Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

27 серпня 1994 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖС № 266832 від 27 серпня 1994 року. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 30.11.2010 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 274753. Згідно з договором купівлі-продажу від 28.09.2001 № 1020 [PERSON] придбав у власність квартиру № 9, розташовану за адресою: вул. Войкова, 86, смт. Новомиколаївка, що підтверджується довідкою Новомиколаївського Госпрозрахункового Архітектурно-планувального Технічно-інвентаризаційного бюро від 11.11.2013 № 95. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Факт того, що квартира № 9, розташована за адресою: вул. Войкова, 86, смт. Новомиколаївка, є спільною сумісною власністю сторін визнано сторонами у судовому засіданні. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Частиною першою статті 372 ЦК України передбачена можливість поділу майна, що є у спільній сумісній власності, між співвласниками за домовленістю між ними. За правилом частини другої цієї статті, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За правилом частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач за первісним позовом, [PERSON], не надала суду жодних доказів на підтвердження існування обставин, що відповідно до ст. 70 СК України, є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя. Посилання позивача за первісним позовом на те, що з нею проживає її донька, як на підставу збільшення її частки у спільному сумісному майні, суд визнає безпідставним, оскільки, [PERSON] є повнолітньою та працездатною особою, що виключає можливість застосування у даній справі ч. 3 ст. 70 СК України. Таким чином, суд визнає позовні вимоги за первісним позовом щодо визначення частки у спільному майні такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме за позивачем слід визначити частку у спільному майні в розмірі 1/2. Відтак, вимоги за зустрічним позовом щодо визначення частки у спільному майні у розмірі 1/2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про визначення порядку користування спірною квартирою суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Оскільки підстав для відступу від засад рівності часток не встановлено, суд визнає обґрунтованими твердження позивача за зустрічним позовом, щодо необхідності виділення йому у користування житлової кімнати площею 16,4 кв.м., а відтак позивачу за первісним позовом слід виділити інші житлові кімнати площею 11,7 кв.м. та 8,5 кв.м. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До уточненої первісної позовної заяви позивачем [PERSON] додано квитанцію, якою підтверджується сплата нею судового збору в розмірі 114,70 грн., отже з урахуванням часткового задоволення її вимог щодо встановлення порядку користування житловим приміщенням, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, [PERSON], становить 57,35 грн. (пятдесят сім гривень тридцять пять копійок). Понесені сторонами судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ними за позовними вимогами майнового характеру не підлягає розподілу між ними, з огляду на відповідність понесених сторонами витрат, по 1000,10 грн. кожним, обсягу задоволених судом вимог за первісним та зустрічним позовами. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial