Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-03 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особою такою, що втратила право користування будинком. Позов мотивує тим, що 25 квітня 2013 року укладено договір купівлі-продажу 1 / 2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Договір посвідчено нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], реєстраційний №50463135103. Відповідач у будинку не проживає, але з обліку реєстрації не знятий, тому позивач просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування 1 / 2 частиною житлового будинку [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] [INFO] на користь позивача судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. Позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 25 квітня 2013 року укладено договір купівлі-продажу 1 / 2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Договір посвідчено нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], реєстраційний №50463135103. Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна. Отже, [PERSON] втратив право користування 1 / 2 частини житлового будинку [ADDRESS] після укладеного договору. Відповідно до довідки №265 від 22.05.2013 року, [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS]. Згідно АКТу складеного 29.05.2013 року, [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] з листопада 2011 року. Виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 391 ЦК України вказує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Факт реєстрації відповідача за адресою квартири позивача, яка є її власністю, перешкоджає останній в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в її здійсненні, вимагає від нього додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у будинку. Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування. У зв'язку з наведеним суд вважає що в цій частині право позивача порушено та підлягає судовому захисту. Так статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003 передбачені підстави для зняття з реєстрації місця проживання згідно яких це проводиться на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), або свідоцтва про смерть. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved