Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

До суду звернулася з позовом [PERSON] до Вінницького обласного інституту післядипломної освіти педагогічних працівників про визнання незаконними доган, наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Позовну заяву мотивовано тим, що [PERSON], працювала завідувачем кабінетом методики викладання української мови і літератури Вінницького обласного інституту після-дипломної освіти педагогічних працівників з 25.01.1996 р. по 22.01.2013 р., є головою первинної профспілкової організації Вінницького обласного інституту післядипломної освіти педагогічних працівників, членом Ради та Президії Ради Конфедерації Вільних профспілок Вінницької області. 22.01.2013 р. відповідно до наказу № 13-к за підписом ректора інституту Дровозюка С.І. позивачка звільнена з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України з формулюванням: «за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку». Підставою для звільнення стали службові записки проректора з науково-педагогічної та навчально-методичної роботи Іваниці Г.А. від 29.12.2012 р. та проректора з науково педагогічної роботи та моніторингу якості освіти Білика О.О. від 29.12.2012 р., а також неодноразово застосовані дисциплінарні стягнення, а саме догани (наказ від 24.10.2012 р. за № 129-к, наказ від 07.11.2012 р. за № 137-к, наказ від 29.12.2012 р. за № 166-к. Вважаючи наказ № 13-к від 22.01.2013 р. про звільнення з роботи незаконним, так як він прийнятий з грубим порушенням чинного законодавства, позивачка звернуласьдо суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, однак судом причини неявки останнього у судове засідання визнано неповажними, оскільки заяв про розгляд справи у відсутність представника відповідача до суду не надходило, він був належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду справи, був присутній у судових засіданнях, які відбулись 16.10.2013 р. 11.12.2013 р., а відтак, на думку суду, умисно не з'явився в судове засідання, зловживаючи своїми правами та обов'язками.. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, суд прийшов до переконання в тому, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON], працювала завідувачем кабінетом методики викладання української мови і літератури Вінницького обласного інституту після-дипломної освіти педагогічних працівників з 25.01.1996 р. по 22.01.2013 р., є головою первинної профспілкової організації Вінницького обласного інституту післядипломної освіти педагогічних працівників, членом Ради та Президії Ради Конфедерації Вільних профспілок Вінницької області. 22.01.2013 р. відповідно до наказу № 13-к за підписом ректора інституту Дровозюка С.І. позивачка звільнена з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України з формулюванням: «за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку». Підставою для звільнення стали службові записки проректора з науково-педагогічної та навчально-методичної роботи Іваниці Г.А. від 29.12.2012 р. та проректора з науково педагогічної роботи та моніторингу якості освіти Білика О.О. від 29.12.2012 р., а також неодноразово застосовані дисциплінарні стягнення, а саме догани (наказ від 24.10.2012 р. за № 129-к, наказ від 07.11.2012 р. за № 137-к, наказ від 29.12.2012 р. за № 166-к. Наказ № 13-к від 22.01.2013 р. обґрунтовується тим, що позивачка не виконала роботу визначену посадовими обов'язками і планом роботи інституту, а саме позивачка не виконала роботу визначену посадовими обов'язками і планом роботи інституту, не здійснила організацію, планування методичної роботи з учителями української мови і літератури в квітні 2012 р. в Теплицькому р-ні., у вересні 2012 р. в Шаргородському р-ні, в листопаді 2012 р. в Літинському р-ні.не здійснила виїзди в райони для надання методичної допомоги: Крижопільський р-н., м. Жмеренка, м.Ладижин, м. Козятин, Чечельницький р-н., Тульчинський р-н. Крижопільський р-н.Обгрунтування наказу відповідача суд вважає безпідставним, оскільки позивачка: з 03.09.2012 р. по 14.09.2012 р. проводила курси в м.Вінниці. З 07.09.2012 р. по 16.09.2012 р. та з 18.09.2012 р. по 29.09.2012 р. знаходилась на лікуванні. Була домовленість з районом, що позивачка здійснює виїзд 02.10.2012 р., але ректор Дровозюк С.І. заборонив, мотивуючи це тим. що виїзд було заплановано не в жовтні, а в вересні. Отже, в вересні з об'єктивних причин не могла виїхати (знаходилась на лікуванні), а в жовтні 2012 р. не дозволив ректор. З 05.11.2012 р. по 06.11.2012 р. знаходилась у відпустці. З 07.11.2012 р. по 10.11.2012 р. знаходилась у відрядженні на семінарі в м.Чернігові. З 12.11.2012 р. по 14.11.2012 р. знаходилась у відпустці. З 15.11.2012 по 21.11.2012 р. знаходилась на сесії в м.Дрогобичі, так як отримую другу вищу освіту. Крім того, Наказ № 13-к від 22.01.2013 р. обґрунтовується тим, що [PERSON] зобов'язана була вивчити досвід учителя Калинівської ЗОШ I-III ступенів №2 [PERSON] та Некрасівської ЗОШ I-III ступенів [PERSON] Однак це не відповідає дійсності, так як вчитель Калинівської ЗОШ №2 [PERSON] постійно запрошувалась позивачкою на курси в інститут для проведення практичних занять на курсах. За її досвідом роботи було проведено обласний семінар в інституті з проблем, над якими працювала ця вчителька. Вчителька Некрасівської ЗОШ [PERSON] з ініціативи [PERSON] постійно брала участь у проведенні пракричних занять на курсах 2011-2012 рр. крім того. вона брала участь в конкурсі «Вчитель року». Готувався виїзд у школу, але через протидію адміністрації інституту виїзд не відбувся. Також, Наказ № 13-к від 22.01.2013 р. обґрунтовується тим, що позивачка не виконала наказ ректора № 193 від 05.12.2012 р. та не надала підписаний нею звіт про роботу за 2012 р., що не відповідає дійсності, так як звіт [PERSON] надала, однак його форма не передбачала підпису, про що вона пояснювала ректору 21.01.2013 р. після закінчення робочого часу, однак 22.01.2013 р. і з цієї підстави була звільнена з роботи, Крім того, Наказ № 13-к від 22.01.2013 р. обґрунтовується тим, що її неодноразово притягували до дисциплінарної відповідальності: наказ від 24.10.2012 р. за № 129-к, наказ від 07.11.2012 р. за № 137-к, наказ від 29.12.2012 р. за № 166-к , однак рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2013 року вищевказані догани скасовані, оскільки адміністрацією не дотримано положень ст. 41 («Гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів») ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», та ст. 252 («Гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів») Кодексу Законів про працю України, які говорять за те, що «Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є» - що в даному випадку дотримано не було, так як догани позивачці оголошено адміністрацією інституту без попередньої згоди первинної профспілкової організації Вінницького обласного інституту післядипломної освіти педагогічних працівників головою якої є [PERSON], та Конфедерації вільних профспілок Вінницької області членом президії ради і ради якої являється позивачка. Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, що в даному випадку адміністрацією дотримано не було. Відповідно до статті 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок), що в даному випадку адміністрацією дотримано не було. Враховуючи вищевикладене, а також те, що накази відповідача щодо притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності скасовані як безпідставні, суд вважає, що вимога [PERSON] щодо скасування наказу про її звільнення обґрунтована та підлягає задоволенню. Крім того, врахувавши, що причини звільнення позивачки є необґрунтованими, суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Щодо вимоги [PERSON] про визнання такими, що не відповідають чинному законодавству догани оголошені адміністрацією Вінницького обласного інституту післядипломної освіти педагогічних працівників (наказ від 24.10.2012 р. за № 129-к, наказ від 07.11.2012 р. за № 137-к, наказ від 29.12.2012 р. за № 166-к ) [PERSON], завідувачу кабінетом методики викладання української мови і літератури Вінницького обласного інституту післядипломної освіти педагогічних працівників та скасувати їх, суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2013 року дана вимога [PERSON] задоволена. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи те, що позивачем не обґрунтована суму оціненої в 1000000 грн. заподіяної їй моральної шкоди, суд беручи до уваги ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, які перенесла [PERSON], а також вимоги розумності та справедливості вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню підлягають частковому задоволенню в сумі 10000 грн. Відповідно до вимог ч.5 ст. 235 КЗпП України, п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial