Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-14 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із цивільним позовом пред'явленим до відповідача [PERSON] про звернення стягнення за кредитним договором на будинок загальною площею 64.30 кв.м., жилою площею 39.50 кв.м., та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Також позивач просив у разі задоволення позову стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2124 гривні 27 копійок. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував на заочному розгляду справи. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики суду відмовлявся отримували листи з викликами до суду, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання також не з'явився, що не є перешкодою у розгляді справи по суті. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши додані до неї матеріали в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 02.11.2007 року укладено кредитний договір №NKN1GІ0000001176 про надання кредиту у розмірі 150000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.11.2017 року. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідач) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Крім того, в забезпечення належного виконання зобов'язань між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки №NKN1GІ0000001176 від 02.11.2007 року, відповідно умов якого останній надав банку (позивачу) в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 64.30 кв.м., жилою площею 39.50 кв.м., та земельну ділянку 00,6 га, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 12.06.2012 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 201696,51 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 133142,16 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 43172,81 грн.; 3. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 25381,54 гривень; Відповідно до ст.526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам Цивільного Кодексу України. Згідно ст.549 ЦК України боржник у разі порушення ним зобов'язань повинен сплатити кредитору неустойку (штраф, пеня), розмір якої відповідно зі ст.551 ЦК України може бути встановленим договором. У частині 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель (ПАТ КБ «ПриватБанк») вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому зазначеним Законом передбачена процедура звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме іпотекодержатель повинен надіслати іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» 16.01.2012 року було направлено відповідачу лист з вимогою повернення суми заборгованості за кредитним договором та роз'ясненням можливості звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте до теперішнього часу відповідачем в повному обсязі не сплачена сума заборгованості за кредитним договором, а отже суд не бачить перешкод для звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, відповідно приписам ст.39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.43 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, суд не вбачає підстав у задоволенні позовних вимог позивача в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмету іпотеки), оскільки така вимога може бути задоволена якщо мешканці добровільно не звільнятимуть житловий будинок, на яке звернуто стягнення, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Тобто в даному випадку право звернення до суду з вимогою про виселення осіб, які живуть (зареєстровані) у будинку по [ADDRESS], виникає за підстави злісного ухилення таких від виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Заперечення ж відповідача направлені ним до суду 03.09.2012 року підлягають спростуванню виходячи з наступного. Відповідач у запереченнях наголошував на тому, що він згоден сплачувати кредитну заборгованість, але у менших сумах та частинами, що не може бути прийняте судом до уваги, адже суми платежів їх строк та розмір був чітко прописаний у кредитному договорі, а неналежне або несвоєчасне виконання таких зобов'язань надає позивальнику (банку позивачу) право на стягнення всієї суми кредитної заборгованості про що знав і сам відповідач укладаючи кредитний договір. Також суд не може прийняти до уваги і письмові пояснення позивача про те, що у разі звернення стягнення на житловий будинок і виселення його звідти, йому ніде буде жити, а отже йому повинно бути надане житло з фондів житла для тимчасового проживання. Відповідач підписуючи кредитний договір та укладаючи договір іпотеки достовірно знав про відповідальність за порушення його умов, але легковажно поставився до них. Дійсно ч.4 ст.109 ЖК України передбачає, що виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Проте, відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Отже, надання згаданого житла про яке заявляє відповідач є правом відповідних органів місцевого самоврядування, а не обов'язком суду і таке право реалізується самим відповідачем за його зверненням. Також спростуванню підлягає і вимога позивача про застосування строку давності пред'явлення позивачем позову до суду. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 статті 261 цього Кодексу передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається за спливом строку виконання. Згідно кредитного договору №NKN1GІ0000001176 від 02.11.2007 року кінцевий термін повернення кредитної заборгованості визначений 02.11.2017 року, а отже позивачем не порушено строку давності звернення до суду із вказаним позовом. Направлені на адресу суду заперечення відповідача свідчать про те, що останній знав про суть пред'явлених до нього позовних вимог, а отже відмовляючись від отримання листів із судовими повітками проявив байдуже ставлення до результату розгляду справи по суті або ж бажав затягти її розгляд. Отже, на основі вищевикладеного суд вбачає законні підстави, що дають можливість задовольнити позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], без примусового виселення відповідача і осіб які зареєстровані та/або проживають у ньому. Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2124,27 гривень.

Outcome: partial