Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування за позовом зазначив, що йому згідно свідоцтва про право власності від 16.12.1993 року та технічного паспорту на житловий будинок від 20.04.1993 року на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з бажанням відчуження вказаного будинку позивач звернувся в нотаріальну контору для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, однак у посвідченні угоди йому нотаріусом було відмовлено з підстав наявності обтяження. Як з'ясувалося, 20.09.1976 року Новоайдарською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3049846 було зареєстровано обтяження у вигляді заборони відчуження всього майна, в тому числі нерухомого майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яке належить [PERSON] Підставою обтяження є вимога Радгоспу «Правда» б/н від 20.09.1976 року, який на даний час ліквідований. З метою вирішення питання в досудовому порядку позивач звернувся до Новоайдарської державної нотаріальної контори з заявою про зняття обтяження. Однак в усній формі позивачу було відмовлено у задоволенні заяви, посилаючись на Закон України «Про нотаріат» та запропоновано звернутися до суду. Наявність заборони відчуження будинку грубо порушує право позивача, як власника, розпоряджатися цим майном. Позивач просить суд зняти накладене, 20.09.1976 року, Новоайдарською державною нотаріальною конторою за № 3049846, обтяження у вигляді заборони відчуження всього майна, в тому числі нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], з внесенням даних відомостей про зняття заборони відчуження майна для реєстрації в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач до судового засідання не з'явився, за листом від 26.12.2013 року № 227 просить суд розглянути позов без участі його представника, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа - Державна реєстраційна служба Новоайдарського РУЮ Луганської області до судового засідання не з'явилася. За ч.3 ст. 36 ЦПК України, якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. Заслухавши позивача, вивчивши докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Позивачу, на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.12.1993 року та технічним паспортом від 20.04.1993 року (а.с. 4-5). За листом Новоайдарського районного виробничого об'єднання «Плодоовочеве господарство «Радгосп «Правда» від 15.04.1992 року б/н вбачається про те, що дирекція Радгоспу «Правда» просить зняти нотаріальну заборону з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], в зв'язку із тим, що [PERSON] сплатив за домоволодіння в повному обсязі (а.с. 6). Згідно квитанцій від 16.12.1993 року та 14.12.1993 року [PERSON], було сплачено 28260 руб. та 42 руб 34 коп. (а.с. 5). За квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1092 від 11.11.1986 року [PERSON] сплачено 761 руб. (а.с. 8). Відповідно ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З вищенаведеного вбачається, що в той час, коли позивач понад 12 років являвся власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], 20.09.1976 року Новоайдарською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження у вигляді заборони відчуження всього майна, в тому числі зазначеного вище нерухомого майна. В зв'язку з існуванням вищезазначеної заборони, позивач не може реалізувати своє законне право, як власника, розпорядитися на свій розсуд належним їм за законом нерухомим майном. Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю...... Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом....... Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Згідно ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За даних обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення права власності позивача, який не має можливості його реалізувати, а тому суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 9, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Однією з підстав проведення державної реєстрації прав, їх обтяжень, внесення змін у відповідні реєстри, в тому числі Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є рішення суду, що набрало законної сили. На підставі наведеного,

Outcome: approved