Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачі звернулися з даним позовом вказавши, що вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2012 року у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON], [INFO] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, що призвело до заподіяння різного ступеня тілесних ушкоджень [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнано винним та засуджено на 1 рік 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 2 роки, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 13 лютого 2013 року. В результаті ДТП, вчиненої [PERSON] по відношенню до автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. ВО Б 1716 ТЕ, під керуванням [PERSON], йому та пасажирам [PERSON] і [PERSON] завдано шкоди. Так, позивачам було завдано матеріальної, що полягає у витратах значних коштів на придбання медикаментів та медичних препаратів, та моральної шкоди, оскільки вони піддалися особливим душевним стражданням внаслідок пережитих ними подій, були порушені нормальні життєві звязки та уклад життя і його організація. Оскільки, особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Агролайф корми», та покликаючись на ст. 1172 ЦК України позивачі просять стягнути в їх користь компенсацію за завдану моральну шкоду: [PERSON] у розмірі 50000 гривень, [PERSON] у розмірі 50000 гривень та [PERSON] 30000 гривень. Так як, ТОВ «Агролайф корми» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності з Страховою компанією «Брокбізнес» та відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять стягнути в їх користь з цієї страхової компанії компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 15000 гривень, а позивач [PERSON] - шкоду завдану майну автомобілю ВАЗ 21063, д.н.з. ВО Б 1716 ТЕ, обраховану на основі висновку експерта НДЕКЦ з врахуванням амортизаційного зносу, який належить їй на праві приватної власності, у розмірі 12705,69 гривень. Також позивачами висловлена вимога про стягнення з відповідача ТОВ «Агролайф корми» понесених ними витрат по оплаті послуг адвоката в сумі 4129,20 гривень. Ухвалою суду від 05 листопада 2013 року [PERSON] залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з мотивів висловлених у ньому, просить задовольнити. Зазначив, що претензій морального чи матеріального характеру до співвідповідача [PERSON] позивачі не мають. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснили, що їм дійсно завдано моральної та матеріальної шкоди, просили позов задовольнити, до [PERSON] претензій морального чи матеріального характеру не мають. Представник ТОВ «Агролайф корми» в судовому засіданні проти позову заперечив повністю та пояснив, що ТОВ «Агролайф корми» не може згідно чинного законодавства нести відповідальність за дії особи в поза робочий час і які не повязані із виконанням будь-яких трудових обовязків, оскільки посилання позивачів на те, що [PERSON] зателефонували з роботи з вказівкою прибути на склад у м. Тернопіль, жодним чином не є обґрунтованими. Вважає єдиним можливим відповідачем у даній справі [PERSON], так як його визнано безпосереднім винуватцем ДТП, в якій було заподіяно шкоду позивачам, згідно вироку Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21.11.2012р. у справі №1-75/12, залишеним без змін апеляційним судом Тернопільської області (ухвала від 13.02.2013р. у справі №1912/1168/12). Щодо розміру матеріальної шкоди, завданої [PERSON], який визначений на підставі висновку експерта №7-57/12 від 07.06.2012р., наголосив, що даний висновок містить численні неточності та невідповідності, що ставить під сумнів його правильність. Крім того, щодо вимог про відшкодування моральної шкоди зауважив про неправдивість твердження про довготривале лікування, так як тілесні ушкодження [PERSON] не потягли навіть короткочасного розладу здоровя, а тілесні ушкодження [PERSON] відносяться до легких з короткочасним розладом здоровя; отримані [PERSON] ушкодження не супроводжувались загрозливими для життя явищами, що підтверджується висновком експерта №1279. Також відзначив про необґрунтованість розміру моральної шкоди та витрат на послуги адвоката. Представник ПАТ «Страхової компанії «Брокбізнес», будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, у судове засідання не зявився, однак у попередніх судових засіданнях проти позову заперечив з мотивів невиконання постраждалими особами свого обовязку, передбаченого ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, наголошував, що позивачами невірно розраховано суму страхового відшкодування, яка могла б бути стягнута. Щодо розміру матеріальної шкоди, завданої [PERSON], який визначений на підставі висновку експерта №7-57/12 від 07.06.2012р., зазначав, що даний висновок містить неточності та невідповідності. [PERSON] та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» передбачається, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух,відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин,утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоровю у звязку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). За змістом статті 1191 ЦК, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2012 року №1-75/12 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі терміном на 1 рік 6 місяців з поміщенням до кримінально-виконавчої установи та з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 2 роки. З описової частини вироку вбачається, що [PERSON] 18 травня 2012 року близько 20 год. 00 хв., в порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані сильного алкогольного спяніння, керував технічно-справним автомобілем [NUMBER], та рухався автодорогою «Тернопіль-Скалат-Жванець» у напрямку м. Тернопіль від с. Кутовсте Гусятинського району, із швидкістю близько 70 км/год. Рухаючись вказаною дорогою на 15 км + 450 м, [PERSON] в порушення вимог п. 11.2 та 11.3 Правил дорожнього руху України, не рухався якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, а виїхав на смугу зустрічного руху, виїзд на яку можливий лише для обгону та обїзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER], який рухався у зустрічному напрямку та ним керував водій [PERSON]. Внаслідок такого порушення вимог п. 1.5 та п. 10.1 ПДР України, підсудний [PERSON], який не повинен створювати небезпеку для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, створив такі умови, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди. Під час зіткнення водій автомобіля «ВАЗ 21063» [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, закритої травми грудної клітки, забою грудної клітки, лівобічної після травматичної пневмонії, ДН І ст, закритого краєвого внутрісуглобового перелому голівки лівої стегнової кістки (перелом Піпкіна III), перелому внутрісуглобового заднього краю лівої вертлюгової западини зі зміщенням, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою передньої черевної стінки, забою лівого гомілково-ступневого суглобу, садна поперекової черевної стінки, множинних саден обох гомілок, саден лобної ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи, стосовно живих осіб №1279 від 26.07.2012 року, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалого (більше 21 дня) розладу здоровя. Порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 1.5, 2.9 а, 10.1, 11.2 та 11.3 ПДР України, перебуває в прямому причинному звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, і заподіянню середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 13 лютого 2013 року вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2012 року №1-75/12 р. залишено без змін. Згідно висновку експерта №1238 від 24 липня 2012 року, враховуючи швидкість зниження концентрації алкоголю в крові живих осіб у звязку з окисленням, виведенням його тощо (в середньому цей показник становить 0,15‰ за 1 годину), можна припустити, що на момент ДТП 18.05.2012 року, біля 21 год., концентрація етилового спирту в крові [PERSON], із врахуванням часу забору взірця крові (19.05.2012 року о 01 год.) могла становити приблизно 3,35‰, що за функціональною оцінкою концентрації алкоголю в крові може відповідати показникам сильного алкогольного спяніння. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] повідомив, що 18 травня 2012 року, близько 16:30-17:00 год., перебував за місцем свого проживання та вжив 100 грам алкогольного напою міцністю 75-80 градусів. Приблизно о 18:15-18:20 год. йому зателефонували з роботи, а саме завідувач складом та попросила, щоб він підїхав в м. Тернопіль на склад товариства. Близько 18:45 год. Він зібрався та виїхав на службовому автомобілі FIAT DOBLO PANORAMA з дому, та поїхав в напрямку м Тернополя. По дорозі підібрав пасажира. Проїхавши с. Кутовсте, він виїхав на зустрічну смугу дороги та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106. В результаті ДТП обидва автомобілі отримали ушкодження, а пасажири ВАЗ 2106 тілесні ушкодження. Про ДТП повідомив завідувача складом, а на наступний день в телефонному режимі юриста ТОВ «Агролайф корми», який в свою чергу повідомив страхову коипанію. Після ДТП він спілкувався з [PERSON], якому давав кошти на лікування в сумі 3000 гривень. Також зазначив, що робочий день в нього не нормований, автомобіль йому видали як менеджеру для постійних робочих поїздок, чіткого переліку посадових обовязків в нього не було, міг виконувати роботу вантажника. Як вбачається з довідки №329 від 28.07.2012 року, виданої ТОВ «Агролайф корми» [PERSON] з 01 лютого 2012 року працює на даному підприємстві на посаді менеджера зі збуту. Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу стверджується факт належності автомобіля FIAT DOBLO PANORAMA, реєстраційний номер [NUMBER], ТзОВ «Агролайф інвест». Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Агролайф корми», останнє орендує вищезазначений автомобіль у ТзОВ «Агролайф інвест», та передало його у користування в робочих цілях [PERSON] 18 травня 2012 року. Зазнчив, що [PERSON] не використовував вказаний транспортний засіб (FIAT DOBLO PANORAMA, реєстраційний номер [NUMBER]), для виконання трудових (службових) обовязків, оскільки це була пятниця, позаробочий час, що підтверджується свідченнями завідувача складом в м. Тернопіль - [PERSON], а також довідковою інформацією про надані послуги оператора мобільного звязку МТС, яка не береться до уваги судом через недопустимість, як доказу, у звязку із особливістю вимог до змісту і форми довідково-інформаційних документів, а отже не дає можливості використати фактичні дані, які в ній містяться, для встановлення істини у справі. Таким чином, зважаючи на особливості роботи менеджера зі збуту, у звязку з відсутністю допустимих доказів неправомірного заволодіння [PERSON] транспортним засобом, що б підтверджували самовільне використання автомобіля, без достатньої на це правової підстави, суд приходить до висновку, що відповідальність за шкоду, завдану в наслідок ДТП, повинно нести ТОВ «Агролайф корми», з яким він перебував у трудових відносинах. Слід також відзначити, що Верховний Суд України 06.11.2013 року у справі № 6-108 цс 13 висловив наступну правову позицію. Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. ст. 1166 - 1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Згідно із ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суди зобовязані враховувати висновки Верховного Суду України. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до висновку експерта №1279 від 26 липня 2012 року, внаслідок ДТП 18 травня 2012 року, близько 20 год., водій автомобіля ВАЗ 21063 [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку та забою грудної клітки, а також закритого перелому тіла лівої кульшової кістки в ділянці заднього краю її западини та закритого крайового перелому головки стегнової кістки. Із зовнішніх тілесних ушкоджень у [PERSON] були виявлені садна чола та в ділянці перенісся, лівого ліктя, обох колін та гомілок і в ділянці лівого гомілково-ступеневого суглобу. Вид зазначених ушкоджень та їх морфологічні властивості свідчать про те, що вони утворилися від дії тупих предметів незадовго до поступлення [PERSON] у лікувальний заклад, не виключено у вказаний у постанові термін 18 травня 2012 року. Утворення відмічених у [PERSON] ушкоджень від частини салону автомобіля, за наведених у постанові обставин ДТП не виключається. Описані у [PERSON] тілесні ушкодження за ознакою тривалого (більше 21 дня) розладу здоровя відносяться до середньої тяжкості. Вони не супроводжувалися загрозливими для життя явищами. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що спричинення моральної шкоди повязує з тим, що з часу ДТП постійно лікується, відчуває головні болі, запаморочення, систематично відвідує лікарів кардіолога та невропатолога. Крім того, у нього порушились нормальні життєві звязки, особливо дається в знаки відсутність автомобіля, оскільки часто потрібно когось просити щоб відвіз в лікарню. Також зазначив про значні витрати на лікування. Згідно висновку експерта №1278 від 27 липня 2012 року [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що підтверджується неврологічною симптоматикою, властивою для такого виду закритої черепно-мозкової травми, і виявлене садно носа. Виявлені у [PERSON] ушкодження з огляду на їх вид і морфологічні властивості, утворилися від дії тупих предметів незадовго до госпіталізації у лікувальний заклад, не виключено в термін вказаний у постанові. Утворення описаних у [PERSON] ушкоджень за наведених у постанові обставин ДТП не виключається. За ступенем тяжкості виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження відносяться до легких з короткочасним розладом здоровя. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що після ДТП відчуває страх та головні болі, знервованість, приймає таблетки, часто консультується у лікарів по місцю роботи, оскільки працює в психо-неврологічній лікарні. Крім того, у неї порушились нормальні життєві звязки, вдома постійно напружена атмосфера, вона втратила відчуття впевненості та частково погіршилася память. У звязку з зазначеним просить стягнути моральну шкоду. Відповідно до довідки №18 від 19.05.2013 року, виданої Тернопільською обласною дитячою клінічною лікарнею, [PERSON] поставлено діагноз забійно-рвана рана верхньої губи зліва. В судовому засіданні [PERSON], яка є неповнолітньою, пояснила, що на сьогоднішній день фізично почувається нормально, однак після ДТП у неї зявився страх, порушений сон та досі приходить ночувати в кімнату до матері. Вважає це підставами для стягнення моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України у п. 9. постанови № 4 від 31.03.95 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи обсяг, характер та тривалість моральних страждань завданих [PERSON], [PERSON] та [PERSON] внаслідок ДТП, з урахуванням фактичних обставин справи та розяснень, викладених у п. 9 вищезгаданої постанови Пленуму ВСУ, суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «Агролайф корми» на користь позивачів: [PERSON] 10 000,00 гривень, [PERSON] 5 000,00 гривень та [PERSON] 2 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди. Щодо витрат в розмірі 4129,20 гривень на правову допомогу, надану [PERSON] адвокатом [PERSON], то слід відзначити, що в обґрунтування таких адвокат покликається на Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, повязаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, має підтверджуватись відповідними доказами. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Разом з тим, з долучених до позовної заяви документів на підтвердження понесених [PERSON] у даній справі судових витрат вбачається наступне. Відповідно до корінця до квитанції б/н до угоди від 11 вересня 2012 року від 12 березня 2013 року вартість правової допомоги наданої усім позивачам становить 4 000 гривень, які оплачені [PERSON] Позивачами надано обґрунтування на правову допомогу від 12.03.2013 року, яке уточнене 22.07.2013 року. Як вбачається з наданого обґрунтування від 22.07.2013 року, між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] 11 вересня 2012 року підписано договір про надання правової допомоги, однак такий суду наданий не був. З матеріалів справи не вбачається даних про кількість годин, затрачених представником на надання правової допомоги, характер наданих послуг та документальних підтверджень оплати таких витрат. Крім того, згідно вказаного обґрунтування, містяться дані про кількість годин, затрачених представником на представництво інтересів позивача [PERSON] у Підволочиському районному суді, а саме зазначено 9 годин, що фактично спростовується протоколами судового засідання, згідно яких [PERSON] було витрачено лише 1 годину 5 хвилин. З врахуванням викладено, у суду відсутні правові підстави для стягнення в користь позивача [PERSON] 4129,20 гривень витрат на правову допомогу, оскільки належних та допустимих доказів про їх понесення позивач і його представники суду не подали, а в матеріалах справи такі докази відсутні. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з ПАТ «Страхової компанії «Брокбізнес» про відшкодування майнової шкоди у розмірі 12705,69 гривень, суд зазначає, що відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закону) забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. З полісу №АА/7207251 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що ТзОВ «Агролайф корми», Львівська обл., Пустомитівський район, с. Давидів, вул. Львівська, 2, забезпечили автомобіль [NUMBER] номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску, зареєстрований у м. Львів, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю здоровю (на одного потерпілого) 100 000 (сто тисяч) гривень; за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) 50 000 (пятдесят тисяч) гривень; франшиза (страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи) 510 грн.; строк дії полісу один рік. Пунктом 1.4. ст. 1 Закону під особами, відповідальність яких застрахована, розуміється страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. З огляду на вказане, відповідно до матеріалів справи [PERSON] володів забезпеченим транспортним засобом правомірно, так як перебував в трудових відносинах з страхувальником ТОВ «Агролайф корми». Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно із ст. 23 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. З ст. 26-1 Закону вбачається, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, так, як відповідно до страхового полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю здоровю (на одного потерпілого) 100 000 (сто тисяч) гривень, звідси розмір відшкодування моральної шкоди одному потерпілому не може перевищувати 5 000 (пяти тисяч) гривень. Пунктом 22.1. ст. 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до висновку експерта, начальника сектору економічних та товарознавчих досліджень відділу інженерно-технічних та економічних досліджень НДЕКЦ при УМВСУ в Тернопільській області, №7-57/12 від 07 червня 2012 року, проведено експертизу автомобіля [NUMBER], який був пошкоджений в результаті ДТП 18 травня 2012 року, близько 20 год., в результаті зіткнення із автомобілем [NUMBER], під керуванням гр. [PERSON], [INFO], сума матеріальної шкоди завдана власникові автомобіля [NUMBER] внаслідок його пошкодження під час ДТП з врахуванням амортизаційного зносу, може становити 12 705 грн. 69 коп. В судовому засіданні відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджений інший розмір страхового відшкодування, а відтак, оскільки шкода заподіяна позивачу [PERSON], власнику автомобіля [NUMBER] (технічний паспорт серія АМ №810719) не перевищує страхової суми, зазначеної у страховому полісі, а тому підлягає до задоволення в сумі 12 195,69 гривень, оскільки згідно з п. 12.1 наведеного вище Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка згідно №АА/7207251 становить 510,00 гривень. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 вищезгаданого Закону, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України; така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України, при цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону у редакції від 09.01.2012 р., що була чинна на момент ДТП, обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 51000,00 гривень на одного потерпілого. Тобто, ліміт моральної шкоди згідно Закону, а не полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників засобів, як розраховано позивачами, становить 2 550,00 гривень. Тому, з урахуванням рекомендацій п. 9. постанови Пленуму Верховного Суду України у № 4 від 31.03.95 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та враховуючи характер та обсяг страждань, які зазнали потерпілі, їх моральні переживання, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ «Страхової компанії «Брокбізнес» на користь [PERSON] 2 550,00 гривень, [PERSON] 1 550,00 гривень та [PERSON] 1000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial