Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

08.02.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення заборгованості по аліментам та пені. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Вільногірського міського суду від 25.02.1999р. з відповідача на її користь було стягнуто аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його доходів на утримання доньки [PERSON], [INFO], починаючи стягнення з 11.02.1999р. Але відповідач ухилявся від сплати аліментів та аліменти не сплачував. 06.04.2011р. у позивачки з відповідачем відбулася зустріч, під час якої він пообіцяв розрахуватися до закінчення 2011р. із заборгованістю по аліментам, за умови, що вона напише заяву до ВДВС про відсутність у неї претензій до нього, а в разі відмови від написання заяви, він взагалі ніколи не сплатить заборгованості. І вона подала до ВДВС заяву про те, що за період до 06.04.2011р. вона до відповідача претензій не має. Але відповідач її обдурив та не сплатив заборгованості по аліментам. Також рішенням Верхньодніпровського районного суду з відповідача стягуються аліменти на користь доньки, в зв'язку з її навчанням до закінчення нею навчання. Заборгованість по аліментам становить 30045,90 грн. станом на 06.04.2011р., та станом з 06.04.2011р. до 15.04.2012р. в сумі 6453,89 грн. Відповідач також повинен сплатити їй неустойку (пеню) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення з урахуванням строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені) в сумі 133244,23 грн., на підставі чого просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам в сумі 36499,79 грн. та неустойку за невиплату аліментів (пеню) в розмірі 133244,23 грн., всього 169744,02 грн.; також визнати недійсною з моменту її складання і підписання нею до ВДВС Верхньодніпровського районного управління юстиції заяву від 06.04.2011р. про відсутність у неї претензій до [PERSON], та стягнути з відповідача на її користь всі понесені нею судові витрати. 29 травня 2013 року відповідач - [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом в якому зазначав, що станом на 06.04.2011 року він сплатив всю заборгованість по аліментам стягнутим за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 1999 року, про що [PERSON] написала відповідну заяву державному виконавцю, яка була долучена до виконавчого провадження. Починаючи з 06.04.2011 р. він частково сплачував аліменти та на день звернення позивачки за первісним позовом заборгованість складала 4162,89 грн. Крім того, на підставі Рішення Верхньодніпровського районного суду від 16 листопада 2012 року він сплачує на користь [PERSON] аліменти на її утримання до закінчення навчання, тобто до 30.06.2015 року у розмірі 1/7 частки з усіх видів свого заробітку. Вказував, що він хворіє на тяжку хворобу - туберкульоз та є інвалідом третьої групи, в зв'язку з чим отримує пенсію у розмірі 856 грн. на місяць. Вказаної пенсії не вистачає для сплати аліментів та погашення заборгованості. Просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду від 16.11.2012 року на користь [PERSON] на її утримання з 1/7 частки з усіх видів заробітку (доходу) до 1/10 частини; звільнити від сплати заборгованості по аліментам в сумі 4162,89 грн. (а.с.31-32). Заявою від 06.11.2013 року позивач за зустрічним позовом змінив позовні вимоги та просив припинити стягнення аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду від 16.11.2012 року на користь [PERSON] на її утриманні та звільнити від сплати заборгованості по аліментам в сумі 4162,89 грн. (а.с.61-62). В судове засідання позивачка за первісним позовом з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що вона дійсно написала заяву державному виконавцю від 06.04.2011 року про відсутність претензій до [PERSON], але заборгованість по аліментам, що склалася станом на день написання вказаної заяви не була сплачена. Зустрічну позовну заяву не визнала в повному обсязі та просила відмовити в її задоволенні. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Зустрічну позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні. Відповідач за первісним позовом, в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача за первісним позовом, в судове засідання з'явилася. Позовні вимоги за первісним позовом не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, вказаних в позові. Третя особа за первісним позовом - відповідачка -2 за зустрічним позовом: [PERSON] в судове засідання з'явилася, вважає що первісний позов підлягає задоволенню. Проти зустрічного позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. Третя особа за зустрічним позовом: державний виконавець державної виконавчої служби Верхньодніпровського районного управлення юстиції в судове засідання з'явився, просив вирішити справу на розсуд суду. Суду пояснив що виконавчий лист Вільногірського міького суду Дніпропетровської області від 25 лютого 1999 року про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 усіх видів заробітку знаходився на виконанні відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції та Постановою від 11.07.2005р. закінчено виконавче провадження в зв'язку з подачею стягувачем заяви про направлення виконавчого листа для проведення стягнення Верхньодніпровським ВДВС. Заборгованість станом на 21.06.2002 року складала 1635,94 грн. Постановою від 27.07.2005 року державний виконавець ВДВС Верхньодніпровського РУЮ відкрив виконавче провадження та здійснював нарахування аліментів виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати по Верхньодніпровському району за період з 21.06.2002 року по 06.04.2011 року та заборгованість по сплаті аліментів станом на 06.04.2011 року склала 30045,90 грн. Стягувач подав заяву про відсутність претензій до [PERSON], в зв'язку з чим заборгованість, що утворилася станом на 06.04.2011 року була списана та в подальшому аліменти нараховувалися з 06.04.2011 року. Оскільки боржник надав відомості щодо призначення йому пенсії по інвалідності, то виконавчий лист був направлений до пенсійного фонду для здійснення стягнення. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що в період з 20.11.1993р. по 23.03.2005р. позивачка за первісним позовом та відповідач прибували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5) та Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6). Від цього шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 13 травня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міського виконкому Дніпропетровської області (а.с.4). Рішенням Вільногірського міського суду від 25 лютого 1999 року стягнуто щомісячно з [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] до повноліття на користь матері [PERSON] в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менш ніж 1/2 неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, починаючи з 11.02.1999р., та виданий виконавчий лист (а.с.7). Виконавчий лист Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 1999 року про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 усіх видів заробітку знаходився на виконанні відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції та Постановою від 11.07.2005р. закінчено виконавче провадження в зв'язку з подачею стягувачем заяви про направлення виконавчого листа для проведення стягнення Верхньодніпровським ВДВС. Заборгованість станом на 21.06.2002 року складала 1635,94 грн. (а.с. 66) Постановою від 27.07.2005 року державний виконавець ВДВС Верхньодніпровського РУЮ відкрив виконавче провадження та здійснював нарахування аліментів виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати по Верхньодніпровському району за період з 21.06.2002 року по 06.04.2011 року та заборгованість по сплаті аліментів станом на 06.04.2011 року склала 30045,90 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця Тринитки К.В. (а.с. 66-67). 06.04.2011р. позивачка за первісним позовом подала до виконавчої служби заяву про відсутність претензій до [PERSON] Ця обставина визнається сторонами та не потребує доведенню в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України. На підставі заяви позивачки заборгованість, що утворилася станом на 06.04.2011 року була списана та в подальшому аліменти нараховувалися з 06.04.2011 року, що також визнається сторонами. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2012 року по цивільній справі №406/2333/2012; провадження №2/406/980/2012 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в зв'язку з навчанням в розмірі 1/7 частини всіх видів його щомісячного заробітку (прибутку) щомісячно, починаючи стягнення з 07.09.2012 року і до 30.06.2015 року, тобто до закінчення навчання (а.с. 36 - 37) В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Проте позивачем не доведено факту омана з боку відповідача за первісним позовом або будь-якого тиску чи примусу. Крім того, заява про відсутність претензій до [PERSON] по своїй правової природі не відноситься до правочину, тому визнання такої заяви недійсної не передбачено діючим законодавством. За такими обставинами вимога позивача за первісним позовом щодо визнання заяви від 06.04.2011 року недійсною задоволенню не підлягає. Також не підлягає задоволенню вимога позивача за первісним позовом щодо стягнення заборгованості по аліментам, оскільки, як убачається із матеріалів справи спір щодо стягнення аліментів вже розглядався судом по суті та по ньому винесено рішення Вільногірським міського судом Дніпропетровської області від 25 лютого 1999 року, тобто позивачка здійснила своє право на судових захист. Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Таким чином, аліменти стягуються за рішенням суду від 25 лютого 1999 року на підставі виконавчого листа, а стягнення заборгованості, яка творилася через невиконання рішення, яке знаходиться на виконанні, не передбачена діючим законодавством, суперечить ст. 61 Конституції та приведе до подвійного стягнення з відповідача за первісним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Враховуючи те, що позивачка за первісним позовом добровільно відмовилася від примусовог стягнення аліментів в сумі 30045,90 грн. (заборгованість станом на 06.04.2011 рік), написав заяву від 06.04.2011р., то нарахування пені на вказану суму не ґрунтується на нормах діючого законодавства. Як убачається із матеріалів справи заборгованість відповідача за первісним позовом складає: за виконавчим листом Вільногірського міського суду - 3358,29 грн.(станом на 08 жовтня 2013 року), та стягнення здійснюється шляхом утримання коштів з пенсії відповідача за первісним позовом, що підтверджується Листом Управління пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі від 08.10.2013 р. (а.с. 70). Виходячи із диспозиції ст. 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Як встановлено судом під час судового розгляду, відповідач за первісним позовом є інвалідом третьої групи з 25 травня 2012 року (а.с. 35), перебуває на «Д» обліку у лікаря фтизіатра, отримує пенсію в сумі 856 грн. - 894 грн. (а.с. 34; 70), з його пенсії проводиться утримання у розмірі 50% від суми пенсії (а.с. 70). Зазначені обставини свідчать, що заборгованість утворилася не з вини відповідача за первісним позовом, а внаслідок об'єктивних причин зокрема стану здоров'я та невеликого розміру пенсії. За такими обставинами первісний позов задоволенню не підлягає. Також не підлягає задоволенню зустрічний позов з огляду на наступне. В обґрунтування своїх позивних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на тяжку хворобу - туберкульоз, інвалідність третьої групи, наявність двох виконавчих листів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Проте при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: [PERSON], про стягнення аліментів на повнолітню доньку в зв'язку з навчанням, усі вказані позивачем за зустрічним позовом обставини були досліджені та їм надана оцінка в Рішенні Верхньодніпровського районного суду від 16 листопада 2012 року, яке вступило в законну силу (а.с. 36-37). Цим рішенням суду встановлена можливість позивача за зустрічним позовом по сплаті аліментів. Наявність інших обставин, що мають значення для вирішення питання щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам, крім тих, що вже були предметом судового розгляду, позивачем за зустрічним позовом не надано, в зв'язку з чим позовна вимого про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на підставі Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, задоволенню не підлягає. Суд вважає неспроможними доводи позивача за зустрічним позовом про припинення навчання повнолітньої донькою, оскільки, як убачається із Довідки №2618 від 24.09.2013 року [PERSON] є студентом Інституту заочної освіти Державного ВНЗ «НГУ». Сама по собі зміна форми навчання денної на заочну не є підставною для припинення права повнолітньої дитини на утримання, оскільки така підстава не передбачена діючим законодавством. Також суд вважає неспроможними доводи позивача про відсутність витрат повнолітньої доньки в зв'язку з переходом на заочну форму навчання, оскільки, як випливає із Рішенні Верхньодніпровського районного суду від 16 листопада 2012 року з позивача стягнуто на утримання повнолітньої доньки 1/7 його доходу, що складає 127,71 грн. (894 грн. (сума пенсії) *1/7), з урахуванням витрат не тільки на гуртожиток, а і з проїздом до навчального закладу та додому, придбання канцелярських товарів, копіювання, придбання методичного матеріалу, на харчування, купівлю одягу. Але в порушення ст.ст. 10,11, 60 ЦПК України, позивачем по зустрічному позову не надано доказів про відсутність інших витрат, які були зазначені у Рішенні Верхньодніпровського районного суду від 16 листопада 2012 року. Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не доведено наявність підстав з якими діюче законодавство пов'язує звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення права на утримання, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed