Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21 березня 2006 року між ним та відповідачем був укладений контракт №0502419 про надання послуг з метою придбання легкового автомобіля «ВАЗ-21101» вартістю 42590 грн., відповідно до умов якого він зобов'язаний сплатити вступний внесок в розмірі 1533,24 грн., щомісячний внесок у розмірі 1,19% від вартості автомобіля, щомісячні адміністративні витрати у розмірі 0,3% та податок на додану вартість, а також, асигнаційний збір в розмірі 4% та податок на додану вартість. Станом на 29 жовтня 2010 року, в строки та на умовах передбачених контрактом, ним були сплачені всі необхідні платежі, що складає 71 937,15 грн., але автомобіль до цього часу так і не отримав. Зазначає, що контракт не містить строків отримання клієнтом автомобіля, не передбачає будь-якої відповідальності ПАТ «Філдес Україна» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отриманням клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості, тоді як у випадку відмови клієнта від контракту з нього утримується вступний внесок, 10% штрафу від суми, що підлягає поверненню, але не менше суми двох чистих внесків, не повертаються адміністративні витрати й страховий внесок, повернення коштів відбувається після ліквідації групи, тому, на думку позивача, такі умови контракту є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, і що відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди групи з придбання автомобіля формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. У зв'язку з наведеним, позивач вважає, що контракт не відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману, зокрема така, як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, а тому просить визнати контракт недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, стягнути з відповідача сплачені кошти в сумі 71 937,15 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., яка заподіяна йому в результаті неправомірних дій відповідача. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач на неодноразові виклики у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, тому суд за згодою позивача вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 21 березня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено контракт № 0502419, предметом якого є надання особі, що уклала контракт, послуг по адмініструванню системи, що умовно називається «Кар кредит», з метою придбання легкового автомобіля «ВАЗ-21101» у групі. Відповідно до умов контракту позивач зобов'язаний сплатити вступний внесок в розмірі 1533,24 грн., щомісячний внесок у розмірі 1,19% від вартості автомобіля, щомісячні адміністративні витрати у розмірі 0,3% та податок на додану вартість, а також, асигнаційний збір в розмірі 4% та податок на додану вартість. Усього на виконання цих умов контракту позивачем сплачено 71 937,15 грн. Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що клієнт сплачує передбачені контрактом кошти, а ДП «Філдес Україна» формує групу клієнтів, за рахунок чистих внесків, з яких здійснюється придбання автомобіля (пп. 5, 8 контракту). Клієнт одержує автомобіль відповідно до методів визнання права на отримання ним автомобіля, передбачених контрактом (пп. 10-12), і таке визнання права здійснює ПАТ «Філдес Україна» на власний розсуд, право на купівлю мають не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість внесків. Таким чином, позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи «Кар Кредит», тому суд вважає, що діяльність відповідача є такою, ще вводить споживача в оману. За положеннями ч. 1, ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Отже, вказаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у Постанові від 23 травня 2012 року по справі № 6-35цс12, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, яка є обов'язковою при виборі правової норми, що підлягає застосуванню в силу положень ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочичну другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. З огляду на наведене та враховуючи, що укладений між сторонами контракт не відповідає вимогам ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання контракту недійсним та стягнення сплачених на його виконання коштів у сумі 71 937,15 грн. підлягають задоволенню. Суд вважає, що в зв'язку із вчиненням недійсного правочичну позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з неотриманням автомобіля. Однак, враховуючи обсяг, глибину та тривалість душевних страждань позивача, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди - 4000 гривень, і вважає, що зазначений розмір відповідатиме. ступеню його страждань. На підставі викладеного та

Outcome: partial