Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" в особі Добропільського РВЕ звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 240,93 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні надала суду квитанції про сплату [PERSON] на користь ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" вартості спожитої електроенергії, а також докази сплати на користь позивача витрат по сплаті судового збору. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши надані позивачем пояснення, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Мотивуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію, позивач є власником квартири за адресою:[ADDRESS], користується електроенергією, яка поставляється позивачем, однак, не оплачує її вартість. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.3.5 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач, як власник квартири, був зобов'язаний належним чином виконувати зобов'язання з оплати за спожиту електричну енергію, однак, такі зобов'язання порушив, що й стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом. Однак, після відкриття провадження у справі, відповідач в повному обсязі сплатив заборгованість за послуги з спожитої електричної енергії, що підтверджується відповідними квитанціями від 22.05.2013р., від 11.09.2013, від 29.10.2013р. та від 18.11.2013р. про сплату [PERSON] на користь ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" вартості спожитої електроенергії. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що заборгованість, стягнення якої є предметом розгляду даної справи, в повному обсязі погашено відповідачем, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується ст.88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, не зважаючи на відмову у позову та враховуючи, що даний спір доведено до суду з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, однак, враховуючи, що згідно наявної в матеріалах справи квитанції №1767 від 15.11.2013 року; №1787 від 15.11.2013 року, відповідач відшкодував вказані витрати позивачеві, суд вважає за можливе не стягувати їх. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed