Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на 49\\100 частини житлового будинку загальною площею 95,6 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], а також визнати право власності на земельну ділянку площею 0,05га за вказаною адресою. В обґрунтування позову вказує , що вона є донькою [PERSON]. 11 грудня 1962 року між [PERSON]- ії матір`ю та [PERSON] було укладено шлюб, в підтвердження чого послався на свідоцтво про одруження [NUMBER], про що в книзі записі актів громадянського стану зроблений запис за № 18. 03 жовтня 1987 року між ії батьком та мати шлюб було розірвано. В подальшому 19 березня 1988 року ії батьки звернулись із заявами до Першої Київської державної нотаріальної контори та отримали свідоцтво про право власності на частину в спільній сумісній власності подружжя відповідно до якого їм належало по ? частини в спільній сумісній власності подружжя. Вказує на те, що майно, яке перебувало в спільній сумісній власності подружжя складалось з 49/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS], який належав ії батьку [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори 22.11.1978 року, та довідки , виданої виконкомом Жулянської сільської ради народних депутатів 06.11.1988 за № 1534. Зазначає, що 19 березня 1988 року [PERSON]-батько позивачки , вирішив подарувати свою частку в спільній сумісній власності своїй колишній дружині [PERSON]-ії мати, в зв»язку з чим уклав з нею договір дарування 49/200 частин жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та розташований на присадибній ділянці земель радгоспу «Совки» та складається із загальної площі 95,6кв.м ,2 сараїв, погреба, вбиральні,1\\2 частини криниці. Також вказує, що будинок , який належав батькам позивача на підставі договору купівлі-продажу був поділений на частини, де 49/100 частини будинку належали [PERSON], а 51/100 частини належали [PERSON], тому при укладанні договору дарування частка визначалась , виходячи із 49/200 частин будинку. Позивач вказує у позові, що [INFO] померла ії мати, яка володіла на праві приватної власності 49/200 частин будинку та земельною ділянкою 0,05 га за адресою: [ADDRESS], проте за сімейними обставинами, спадкове майно вона належним чином не оформила, строк для прийняття спадщини пропустила, оскільки з моменту смерті минуло більше 10 років. Зазначає, що в спірному будинку вона прописана з 19.08.1988 року та постійно проживає в ньому по теперішній час, повністю утримує частину будинку, що належала мати на праві власності. Посилаючись на наведені вище обставини, позивач вважає, що набула права власності на 49/100 частки будинку за набувальною давністю, оскільки має місце сукупність трьох ознак володіння за набувальною давністю: добросовісність, безперервність та тривалість володіння, і з цих підстав просить задовольнити ії позовні вимоги. Крім того, вона просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,05га за вказаною адресою, оскільки до особи, що набула право власності на жилий будинок,будівлю або споруду, розміщені на земельні ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або ії частину, на якій вони розміщені, без зміни ії цільового призначення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задоволення. Відповідачі- Київська міська рада та Державний департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, будучи повідомленими належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання своїх представників не направили, про причини неявки суд не повідомили, у зв»язку з чим судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи, про що представник позивача не заперечувала. Третя особа- [PERSON]-, який повідомлявся судом про місце, день та час судового розгляду належним чином , в судове засідання не з`явився. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, виходить із наступного. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки, яка до мала дошлюбне прізвище [PERSON], видане Маломечетнським РАГС Миколаївської області, серія [NUMBER].( а.с.35). В подальшому у зв`язку з одруженням позивач змінила прізвище на [PERSON],що підтверджується копією свідоцтва про одруження, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва, серія [NUMBER]. ( а.с.33). З матеріалів справи вбачається, що батьки позивачки перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.12.1962 року, які розірвали шлюб 11.10.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, серія [NUMBER]. (а.с.39). Матеріали справи свідчать про те, що батьку позивачки [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 22.ІІ.1978 року за р.613 та довідки , виданої виконкомом Жулянської сільської Ради народних депутатів 6.ІІ.1988 р. за № 206 , зареєстрованого по господарській книзі виконкому під № 1534 належало 49\\200 частин спірного будинку, який складався із 4 кімнат пл..12,9 кв.м,7,4 кв.м,6,6 кв.м,та 17,2 кв.м, зазначених по поетажному плану під індексом 1-3,1-4,1-5,1-6, кухня пл..18,9 кв.м по плану 1-1, санвузол 3,7 кв.м по плану 1-2, сарай під літерою « Б», сарай під літерою « Д», погреб під літерою В, вбиральня під літерою « Г»,1\\2 частина криниці, зазначеного по плану №1, огорожа по плану 2-4. Судом встановлено, що 19 березня 1988 року батьками позивачки отримано свідоцтво про право власності на частину в спільному майні подружжя, яке видане нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 2075 відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] є співвласниками 1\\2 частини у спільному майні подружжя, яке складається з жилого будинку за адресою: [ADDRESS], який в подальшому внаслідок адміністративно-територіальної реформи відноситься до території Солом`янського району м. Києва.( а.с.36). В подальшому, як встановлено судом батьком позиваці було подаровано на ім`я ії мати [PERSON] 49/200 частин жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та розташований на присадибній ділянці земель радгоспу «Совки» та складається із загальної площі 95,6кв.м ,2 сараїв, погреба, вбиральні,1\\2 частини криниці, про що свідчить договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори, реєстровий номер № 2079. ( а.с.37-38). Матеріали справи свідчать також про те, що відповідно до Наказу Радгоспа « Совки» від 11.02.1988 року за [PERSON] у зв`язку з укладеним договором дарування частини будинку закріплено 0,05га земельної ділянки. ( а.с.54). Судом також встановлено, що інша 51\\100 частина будинку належить на праві власності [PERSON], про що свідчить копія технічного паспорту на будинок. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області. ( а.с.40). Судом встановлено,що після смерті [PERSON] в вересні 2002 року позивач [PERSON] фактично вступила в управління та володіння частиною будинку, що належала останній на праві власності за життя понад , відкрито і безперервно користується нею понад 11 років,.Весь цей час будинок утримувався в належному стані, позивач сплачував всі рахунки, що підтверджується копіями квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.61-67). Судом не встановлено фактів перешкоджання доступу до спірного майна будь-яких осіб, які мали отримувати про це майно інформацію з боку позивача . Одже факт володіння [PERSON] 49\\100 частиною спірного будинку завжди був очевидний для третіх осіб, в тому числі і до можливих спадкоємців, які мали можливість це бачити. Всі документи на спірну квартиру, зокрема і правовстановлюючий документ, є в наявності і предоставлені суду позивачем . Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, тому положення ст.344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин з 1 січня 2001р. З огляду на викладені вище обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість на підставі діючого законодавства визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 49/100 частин будинку по [ADDRESS] яка зареєстрована на праві власності за померлою [PERSON], оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа 49/100 частин спірного будинку відкрито, безперервно володіє спірним будинкубільше ніж десять років, особисто несе витрати по його утриманню. Разом з тим, відповідно до ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому для виникнення права власності на земельну ділянку перебігу набувальної давності недостатньо. Завершальним юридичним фактом виникнення прав на землю є рішення відповідних органів про передачу земельної ділянки. Причому згідно із ЗК за набувальною давністю особа може набути як право власності на земельну ділянку, так і право користування. Отже, в силу ст.ст.9,119 ЗК України повноваження щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування належить міським рада шляхом прийняття відповідного рішення у порядку передбаченому ст.118 Земельного Кодексу України. З огляду на відсутність доказів в підтвердження звернення до Київської міської ради в особі відповідного органу з приводу передачі у власність у порядку набувальної давності земельної ділянки, відсутність підтвердження титульного володіння [PERSON] земельною ділянкою, суд вважає в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial