Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

17.05.2013 року позивач звернулась до суду з позовом до Європейської страхової компанії «Альянс», КП «ЧТУ», [PERSON], в якому просила стягнути з них на її користь3 867 грн. 19 коп. у відшкодування матеріальних збитків та 100 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] серпня 2012 року о 08.30 год., керуючи тролейбусом марки «ЗИУ-682 В»,бортовий номер № 380,після висадки пасажирів на зупинці «Пологовий будинок» по вул. Белова в м. Чернігові, перед початком руху не переконався, що його маневр буду безпечнимі не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, наїхав на [PERSON], в результаті якого остання отримала тілесні ушкодження, які у сукупності відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.Крім того, внаслідок наїзду, вона зазнала сильних душевних страждань. Ухвалою суду від 27 червня 2013 року неналежного відповідача Європейську страхову компанію «Альянс» замінено на належного Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА [PERSON]». 24 липня 2013 року позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути на свою користь з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА [PERSON]» 4038,21 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 6461,79 грн. у відшкодування моральної шкоди, а з КП «ЧТУ» Чернігівської міської ради 93538,21 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідачаКП «ЧТУ», [PERSON] та його представник позов визналичастково, а саме в частині обґрунтованих витрат на лікування позивача та 4 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Представник відповідачаПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА [PERSON]» до суду не зявився, про час і місце розгляду справи неодноразово оповіщався у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. У поданих запереченнях наголошував на відсутність в договорі добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу, укладеному між ПрАТ та КП «ЧТУ», умов про обовязок страховика відшкодувати моральну шкоду. Заслухавши пояснення представника позивача,відповідача [PERSON], представників відповідачів, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, щоБут А.В. наказом по КП «ЧТУ» № 161-к від 07 вересня 2009 року прийнятий в службу експлуатації водієм тролейбуса 3-го класу. 02 серпня 2012 року о 08.30 год., керуючи тролейбусом марки «ЗИУ-682 В», інвентарний бортовий номер № 380, після здійснення висадки та посадки пасажирів на зупинці громадського транспорту «Пологовий будинок»по вулиці Белова в м. Чернігові, [PERSON] проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, перед початком руху не переконався, що його маневр буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив наїзд на [PERSON], в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому латеральної кісточки без зміщення лівого гомілково-ступневого суглобу, саден та гематоми лівої стопи, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я, що підтверджується випискою епікриз № 9468(а.с. 32) Вироком Деснянського районного суду м. Чернігові від 11 січня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК Українизвільнити [PERSON] від відбування покарання з випробування, якщо він протягом строку в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки. Стягнуто з КП «Чернігівське тролейбусне управління» на користь [PERSON] 1 695 грн. 30 коп. матеріальних збитків та 18 000 грн. моральної шкоди, а всього 19 695 грн. 30 коп.(а.с. 4-9). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 01 квітня 2013 рокувирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2013 року щодо [PERSON] змінено, а саме виключено з вироку вказівку суду про «протиправну поведінку потерплої [PERSON], яка порушила п.п. 4.11, 4.14 «а,б» ПДР». При цьому, рішення про стягнення з КП «Чернігівське тролейбусне управління» на користь [PERSON] 1 695 грн. 30 коп. матеріальних збитків та 18 000 грн. моральної шкоди, а всього 19 695 грн. 30 коп., і відмову в решті позову скасовано, а справу в частині цивільного позову потерпілої [PERSON] направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд (а.с. 11-17). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З положень ч. 1 ст. 1195 ЦК України, вбачається, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. За приписом п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовуєувстановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до п. 23.1 ст. 23, п. 24.1 ст. 24 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, повязана з лікуванням потерпілого. У звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою,розміщенням,утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах тапридбанням лікарських засобів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач надала суду фіскальні чеки, якими підтверджує понесені нею витрати на лікування на придбання призначених їй лікарем медичних препаратів на суму 4038,21 грн. (а.с. 18-26, 96-97). Згідно з висновком експерта № 107 від 06 вересня 2013 року, складеним на підставі ухвали суду від 06 вересня 2013 року про призначення судово-медичної експертизи, для лікування травмуючого процесу, який був наслідком дорожньо-транспортної пригоди 02 серпня 2012 року, необхідні були медичні препарати та фіз. процедури, які зазначені в листках призначень, що маються в історії хвороби № 9468 на ім'я [PERSON], 1946року народження, та відповідають чекам, які знаходяться в матеріалах цивільної справи. При цьому, в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що фіскальні чеки на суму 19,30 грн. на а.с. 20, на суму 76,00 грн. на а.с. 21, на суму22,30 грн. на а.с. 23, а також квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» на суми 2,00 грн. та 15,00 грн. на а.с. 21 не повинні братися до уваги як медичні препарати, необхідні позивачеві для лікуваннятравм, спричинених ДТП, оскільки прямо не повязані з лікуванням. З висловленою у судовому засіданні вищевказаною думкою експерта повністю погоджується суд. Також суд не бере до уваги і товарно-транспортні накладні (а.с. 24, 25), оскільки з їх змісту неможливо достовірно встановити, що позивач отримувала через ТОВ «Нова Пошта» саме мазь «Іруксол», назва якої написана на аркуші поза накладною. Таким чином, позивачем доведено заподіяння їй матеріальної шкоди [PERSON] в розмірі 3344,61 грн., яку в силу ч. 1 ст. 1172 ЦК України, п. 22.1 ст. 22 Закону та відповідно до умов Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу № 11/02-2.00027835 від 28 грудня 2001 року (а.с. 72-77), повинно відшкодовувати ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА [PERSON]». Щодо відшкодування моральної шкоди та її розміру суд виходить з наступного. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Частиною 1, п. 1 ч. 2ст.23 ЦК України, передбачено відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 8 та 9 своєї постанови від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що під час ДТП отримала емоційний стрес, ні відповідач [PERSON], ні керівництво КП «ЧТУ» не вжили заходів для надання їй невідкладної медичної допомоги, більше двох місяців знаходилась на стаціонарному лікуванні, а зараз продовжує амбулаторне та потребує подальшого лікування, позбавлення її можливості доглядати за чоловіком, який є інвалідом І групи, витратою на її лікування грошових коштів, що призначались для лікування чоловіка, а також встановленням їй групи інвалідності. Суд погоджується з доводами позивача про отримання нею під час ДТП емоційного стресу та нервового перенавантаження, лікування протягом двох місяців на стаціонарі та амбулаторне лікування. Однак, доводи про не вжиття відповідачем [PERSON] заходів невідкладної медичної допомоги суд не приймає, оскільки вони суперечать показанням опитаних в судовому засідання свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що водій тролейбуса після ДТП відразу зателефонував до швидкої медичної допомоги, намагався допомогти потерпілій. Висновком експерта № 107 від 06 вересня 2013 року, складеним на підставі ухвали суду від 06 вересня 2013 року про призначення судово-медичної експертизи, спростовані і доводи позивача щодо причинного звязку її інвалідності з дорожньо-транспортною пригодою. Суд критично ставиться до такої підстави відшкодування моральної шкоди, як позбавлення позивача можливості доглядати за її чоловіком, який є інвалідом І групи, оскільки вони мають повнолітню дочку, проти чого не заперечував представник позивача, яка в силу вимог ст. ст. 202, 203 Сімейного кодексу України, зобовязана брати участь в утриманні непрацездатного батька. Також суд, враховуючи показання свідків [PERSON] та [PERSON], які одностайно заявили про грубу необережність позивача та стверджували, що саме вона є винною у ДТП, обставини ДТП, дійшов висновку про наявність в діях потерпілої [PERSON] ознак необережності під час дорожньо-транспортної пригоди. Так, свідок [PERSON] показав, що позивач під час руху тролейбусу стукала у його двері та скло, намагаючись його зупинити. До того ж, як вбачається з вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2013 року в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що переднім колесом тролейбусу їй придавило ногу до бровки, з чого вбачається, що кінцівка потерпілої під час ДТП перебувала не на тротуарі, а на проїзній частині. За таких обставин, моральна шкода, завдана [PERSON], полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням здоровя, зміною звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль, для відновлення здоровя, що суд враховує, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи форму вини [PERSON],наявність в діях позивача ознак необережності, і вважає за необхідне стягнути з КП «ЧТУ» на користь позивача5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 88 ЦПК України,з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА [PERSON]» підлягає стягненню на користь держави 229,40 грн., а КП «ЧТУ» Чернігівської міської ради 114,70 грн. судового збору.

Outcome: partial