Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

24 липня 2013 позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаною позовною заявою та просив суд ухвалити рішення, яким виселити відповідача з квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що спірне житлове приміщення раніше перебувало в іпотеці на забезпечення зобов'язань відповідача перед позивачем, та внаслідок неналежного виконання відповідачем основного зобов'язання, згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, заборгованість відповідача за основним зобов'язанням була звернена на предмет іпотеки. 07.03.2012 року відповідачу було направлено письмову вимогу про виселення з житлового приміщення на яке звернено стягнення заборгованості, однак добровільно відповідач у встановлені законом строки вказану вимогу не виконала, а за такого, на думку позивача, наявні підстави для ухвалення рішення про примусове виселення відповідача та всіх інших осіб що зареєстровані та проживають у спірному житловому приміщенні, та зняття їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про поважні причини своєї неявки не повідомила, заяв про відкладення засідання або про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, а та такого, відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 224 ЦК України суд ухвалив постановити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали по справі, що були надані суду, суд встановив наступне: Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва №2-4108/11 від 13.12.2011 року, що має для суду преюдиціальне значення та факти встановлення таким рішенням в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України додаткового доказування не потребують, в рахунок погашення заборгованості відповідача перед ПАТ «Себ-Банк» за договором кредиту №053-в/41 від 05.04.2007 року звернено стягнення на предмет іпотеки, яким є квартира [ADDRESS]. Відповідно до наданих суду доказів, з 27 червня 2012 року найменування Банку ПАТ «СЕБ-банк» змінено на ПАТ «Фідобанк», що є повним правонаступником ПАТ «Себ-Банк». 07.03.2012 року відповідачу позивачем було направлено письмову вимогу про виселення з житлового приміщення на яке звернено стягнення заборгованості (копія вимоги міститься в матеріалах справи), однак згідно наданих суду відомостей добровільно відповідач у встановлені законом строки вказану вимогу не виконала. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення провадиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки всі мешканці такого житлового приміщення зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя, або нового власника, добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений законом, або погоджений між сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За викладених обставин суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для ухвалення судом рішення про виселення відповідача та всіх інших осіб що проживають у спірному житловому приміщенні квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають оскільки законом передбачено інший порядок зняття з реєстрації обліку місця проживання громадян. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені таким позивачем судові витрати в розмірі, пропорційному до задоволених позовних вимог - 114,70 грн.

Outcome: partial