Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-03 00:00:00

Позивач 13.03.2012 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачки. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням виконкому Дніпропетровської ради від 20.05.1999 року №1098 будинок №11 на ж/м Тополя-1 в м.Дніпропетровську переданий з балансу Міської клінічної лікарні №16 на баланс КЖРЕВП Бабушкінського району. Вказаний будинок зареєстрований за територіальною громадою м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, жилі приміщення в будинку 3, 4, 8 та 9 поверхів зареєстровані як гуртожиток. Рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 16.08.2011 року № 1751 житлові приміщення 3,4,8,9 поверхів визнані гуртожитком переселенського фонду КЖРЕВП Бабушкінського району. При прийнятті будинку на баланс було встановлено, що в кімнаті №50, площею 11,9 кв.м. (позиція 7 поверхового плану), розташованій на 8 поверсі зазначеного будинку без правовстановлюючих документів та реєстрації проживає [PERSON], яка пояснила, що вселилася в кімнату за згодою адміністрація МКЛ №16 і з нею укладений договір від 07.08.1995 року. Ордер відповідачці на вселення до гуртожитку не видавався, тому позивач вважає, що вона проживає у вказаній кімнаті незаконно, звільнити добровільно кімнату відповідачка відмовляється, в лікарні не працює. Позивач просить виселити [PERSON]Г з кімнати № 50, площею 11,9 кв.м., будинку №11 на ж/м Тополя-1 в м.Дніпропетровську (позиція 7 поверхового плану), без надання їй іншої житлової площі. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що відповідно до договору з Дніпропетровською міською клінічною лікарнею №16 від 07.08.1995 р. їй, як співробітниці лікарні, була надана житлова площа кімната, площею 11,9 кв.м., в гуртожитку в будинку №11 на ж/м Тополя-1, за яку вона зобовязалася сплачувати квартирну плату. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що КЖРЕВП Бабушкінського району пропустив строк для звернення до суду із своїми позовними вимогами, тому просила застосувати сроки позовної давності. Також позивач вважала, що відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» вона не підлягає виселенню з гуртожитку. Позивачка просила визнати за нею право користування житловим приміщенням кімнати №50, що розташована за адресою м.Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1, б.11. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, зустрічні вимоги підтримали. Вислухавши осіб, які з»явилися, дослідивши матеріали, справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні позову КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровську необхідно відмовити, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до договору з Дніпропетровською міською клінічною лікарнею №16 від 07.08.1995 р. [PERSON], як співробітниці лікарні, була надана житлова площа кімната, площею 11,9 кв.м., в гуртожитку в будинку №11 на ж/м Тополя-1, за яку вона зобовязалася сплачувати квартирну плату. Рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради за №1098 від 20.05.1999р. житловий будинок №11 на ж/м Тополя-1 в м.Дніпропетровську передано на баланс КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровська. Рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради за №1751 від 16.08.2001р. житлові приміщення 3,4,8,9 поверхів визнанні гуртожитком переселенського фонду КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровська. Відповідно до ст.132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення з гуртожитку, який їм було надано у звязку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожиток в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого житлового приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. А особи, які припинили роботу з інших підстав, ніж вказані у частині другій даної статті, а також особи, перераховані в статті 125 цього Кодексу, можуть бути виселені лише з наданням їм іншого житлового приміщення. Статтею 125 ЖК України передбачено, що без надання іншого житлового приміщення не можуть бути виселенні серед інших особи, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації, які надали їм приміщення, не менше десяти років, пенсіонери за віком та одинокі особи з проживаючими разом з ними неповнолітніми особами. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п»яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Ч.1 ст.19 цього Закону передбачено, що забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їхнім сім»ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті. Враховуючи, що [PERSON] отримала житлове приміщення в гуртожитку в звязку з роботою, адміністрація якої і надала їй житлове приміщення, те, що Бабушкінською районною у м.Дніпропетровську радою не виконаний п.2 рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1751 від 16.08.2001р. щодо узаконення проживання вселених осіб, а також, що іншого житла у неї немає, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] на законних підставах проживає в кімнаті №50 будинку №11 на житловому масиві Тополя-1 в м.Дніпропетровську. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до роз»яснень, викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на вимоги про визнання недійсним ордера на жиле приміщення за передбаченими ст.59 ЖК України підставами поширюється трирічний строк позовної давності. З цих самих підстав слід виходити при розгляді вимог про виселення осіб, договір найму жилого приміщення з якими укладений з порушенням встановленого порядку без видачі ордеру. В судовому засіданні [PERSON] з представником просили застосувати до вимог про виселення строк позовної давності. Встановлено, що позивач КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровська про проживання [PERSON] в кімнаті №50 в гуртожитку за вказаною адресою дізнався під час прийняття на баланс в 2001 році будинку №11 на ж/м Тополя-1 в м.Дніпропетровську, про що зазначив в позовній заяві у даній справі та про що зазначив в судовому засіданні представник КЖРЕВП, тому суд вважає, що з вимогами про виселення [PERSON] він звернувся до суду 13.03.2013 року із пропуском строку позовної давності, що у відповідності до положень ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Зважаючи на викладене, позовні вимоги КЖРЕВП Бабушкінського району задоволенню не підлягають, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району м. Дніпропетровська на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені нею витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 107 грн. 30 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved