Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «С. Перовської» (далі - ПАТ «С. Перовської»), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача частку доходу від використання її земельного паю в розмірі орендної плати та неустойки за 2010-2012 роки в загальній сумі 24922,62 грн. Вимоги позову мотивовані тим, що на підставі сертифікату на земельну частку (пай) позивачу належить право на земельну частку пай розміром 2,18 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка виділена в натурі єдиним масивом відповідно до схеми розділу земель ПАТ С. Петровської на земельні паї. У період з 01.01.2005 року по 31.12.2009 року між сторонами діяв договір оренди вказаної земельної ділянки, яка була передана [PERSON] для сільськогосподарського використання відповідачу, зі сплатою орендної плати щорічно у розмірі 1,5% від вартості земельної частки (паю), що складало 1011,48 грн. Після закінчення строку договору позивач неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією укласти договір оренди на новий термін, але відповідач, продовжував використовувати земельній пай, що належить позивачу, та отримувати дохід від його використання, що примусило позивача звертатися до суду за захистом свого права на отримання орендної плати від використання належної їй земельної ділянки. Також вказувала на те, що сплата неустойки передбачена ч.1 та ч.2 ст. 785 ЦК України у подвійному розмірі за користування земельною ділянкою, яка своєчасно після закінчення договору оренди не була повернута позивачу згідно умов договору оренди. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовну підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутність. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі сертифікату серії КМ № 0172354 від 18.03.1997 року, володіє земельною часткою (паєм) яка перебуває у колективній власності ПАТ С. Перовської м. Севастополя, площа земельної частки складає 2,18 га в умовних кадастрових гектарах. Вартість земельної частки, згідно державної нормативної-грошової оцінки землі під багаторічними насадженнями, згідно відомостей, викладених у відповіді Головного управління Держземагенства у м. Севастополі від 24.09.2013 року, станом на 01.01.2010 року та на 01.01.2011 року складає 90067 грн., а станом на 01.01.2012 року - 96784 грн. Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із п.п. 3, 4, 5 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до п.3.2. договору оренди, укладеного між сторонами 29.12.2004 року на строк з 01.01.2005 року по 31.12.2009 року, орендатор після закінчення строку орендного договору, зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку (пай) у належному стані. Відповідно до ст.412 ЦК України, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі спливу строку, на який було надано право користування. Відповідно до ч.2 ст.759 і ч.2 ст.792 ЦК України, законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди), а відносини по найму (оренді) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 6 ст. 93 Земельного Кодексу України також передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом, у зв'язку з чим до застосування до даних правовідносин підлягає Закон України «Про оренду землі». Згідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі» термін дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. В силу ч.1 ст.31 цього Закону договір оренди землі припиняється, зокрема, у випадку закінчення строку, на який він був укладений. Стаття 33 зазначеного закону передбачає, що після закінчення строку, на який був укладений договір оренди землі, орендар, що належним образом виконував свої обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У випадку поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У випадку, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню та той же строк і на тих же самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом - повідомленням. Тобто автоматичне поновлення договору оренди у випадку відсутності заперечень сторін не передбачено, а лише визначено, що в цьому випадку договір підлягає поновленню. Судом встановлено, та підтверджується поясненнями позивача та її представника, наданими ними в судовому засіданні, що орендні договірні відносини між позивачем та відповідачем припинилися у зв'язку з закінченням строку договору оренди. Вказане узгоджується зі ст.ст. 31, 34 Закону України «Про оренду землі», згідно яких договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі припинення договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Умовами договору оренди від 29.12.2004 року не передбачений порядок повернення земельної ділянки позивачу, але згідно п.5.3 договору оренди, в інших випадках, які не передбачені цим Договором, сторони керуються діючим законодавством України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Аналіз наведених норм матеріального права свідчить саме про неправомірне використання земельної ділянки відповідачем після закінчення строку дії договору оренди, неповернення її позивачеві згідно умов договору, та самовільне її зайняття з 01.01.2010 року, що також узгоджується зі ст.ст. 124, 125 ЗК України. Відповідно до ст.28 Закону України «Про оренду землі», орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання умов, визначених договором оренди. Збитками вважаються: - фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням, або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив, або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; - доходи, які орендар міг би реального отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із п.п. 3, 4, 5 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ч.1 та п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового, або немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки, орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Згідно з відповіддю Головного управління Держкомзему у м. Севастополі №8-2.1.1/5091 від 30.05.2012 року, за даними ПАТ С.Перовської розмір відсоткової ставки орендної плати від нормативно грошової оцінки земельної долі (паю) складає 1,5%-3% (цивільна справа № 2-2928/11 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства ім. С. Перовської про стягнення суми орендної плати (см. рішення Апеляційного суду м. Севастополя від 07.06.2012 року). Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» № 92/2002 від 02.02.2002 року визнано одним із приоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних ділянок (паїв) у розмірі не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] в частині стягнення з ПАТ С.Перовської на її користь збитків внаслідок порушення відповідачем умов договору оренди в частині повернення її земельної ділянки у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди 31.12.2009 року підлягає задоволенню та з відповідача підлягає до стягнення сума за користування земельним паєм у продовж 2010-2011 року у розмірі 5404,02 грн. ((90067 грн. х 3%) х 2), та за 2012 рік в сумі 2903,52 грн. (96784 грн. х 3%), а всього - 8307 гривень 54 копійки. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, оскільки ч.3 ст.760 ЦК України встановлено, що особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, Законом України "Про оренду землі" встановлені особливості найму земельних ділянок та земельних часток (паїв). Нормами зазначеного закону не встановлено плату неустойки у разі несвоєчасного повернення земельної ділянки, тільки відшкодування завданих збитків (ст.34 Закону), тоді як у цій частині вимоги позивача вже задоволенні судом. Таким чином позивач просить застосувати до відповідача подвійну відповідальність за одне й те саме порушення (прострочення повернення земельної ділянки), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України. Згідно до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 229,40 грн. На підставі ст.ст. 3, 6, 16, 22, 412, 611, 627 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 15, 19, 28, 31, 33, 34 Закону України "Про оренду землі", ч.2 ст.22, ст.ст. 93, 95 Земельного Кодексу України,

Outcome: partial