Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк», звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 211КМ_В від 19 серпня 2008 року, в сумі 316 141,56 грн., з яких заборгованість за кредитом в сумі 92 647,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 146 540,36 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 76 954,08 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору, свою вимогу мотивує тим, що відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Представник позивача Діденко М.В. в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Приватного підприємства «Укр-Автомастер» в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ПП «»Укр - Автомастер» було укладено кредитний договір № 211КМ_В, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 150 000,00 грн.., на термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту та відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 24 % річних. (а.с. 8-10) Відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, який розміщений в додатку №1 до кредитного договору, дата погашення кредиту, сплата відсотків і винагороди проводиться за період з 15.09.2008 року по 15.08.2011 року. (а.с. 11) Як встановлено п. 1.4. кредит надається на наступні цілі: оплата послуг реєстрації застави в Державному реєстрі обтяження рухомого майна і придбання обладнання відповідно договору купівлі-продажу № 290708-11 від 29.07.2008 року. З матеріалів справи убачається, що Закрите акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». (а.с. 20) 19 серпня 2008 р. між позивачем ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №211 КМ_В/Р з метою виконання зобов'язання ПП «Укп- Автомастер» перед ЗАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору від 19.08.2008 р. за №211 КМ. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» посилається на порушення третьою особою протягом дії кредитного договору, зобов'язань щодо проведення щомісячної оплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у відповідності до графіку платежів, у зв'язку з чим станом на 21 червня 2013 року утворилася заборгованість по кредитному договору № 211КМ_В від 19 серпня 2008 року на загальну суму 316 141,56 грн., яка включає заборгованість за кредитом в сумі 92 647,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 146 540,36 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 76 954,08 грн. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Також статтею 554 даного Кодексу передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Крім того статтею 559 вказаного Кодексу передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки Як роз'яснено у пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» пред'явило вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № 211КМ_В від 19 серпня 2008 року на загальну суму 316 141,56 грн. поза межами визначеними частиною 4 статті 559 ЦПК України, враховуючи, що початок невиконання боржником своїх зобов»язапнь починається саме з 16.12.2009 року, що визначено позивачем в наданому розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) як несплата чергового платежу, в той же час з даним позовом до суду позивач звернувся лише 10 липня 2013 року. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON], третя особа: Приватне підприємство «Укр-Автомастер» про стягнення заборгованості є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed