відповідач направив на адресу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідь від 24.09.2013 року, на вищезгадану вимогу ТОВ, в якій [PERSON] зазначив, що посилаючись на ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Оскільки при укладенні договору позики № 01/092013 від 17.09.2013 року не було дотримано письмової форми договору, вважає, що даний договір є недійсним (а.с.17). Відповідно до статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняти пропозиції (акцепту) другою стороною. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов’язаною у разі її прийняття. «Правила надання грошових коштів у позику» визначають порядок і умови надання ТОВ грошових коштів у позику. Правила позики розміщені на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою ТОВ до укладання договору позики. Згідно п.8.2. Договору Правила позики є невід’ємною частиною Договору. У відповідності до умов розділу 3 Правил позики, Відповідач акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладання договору позики і настання юридичних прав та обов’язків, у тому числі: запропонувати заявку на сайті ТОВ, зазначив інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати позику. Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби – пластикові банківські картки, які емітовані у установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банку) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі – держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки. Платіжна картка містить обов’язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу. З моменту переведення суми позики на банківський рахунок Позичальника і до моменту отримання позичальником від ТОВ платіжної вимоги про сплату заборгованості за договором позики, платіжна картка позичальника була активною (не внесеною в стоп-лист), що підтверджується можливістю здійснення будь-яких транзакцій по ній, а отже знаходилась у безпосередньому володінні Позичальника. 17.09.2013 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у сумі 800,00 гривень на банківський рахунок Позичальника № 26256008215491 у ПАТ «УкрСиббанк» (МФО 351005), зазначений в заявці, що підтверджується випискою з банківського рахунку ТОВ № 26509004323101 у ПАТ «АСТРА БАНК», яка засвідчує факт передачі грошових коштів від ТОВ до Позичальника і факт укладання між ними договору позики (а.с. 18). Згідно ст. 5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов’язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Приписами статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством. Суб’єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту. Із виникненням електронного документообігу та використанням електронних документів фізичні та юридичні особи отримали можливість створювати, відправляти, передавати, одержувати, зберігати, обробляти, використовувати та знищувати електронні документи. Одним із обов’язкових реквізитів електронного документа є електронний підпис, який використовується для ідентифікації автора та (або) підписувала електронного документа іншими суб’єктами електронного документообігу. За визначеннями, які містяться у ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний підпис – це дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов’язані та призначені для ідентифікації підписувала цих даних. Електронний цифровий підпис – вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувала. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Особистий ключ – параметр криптографічного алгоритму формування електронного цифрового підпису, доступний тільки підписувачу. Відкритий ключ – параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб’єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису. Підписувач – особа, яка на законних підставах володіє особистим ключем та від свого імені або за дорученням особи, яку вона представляє, накладає електронний цифровий підпис під час створення електронного документа. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: - Електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою гаданих засобів цифрового зв’язку; - Під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладання електронного цифрового підпису; - Особистий ключ підписувала відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Як вбачається з наданих письмових заперечень [PERSON], відповідач не заперечує, що між ним та Позивачем було укладено договір позики та від отримання грошових коштів, також зазначає, що зі сторони Позивача договір позики був підписаний за допомогою електронного цифрового підпису, а з його сторони – за допомогою wb-індифікатора як аналога власноручного підпису. Окрім того, матеріали справи містять докази щодо особистого ознайомлення відповідача із Правилами надання грошових коштів, заповнення особисто відповідачем анкети та заявки для отримання позики, а також докази ідентифікації відповідача, а саме власноручно завірені відповідачем копії власного паспорту та ідентифікаційного номеру. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК Кодексу, яка регламентує, що обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини щодо договору позики, які регулюються вищенаведеними нормами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином і у визначений сторонами строк. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов’язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 888,00 гривень, яка складається з: - Сума позики – 800,00 гривень; - Проценти за користування позикою – 48,00 гривень; - Комісія за обслуговування договору позики – 40,00 гривень; На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved