Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернувся з зазначеним позовом до відповідачів, в якому просив зобов'язати Комунальне підприємство Єнакіївської міської ради «Житлово-ремонтне управління № 7» укласти з ним окремий договір найму на користування житловою площею 13,3 кв. м у квартирі [ADDRESS], а з відповідачкою [PERSON] - договір найму на користування кімнатою житловою площею 15,5 кв. м у вказаній вище квартирі. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 19 квітня 2013 року сторонам визначений порядок користування кімнатами у вказаній квартирі, однак відповідачка [PERSON], яка є основним квартиронаймачем та на неї оформлений особовий рахунок, нерегулярно сплачує комунальні послуги, а позивач змушений сплачувати їх самостійно. Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 06 вересня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Комунального підприємства Єнакіївської міської ради «Житлово-ремонтне управління № 7» про зміну договору найму житлового приміщення задоволено. Зобов'язано Комунальне підприємство Єнакіївської міської ради «Житлово-ремонтне управління № 7» укласти окремі договори найму і відкрити окремі особові рахунки: з [PERSON] на користування кімнатою площею 13,3 м2 у квартирі [ADDRESS], а з [PERSON] - на користування кімнатою площею 15,5 кв. м у цій же квартирі. Додатковим рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2013 року на користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] та Комунального підприємства Єнакіївської міської ради «Житлово-ремонтне управління № 7» витрати на оплату судового збору по 57 грн. 35 коп., з кожного. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовити. В обґрунтування доводів скарги апелянт посилалась на те, що суд першої інстанції розглянув справу на підставі довідки про склад сім'ї від 02 листопада 2012 року, яка недійсна, а позовну заяву було подано до суду 15 липня 2013 року та розглянуто без врахування того, що на момент ухвалення рішення по справі в квартирі [ADDRESS] фактично зареєстровано 3 особи: [PERSON], [PERSON] та її чоловік - [PERSON], з яким вона одружилась 18 червня 2013 року і є членом її сім'ї. 10 липня 2013 року останній зареєструвався в квартирі за вказаною вище адресою, що підтверджується особовим рахунком на квартиру, свідоцтвом про шлюб та відміткою про реєстрацією шлюбу в паспорті. Ухваливши рішення, суд порушив її житлові права та [PERSON], не врахувавши його реєстрацію та проживання в спірній квартирі. Житлова площа двокімнатної квартири не дозволяє провести розділ особових рахунків сторін та укласти окремі договори житлового найму, оскільки відповідно до ст. 47 Житлового Кодексу України, житлова площа має надаватися з розрахунку 13,56 квадратних метрів на одного члена сім'ї. Житлова площа даної квартири складає 28,8 кв.м. Виділена їй за рішенням суду кімната житловою площею 15,5 кв.м при розділі на двох осіб (відповідачку та чоловіка) дорівнює по 7,75 кв.м. на кожну особу, що є меншою ніж 9 кв. м на одну особу і таким чином порушуються її житлові права. В судовому засіданні апеляційного суду представник [PERSON] - адвокат [PERSON] доводи її апеляційної скарги підтримав та просив скаргу задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Директор Комунального підприємства Єнакіївської міської ради «Житлово-ремонтне управління № 7» Мисник П.І. в письмовій заяві від 13 грудня 2013 року просив апеляційний суд розглянути справу у відсутності останнього (а.с.66, 67). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідачки [PERSON] підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON], виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Як зазначено в ч.3 ст.309 ЦПК, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 19 квітня 2013 року сторонам був встановлений порядок користування житловими приміщеннями вищевказаної квартири, а саме: у користуванні [PERSON] виділено кімнату площею 13,3 кв м, а [PERSON] - кімнату площею 15,5 кв м. Усі нежилі приміщення залишені у сумісному користуванні сторін. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд виходив з обгрнутованості та доведеності позовних вимог и посилався на статтю 104 ЖК України, відповідно до якої, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмови членів сім'ї дати згоду на укладання окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору, спір може бути вирішено в судовому порядку. Однак, погодитись з рішенням суду неможна, виходячи з наступного. Як передбачено ст.104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Правила, встановлені частиною першою цієї статті, не поширюються на жилі приміщення в будинках підприємств, установ, організацій найважливіших галузей народного господарства (частина перша статті 114), крім випадків, коли наймач одержав приміщення не у зв'язку з трудовими відносинами або коли наймодавець втратив право на його виселення, а також на приміщення в будинках колгоспів. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. За приписами ст.63 Житлового кодексу України не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Частиною першої статті 48 цього ж Кодексу передбачено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Згідно розпорядження представника Президента України від 20 січня 1994 року №27, узгодженою з радою Донецької обласної спілки незалежних галузей профспілок (постанова від 16 грудня 1993 року № 11-35) норма середньої забезпеченності житлом по Донецькій області на одну особу визначено в 9 кв.м. Пунктом 16 постанови Пленума Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (з наступним змінами та доповненнями) роз`яснено судам, що в силу ст.104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. Як вбачається з матеріалів справи, спірна двокімнатна квартира, в якій проживають сторони, складається з двох ізольованих кімнат площею 13,3 та 15,5 кв. метра (загальна жила площа - 28,8 кв. метра), кухні площею 8,0 кв. метра та інших підсобних приміщень. Судом установлено, що на кожного члена сім'ї припадає по 14,4 кв. метра жилої площі. Обгрунтовуючи свої вимоги про зобов`язання укласти окремі договори найму житлого приміщення і виділення йому кімнати площею 13,3 кв. метра, а відповідачці - кімнати площею 15,5 кв. м, позивач посилався на те, що рішенням суду раніше був встановлений такий порядок користування жилими кімнатами і це не порушує житлових прав сторін, у той час як за відсутності окремих договорів найму порушуються його права, оскільки відповідачка не оплачує комунальні послуги, а він змушений сплачувати їх самтостійно. Вирішуючи спір, суд усупереч вимог ст. 10 ЦПК України, не перевірив належним чином заперечень відповідачки проти укладання окремих договір найму житлових приміщень, а лише зазначив у рішенні, що відповідачка в судове засідання не з`явилась. Разом з тим, суд не перевірив належним чином, хто проживав і був зареєстрований у спірній квартирі на момент розгляду справи, не дослідив належним чином особовий рахунок квартиронаймача та не залучив до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача) чоловіка [PERSON] - [PERSON], який зареєстрований в [ADDRESS] з 10 липня 2013 року. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 18 червня 2013 року, [PERSON] є чоловіком відповідачки та 10 липня 2013 року зареєстрований в зазначеній квартирі, що підтверджується відміткою в паспорті [PERSON], довідкою житлового органу про склад сім`ї та особовим рахунком № [NUMBER] квартиронаймача (а.с. 42, 43, 44, 73, 74, 75, 76). Зобов'язавши комунальне підприємство Єнакіївської міської ради «Житлово-ремонтне управління № 7» укласти окремі договори найму і відкрити окремі особові рахунки: з [PERSON] на користування кімнатою площею 13,3 м2 у квартирі [ADDRESS], та з [PERSON] на користування кімнатою площею 15,5 м2 у квартирі [ADDRESS], суд першої інстанції не врахував, що на час ухвалення рішення у вказаній квартирі в якості члена сім`ї наймача зареєстрований [PERSON] і при укладанні окремого договору найму житла на відповідачку припадає 7,75 кв. м, що значно менше норми середньої забезпеченості житлом на одну особу по Донецькій області, чим суттєво порушені житлові права відповідачки [PERSON] За вказаних обствин, у відповідності з вимогами ст.ст. 32 та 33 ЦПК України, суд мав обговорити питання про залучення до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача) [PERSON], який зареєстрований в спірній квартирі. Виходячи з наведеного, апеляціний суд вважає, що рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 06 вересня 2013 року не може бути залишено без змін і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, що в свою чергу призвело до порушення судом норм матеріального і процесуального права та помилкового вирішення справи про задоволення позову. Таким чином, апеляційну скаргу відповідачки [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цівільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, у разі скасування рішення суду першої інстанції, ухвалене додаткове рішення втрачає силу, а тому й додаткове рішення Єнакіївського міського суду від 30 жовтня 2013 року втрачає силу.

Outcome: dismissed