Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона і відповідачка є одними із співвласників Колективного підприємства «Хорольська фабрика «Промінь». Вказує, що нею, на підставі рішення загальних зборів підприємства від 12.01.2004 року, про повернення вартості паю/вкладу особам, що звільнилися із підприємства, 17.11.2011 року було перераховано на поштову адресу відповідачки 269 грн. 74 коп., та 45 грн. 98 коп., а всього 315 грн. 72 коп. грошових коштів з цільовим призначенням «виплата вартості паю/вкладу», з яких відповідачка отримала 269 грн. 74 коп., а від отримання 45 грн. 98 коп. відмовилася. Вказуючи на те, що відповідачка отримала більшу частину паю/вкладу, просить суд на підставі ст.. 365 ЦК України, позбавити її права власності на частку у спільному майні колективного підприємства, яка на думку позивачкистановить 45 грн. 98 коп., так як частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, так як відповідачка чинить дії, що протирічать інтересам позивачки, і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам її сім'ї, бо грошовий вираз частки паю/вкладу відповідачки становить лише 45 грн. 98 коп. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, в судовому засіданні пояснила, що являючись співвласником колективного підприємства «Хорольська фабрика «Промінь» вона 08.07.2004 року в зв'язку з виходом на пенсію, за власним бажанням була звільнена з підприємства. На момент звільнення вона була власником внеску до статутного фонду підприємства на суму 315 грн. 72 коп. Письмової згоди на виплату їй пайового вкладу вона не давала, а дії позивачки по самовільному перерахуванню на її поштову адресу грошових коштів вважає неправомірними. Зазначає, що взагалі не отримувала ніяких коштів, тим більше за пай/вклад від КП «Хорольська фабрика «Промінь». Також надала суду письмові заперечення, з яких вбачається, що відповідачка вважає за неможливе застосування до вказаних правовідносин ст.. 365 ЦК України, так як позбавлення її права на частку в статутному фонді підприємства, позбавить її. згідно ст.. 100 ЦК України права участі у підприємстві, яке є немайновим правом, а тому згідно ст.. 365 ЦК України відчужуватись не може, який би їх розмір не був. Також відповідачка посилається на ст.. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб - підприємців», вказуючи на те, що позивачкою не надано взагалі ніяких доказів в розумінні вищевказаної статті, що вона є власником внеску до статутного фонду лише на суму 45 грн. 98 коп., а не 315 грн. 72 коп., як зазначено в Єдиному державному реєстрі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши думки сторін, вивчивши наявні в матеріалах справи письмові докази та належно оцінивши їх, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, виходячи з наступного. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності особи є право особи на певну річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Поряд з цим, стаття 321 Цивільного кодексу гарантує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках, прямо передбачених законом. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку. Із матеріалів справи вбачається, що колективне підприємство «Хорольська фабрика «Промінь» створене на підставі договору купівлі-продажу №061 від 28 06. 1994 року шляхом викупу орендним колективом цілісного майнового комплексу . Загальними зборами співвласників КП «Хорольська фабрика «Промінь» №2 від 27.07.1994 року затверджено статут колективного підприємства «Хорольська фабрика «Промінь», який був зареєстрований виконавчим комітетом Хорольської районної ради народних депутатів рішенням № 100 від 18 жовтня 1994 року. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців колективне підприємство «Хорольська фабрика «Промінь» зареєстрована 19.10.1994 року. Статутний фонд становить 6045 грн. Засновниками (учасниками) юридичної особи є [PERSON]- розмір внеску до статутного фонду 3933,34 грн. , [PERSON] - 32,86 грн., [PERSON] - 18,80 грн., [PERSON] - 20,79 грн., [PERSON] - 315,72 грн., [PERSON] - 17,13 грн., [PERSON] - 56,70 грн., [PERSON] - 16,60 грн., [PERSON] - 342,32 грн., [PERSON] - 10,50 грн., [PERSON] - 27,87 грн., [PERSON] - 16,23 грн., [PERSON] - 68,47 грн., [PERSON] -1167,69 грн. Таким чином співвласниками КП «Хорольська фабрика «Промінь» являються вищевказані особи, і частка кожного із них відповідає розміру внеску до статутного фонду, інформація про який внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Згідно змісту ч.1, 2 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 частини першої ст.. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд вважає, що позивачкою в позовній заяві та її представником в судовому засіданні не доведено, наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 частини першої ст.. 365 ЦК України, а також не доведено, що припинення права власності відповідачки на частку в статутному фонді підприємства не завдасть істотної шкоди інтересам цієї відповідачки та членам її сім'ї. Суд не погоджується із твердженням представника позивачки, що частка відповідачки [PERSON] є незначною. Як встановлено судом розмір внеску до статутного фонду відповідачки, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі становить 315 грн. 72 коп. Відповідно до п. 4.9 Статуту підприємства, при виході на пенсію, вартість вкладу може бути виплачена за письмовою згодою співвласника. Відповідачка в судовому засіданні категорично заперечувала, те, що вона при виході на пенсію, давала письмову згоду на виплату їй паю/вкладу, а позивачка та її представник не надали суду доказів зворотнього. Таким чином, суд приходить до висновку, що виплата відповідачці позивачкою її частки в статутному фонді підприємства поштовим переказом, без попередньої письмової згоди на це відповідачки протирічить вимогам Статуту, а тому є незаконним. Тому суд, не приймає до уваги доводи представника позивачки, що відповідачка [PERSON] є власником статутного фонду підприємства в сумі, що становить 45 грн. 98 коп., а не 315 грн. 72 коп. Також суд не приймає до уваги твердження позивачки та її представника, що частка відповідачки не може бути виділена в натурі, і що статут є неподільним. Діюче цивільне законодавство визначило природу статутного фонду, як подільної речі, статутний фонд складається із часток, що належать різним співвласникам, і ці частки можуть відчужуватися, виділятися. Статутний фонд може збільшуватися чи зменшуватися. Таким чином сама юридична природа статутного фонду визначила його як подільну річ, а виділення частки співвласника із статутного фонду, передбаченого як цивільним законодавством так і Статутом КП «Хорольська фабрика «Промінь». Посилання представника позивачки на ту обставину, що частка відповідачки не можу бути виділена в натурі, так як існує судова заборона на вчинення реєстраційних дій відносно КП «Хорольська фабрика «Промінь», судом не приймається до уваги, так як ця дія носить тимчасовий характер. Крім того законодавець пов'язує неподільність речі лише внаслідок природних або штучних характеристик речі як єдиного об'єкта ( ст.. 183 ЦК України). Твердження представника позивачки, що спільне володіння та користування позивачкою та відповідачкою частками в статутному фонді підприємства є неможливим, так як відповідачка, як співзасновник (учасник) підприємства приймає рішення в супротив інтересам позивачки, зокрема голосувала на загальних зборах за звільнення позивачки із посади голови підприємства, на думку суду, не заслуговують на увагу, так як кожен засновник ( учасник ) підприємства, не може бути обмежений у праві приймати рішення, пов'язані із управлінням підприємством на свій власний розсуд. Також, суд не може погодитися із твердженням представника позивачки, що позбавлення відповідачки права власності на частку в статутному фонді підприємства не завдасть їй істотної шкоди, так як грошовий вираз цієї частки є незначним, в порівнянні із розмірами мінімальної заробітної плати та пенсії, виходячи з наступного. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що вона тривалий час пропрацювала на підприємстві, її внесок в статутний фонд підприємства є одним із найбільших серед інших співвласників, вона переживає і турбується за подальшу долю підприємства, а тому позовні вимоги позивачки, розцінює як грубе порушення її прав. Як встановлено судом, згідно Статуту підприємства, (співвласник) учасник підприємства, має право на дивіденди, та на участь в управлінні підприємством, шляхом голосування на загальних зборах підприємства, які вирішують ряд важливих питань, пов'язаних із діяльністю підприємства. Та обставина, що відповідачка до цього часу не отримувала дивіденди, не свідчить про те, що вона не буде їх отримувати і в майбутньому. Саме наявність частки в статутному фонді підприємства дає право відповідачці та іншим співвласникам підприємства реалізувати своє право участі в управлінні підприємством. Таким чином, частка в статутному фонді підприємства носить не лише грошовий еквівалент, а й надає відповідачці ряд корпоративних прав, позбавлення яких на думку суду завдасть істотної шкоди як самій відповідачці так і членам її сім'ї. Також суд зауважує, що позов подано одним співвласником, хоча відповідно до ч. 1 ст.. 365 ЦК України, вказаний позов повинен був бути поданий і іншими співвласниками, так як право власності на спільне майно реалізується за згодою всіх співвласників. Крім того, суд зазначає, що позивачкою не виконано вимоги ч.2 ст. 365 ЦК України, так як згідно наявних в матеріалах справи квитанцій, на депозит суду внесено лише 46 грн., замість 315 грн. 72 коп., які повинна була внести позивачка перед постановленням судового рішення. Також суд вважає, що до позиція відповідачки про те, що до вказаних правовіджносин підлягають застосуванню положення ст. 100 ЦК України, а не ст. 365 ЦК України, суд не приймає до уваги, так як вони грунтуються на невірному тлумаченню нею норм ч. 1 ст.100 ЦК України. У ч. 1 ст. 100 ЦК України йдеться про абстрактне загальне право фізичної особи брати участь у товариствах, тобто правор вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Виходячи з того, що позивачкою ставиться питання про позбачвлення права власності на частку належну відповідачці в статутному фонді підприємства, вказане питання повинно вирішуватися виходячи із приписів ст. 365 ЦК України. Виходячи з того, що позовні вимоги позивачки судом не задоволено, позивачці підлягають поверненню грошові кошти внесені нею на депозит суду в сумі 46 грн. відповідно до квитанцій наявних в матеріалах справи.

Outcome: dismissed