Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

Позивачка, [PERSON], в особі свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що [PERSON], [INFO], помер в с. Стропіци Рильського району Курської області Російської Федерації 21 серпня 2012 року, та визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON], померлого 21 серпня 2012 року. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який наприкінці 2008 року поїхав до Російської Федерації до своїх родичів, де й помер 21 серпня 2012 року. Через відсутність у відділ ЗАГС Рильського району Курської області Російської Федерації актового запису про смерть [PERSON], позивачка не має змоги оформити свої спадкові справа на частину квартири, яка перебуває у власності померлого чоловіка. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, але у відповідності до письмової заяви, останній просив розглядати справу за його відсутності. Представник Люботинської міської ради Харківської області направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні встановлене наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] і [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 січня 1989 року та постійно проживають за адресою: [INFO]. Спірною є квартира [ADDRESS], яка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1998 року належить на праві спільної сумісної власності трьох особам: [PERSON], позивачці по справі, [PERSON] та [PERSON], третій особі по справі. Виходячи зі змісту ст.ст. 370, 372 ЦК України, та враховуючи відсутність між сторонами спору про можливий розмір часток кожного зі співвласників у належній їм квартирі, суд при вирішення даної справи визначає, що частка, яка може перебувати у володінні [PERSON] складає 1/3 частину спірної квартири. Твердження позивачки [PERSON] про те, що її чоловік поїхав до Російської Федерації підтверджуються відомостями з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, викладеними у листах від 12 вересня 2013 року та від 10 жовтня 2013 року. Так, [PERSON] за паспортом громадянина України серії ММ № 615074 перетнув державний кордон України 05 квітня 2012 року та виїхав до Російської Федерації у пункті пропуску «Катеринівка», та після цього територію України не повертався. На запит позивачки [PERSON] судово-медичний експерт Рильського міжрайонного відділення Бюро судово-медичної експертизи повідомив про те, що [PERSON], [INFO], помер 21 серпня 2012 року у с. Стропиці Рильського району Курської області Російської Федерації, та про це було складено медичне свідоцтво про смерть від 22 серпня 2012 року, яке було видане гр.. [PERSON]М, дяді померлого. Таким чином, суд вважає встановленим те, що [PERSON] помер 21 серпня 2012 року у с. Стропиці Рильського району Курської області Російської Федерації. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За повідомленням Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області після смерті [PERSON] до нотаріальної контори в шестимісячний строк з заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавались. Таким чином, суд вважає позивачку [PERSON] належним спадкоємцем після чоловіка, [PERSON], факт смерті якого суд також вважає доведеним, а тому задовольняє позов в повному обсязі.

Outcome: approved