Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

6 листопада 2013 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23930,22 грн. та відшкодування завданої порушенням її трудових прав моральної шкоди в розмірі 7500 грн. Позов обґрунтований наступним. Згідно з наказом Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті № 464-УП/к від 2 серпня 2013 р. позивача звільнено з роботи з посади головного спеціаліста з режимно-секретної роботи на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та ст. 37 Закону України «Про державну службу» у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності. Загальний трудовий стаж позивача становить 34 роки 8 місяців 22 дні, в тому числі на державний службі 17 років 6 місяців 6 днів. Відповідно до ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» позивач у зв'язку з виходом на пенсію має право на грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів. Позивач послалася на те, що в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України щодо строків розрахунку при звільненні відповідач у день звільнення не виплатив їй грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, що становить 14397,49 грн. Вказана грошова допомога була їй виплачена лише 31 жовтня 2013 р., після її повторного письмового звернення до відповідача. З огляду на вказане відповідач на підставі ст. 117 КЗпП України повинен виплатити її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить 23930,22 грн. Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтувала тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона безпідставно була позбавлена права на вчасне отримання належних їй виплат, затягування процесу виплати грошової допомоги забрало значну частину її часу, спричинило душевні хвилювання, вплинуло на її родинні стосунки та стан її здоров'я. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] визнав позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 вересня по 31 жовтня 2013 р. Послався на те, що відповідачу стало відомо про призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» лише з довідки Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва від 18 вересня 2013 р., а отже термін прострочення розрахунку при звільненні за період з 18 вересня по 31 жовтня 2013 р. становить 44 днів, а не 87 днів як зазначає позивач. Вказав, що у день звільнення 6 серпня 2013 р. позивач була ознайомлена з наказом про звільнення під особистий підпис і жодних заперечень щодо розрахунку від неї не надходило. І лише 18 вересня 2013 р. позивач подала заяву про виплату грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів та довідку про те, що вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва і отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Оскільки позивач була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, відповідач звернувся до Міністерства соціальної політики з листом щодо надання роз'яснення з приводу правомірності виплати в даному випадку 10 посадових окладів, про що позивачу було відомо. Після одержання відповідного роз'яснення відповідач виплатив допомогу. Вказав також на недоведеність позивачем ні факту завдання їй моральної шкоди, ні її розміру. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] прийнята на роботу в Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті на посаду головного спеціаліста з режимно-секретної роботи з 1 червня 2012 р. Наказом від 2 серпня 2013 р. № 464-УП/к [PERSON] звільнено із займаної посади з 6 серпня 2013 р. за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності на підставі ст. 38 КЗпП України та ст. 37 Закону України «Про державну службу» (а.с. 9-13, 15). Як зазначено у позовній заяві, і ця обставина не оспорюється відповідачем, на день звільнення трудовий стаж позивача на державний службі становить 17 років 6 місяців та 6 днів. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Як встановлено в суді, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті у день звільнення виплатила [PERSON] лише заробітну плату та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, а грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів їй виплачена не була. Наказ про виплату [PERSON] грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів було видано відповідачем лише 25 жовтня 2013 р. (а.с. 18) і вказана допомога в розмірі 14397,49 грн. надійшла на банківський рахунок позивача 31 жовтня 2013 р. (а.с. 19). Жодних доказів на підтвердження доводів про те, що фактично кошти були перераховані у день видачі наказу, а на рахунок позивача вони були зараховані через п'ять днів з вини банківської установи, відповідач не надав. Доводи відповідача про те, що заява про виплату грошової допомоги подана позивачем лише 18 вересня 2013 р., а на момент звільнення жодних заперечень щодо розрахунку вона не висувала не ґрунтуються на законі з огляду на те, що положення ст. 37 Закону України «Про державну службу» передбачають обов'язок підприємства, установи, організації виплатити державному службовцю грошову допомогу і вказаною нормою зазначений обов'язок не пов'язується з поданням особою відповідної заяви. А отже у день звільнення позивач мала право на одержання грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів. Суд вважає безпідставними і ствердження відповідача про те, що про призначення позивачу пенсії стало відомо лише з довідки Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва від 18 вересня 2013 р., оскільки вказуючи підставою звільнення вихід на пенсію по інвалідності відповідач не міг не знати про те, що у період перебування на державній службі [PERSON] визнано інвалідом 2 групи, і з 2010 р. вона перебуває на обліку в Пенсійному фонді України (а.с. 8). [PERSON] звернулася до суду з позовом 6 листопада 2013 р., тобто у встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разів невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що грошову допомогу [PERSON] повинна була отримати 6 серпня 2013 р., а отримала 31 жовтня 2013 р., затримка розрахунку складає 87 днів. Згідно довідки відповідача середньоденний заробіток позивача становить 275,06 грн. (а.с. 20), а отже до стягнення підлягає 23930,22 грн. При вирішенні вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд виходить з загальних положень про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних справ, встановлених ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до вимог якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає доведеним, що несвоєчасне отримання розрахунку при звільненні з роботи завдало [PERSON] певних моральних страждань та переживань, оскільки з вини відповідача вона своєчасно не одержала значну суму, на яку вправі була розраховувати при плануванні свого бюджету. Враховуючи наведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, заподіяну позивачу моральну шкоду суд визначає в розмірі 200 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України присудженню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір, від сплати якого позивач згідно закону звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: partial