Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики суму основного боргу у розмірі 39965 гривень, три процента річних за весь час прострочення повернення боргу у розмірі 3317,64 гривень, інфляційний нарахувань у розмірі 4236,29 гривень та суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 квітня 2010 року між нею та [PERSON] був укладений договір безпроцентної позики за умовами якого вона зобовязалася надати відповідачу безпроцентну позику у розмірі 5000 доларів США, а останній зобовязався оформити правоустановчі документи на домоволодіння №34 по вул.. Фрунзе в с. Хорошево Харківського району Харківської області або повернути позику в термін до 15 серпня 2010 року. Взяті на себе зобовязання позивач не виконав, правовстановлюючі документи на вищевказане домоволодіння не оформив, позику у розмірі 5000 доларів США в передбачений договором строк не повернув. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється повертати суму боргу, позивач змушена звертатися до суду із даним позовом. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнає частково - в частині стягнення з нього суми основного боргу у розмірі 5000 доларів США. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 15 квітня 2010 року між сторонами був укладений договір безпроцентної позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] гроші у сумі 5000 доларів США за умови оформлення відповідачем правоустановчих документів на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Хорошево, вул.. Фрунзе, 34 на імя [PERSON] або повернення позики в термін до 15 серпня 2010 року. Метою використання позики є оформлення правоустановчих документів на зазначене домоволодіння. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в ході розгляду справи, в обумовлений договором позики строк відповідачем не було повернуто позичені кошти. Таким чином, відповідачем, в порушення умов зазначеного договору позики, не були виконані взяті на себе зобовязання. П.7 зазначеного договору передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У випадку порушення своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, визначену чинним в Україні законодавством. Як вбачається зі змісту позовних вимог, відповідно до курсу, встановленого Національним Банком України станом на 24 квітня 2013 року, курс долара США по відношенню до гривні становив 7,993 гривень. Таким чином, сума позики, яку просить стягнути позивач в національній валюті України складає 39965 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Судом не встановлено існування домовленості між сторонами про виконання простроченого грошового зобовязання без урахування річних процентів. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних у межах заявлених позовних вимог за час прострочення виконання грошового зобовязання, а саме з 16 серпня 2010 року по 21 травня 2013 року. При цьому судом встановлено, що строк порушення виконання грошового зобовязання відповідачем на момент звернення позивача до суду складає 1010 днів, сума що підлягає стягненню за цей час складає 3317,64 гривень (39965Х1010Х3:100:365=3317,64) Щодо позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції за весь час прострочення боргу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії;стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Оскільки предметом договору позики між сторонами є грошова сума, яка визначена у доларах США, то у даному випадку положення ст. 625 ЦК України до вищевказаних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки в даному випадку діють інші правила стягнення грошової суми, зокрема, з урахуванням облікової ставки Національного банку України щодо курсу долара США по відношенню до гривні. Отже, визначення в договорі грошових зобов'язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволення позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції за весь час прострочення боргу у розмірі 4236,29 гривень. Позивачем при предявленні позову до суду були сплачені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 476 гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією №4533/з7 від 10 липня 2013 року. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України: судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог. Загальна сума заявлених позовних вимог складає 47518,94 гривень, загальна сума задоволених позовних вимог складає 43282,65 гривень, що складає 91,08 % ціни позову. При таких обставинах з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у сумі 433,54 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial