Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № 20-16П/2012-А від 13.11.2012 року, яка станом на 03.907.2013 року становить 24 368, 88 грн. та складається із залишку по кредиту - 13 062,57 грн., заборгованості по відсотках - 333,09 грн., заборгованості по комісійній винагороді - 465 грн., штрафу та пені - 10 508,22 грн., а також покласти на відповідача судовий збір у розмірі 243,69 грн. На підтвердження своїх вимог вказував, що 13.11.2012 року відповідач [PERSON] отримав від ПАТ «МЕГАБАНК» грошові кошти в розмірі 15 000 грн. на строк до 12.11.2014 року з виплатою 15 % річних за користування кредитом та комісійних винагород шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до графіку. Відповідач порушив графік сплати платежів, вимоги від 05.04.2013 року та 23.05.2013 року погасити заборгованість залишив без виконання, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Охріменко В.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв, заяв на адресу суду не надсилав. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 20-16П/2012-А, укладеного 13.11.2012 року між ПАТ «МЕГАБАНК» та [PERSON], останній отримав кредитні кошти в розмірі 15 000 грн. на споживчі цілі під 15 % річних на строк до 12.11.2014 року (п. 1.1 - 1.4 договору). Відповідно до п. 1.7. повернення кредиту та сплата процентів повинна здійснюватися щомісячними ануїтетними платежами відповідно до графіку платежів, що наведений у Додатку № 1 до цього договору (а.с. 7 зворотній бік). П. 3.2.2. був також передбачений обов'язок відповідача використовувати кредит на споживчі цілі та на першу ж вимогу банку надати підтверджуючі документи їх цільового використання. Відповідно до п. 4.1. проценти нараховуються з 1-го по останній календарний день звітного місяця виходячи з фактичного залишку заборгованості за позичковим рахунком та фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем. За обслуговування кредитної заборгованості п. 4.3. передбачена винагорода в розмірі 1,55 % від суми кредиту, а за порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів - п. 7.3 штраф у розмірі 45 % від суми кредиту, за нецільове використання кредиту - п. 7.2. штраф у розмірі 25 % від суми кредиту, за несвоєчасне погашення ануїтетних платежів - п. 7.1. пеня у розмірі потрійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несвоєчасно сплаченої суми. 23.05.2013 року позивач направив відповідачу рекомендованою кореспонденцією вимогу про погашення заборгованості, в якій також просив надати підтверджуючі документи цільового використання коштів, однак лист повернувся на адресу банку по закінченню строку зберігання ґ(а.с. 15). Повторно вимога була надіслана 05.04.2013 року, яка також повернулась на адресу банку (а.с. 14) Відповідач сплатив по кредиту 560,70 - 01.03.2013 року, 567,48 грн. - 01.02.2013 року, 592,61 грн. - 01.03.2013 року та 216,64 грн. - 13.05.2013 року, що разом становить 1 937,43. Звідси, залишок по кредиту станом на 03.07.2013 року складає 15 000 грн. - 1 937,43 грн. = 13 062,57 грн. (а.с. 21, 22). Розрахунками підтверджено, що станом на 03.07.2013 року за відповідачем рахується заборгованість по нарахованих відсотках згідно з п. 4.1. договору в розмірі 333,09 грн. (а.с. 19 - 20), по комісійній винагороді відповідно до п. 4.3. - 465 грн. (а.с. 17 - 18), за несвоєчасне погашення ануїтетних платежів по п. 7.1. - 8,22 грн. (а.с. 10 зворотній бік), неустойка за невиконання п. 7.3. договору в розмірі 6 750 грн. (15 000 грн. х 45%), та за порушення п. 7.2. - 3 750 грн. ( 15 000 х 25 %), що разом становить 24 368,88 грн. (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та в строк, що ним передбачений. У разі його порушення в силу ч. 1 ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов'язкові для виконання в силу ст. 629 ЦК України. Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ч. 1 ст. 612 ЦК України наголошує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Ст. 549 ЦК України визначає неустойку (штрафом, пенею) як грошову сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 ЦК України. Зміст кредитного договору, що укладений між сторонами, не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі та підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved