Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] 13 травня 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ПрАТ «Страхова компанія «Статус» і [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат, позовні вимоги змінювалися і уточнювалися, від частини вимог стосовно [PERSON] (матеріальна і моральна шкода, крім франшизи, і витрати) представник позивача відмовився і відмова прийнята судом. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 30 серпня 2012 року близько 18.30 годин відповідач [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 21099» і порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в результаті якого він (позивач) постраждав, йому завдана значна матеріальна шкода, пошкоджені автомобілі, за що стосовно цього відповідача складено адміністративний протокол і він був визнаний винним в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності постановою суду. Вказаними діями, пов'язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано значну матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Відповідальність сторін була застрахована відповідачем і позивач звернувся до останнього з питанням виплати відшкодування, але відшкодування було лише частковим і то не відразу, в решті шкоди позивач отримав відмову. Вважають, що вказану шкоди повинен відшкодовувати відповідач ПрАТ СК «Статус», не виплачену франшизу - [PERSON], просили стягнути з відповідачів саме таку матеріальну шкоду згідно їх уточнення до позову, розрахунку та понесені ним судові витрати, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ СК «Статус» в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду повідомив, що позовні вимоги не визнають: дійсно 30 серпня 2012 року близько 18.30 годин відповідач [PERSON] на своєму автомобілі порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в результаті якого позивач постраждав, йому завдана значна матеріальна шкода, пошкоджені автомобілі, страховий випадок був, але вони в передбаченому законом порядку виплатили позивачу страхове відшкодування в повному обсязі, крім франшизи, Тому зараз позовні вимоги до них безпідставні і просили в їх задоволенні до них відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що дійсно 30 серпня 2012 року близько 18.30 годин [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 21099» і порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в результаті якого позивач постраждав, йому завдана значна матеріальна шкода, пошкоджені автомобілі, але страхове відшкодування позивач вже отримав, надані розрахунки решти шкоди не доведені, моральної шкоди позивачу не завдавав, згоден, що страховою компанією позивачу виплачено не всю шкоду, тому вважає за можливе стягнення з нього на користь позивача частини вимог - лише франшизи (від решти вимог стосовно цього відповідача позивач відмовився). Вважає можливим таке задоволення позовних вимог частково. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в зверненні до суду просив справу розглянути без його участі і рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, з'ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2012 року близько 18.30 години водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», державний номер автомобіля [NUMBER], рухався по автотрасі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя і на 387 км. + 100 м. цього шляху перед здійсненням маневру не пересвідчилася, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров'ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на полосу руху, що знаходиться зліва, не впорався з керуванням свого автомобіля, внаслідок чого допустив зіткнення з рухавшимся в тому місці по цій дорозі автомобілем «Мітсубісі Лансер», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (автомобіль належить позивачу [PERSON].), скоївши ДТП. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача під керуванням третьої особи і автомобіль відповідача отримали ушкодження. При цьому порушення цим відповідачем, зазначених Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв'язку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля. Стосовного винного у вказаній ДТП працівниками ДАІ складено протокол і направлено його до суду. Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2012 року винним у вказаній ДТП визнано було [PERSON] за ст. 124 КУпАПП і його було притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн., постанова не оскаржена і набрала законної сили, штраф сплачено, постанову виконано. За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач [PERSON]. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв'язку із наслідками у вигляді пошкодження вказаних автомобілів, завданню шкоди. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2012 року встановлено факт вчинення відповідачем на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями [PERSON] та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена. Постанова Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2012 року відносно [PERSON] набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цього відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями, пов'язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Відповідальність вказаного відповідача була застрахована відповідачем і позивач звернувся до останнього з питанням виплати відшкодування, але отримав лише частково страхове відшкодування, в решті - отримав відмову. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що винними діями відповідача [PERSON] на вказаному автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в наступному - вартість ремонтно-відновлювального ремонту пошкодженого його автомобіля. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями саме вказаного відповіача, пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями [PERSON] і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Обовязкове страхування цивільно-прравовї відповідальності [PERSON], як володільця наземного транспортного засобу, перед третіми особами здійснюється ПрАТ СК «Статус», [PERSON] застрахував цивільну відповідальність і мав страховий поліс ПрАТ СК «Статус» № АВ/2317830 від 01 червня 2012 року про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третії осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу строком дії з 01 червня 2012 року до 30 травня 2013 року. В судовому засіданні встановлено, що ДТП 30 серпня 2012 року за участю сторін (відповіідача [PERSON] і тертьої особи на автомобілі позивача) визнано страховим випадком і тому ПрАТ СК «Статус» частково виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 20937 грн. 57 коп. (сума шкоди, на думку страхової компанії, складає 21437 грн. 57 коп., за мінусом франшизи - 500 грн., до відшкодування надано позивачу 20937 грн. 57 коп.), вказана сума двома переказами була виплачена позивачу і стосовно цієї суми спору в сторін немає. Однак з наданих суду документів встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу вказаним пошкодженням його автомобіля, без врахування втрати товарного вигляду автомобіля складає 60409 грн. 46 коп.. Відповідно до п. 2 страхового полісу ПрАТ СК «Статус» № АВ/2317830 та ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязковий ліміт відповіідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 грн. на одного потерпілого. Отже відповідач ПрАТ СК «Статус» повинен відшкодувати позивачу 50000 грн. за мінусом франшизи - 500 грн., тобто 49500 грн., відшкодовано ж було лише 20937 грн. 57 коп., решта - 28562 грн. 43 коп., не відшкодовано страховою організаціє, хоча згодні, що страховий випадок був і стягнення матеріальної шкоди можливе власнику пошкодженого автомобіля і за мінусом франшизи. Суду було надано позивачем кошторис стосовно пошкоджень автомобіля позивача і вартості ремонтно-відновлювальних, яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з врахуванням коефіцієнта фізичного стану підлягаючих заміні деталей складає 60409 грн. 46 коп., цей висновок в передбаченому законом порядку не оспорено, проти чого фактично не заперечували сторони. Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди. Отже, враховуючи вищезазначений кошторисний акт, якщо вважати, що завдана позивачу шкода становить 60409 грн. 46 коп., то ПрАТ СК «Статус», з урахуванням лімітів відповідальності, повинно сплати позивачу страхове відшкодування до 50000 грн., тобто всю вказану суму за мінусом франшизи, але цього зроблено не було: позивач не отримав від вказаної страхової організації страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності решту виплат - 28562 грн. 43 коп.. Згідно статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Отже відповідач ПрАТ СК «Статус» зобов'язаний відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля. Суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду повністю: матеріальну шкоду - 28562 грн. 43 коп., оскільки вказані витрати підтверджені належними доказами в судовому засіданні, шкода настала. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв цим відповідачем до суду не надано. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що уточнений позов підлягає задоволенню. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов'язання стосовно вказаного вiдповiдача відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Можливе твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги заперечення представника відповідача ПрАТ СК «Статус» проти позову в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 28562 грн. 43 коп. та судові витрати позивача в сумі 447 грн. 49 коп. і 114 грн. 70 коп., а всього 29124 грн. 62 коп. і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду 500 грн. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та витрат знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved