Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

20.11.2013 року [PERSON] звернулася з дійсним позовом до суду, в якому, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 31.05.2003 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась дитина [PERSON], [INFO]. З серпня 2013 року [PERSON] не підтримує будь-яких відносин ні з нею ні з донькою, яка проживає з нею і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач не цікавиться ні здоровям, ні розвитком, не приймає участі у вихованні, жодної матеріальної допомоги не надає. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, у розмірі 500 гривень, при цьому пояснив, що не має роботи а тому немає можливості сплачувати аліменти у такому розмірі. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-БП № 067721 батьком дитини дійсно є відповідач [PERSON] (а.с. 5) Виходячи з цього, відповідач, як батько, зобовязаний брати участь у виховані та утримані своєї дитини наряду з позивачем. При цьому, відповідно до статті 182 СК України та абзацу 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач не має постійного доходу, тому суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги, що прожитковий мінімуму для дітей віком до шести років, який на даний час, згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік" становить 972 грн., а для дітей віком від шести років становить 1210 грн. суд визначає аліменти у розмірі 700 грн., вважаючи, що такий розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати у розмірі 215 грн. підлягають стягненню в дохід держави з відповідача, так як позивачка, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial