Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного підприємства Агротех, в якому зазначив, що вона відповідно до Державного акту від 22.03.2001 року є власником земельної ділянки площею 8,29 га, розташованої в межах території Веселобалківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, яку за договором оренди від 15.04.2003 року, передала в користування ПП Агротех строком на пять років. Свого примірника договору на руки не отримувала і тому не памятає чи його підписувала. В січні, квітні 2011 року та в квітні 2012 року в письмовій формі зверталася до згаданого підприємства із заявами щодо припинення договору оренди, однак на ці звернення відповідач не реагував, а після того як вона в квітні 2013 року приступила до обробітку належної їй земельної ділянки, став чинити перепони в користуванні ділянкою. Отримавши у лютому 2012 року один з примірників договору оренди від 15.04.2003 року та ознайомившись з ним виявила, що в договорі відсутній її підпис, а сам договір, який був зареєстрований в Казанківському відділі ДЗК 17.02.2010 року, не містить в собі всіх істотних умов, передбачених ст.15 Закону України Про оренду землі. Зокрема в договорі оренди землі відсутні умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, тому посилаючись на викладене просила визнати спірний договір оренди землі від 15.04.2003 року недійсним, скасувати його державну реєстрацію та зобовязати відповідача повернути належну їй ділянку, а також стягнути на його користь з відповідача судові витрати. Згодом позивач [PERSON] своєю заявою від 22.11.2013 року уточнила позовні вимоги і просила визнати договір оренди землі від 15.04.2003 року недійсним та усунути перешкоди в користуванні належною їй ділянкою. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені (уточненні) вимоги і просила їх задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що між ПП Агротех та власником земельної ділянки [PERSON] 15.04.2003 року був укладений договір оренди належної останній земельної ділянки площею 8,29 га строком на 10 років, який був зареєстрований 17.02.2010 року за №041049100195. Умови договору були узгодженні при його підписанні, виплата орендної плати здійснюється своєчасно, заборгованості не існує, тому вважає, що підстав для визнання цього договору недійсним не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, тобто відносини сторін повинні регулюватись Законом України Про оренду землі. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998 року (далі - Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК України. В силу п.1 ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю серії І-МК №018521 від 22.03.2001 року являється власником земельної ділянки, площею 8,29 га, розташованої на території Веселобалківської сільської ради, переданої їй у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зміст спірного договору оренди землі від 15.04.2003 року вказує на те, що між власником земельної ділянки, площею 8,29 га [PERSON] та приватним підприємством Агротех була досягнута домовленість про передачу земельної ділянки в оренду строком на 10 років. Договір зареєстрований в Казанківському районному відділі Миколаївської регіональної філії Центру ДЗК 17 лютого 2010 року за №041049100195. На момент досягнення згоди між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПП Агротех щодо укладення договору оренди орендодавець [PERSON] не мала будь-яких заперечень проти умов договору щодо обєкту оренди, строку його дії, розміру орендної плати та порядку її виплати, інших істотних умов, зазначених в тексті договору. Таких заперечень вона не мала і на момент реєстрації вказаного договору, що вказує на те, що при вчиненні зазначеного правочину (на момент досягнення з ПП Агротех згоди в належній формі з усіх істотних умові договору) позивач [PERSON] мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, а її волевиявлення як учасника правочину було вільним і відповідало її внутрішній волі. За таких обставин, суд вважає, що спірний договір був укладений відповідно до положень ст. ст.14, 15, 18 Закону України Про оренду землі (чинним на момент підписання спірного договору) і без порушень вимог ст. ст.4-6, 11, 17, 19 цього Закону. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року при розгляді справи №6-127цс, предметом якої був спір про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого при вирішенні зазначеної категорії справ правове значення має наявність у сторони договору волі на його укладення на момент досягнення з іншою стороною договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент державної реєстрації цього договору. Враховуючи викладене суд вважає, що не існує підстав для визнання спірного договору оренди земельної ділянки недійсним, тому відмовляє позивачу в задоволенні заявлених вимог. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed