Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] у червні 2012 р. звернулась до суду з первісним позовом про поновлення строку позовної давності, визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом видане на ім'я [PERSON] від 30.06.1999 р., визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є дочкою відповідачки [PERSON] та племінницею свого дядька відповідача [PERSON] Первинним власником квартири [ADDRESS] була відповідачка [PERSON], яка згодом подарувала її своїй мачусі [PERSON], яка померла [INFO] р. Проте, за життя [PERSON] та її чоловік [PERSON] - дідусь позивачки 15.10.1995 р. склали заповіт на користь, на той час, неповнолітньої позивачки, відповідно до якого заповіли останній зазначену вищу квартиру. Проте, дідусь [PERSON] після смерті своєї дружини звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, не повідомляючи про наявність інших спадкоємців та наявність заповіту на користь позивачки, у зв'язку з чим останньому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.06.1999 р. та 15.10.1999 р. [PERSON] склав заповіт на користь позивачки, яким заповів останній спірну квартиру. 03.08.2007 р. дідусь позивачки [PERSON] скасував попередній заповіт від 15.10.1995 р., який був вчинений на користь позивачки та заповів спірну квартиру відповідачам, про що позивачка дізналась лише після його [INFO] р. смерті. У 2008 р. відповідачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Позивачка вважає, що після смерті названої бабусі [PERSON] вона фактично прийняла спадщину, проте, її спадкові права були грубо порушенні дідусем [PERSON], який у 1999 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Також, позивачка зазначає, що на момент отримання дідусем спірного свідоцтва вона була неповнолітньою, яку набула лише [INFO] р., а тому просить поновити строк звернення до суду з вказаним позовом та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 16.01.2013 р. представник позивачки [PERSON] подала від імені позивачки заяву про зміну предмету позову, відповідно до якого просила суд визнати заповіт складений [PERSON] 03.08.2007 р. недійсним, відновити чинність заповіту, складеного [PERSON] 15.10.1999 р. та визначити додатковий строк для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] р. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 2000 р. дідусь [PERSON] тяжко почав хворіти, періодично перебував на стаціонарному лікуванні, у 2007 р. йому встановили діагноз рак печінки 4-го ступеня та з цього часу відповідач [PERSON] почав частіше навідуватись до дідуся, після смерті якого позивачці стало відомо, що заповіт складений на її користь, дідусем скасований, а спірна квартира перейшла відповідачам. Позивачка вважає, що спірний заповіт складений її дідусем [PERSON] на користь відповідачів вчинений під впливом тяжкої хвороби та тиском відповідача [PERSON], а тому в такому стані не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивачка зазначає, що оскільки вона набула повної цивільної дієздатності [INFO] р. строк позовної давності на момент звернення до суду з вказаним позовом не сплинув, а тому просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги з урахуванням зміни предмету позову підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити з підстав пропуску строку звернення до суду. Представник третьої особи - Головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду листа, відповідно до якого просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 48), у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних даних в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, експерта: [PERSON], свідків: [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В судовому засіданні встановлено, що батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] - відповідачка по справі (а.с. 10). Встановлено та підтверджено сторонами, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є між собою братом та сестрою та являються дітьми [PERSON]. Таким чином, встановлено, що [PERSON] є дідом позивачки [PERSON] Встановлено, що 30.06.1999 р. [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї дружини [PERSON], відповідно до якого успадкував спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] (а.с. 11). Вказане вище Свідоцтво зареєстровано в БТІ 06.07.1999 р. В судовому засіданні встановлено, що 15.10.1999 р. [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів належну йому квартиру [ADDRESS] позивачці [PERSON] (а.с. 53). Проте, встановлено, що [PERSON] 03.08.2007 р. склав заповіт, відповідно до якого заповів належну йому квартиру [ADDRESS] відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (а.с. 13). Встановлено, що [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9). Проте, відповідно до Історії хвороби № 3608, [PERSON] знаходився на лікуванні у відділенні неврології з 09.06.2004 р. по 22.06.2004 р. із діагнозом «Церебральний атеросклероз із артеріальною гіпертензією, дисциркуляторна, гіпертонічна, атеросклеротична енцефалопатія зі стійким цефалічним синдромом, вираженою вестібулопатією, помірним мне стичним зниженням, церебрастенічним синдромом». З Історії хвороби № 4079 [PERSON] вбачається, що останній перебував на лікуванні у відділенні терапії у 2005 р. з діагнозом «кардіосклероз атеросклеротичний, миготлива артимія. Постійна форма, гіпертонічна хвороба 3, церебральний атеросклероз 2-3 ст., дисциркуляторна енцефалопатія 2-3 ст., хронічний персистуючий непатит». Відповідно до історії хвороби № 5631 КМКЛ № 5 [PERSON], терапевтичне відділення, останній перебував на лікуванні у період з 13.09.2007 р. по 27.09.2007 р.. поступив в екстреному порядку. Діагноз при виписці: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст., миготлива аритмія, пухлина кишківника, метастази в печінку. З амбулаторної картки № 020751 [PERSON], яка велася з 1984 р., відповідно до записів якої з 18.03.2006 р. останній скаржився на головний біль, запаморочення, безсоння, зниження пам'яті, слабкість, плаксивість. Астенізований, емоційно лабільний , інтелектуально знижений, інструкцій не виконує. Останній запис 08.10.2007 р. діагноз: ІХС, постійна форма фібриляція передсердь, нормосистолія, стенокардія напруги, метастази в печінку. Покази свідка [PERSON] на предмет того, що на період укладення спірного заповіту, [PERSON] був адекватним, жвавим, був при розумі, розумів значення своїх дій та жодних розумових відхилень у нього не спостерігалось, суд оцінює кредитно, оскільки вони спростовуються зазначеною вище медичною документацією померлого [PERSON], протирічать між собою та встановленим в судовому засіданні фактам, а тому не бере їх до уваги. Cвідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що є батьком позивачки та чоловіком відповідачки. Свідок вказав, що померлий [PERSON] задовго до своєї смерті вже потребував сторонньої допомоги, оскільки перебував в лежачому стані через хворі ноги, які сильно набрякали, за ним доглядала позивачка, яка піклувалася про нього. Свідок вказав, що померлий [PERSON] не міг укласти спірний заповіт у здоровому глузді, оскільки вже на той час його турбувала забудькуватість, провали в пам'яті, тощо. Зазначені вище покази не протирічать медичній документації померлого [PERSON] та можуть бути взяті судом до уваги. Згідно п. 16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Згідно Акту комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи Відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз № 87ц від 12 липня 2013 року, [PERSON] у період підписання заповіту (03.08.2007 р.) страждала на хронічний психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку із вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням і за своїм психічним станом не міг розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними (а.с. 110-111). З мотивувальної частини зазначеного вище Акту вбачається, що [PERSON] за життя страждав на церебральний атеросклероз із гіпертонією, які ускладнилися явищами дисциркуляторної енцефалопатії. Ці захворювання проявлялися в нього як неврологічною органічною симптоматикою так і, принаймні із 2004 р., психічними розладами у вигляді органічного психосиндрому («астенізований, мнестично знижений»). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримав Акт комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи № 87ц від 12 липня 2013 року та зазначив, що Акт складений повно та всебічно з ретельним дослідженням наданої судом медичної документації померлого [PERSON] Встановлено, що представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 19.09.2013 р. заявив клопотання про призначення по справі повторної комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи. Проте, суд своєю ухвалою від 19.09.2013 р. залишив без задоволення заявлене вище клопотання представника відповідача [PERSON] (а.с. 122). Суд приходить до висновку, що Акт комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи № 87ц від 12 липня 2013 є повним та всебічним, у зв'язку з чим не викликає сумнівів в правильності висновків викладених експертом. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку що заповіт, складений на ім'я відповідачів [PERSON] та [PERSON] 03.08.2007 року не відповідав дійсному вільному волевиявленню спадкодавця [PERSON], оскільки на момент його укладання останній не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними та враховуючи, що вказаний стан здоров'я померлого спостерігається з 2004 р. з подальшим погіршенням. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визнання дійсним заповіту від 15 жовтня 1999 р. вчинений від [PERSON] на користь позивачки [PERSON] Згідно вимог ст.ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Встановлено, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] р., а тому в порядку ст. 29 ЦПК України, набула процесуальної дієздатності [INFO] р., проте, у червні 2012 р. подала до суду позов з первинним позовними вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом видане на ім'я [PERSON] від 30.06.1999 р. щодо спірної квартири та в подальшому змінила предмет позовних вимог та просила суд визнати заповіт від 19.06.2012 р. недійсним. Таким чином, позивачка [PERSON] з поважних причин пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті свого діда [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яка є предметом даного позову, а тому суд вважає за необхідним надати позивачці додатковий строк для прийняття цієї спадщини. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачка та її представник на підставі ст. 60 ЦПК України, довели ті обставини, на які посилались, як на підставу своїх позовних вимог, при цьому, всупереч зазначеної норми закону, відповідач [PERSON] та його представник спростовуючи позовні вимоги не надали суду жодних належних доказів в обґрунтування своїх заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: approved