Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Позивачі звернулися до Свердловського міського суду з дійсною позовною заявою до відповідача про встановлення порядку користування житловим будинком в обґрунтування вимог зазначивши, що рішенням Свердловського міського суду Луганської області від 17.03.2011 року, залишеним без зміни ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 03.11.2011 року, за позивачами визнано право власності в порядку спадкування по 23/72 частини за кожним житлового будинку [ADDRESS], з відповідними частинами належних до нього господарських будівель і споруд, а за [PERSON] - на 13/36 частин. 02.07.2012 року рішення суду зареєстроване за ними на праві власності в КП «СМБТІ». Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, яка була проведена під час розгляду справи, будинок неможливо поділити в натурі з виділом 1/3 частини його, тобто тієї частини, яка належить відповідачу. Згідно з технічним паспортом на цей будинок, виготовленим КП «СМБТІ» 15.03.2012 року, розмір житлової площі його становить 35 кв.м. Всього в ньому 3 житлові кімнати розмірами 8,9 кв.м, 9,9 кв.м і 16,2 кв.м. Позивачі вказують, що вирішити спірне питання з [PERSON] в добровільному порядку неможливо, так як вона не погоджується продати їм свою частину будинку і отримати грошову компенсацію, або, навпаки, купити належну їм частину будинку і сплатити грошову компенсацію. За таких обставин вони змушені у судовому порядку вирішувати питання про встановлення порядку користування належним їм на праві спільної часткової власності будинком. Враховуючи визначені судом частки кожного із них в зазначеному будинку, позивачі пропонують визначити такий порядок користування будинком: за ними, позивачами, визнати право користування кімнатами 1-5 розміром 9,9 кв.м і 1-6 розміром 16,2 кв.м, а [PERSON] виділити в користування кімнату 1-4 розміром 8,9 кв.м. Решту приміщень в будинку і господарські будівлі та споруди залишити в спільному користуванні. Відповідно до плану будинку кімната 1-4, яку позивачі пропонують виділити в користування [PERSON], ізольована від двох інших кімнат, не має входу до них, тому іншого варіанту користування житловим будинком просто не існує. На підставі викладеного позивачі просять суд встановити такий порядок користування житловим будинком [ADDRESS], який належить на праві спільної часткової власності позивачам і відповідачу [PERSON]: визнати за позивачами право користування кімнатами 1-5 розміром 9,9 кв.м і 1-6 розміром 16,2 кв. м, а за [PERSON] визнати право користування кімнатою 1-4 розміром 8,9 кв.м, залишивши в спільному користуванні решту приміщень будинку і належних до нього господарських будівель і споруд. У судове засідання позивачі по справі не з'явились, але позивач [PERSON], який діє від свого імені та від імені позивача [PERSON] на підставі доручення (ар.с.14), надав суду письмову заяву, в якій наполягає на задоволені позовних вимог, просить розглянути справу за його відсутністю, у разі неявки в судове засідання відповідача у справі, просить винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання 21.10.2013р., 09.12.2013. не з'явилася, незважаючи на те, що відповідно до вимог ст..74,76 ЦПК України належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в суді, про що свідчать повідомлення Свердловського відділення Укрпошти, поважності причин своєї неявки до суду не надала. Представник позивача відповідно до вимог ст.224 ЦПК України звернувся до суду з заявою про слухання справи за відсутністю відповідача та винесення заочного рішення у справі. Суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки в матеріалах справи знаходиться достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно рішення Свердловського міського суду Луганської області від 17 березня 2011 року (ар.с.15-19) і ухвали Апеляційного суду Луганської області від 03 листопада 2011 року (ар.с.23-24) визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за [PERSON] і [PERSON] в розмірі по 23/72 частини за кожним, та за [PERSON] в розмірі 13/36 частини. Права власності на будинок зареєстровано 02.07.2012 року відповідно до рішення суду КП «Свердловське МБТІ» (ар.с.21). За положенням ч.1,2 ст.312 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За ст.ст.317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.ст.355,356,358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно копії технічного паспорту спірний будинок має загальну площу 50,2 кв.м, три житлових кімнати площею: 8,9 кв.м, 9,9 кв.м, 16,2 кв.м. У будинку є одна ізольована кімната площею 8,9 кв.м (ар.с.25-27). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №42/23 від 25 травня 2009 року спірний будинок неможливо розділити на три ізольованих кімнати через недотримання вимог державних будівельних норм і правил України (ар.с.8-35). У правових позиціях Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 від 3 квітня 2013 року зазначено, що положення ст.358 ЦК України регулюють саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Окрім того, у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» якщо виділ частки у будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим позовом про це встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами). У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Таким чином, суд, вважає, вимоги позивачів про встановлення порядку користування житловим будинком обґрунтованими та такими, що не порушують право спільної часткової власності відповідача [PERSON] і варіант визначення порядку користування житловим будинком запропонований позивачами є прийнятним з урахуванням часток сторін у праві спільної часткової власності.

Outcome: approved