overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

25.07.2013 року позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду. В обґрунтування своїх вимог вказав, що відповідач у справі зареєстрований за адресою: [INFO], однак не проживає за цією адресою тривалий час, а саме з 2008 року. Квартира за призначенням не використовується, до неї ніхто не навідується, зі слів сусідів квартиронаймач виїхав за межі міста, комунальні послуги не оплачуються. Оскільки на теперішній час виникла необхідність заселити вказану квартиру особами, які дійсно потребують цього, позивач просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою вказаною адресою. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач до судового засідання не з’явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт того, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, квартира знаходиться у незадовільному стані, комунальні послуги не оплачуються. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім’ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON] є зареєстрованим за адресою: [INFO], однак не проживає за цією адресою тривалий час, а саме з 2008 року, квартира за призначенням не використовується, до неї ніхто не навідується, комунальні послуги не оплачуються, борги продовжують зростати. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі неодноразово уточнював, просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 170 від 19.05.2003 року в загальній сумі 278668 грн. 35 коп., та сплаченої суми судових витрат, посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов за кредитним договором. Відповідач позовні вимоги визнала частково, лише у сумі 46552 грн. 01 коп., посилаючись на сплату частини боргу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 19 травня 2003 року між позивачем КС «Альянс» та [PERSON], як членом кредитної спілки, був укладений кредитний договір за № 170, за яким позивач надав відповідачеві кредит – суду у розмірі 29150 грн. на строк на 2 місяці, по 19 липня 2003 р., зі сплатою 5% щомісячно, що складало 1457 грн. 50 коп. За взаємною згодою сторони продовжили термін цього договору до 9 січня 2004 р. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов’язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач не здійснила повернення частини кредиту, порушила умови договору, у зв’язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви у повному обсязі. Позивач не спростував твердження відповідача, що стягненню з [PERSON] підлягає лише сума 46552 грн. 01 коп., яка залишилася після часткової сплати [PERSON] наявної перед кредитною спілкою заборгованості. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом 30.10.2013 року та просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу щомісяця на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 12.03.2011 року, який рішенням суду від 11.10.2013 року розірваний. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який мешкає з нею і знаходиться на ії утриманні. Позивач не працює, оскільки здійснює догляд за малолітнім сином, у зв’язку з чим просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 16 частини з усіх видів доходу відповідача до досягнення сином 3-річного віку. Сторони у судове засідання не з’явилися, проте в матеріалах цивільної справи є заяви позивача і відповідача, в яких вони просять розглядати справу без їх участі. Позивач наполягає на заявлених вимогах, відповідач їх визнав повністю. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12.03.2011 року, який рішенням Совєтського районного суду м.Макіївки від 11.10.2013 року розірваний. Згідно представленій копії свідоцтва про народження сторони мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Нормами статті 76 цього ж Кодексу встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Нормами ст. 80 СК України передбачено стягнення аліментів одному з подружжя в частині від заробітку (доходу) іншого чоловіка або в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживають діти, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Дитина мешкає з позивачем, яка не працює, оскільки здійснює догляд за малолітнім сином. Відповідач офіційно працевлаштований, групи інвалідності не має, проте сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина на користь позивача у розмірі ? частини з усіх видів доходу за рішенням суду до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання непрацездатної дружини, повинен складати 16 частину з усіх видів його доходу. Крім цього, з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню сума судового збору в державний доход. На підставі ст.ст. 75, 76, 80, 84 СК України, ст.ст.60,79,88,213-215,218 ЦПК України, суд, –

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

17.09.2013р. ПАТ "Дельта Банк" звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.12.2010 року ПАТ "Дельта Банк" відповідно до договору № 006-04001-191210 надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 1345,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору, з кінцевим терміном повернення до 18.10.2011 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 1573,42 грн., де: заборгованість за кредитом в сумі 1272,89 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 23,51 грн., заборгованість за комісіями в сумі 277,02 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і суду пояснив, що сума заборгованості перед позивачем по оплаті заборгованості за кредитним договором погашена 21.10.2013р., тому в позовних вимогах просить відмовити. В підтвердження своїх доводів відповідач надав копії квитанцій про погашення заборгованості та сплаті судового збору. Вислухавши думку відповідача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України, наслідками порушення кредитного договору є зобов'язання позичальника сплатити неустойку, відповідно до статей 549-552 ЦК України. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Як видно з кредитного договору № 006-04001-191210 від 19.12.2010 року, ПАТ КБ "Дельта Банк" надав позичальникові [PERSON] грошові кошти (кредит) в сумі 1345,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 18.10.2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно з умовами кредитного договору. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав і станом на 25.07.2013 року сума прострочення загального боргу по кредитному договору, що підлягає сплаті склала 1573,42 грн. Відповідач надав суду квитанції про сплату вказаної заборгованості : № 27655836 від 21.10.2013 р. про сплату в сумі 1574 грн.00 коп.; № 78860396 від 21.10.2013 р. про сплату в сумі 230 грн.00 коп. Таким чином, згідно наданих документів, заборгованості за кредитним договором № 006-04001-191210 від 19.12.2010 року повністю погашена, тому в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» необхідно відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

ПАТ КБ „Приватбанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № NKXRRX11590062 від 01.10.2007 року в розмірі 32161,76 грн., посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати кредиту та відсотків за вказаним договором. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку заочного провадження, вимоги позову підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності учасників процесу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 01.10.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № NKXRRX11590062, відповідно до умов якого позивач надав відповідачукредит в розмірі 4651,18 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов кредитного договору. Дотепер відповідач не виконує свої грошові зобов'язання за вказаним договором належним чином, що привело до виникнення заборгованості по поверненню кредиту в розмірі 32161,76 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 2704,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом -10796,98 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1451,19 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором -15200,95 грн., а також штрафи відповідно до п.2.4.5.5 Умов та правил надання батьківських послуг- штраф (фіксована частина) -500 грн., штраф (процентна складова) - 1507,70 грн. На час розгляду справи заборгованість в розмірі 32161,76 грн. відповідачем не погашена. На підставі вищевикладеного, у відповідності зі ст. ст. 525, 526, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за кредитним договором № NKXRRX11590062 від 01.10.2007 року, тому з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 32161,76 грн. Таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 321,62 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно з усіх доходів, починаючи з 01.08.2013 року й до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивачка вказує на те, що відповідач - батько дитини, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. В судовому засіданні позивачка не з'явився, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO]. Так як на даний час відповідач коштів на утримання доньки не надає, дитина утримується за кошти позивачки. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Документально підтверджується, що [PERSON] дійсно є батьком [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим відповідач повинен виділяти кошти на її утримання. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягується судові витрати. Виходячи з вказаного, згідно зі ст. ст. 180, 181, 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 03 жовтня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної ради міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 341. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03 жовтня 1997 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом із нею. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на вирішення сімейних проблем. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З 2006 року вони з відповідачем мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Вона разом із дочкою мешкають однією сім'єю з іншим чоловіком. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна між ними немає. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України рішення у справі можливо постановити у судовому засіданні без участі сторін. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 03 жовтня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної ради міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 341, що підтверджується свідоцтвом про одруження /а.с. 6/. Мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 7/. Як зазначено в позові, сторони не підтримують шлюбних стосунків і позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, який згідно ст. 112 ч.2 СК України ухвалює рішення про розлучення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

10 жовтня 2013 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. При цьому посилалася на ті обставини, що з 30 квітня 2010 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. В теперішній час в Дзержинському районому судді м. Харкова знаходиться її позов про розірвання шлюбу. З відповідачем з червня 20012 року вони мешкають окремо один від одного. Періодично відповідач в невеликих сумах надавав гроші на утримання дитини. З огляду на наведене позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів прибутку відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав також суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 30 квітня 2010 року, справа про розірвання якого на теперішній час перебуває в провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз'ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, оскільки на думку суду сума аліментів зазначена позивачем є завищеною. Відповідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині утримання аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

Зважаючи на складність у виготовленні повного рішення суду, пов'язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

У липні 2013р. позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що, відповідно укладеного договору від 07.04..2007 р. відповідач [PERSON] 07.04.2007р. отримав кредит у розмірі 5112 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам „Розстрочка" складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до Умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядк: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов. У зв*язку з порушеннями умов кредитного договору відповідачем, утворилася заборгованість останнього перед Банком, яка станом на 23.05.2013р. складає 73727 грн. 67 коп., а саме: 5112 грн. - заборгованість за кредитом; 27692 грн.78 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3358 грн.62 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 33577 грн. 24 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3487 грн. 03 коп. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у сумі 73727 грн. 67 коп. та судові витрати. До судового засідання представник позивача не з"явився, надавши суду заяву, у якій просить суд розглянути справу у відсутності представника позивача, задовольнити позов та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з*явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, тому суд,

Outcome: partial