Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. 31 жовтня 2013 року його знайомий [PERSON] попросив у позивача позичити грошей. Відповідач пояснив, що йому терміново необхідно оплатити борги у виконавчій службі по пенсійному фонду, щоб не забрали арештоване майно. Позивач вирішив допомогти [PERSON] і позичив йому 11 тис.грн., при цьому відповідач власноручно та в присутності двох свідків написав боргову розписку. При позиці грошей сторони визначили термін їх повернення до 30 листопада 2013 року. Проте відповідач у встановлений строк гроші не повернув. На неодноразові усні попередження про повернення боргу [PERSON] не реагує, добровільно повертати борг відповідач відмовляється. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача 11 000,00 грн. боргу, 3% річних із розрахунку 0,90 грн. за день з 01.12.2013 року по день винесення рішення суду, а також судові витрати. Позивач в судове засідання не з’явився, проте подав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить стягнути із [PERSON] 11000,00 грн. боргу, 3% річних станом на 30.12.2013 року в розмірі 27,12 грн., а також судові витрати. Позивач просить провести розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з’явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Суд, за згодою позивача та, враховуючи вимоги ст.ст.224-226 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 31 жовтня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 11 000,00 грн., про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи (а.с.3, 10). В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається зі змісту розписки, [PERSON] зобов’язався повернути борг до 30.11.2013 року. Стаття 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками,у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості,що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Підставою для задоволення позовних вимог є невиконання відповідачем свого зобов’язання щодо повернення суми боргу. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому, враховуючи кількість днів прострочення виконання зобов’язання щодо повернення боргу, суд приходить до висновку, що станом на 30.12.2013 року з відповідача слід стягнути 3 % річних в розмірі 27,12 грн. (11 000,00 грн.* 0,03/365 днів *30 днів). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст. 625, 1046,1047,1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved