Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа Державна міграційна служба Індустріального району м. Дніпропетровська про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою площею. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня 1999 року належить на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS]. На даний час в квартирі зареєстровані 3 особи: вона, її молодший неповнолітній син [PERSON], [INFO] та її старший син [PERSON]Г відповідач по справі. До січня 2007 року відповідач проживав у її квартирі поводив себе не достойно, зловживав спиртними напоями і наркотиками, не робив, часто йшов з дому, у звязку з чим вона була вимушена розшукувати його і повертати додому. 19 січня 2007 року відповідач знов пішов з дому і коли вона його розшукала, він заявив, що повертатися додому не бажає, проживати у квартирі не буде, буде жити самостійно. Тоді ж у січні 2007 року, відповідач забрав усі свої належні йому особисті речі і з того часу жодного дня у квартирі не проживає, житлом не користується, повернутися не намагався, речей його в квартирі не має, участь в утриманні і обслуговуванні квартири не приймає, комунальні платежі не оплачує, т.п. не виконує обовязків, які передбачені ст.156 ЖК України. Оплату комунальних послуг, які нараховуються по кількості зареєстрованих осіб, за відповідача вона вимушена оплачувати самостійно, що для неї, матері одиначки, дуже важко. Вона ніколи не чинила перешкод у поверненні і проживанні відповідача у квартирі. Оскільки відповідач добровільно пішов з квартири та більше року не проживає в спірній квартирі то вважає, що він втратив право на користування спірною квартирою та просила суд: визнати [PERSON], [INFO], особою, яка втратила право користування житлом у квартирі [ADDRESS]; зобовязати Державну міграційну службу Індустріального орайону м. Дніпропетровська зняти [PERSON], [INFO] з реєстрації в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Індустріального районного суду м. дніпропетровська від 03 квітня 2013 року в якості третьої особи було залучено Комунальний заклад соціального захисту Центр соціально-психологічної реабілітації дітей та замінено Державну міграційну службу Індустріального району м. Дніпропетровська на Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області. В попередньому судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. В подальшому відповідно до заяви просила суд розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання зявився. Відповідно до заяви від 20.05.2013 року відповідач просив суд розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги визнав. Представники третіх осіб в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши позивачку в попередньому судовому засіданні , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.09.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3-7797, [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] ( а.с.61). Право власності зареєстроване в КП ДМБТІ ( а.с.6 зв. ) та отримано технічний паспорт ( а.с.12-15). Відповідно до довідки ЖКП Північне від 09.11.2012 року №2485 в квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] ( а.с.7). Позивачем заявлено вимогу щодо усунення перешкод в користуванні спірною квартирою і правовою підставою вказано ст.ст. 391, 405 ЦК України. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України , член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні відповідач добровільно виїхав із квартири в січні 2007 року забравши всі речі, і більше року не проживає в спірній квартирі, що підтверджується актами про не проживання від 15.03.2010 року, 22 жовтня 2012 року ( а.с.19-20) та визнанням позову відповідачем і тому він втратив право на користування житлом. Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи, у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог та вважає необхідним позов задовольнити в частині визнання [PERSON], [INFO], особою, яка втратила право користування житлом у квартирі [ADDRESS]. Щодо заявлених позовних вимог про зобовязання зняття з реєстрації відповідача і спірній квартирі, які заявлені до третьої особи, то оскільки судом визнано відповідача особою, яка втратила право користування житлом, що є підставою для знаття з реєстрації, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі в розмірі 107 грн. 30 коп.

Outcome: partial