Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2012 року заявила позов до колишнього чоловіка про поділ майна, що набуте ними у шлюбі. Під час розгляду справи позивач уточнила вимоги позову і в кінцевому просила виділити із складу спільного сумісного майна їй у власність частку магазину №49 розташованого за адресою: м.Сімферополь, вул. Кечкеметська, буд.77, а саме приміщення цокольного поверху, загальною площею 90,1 кв.м., вартістю 351 442,26 грн. та кіоск №3, що був придбаний разом з магазином, а [PERSON] виділити приміщення першого поверху магазину площею 95,0 кв.м., вартістю 620376,60 грн. та кіоск №6, без компенсації вартості частки за відступлення в праві власності, та визнати за нею право особистої приватної власності квартиру [ADDRESS]. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, просила їх задовольнити за підстав викладених в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в підтримку доводів свого довірителя послався на вимоги сімейного та цивільного законодавства, якими врегульовано право спільної сумісної власності. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову в частині поділу нежитлових приміщень визнав, а в частині визнання права особистої власності на квартиру просив відмовити, оскільки це право позивача ніким не оспорюється. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу з 24.04.1984 року по 24.03.2010 року. Під час шлюбу, [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу №263 від 27.09.1999 року, що посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] за реєстровим №9160 були придбані приміщення та майно магазину №49, який розташований за адресою: м.Сімферополь, вул. Кечкеметська, 77. Згідно з актом прийому-передачі майна №180 від 28.09.1999 року, у власність [PERSON], разом з магазином та іншим, перейшли і кіоски №№ 3, 6 (а.с. 13). За висновком експерта Торгово-промислової палати Криму від 05.08.2013 року №256-О запропоновано один варіант поділу нежитлових приміщень, які розташовані на 1-му та цокольному поверсі 5-ти поверхового житлового будинку літер «А» по вул. Кечкеметській, буд. 77 в м.Сімферополі, за яким одному співвласнику пропонується передати приміщення цокольного поверху, а другому приміщення першого поверху будинку. Оскільки, відповідач визнав вимоги, щодо поділу нежитлових приміщень, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню на підставі присів ст.ст. 60, 63, 65, 69-72 СК України, ст. 372 ЦК України. При цьому, суд не присуджує компенсацію за відступлення частки в праві власності на дане майно, оскільки про це заявлено позивачем. За вказаних підстав підлягають задоволенню і вимоги позову про поділ рухомого майна у виді кіосків. Крім того, [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.01.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] за реєстровим №284, є власником квартири [ADDRESS], на що вказує витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25263661 від 09.02.2010 року. Фактично дане майно придбано під час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Між тим, сторони, як це встановлено ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 19.03.2012р., разом не проживають з 2003 року, спільного господарства не ведуть. Згідно з ч.6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідачем фактично не оспорюється факт належності спірної квартири особисто позивачу. Тому, суд знаходить і ці вимоги позову обґрунтованими і такими, що можуть бути задоволені на підставі вказаних в рішенні норм закону. При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність спору в цій частині вимог, оскільки формально майно, набуте подружжям за час шлюбу, як це встановлено ст. 60 СК України, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а тому розпорядитись таким майном один із подружжя може лише за згодою іншого, тобто даний факт перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись майном, а відтак наявний спір про право. У разі поділу майна між співвласниками відповідно до ч.3 ст. 372 ЦК України право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. За такого рішення, судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: approved