Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

ДП «Житловий комплекс № 2» приватного акціонерного товариства «Житлово-побутове підприємство» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між відповідачем [PERSON] та ДП ЖК № 2 ЗАТ ЖПП (ПрАТ) 01 лютого 2007 року був укладений договір найму житлового приміщення № 29, згідно якого відповідачу та членам його сім'ї надано для тимчасового проживання кімнату [ADDRESS]. Крім наймача [PERSON] в кімнаті зареєстровані та проживають члени його сім'ї - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відсутність договору найму між ДПЖК № 2 та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не звільняє останніх від обов'язку проведення оплати за комунальні послуги та користування житлом, оскільки останні є споживачами послуг. Згідно ст. ст. 66, 67, 68, 156 ЖК України відповідачі зобов'язані своєчасно сплачувати нараховані їм в установленому законом порядку плату за користування житлом, плату за комунальні послуги. В п. 1.7. п. 1 договору № 29 зазначено, що борг за користування житлом станом на 12 березня 2007 року становить 10736,85 грн. Не зважаючи на значну суму заборгованості, договір був укладений з огляду на наявність двох неповнолітніх дітей. Згідно пп. 2.2.3 пп. 2.2. п. 2 договору найму наймач зобов'язаний сплачувати кошти за користування житлом та витрати на комунально - побутові послуги щомісячно відповідно до діючих розцінок та тарифів не пізніше 10 числа послідуючого місяця. Прийняті на себе зобов'язання відповідач [PERSON] та члени його сім'ї не виконують, оплату за спожиті комунальні послуги та користування житлом не проводять. 01 лютого 2007 року між адміністрацією ДП ЖК № 2 та наймачем [PERSON] була укладена угода про погашення суми боргу, яка існувала на день укладення угоди - 10736,85 грн. протягом 36 місяців. Погашення за даною угодою не проводилось. 04 жовтня 2010 року наймач [PERSON] надав адміністрації ДП ЖК № 2 заяву про продовження дії вище вказаної угоди та зобов'язання сплатити борг в термін до 01 січня 2013 pоку. Також і за цією заявою зобов'язання не виконуються. Станом на 01 лютого 2013 року за відповідачами рахується заборгованість за спожиті комунальні послуги та користування житлом в сумі 29359,37 грн. Враховуючи викладене, позивач просить позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті комунальні послуги та користування житлом в розмірі 29359,37 грн., а також судовий збір в розмірі 293,60 грн. В процесі розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за спожиті комунальні послуги та користування житлом в розмірі 26359,37 грн., а також судовий збір в розмірі 293,60 грн., про що також подав письмову заяву від 29 листопада 2013 року. У судовому засіданні представник позивача - директор ДП «Житловий комплекс № 2» приватного акціонерного товариства «Житлово-побутове підприємство» Пилипець В.В. - зменшені позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві, просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті комунальні послуги та користування житлом в розмірі 26359,37 грн., а також судовий збір в розмірі 293,60 грн. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] зменшені позовні вимоги не визнав, проти задоволення таких заперечив та пояснив, що вимоги ДП «Житловий комплекс № 2» ПАТ «Житлово - побутове підприємство» є необгрунтованими та не підлягають до задоволення, а доводи, якими позивач обгрунтовує заявлені ним позовні вимоги, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, виходячи з наступного. Позивачем не надано належних доказів, які вказують на наявність в нього права вимоги. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на договір найму житлового приміщення № 29 від 01 лютого 2007 року, яким врегульовано виключно відносини проживання та надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: найменування сторін; предмет договору; вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; права та обов'язки сторін; порядок контролю та звіту сторін; порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту) і т.д. Договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою. Однак, договір найму на який посилається позивач, - не відповідає вище вказаним вимогам законодавства, інший договір про надання житлово - комунальних послуг між позивачем та відповідачами не укладався, а тому, внаслідок відсутності письмового договору, у відповідача відсутнє право вимоги щодо оплати комунальних послуг. Крім того, на підтвердження своїх вимог позивачем не надано доказів, що він є учасником правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг (власник, споживач, виконавець, виробник, балансоутримувач, управитель), а саме - договорів зі спеціалізованими установами щодо надання окремих видів послуг, даних на списання матеріальних цінностей при виконанні робіт по обслуговуванню будинку, а також розрахунків щодо вартості обслуговування 1 кв. м житла. Позовні вимоги не підлягають задоволенню також у зв'язку з тим, що позивач не надав жодного документу, який би підтверджував виконання ним зазначених у заяві робіт (надання послуг) у визначеному обсязі та за відповідними тарифами. Зазначені документи необхідні для визначення достовірності здійснених ним послуг. Наданий позивачем розрахунок нарахування та виплати за проживання та комунальні послуги є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог, у зв'язку із відсутністю будь - якого визнання даної суми зі сторони відповідачів. З п. 1.5 договору найму житлового приміщення вбачається, що сторони домовились, що оплата за користування житлом та комунально- побутовими послугами на утримання житла встановлюватиметься наймодавцем у відповідності до діючих розцінок, тарифів та кошторисних витрат. Згідно п. 2.1.5 даного договору наймодавець зобов'язується доводити наймачу встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги та розміри щомісячних платежів за них. Однак, позивачем дані вимоги договору дотримано не було, оскільки жодного разу не повідомлялось про встановлені тарифи на житлово- комунальні послуги та розміри щомісячних платежів. Крім того, останній жодного разу не звертався з вимогою про оплату заборгованості, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості, починаючи з 2007 року, відповідачка вважає, що строки позовної давності сплили. Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів з боку позивача та відсутність процесуальної можливості їх подачі під час розгляду справи, що вказує про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, відповідачка просить у задоволенні позову відмовити. Крім того, додав, що відповідачі не зверталися до позивача про надання відповідної інформації щодо переліку коменальних послуг та тарифів на них, актів виконаних робіт, а, відповідно, відповідачі не зверталися з претензіями до позивача щодо надання комунальних послуг. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд вважає, що зменшений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що приватне акціонерне товариство «Житлово-побутове підприємство» є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 листопада 1999 року за № 29. Вказаний будинок перебуває в оперативному управлінні ДП ЖК № 2 ПАТ «ЖПП» згідно акту прийому-передачі основних засобів від 05 листопада 2001 року та використовується для тимчасового проживання громадян на підставі укладених договорів найму відповідно до п. 4.5.Статуту ДПЖК № 2. Згідно статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки. Отже, балансоутримувач житлової будівлі має законне право на звернення до суду в разі несплати особами, що проживають в даній будівлі, кошів за споживання ними житлово-комунальних послуг. По справі встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ДП ЖК № 2 ЗАТ ЖПП (ПрАТ) 01 лютого 2007 року був укладений договір найму житлового приміщення № 29, згідно якого відповідачу та членам його сім'ї надано для тимчасового проживання кімнату [ADDRESS]. Як вбачається з п. 4.1 договору № 29 найму житлового приміщення від 01 лютого 2007 року, такий було складено на строк з 01 лютого 2007 року по 01 лютого 2008 року, і з цього ж пункту договору вбачається, що такий договір автоматично продовжується на кожний наступний рік, якщо в місячний термін до закінчення строку дії договору жодна сторона не заявить про намір його розірвати. Крім наймача [PERSON] в кімнаті зареєстровані та проживають члени його сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відсутність договору найму між ДПЖК № 2 та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не звільняє останніх від обов'язку проведення оплати за комунальні послуги та користування житлом, оскільки останні є споживачами послуг. Згідно ст. ст. 66, 67, 68, 156 ЖК України відповідачі зобов'язані своєчасно сплачувати нараховані їм в установленому законом порядку плату за користування житлом, плату за комунальні послуги. В судовому засіданні належними доказами, а саме - розрахунками нарахування та виплати за проживання та комунальні послуги по [ADDRESS]., встановлено, що відповідачі розрахунки за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого у останніх перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 26359,37 грн. Крім того, факт не здійснення відповідачами розрахунків за отримані послуги, а також факт визнання ними наявності у них заборгованості підтверджується наступним. В п. 1.7. п. 1 договору № 29 зазначено, що борг за користування житлом станом на 12 березня 2007 року становить 10736,85 грн. Не зважаючи на значну суму заборгованості, договір був укладений з огляду на наявність двох неповнолітніх дітей. Згідно пп. 2.2.3 пп. 2.2. п. 2 договору найму наймач зобов'язаний сплачувати кошти за користування житлом та витрати на комунально - побутові послуги щомісячно відповідно до діючих розцінок та тарифів не пізніше 10 числа послідуючого місяця. 01 лютого 2007 року між адміністрацією ДП ЖК № 2 та наймачем [PERSON] була укладена угода про погашення суми боргу, яка існувала на день укладення угоди - 10736,85 грн. протягом 36 місяців. Погашення за даною угодою не проводилось. 04 жовтня 2010 року наймач [PERSON] надав адміністрації ДП ЖК № 2 заяву про продовження дії вище вказаної угоди та зобов'язання сплатити борг в термін до 01 січня 2013 pоку. Також і за цією заявою зобов'язання не виконуються і за відповідачами рахується заборгованість за спожиті комунальні послуги та користування житлом в сумі 26652,97 грн. Враховуючи вищенаведене, суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача про те, що наданий позивачем розрахунок нарахування та виплати за проживання та комунальні послуги є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог, у зв'язку із відсутністю будь - якого визнання даної суми зі сторони відповідачів, - з огляду на укладення між позивачем та відповідачем договору № 29 із зазначенням у такому суми боргу - 10736,85 грн., а також з огляду на те, що 01 лютого 2007 року між адміністрацією ДП ЖК № 2 та наймачем [PERSON] була укладена угода про погашення суми боргу, яка існувала на день укладення угоди - 10736,85 грн. протягом 36 місяців; а також на те, що 04 жовтня 2010 року наймач [PERSON] надав адміністрації ДП ЖК № 2 заяву про продовження дії вище вказаної угоди та зобов'язання сплатити борг в термін до 01 січня 2013 pоку. З тих самих підстав суд не бере до уваги твердження представника відповідачів про те, що позивач жодного разу не звертався з вимогою про оплату заборгованості, оскільки із зазначених вище угод, укладених між позивачем та відповідачем [PERSON], вбачається, що останньому було відомо про факт існування заборгованості і про необхідність погасити таку заборгованість. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Розділом VІІІ Прикінцевих положень зазначеного закону визначено, що договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, повинні бути приведені у відповідність із цим Законом до 01 січня 2006 року. Договори, не приведені у відповідність із цим Законом, втрачають чинність. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуг зобов'язаний підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. На підставі вищенаведеного судом не можуть бути прийнято до уваги посилання відповідачів на відсутність між ними та позивачем договірних відносин з огляду на недотримання відповідно до ст. 208 ЦК України письмової форми договору, що є, в свою чергу, підставою для звільнення їх від оплати житлово-комунальних послуг. Суд також не бере до уваги твердження представника відповідачів про те, що позивач не надав жодного документу, який би підтверджував виконання ним зазначених у заяві робіт (надання послуг) у визначеному обсязі та за відповідними тарифами, і ці документи необхідні для визначення достовірності здійснених ним послуг, виходячи з наступного. Також згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Частиною 4 статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. По справі встановлено, що відповідачі не зверталися, як того вимагає ч. 1 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до позивача для складання та підписання акта-претензії споживача. За таких обставин суд не приймає до уваги посилання відповідачів на відсутність факту надання послуг з боку позивача як на підставу несплати ними коштів за ці послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Частиною 2 статті 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Судом не може бути прийнято до уваги заяву відповідачів про застосування позовної давності, оскільки, як встановлено по справі, відповідачі на протязі 2007-2013 років продовжували вносити плату за отримані від позивача житлово-комунальні послуги, а позивач продовжував надавати відповідачам послуги та здійснював утримання будинку, про що свідчать наявні в матеріалах справи розрахунки нарахування та виплати за проживання та комунальні послуги по [ADDRESS]. За таких обставин, враховуючи те, що факт наявності заборгованості у відповідачами перед позивачем в сумі 26359,37 грн. доведений, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача вказану суму заборгованості та судовий збір в розмірі 263,59 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved