Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

14.10.2013 року позивач КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києва державної адміністрації звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість по платі за утримання житла та платі за користування комунальними послугами станом на 01.07.2013 в загальному розмірі 9300,99 грн., до складу якої входить 8273,46 грн. основного боргу, 549,62 грн. індексу інфляції та 477,91 грн. - 3% річних. Також просить стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору в розмірі 229,40 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS]. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань по оплаті житлово-комунальних послуг вони мають заборгованість в зазначеному розмірі. Незважаючи на неодноразові попередження про необхідність своєчасного здійснення розрахунків та погашення заборгованості, відповідачі своїх зобов'язань перед позивачем не виконали, у зв'язку з чим останній змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання 12.12.2013 року позивач свого представника не направив. В пункті 3 позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] 12.12.2013 року подала до суду письмові заперечення проти позову. В них зазначає, що не погоджується з вимогами позивача, у зв'язку з тим, що ним належним чином не доведено та не підтверджено відповідними доказами розмір заборгованості. Доводи позивача щодо переривання строку позовної давності вважає безпідставними, оскільки вона не вчиняла дій, які свідчать про визнання нею свого боргу. На підтвердження зазначеної обставини долучила до заперечень копії квитанцій, з яких слідує, що вона не здійснювала переплат, які б свідчили про визнання нею боргу. У зв'язку з цим просить відмовити у задоволенні вимог позивача по яких строк позовної давності пропущено. Крім того, вказує на те, що позивач не надав доказів, які б свідчили про надання ним послуг, в повному обсязі та належної якості, при цьому стверджує, що послуги надаються відповідачем не в повному обсязі та неналежної якості. Саме тому вона не сплачує вартість послуг у сумі нарахованій позивачем, а сплачує вартість за фактично отримані послуги. Справу просить розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. В силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не поставив. Таким чином суд вважає можливим провести судовий розгляд у його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, 12.12.2013 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі ордеру на житлове приміщення №119687 від 29.04.1961 року надана [PERSON] на право зайняття йому та членам його сім'ї з шести осіб. За змістом ст. 58 ЖК Української РСР ордер виданий громадянинові на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Статтею 61 ЖК Української РСР встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. На даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], що вбачається з довідки форми №3 від 18.07.2013 року №1651, виданої ВСП «Індустріальний» КП «ДУОЖФ» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ст. 66 ЖК Української РСР плата за користування житлом обчислюється, виходячи із загальної площі квартири. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами - ст. 67 ЖК Української РСР. Стаття 179 ЖК Української РСР визначає, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами та доповненнями), встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі належним чином покладені на них обов'язки щодо оплати житлово-комунальних послуг не виконують, у зв'язку з чим мають перед позивачем заборгованість. Згідно розрахунку доданому до позовної заяви розмір зазначеної заборгованості за період з квітня 2008 року по червень 2013 року складає 9300,99 грн. З них сума основного боргу - 8273,46 грн., інфляційні нарахування 549,62 грн., 3% відсотки річних - 477,91 грн. Оцінюючи доводи відповідачки [PERSON] щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з даним позовом 14.10.2013 року, з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за період з квітня 2008 року по червень 2013 року. Таким чином вимоги позивача з квітня 2008 року по вересень 2010 року знаходяться поза межами загального строку позовної давності визначеного ст. 257 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості наданому позивачем, відповідачами в грудні 2010 року, листопаді та грудні 2012 року, і в березні 2013 року здійснено плату за житлово-комунальні послуги у розмірі більшому ніж нараховано позивачем, що на його думку свідчить про визнання відповідачами боргу та про переривання строку позовної давності на підставі ч. 1 ст. 264 ЦК України. Не погоджуючись з даними доводами позивача, відповідачка [PERSON] надала квитанції, з яких вбачається, що в грудні 2010 року, листопаді та грудні 2012 року, і в березні 2013 року, нею здійснено проплату в тому розмірі, який нарахований позивачем. У відповідності до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що інших доказів, які свідчать про здійснення відповідачами переплат окрім розрахунку заборгованості позивачем до матеріалів справи не додано, суд з урахуванням наданих відповідачкою квитанцій, приходить до висновку, що посилання позивача на те, що ним у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України не пропущено строк позовної давності - слід відхилити. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів відповідачки про пропуск позивачем позовної давності щодо вимог за період з квітня 2008 року по вересень 2010 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК україни сплив позовної давності, про застосувпння якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В силу ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі як споживачі мають право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому статтею 18 згаданого Закону, визначено порядок оформлення претензій споживачів до виконавців. Частина перша та третя цієї статті визначає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Враховуючи що в силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідачка зобов'язана довести факт ненадання або надання житлово-комунальних послуг неналежної якості, оскільки вона посилається на дану обставину як на підставу свої заперечень , про те належних та допустимих доказів, як-то акту-претензії за підписами споживча та представника виконавця, на її підтвердження не надала, суд не приймає до уваги доводи відповідачки в цій частині. Таким чином з урахуванням наведеного, а також положень ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню борг в межах строку позовної давності за період з жовтня 2010 року по червень 2013 року, що відповідно до розрахунку заборгованості, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, складає 6 339,86 грн. Відповідно до 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку сплачений судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial