Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Ружичанської сільської ради Хмельницького району про визнання права власності на земельну ділянку площею 2,89 га з кадастровим номером 6825087300:03:002:0075, яка знаходиться на території Ружичанської сільської ради з видом використання в межах категорії земель сільськогосподарського призначенням для ведення особистого селянського господарства. На обґрунтування свої вимог позивачка зазначила, що внаслідок помилкового зазначення в державному акті на право приватної власності на землю, який був виданий їй відповідачем, не вірно вказано вид використання земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, а саме вказано, що землю передано для товарного сільськогосподарського виробництва. Натомість позивачка вказує, що не фізичною особою підприємцем. \~ \~ \~ \~Під час судового засідання повноважний представник позивача позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач надіслав до суду заяву в якій справу просить справу розглянути без участі свого повноважного представника та вказує, що при розгляді даної справи покладається на думку суду. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як об`єктивно встановлено судом, позивачка на підставі рішення сесії Ружичанської сільської Ради №2 від 27 грудня 2002 року отримала у власність земельну ділянку площею 2,89 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, котра розташована на території Ружичанської сільської ради. Вказані факти підтверджується копіями державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №813002, який виданий Ружичанської сільською радою 27.12.2002 року та витягу із поземельної книги про земельну ділянку від 10.01.2012 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АЕІ №688377 від 16 січня 2002 року, ціна вказаної земельної ділянки в розмірі 9 743 гривні, що підтверджується копією свідоцтва. При виділення позивачці спірної земельної ділянки Ружичанською сільською радою було помилково визначено вид використання даної земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, оскільки дана земельна ділянки може передаватись у власність лише юридичним та фізичним особам-підприємцям. 11 липня 2013 року, позивачка звернулась із письмовим звернення до Ружичанської сільської ради, що підтверджується копією відповідного звернення. В даному звернені позивачка просила відповідача визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку з можливістю використання її як земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, шляхом виправлення помилки в державному акті серії Р2 №813002 від 27 грудня 2002 року, винесення рішення Ружичанської сільської ради з обов`язковою вказівкою на те, що земельна ділянка площею 2,89 га, яка надана [PERSON] на підставі рішення сесії Ружичанської сільської Ради №2 від 27 грудня 2002 року призначена для ведення особистого селянського господарства. Проте, Ружичанська сільська ради не визнала правомочностей позивача як власника земельної ділянки площею 2,89 га, яка знаходиться на території Ружичанської сільської ради з можливістю використання такої земельної ділянки за цільовим призначенням в межах категорії земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією відповіді. За таких обставин позивачка звернулася з відповідним позовом до суду. Відповідно до пункту а ч.1 ст.91 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки зобов`язаний забезпечувати її використання за цільовим призначенням. Відповідно до ст.1 Закону України Про державний земельний кадастр, цільове використання земель - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Статтею Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років визначено, що сільськогосподарське виробництво - це вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі. Товарне сільськогосподарське виробництво - це вид господарської діяльності, Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; вартісного характеру, що мають цінову визначеність. \~ \~ \~ \~ Згідно з п.2 ч.2 ст.55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. \~ \~ \~ \~ Підпунктом 3.8.1 пункту 3.8 розділу III Класифікації організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004, затвердженої наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 травня 2004 року N97 (у0097609-04), визначено, що підприємцем є фізична особа, яка є громадянином України, іноземним громадянином, особою без громадянства, що здійснює підприємницьку діяльність. Тобто, підприємцем є фізична особа - громадянин. Відповідно до ч.1 ст.128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи. Проаналізувавши все в сукупності, суд приходить до висновку, що в державному акті на право приватної власності на землю серії Р2 №813002, який виданий Ружичанської сільською радою 27 грудня 2002 року не вірно вказано вид використання земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, оскільки позивачка не є фізичною особою-підприємцем. Відтак, через те, що в вищезгаданому державному акті уповноваженими органами Ружичанської сільської ради помилково вказано вид використання земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, позивачка не має змоги реалізувати свої конституційно та законодавчо закріплені правомочності власника земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з\~ст.392\~ЦК України\~власник майна\~може пред`явити\~позов про\~визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Закону України Про особисте селянське господарство, особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Статтею 5 названого Закону передбачено, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Розмір земельної ділянки особистого селянського господарства може бути збільшений у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) та її спадкування членами особистого селянського господарства відповідно до закону. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до 4.1,2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з ч.ч.1,2 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Outcome: approved