Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивачка звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій просить зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод в користуванні підсобними приміщеннями, у відповідності до технічного паспорту від 27 травня 2010 року: ванною - 13, туалетом - 15, коморами - 12, 14 квартири [ADDRESS]. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що їй на підставі договору дарування від 17 червня 2010 року належить 192/2000 частини квартири [ADDRESS], до яких відноситься: 19 - кімната площею 12, 7 кв. м, а також на праві спільної часткової власності 192/2000 частини кухні -19, коридорів - 1, 18, 7, 11; ванної - 13; туалету - 15; комори - 14; комори - 12. Тобто підсобні приміщення у вигляді кухні, коридорів, ванної, туалету та комор є приміщеннями загального користування, загальною площею 92, 7 кв. м. Однак на даний час виникають суперечки та непорозуміння з приводу користування вищевказаними підсобними приміщеннями. Тому позивачка змушена звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, заперечували проти задоволення вищевказаного позову, та пояснили, що підсобні приміщення займають на законних підставах. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем її реєстрації. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією. Судом встановлено, що 17 червня 2010 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, був укладений договір дарування, який був зареєстрований 29 червня 2010 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до вищевказаного договору дарування позивачка прийняла від дарувальників 192/2000 частин квартири [ADDRESS], загальною площею 230, 8 кв. м, житловою площею 138, 1 кв. м., що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно від 17 червня 2010 року. Крім того, квартира [ADDRESS] належить також відповідачам на праві спільної часткової власності, а саме: [PERSON] - 226/2000 частин; [PERSON] - 226/2000 частин; [PERSON] - 228/2000 частин; [PERSON] - 236/2000 частин; [PERSON] - 442/2000 частин відповідно, що підтверджується витягом з Реєстру права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» від 01 червня 2010 року. Також судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту від 27 травня 2010 року 192/2000 частки вищевказаної квартири, яка належала дарувальникам, складається з: 19 - кімнати площею 12, 7 кв. м, а також 192/2000 частини кухні - 19, 192/2000 частини коридорів - 1, 18, 7, 11; 192/2000 частини ванної - 13; 192/2000 частини туалету - 15; 192/2000 частини комори - 14 та комори - 12. Таким чином, підсобні приміщення у вигляді кухні, коридорів, ванної, туалету та комор є приміщеннями загального користування, загальною площею 92, 7 кв. м. Однак на даний час виникають суперечки та непорозуміння з приводу користування вищевказаними підсобними приміщеннями, які полягають в тому, що відповідачі у ванній, туалеті, та коморах змінюють замки, внаслідок чого позивачка позбавлена можливості користуватись даними приміщеннями, що підтверджується також актами обстеження дільниці №8 КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 25 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу УРСР власник квартири не може бути позбавлений права користування квартирою, крім випадків передбачених законодавством СРСР та УРСР. Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2.22. Державних будівельних норм В.2.2-15-2005 «Житлові будинки» у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо. Таким чином, перешкоджаючи [PERSON] користуватися підсобними приміщеннями, відповідачі порушують не тільки право власності, але й житлові права позивача, оскільки згідно з нормами ЖК України та ДБН жиле приміщення повинне відповідати встановленим санітарним нормам. Однак, позивачка не має можливості користуватися підсобними приміщеннями, а тому санітарні умови кімнати - 19, яка знаходиться у її власності не відповідають вищевказаним вимогам. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved