Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Авто Просто», у якому прость суд визнати укладену з відповідачем угоду від 27 серпня 2013 року недійсною та відшкодувати йому завдані укладанням даної угоди збитки в сумі 14 798,6 грн та моральну шкоду у сумі 7000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем ТОВ «Авто Просто» 27.08.2013 року було укладено угоду № 702701 про надання фінансової послуги, предметом якої є надання відповідачем фінансової послуги з адміністрування фінансових активів придбання товарів у групах за рахунок об'єднання періодичних платежів учасників через систему АвтоТак. Перед укладенням договору, в день його підписання - 27.08.2013 за інформацією продавця-консультанта ТОВ «АвтоПросто» позивачем було сплачено 5036,40 грн, що відповідає, розміру винагороди за послуги, пов'язані із включенням договору до системи АвтоТак, визначеному Додатком №1, але на рахунок ТОВ «АТ Сервіс», з яким він не вступав у договірні відносини, з призначенням платежу - оплата за договором доручення №702701 від 27.08.2013. В подальшому, за наданими продавцем-консультантом реквізитами позивач сплатив 2362,19 грн в якості щомісячного платежу. 23.09.2013 він отримав від відповідача рекомендований лист з інформацією про номер групи, до якого включений його договір та його порядковий номер у цій групі, а також, що групу було сформовано 22.08.2013. Вважає, що відповідач порушив його права споживача, уклавши з ним договір шляхом обману та надання недостовірної інформації, що є нечесною підприємницькою діяльністю та вводить споживача в оману. Відповідач безпідставно та внаслідок обману отримав винагороду у сумі 5036,40 авансом, до того часу, коли позивач не був повідомлений про дату створення групи та номер групи, до якої включений його договір. Це ж саме стосується і сплаченого позивачем щомісячного платежу у розмірі 2362,19 грн, отриманого відповідачем у порушення договірних та Ліцензійних умов. Крім того, вказує, що діяльність ТОВ «АвтоПросто» не відповідає Ліцензійним умовам, затверджених Нацкомфінпослуг. Відповідач не мав відокремленого підрозділу у м. Кременчуг, де був укладений спірний договір, внесеного до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, тому не мав права здійснювати діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та укладати договори у цьому місті. Зазначив, що відповідач, пропонуючи йому укласти угоду на придбання автомобіля, надав недостовірну інформацію про його права та обов'язки, свідомо ввів його в оману і в результаті використання нечесної підприємницької діяльності, спонукав його передати грошові кошти в сумі 7 398, 59 грн, які він просить стягнути з відповідача у подвійному розмірі відповідно до вимог ч.2 ст. 230 ЦК України та стягти моральну шкоду у розмірі 7000 грн, яка полягає у порушенні його прав як споживача та неправомірному заволодінні його коштами. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Підставою для визнання оспорюваної угоди недійсною вказує вчинення правочину під впливом обману, який мав місце щодо терміну виконання відповідачем перед замовником зобов'язань по передачі автомобіля з моменту укладення угоди та сплати вступного внеску, які не мали перевищувати строк один місць, про що було доведено позивачу в усній формі при укладенні угоди і як виявилося, не відповідало дійсності. В тексті самого договору не зазначені умови про конкретні терміни передачі автомобіля замовнику, що мали суттєве значення для позивача, оскільки він покладав великі надії на отримання автомобіля як засобу пересування, який вкрай необхідний його сім'ї, до складу якої входить 12-річна дитина-інвалід. В обумовлений продавцем-консультантом термін, автомобіль позивач так і не отримав. Представник відповідача ТОВ «Авто Просто» у судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що угода, яка була укладена між сторонами створена в рамках системи продажу автомобілів АвтоТак. Подібна система полягає у створенні груп покупців, які бажають придбати товар високої вартості, наприклад автомобіль, і які стають учасниками системи. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним з учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. Позивач знав та прийняв повністю усі умови угоди, що підтвердив своїм підписом. Умови надання позивачеві послуг на підставі договору детально та ясно викладені в ньому та додатках до нього, тому позивач мав повну і достовірну інформацію про ці послуги. Позивачу були відомі перелік його прав та обов'язків за договором ще до його підписання, що засвідчує його підпис на заяві про намір укласти договір. Вважає, що доводи позивача про введення його в оману щодо умов договору, які мають істотне значення є необґрунтованими та не підтверджені жодним доказом. Крім того, вважає також, що позивач мав право на протязі 14 днів з дати його підписання, ознайомившись з його умовами, відмовитися від нього в односторонньому порядку. Право на отримання автомобіля учаснику системи АвтоТак надається за механізмами, передбаченими угодою і відповідно до платежів, здійснених самим учасником. Зазначив, що ТОВ «АвтоПросто» не отримувало коштів у сумі 5036,40 грн до письмового повідомлення позивача про формування групи та включення його до неї. Вказану суму сплачено ТОВ «АТ Сервіс», з яким позивач уклав договір доручення. Цю суму, яка відповідає розміру винагороди за договором адміністрування, повірений мав перерахувати від імені довірителя відповідачу після повідомлення його про номер групи та дату її створення, що не суперечить Ліцензійним умовам. На момент сплати щомісячного платежу позивач був обізнаний про формування його групи, її номер в системі АвтоТак та його порядковий номер у групі. Сплата внеску відбулася за ініціативою позивача, у наданій йому квитанції були зазначені всі вищезгадані дані. В м. Кременчук Полтавської області, де був укладений договір, знаходиться робоче місце продавця-консультанта ТОВ «АвтоПросто» без реєстрації відокремленої особи, яка діє на підставі доручення з правом укладати договори з клієнтами, що повністю відповідає чинному законодавству. Тому визначених законом підстав для визнання недійсним укладеного сторонами договору немає. Не відповідають вимогам чинного законодавства та є безпідставними також, на думку представника відповідача, вимоги позивача про стягнення з відповідача завданих збитків у подвійному розмірі. Безпідставними вважає і вимоги позивача про стягнення моральної шкоди. Просив суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27 серпня 2013 року між позивачем і відповідачем ТОВ «АвтоПросто» був укладений договір №702701, а також Додатки №№ 1, 2, які є невід'ємною частиною договору, предметом якого є надання відповідачем послуг, спрямованих на придбання позивачем автомобіля Chery Tiggo вартістю 139 900 грн, в рамках створеної відповідачем в Україні системи продажу автомобілів АвтоТак. Позивач зобов'язувався внести винагороду за послуги, пов'язані з включенням Договору до системи АвтоТак, а також вчасно та в повному обсязі виконувати обов'язки по внесенню періодичних платежів, направлених на сплату вартості транспортного засобу, адміністративних витрат товариства (а.с.5-11). На виконання умов укладеної угоди позивачем було сплачено вступний внесок у розмірі 5036,40 грн та щомісячний платіж у сумі 2362,19 грн, а всього сплачено ТОВ «Авто Просто» на виконання угоди 7 398, 59 грн (а.с.12). Договір № 702701 від 27.08.2013 року та Додаток №1 та № 2 до нього підписані сторонами, містять детальний опис ослуг, що надаються відповідачем. В момент підписання угоди позивач отримав примірник договору та додатки до нього. Згідно із ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Наявність підпису на договорі та додатках до нього свідчать про обізнаність позивача з усіма умовами договору, згоду на виконання своїх обов'язків. Положення ст. 204 ЦК України вказують на те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, необхідні для чинності правочинів, в тому числі щодо змісту, форми, наслідків правочину, а також щодо осіб, що його вчиняють. Додаткові вимоги, необхідні для чинності окремих видів договорів передбачені спеціальними нормами, що регулюють такі відносини. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Предметом оспорюваної угоди є надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля через систему придбання автомобілів у групах. Відповідно до умов договору, надання права на отримання автомобіля здійснюється через механізм накопичення внесків та пропозиції авансових платежів, тобто кошти позивачем сплачуються відповідачеві не безпосередньо за сам товар, а за можливість одержання права на його придбання у сформованих групах учасників та за рахунок лише їхніх коштів без залучення власних коштів ТОВ «Авто Просто». Законом України від 02 червня 2011 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111 , відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 09 жовтня 2012 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до укладеного Договору, система "Авто Так" - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг АВТО ПРОСТО з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Договором (ст. 6), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору. Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення "пірамідальної схеми". Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-40цс13 у справі за позовом про визнання угоди недійсною, відшкодування майнової та моральної шкоди, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Враховуючи викладене, доводи позивача про недійсність спірної угоди з підстав уведення його відповідачем в оману внаслідок здійснення нечесної підприємницької діяльності є необґрунтованими. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. . Що стосується доводів позивача про введення його іншою стороною договору в оману щодо терміну виконання відповідачем перед замовником зобов'язань по передачі автомобіля з моменту укладення угоди та сплати вступного внеску, що значним чином вплинуло на вибір позивача та спонукало його до укладення спірного договру, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (зокрема щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням). Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Проте, у судовому засіданні сам факт обману та наявність умислу в діях відповідача, направленого на обман контрагента не знайшли свого належного та повного підтвердження. Суд не приймає до уваги пояснення позивача, що умисел в діях відповідача виражається в умисному невнесенні в текст договору тих умов, стосовно яких в усній формі представниками відповідача надається спотворена інформація. Зобов'язання відповідача щодо передачі позивачу автомобіля чітко передбачені умовами договору, який позивач підписав. В статті 6 Договору виписані умови надання права на отримання автомобіля учаснику групи через механізм накопичення внесків та пропозиції авансових внесків, а тому посилання позивача на те, що йому була надана недостовірна і неповна інформація є безпідставними. Відповідно до ст.3 цього Договору учаснику надається 14 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з угодою та прийняти її чи відмовитися від участі в системі АвтоТак. Доводи позивача про те, що він не мав можливості ознайомитися з текстом Договору перед його укладенням, а підписав його примірник на наступний день після його укладення не доведені належними доказами. Крім того, позивач мав реальну можливість детально ознайомитися з умовами угоди та прийняти рішення про відмову від участі у системі придбання товарів у групах на протязі встановленого строку, проте не зробив цього, а отже усвідомлював умови угоди. Таким чином, позивач в момент підписання договору не мав перешкод для ознайомлення з дійсними умовами системи автопродажу, з яких не вбачається можливість визначити вірогідну дату отриманням учасником системи автомобіля, тому його доводи про обман зі сторони другої сторони договору є необґрунтованими. Згідно ст. 15 Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Позивачу було надано інформацію про суть фінансової послуги, що надається відповідачем за договором ще до його підписання, що засвідчує його підпис на заяві про намір укласти договір (а.с.47). Відповідно до прикінцевих положень Договору [PERSON] підписав застереження про те, що своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоди з умовами Договору, отримав всі коректно викладені пояснення від представника Авто Просто, уважно прочитав та зрозумів Договір. Тому посилання позивача на те, що йому була надана недостовірна і неповна інформація є безпідставними. Не доведено позивачем також обставини того, що відповідач безпідставно отримав від нього плату за послуги, передбачені договором, з перевищенням свого права на їх отримання. Посилання позивача на те, що ТОВ «АвтоПросто» отримало від нього кошти у сумі 5036,40 грн до отримання ним письмового повідомлення про формування групи та включення його до неї, спростовується матеріалами справи. Встановлено, що вказану суму сплачено [PERSON] на рахунок ТОВ «АТ Сервіс», з яким позивач уклав договір доручення №702701 від 27.08.2013 (а.с.35,12). За умовами договору, цю суму, яка відповідає розміру винагороди за договором адміністрування, повірений (ТОВ «АТ Сервіс») повинен перерахувати від імені довірителя ([PERSON]) відповідачу після повідомлення довірителя про номер групи та дату її створення. Підписання вказаного договору не заперечував у судовому засіданні позивач, як і не заперечував перерахування ним коштів на рахунок ТОВ «АТ Сервіс». На момент сплати щомісячного платежу 04.09.2013, позивач був обізнаний про формування його групи в системі АвтоТак та його порядковий номер у групі. Повідомлення про включення договору № 702701 від 27.08.2013 року до групи №001194 та надання йому номеру 151 у групі, що була сформована 22.08.2013, було направлено на адресу позивача 31.08.2013 (а.с.46,48,49-50). У наданій позивачем копії квитанції про сплату вищевказаного внеску зазначена і номер групи, до якої включений договір №702701 і порядковий номер учасника у групі (а.с.12). Не заслуговують на увагу також доводи позивача про те, що ТОВ «АвтоПросто» ввело його в оману щодо його права укладати угоди в м. Кременчуці Полтавської області, оскільки останнє не має там відокремленого підрозділу, внесеного до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що є порушення Ліцензійних умов. Даний договір був укладений позивачем з представником ТОВ «АвтоПросто», продавцем-консультантом, яка діє на підставі виданого їй доручення від 01.07.2013 з правом укладати договори з клієнтами, що повністю відповідає чинному законодавству. Як було з'ясовано відповідач не має жодних зареєстрованих філій та представництв на території України в розумінні ст. 95 ЦК України. Відокремленого підрозділу, що за своїми ознаками відповідає вимогам господарського законодавства, на території м. Кременчука Полтавської області також не зареєстровано, а місцем укладання договору є лише робоче місце продавця-консультанта, який діє на підставі доручення. Інші докази, які б підтвердили факт обману позивача, наявність умислу та вини відповідача, в матеріалах справи відсутні. Отже вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, правові підстави для визнання спірного договору недійсними відсутні, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог про визнання договору недійсним. Враховуючи безпідставність вимог позивача про визнання недійсним спірного договору внаслідок його обману, безпідставними суд вважає і вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди, завданих у зв'язку із вчиненням цього правочину.

Outcome: dismissed