Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 28.06.2013 року позичила [PERSON] кошти в сумі 4000 євро, які остання зобов'язалась повернути до 01.09.2013 року. Факт одержання відповідачкою вказаної суми стверджується розпискою від 28.06.2013 року. У вересні 2013 року вона повинна була здійснити операцію з тотального ендопротезування лівого колінного суглобу. Так як коштів у неї не було ( відповідачка позику не повернула), вона була вимушена позичити 2800 євро на невигідних для себе умовах - під 15 відсотків в місяць. 08.10.2013 року вона перенесла операцію, яка була невідкладною та її вартість становила 20800 грн. 01.11.2013 року вона повернула позику та сплатила 840 євро, які є її збитками, завданими невиконанням своїх зобов'язань відповідачкою. Просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки 43613 грн. боргу ( згідно офіційного курсу НБУ станом на день подання позову), 1216,32 грн. процентів, 9158,73 грн. збитків, згідно поданих розрахунків та 5000 грн. моральної шкоди, а також понесені судові витрати в розмірі 589,88 грн. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідачки [PERSON] позов визнав. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як вбачається з матеріалів справи, то згідно боргової розписки від 28.06.2013 року відповідачка [PERSON] позичила у позивачки [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 євро, які зобов'язувалась повернути до 01.09.2013 року. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Враховуючи вище наведене, той факт, що відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню позики не виконано, суд вважає, що позов є підставним, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем - позивачем гроші в сумі 4000 євро, став зобов'язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений розпискою строк. Таким чином, суд приходить до переконання, що вимога позивача в частині стягнення з відповідачки в її користь суми боргу в розмірі 4000 євро, що еквівалентно 43613 грн. по курсу НБУ станом на день звернення позивача до суду, є підставною та підлягає до задоволення. Згідно норм ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки розпискою від 28.06.2013 року не визначено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, однак представник відповідача позов визнається в повному обсязі, то підлягає до задоволення також й вимога позивача про стягнення з відповідачки процентів у розмірі 1216,32 грн. та 9158,73 грн. матеріальних збитків. Що стосується вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди, то в задоволенні такої слід відмовити, оскільки така не передбачена умовами договору позики ( розписки). Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 79, 81, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 933,98 грн.. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved