Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

У червні 2013 року, [PERSON], звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом Миколаївської міської ради, фізичної особи-підприємця [PERSON], і просив суд визнати недійсним та скасувати п. 28 рішення Миколаївської міської ради від 22.11.2012 року № 22/38 «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Ленінському району м. Миколаєва», як незаконне в частині затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в оренду фізичній особі-підприємцю [PERSON], загальною площею 195 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, у тому числі 123 кв.м., під капітальною забудовою, 72 кв.м., під проходами, проїздами та площадками, зарахувавши її до земель комерційного використання, для обслуговування нежитлових приміщень павільйону кафе по [ADDRESS]. Також, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі від 04.04.2013 року укладений між Миколаївською міською радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] Під час розгляду справи позивач збільшив свої позовні вимоги, і остаточно просив суд визнати незаконним та скасувати пункт 28 та 28.1 рішення Миколаївської міської ради від 22.11.2012 року № 22/38 «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Ленінському району м. Миколаєва», та визнати недійсним договір оренди землі, укладений між Миколаївською міською радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 04.04.2013 року, р. № 9200. Свої позовні вимоги [PERSON], обґрунтовував тим, що його права землекористувача були порушені, оскільки Миколаївська міська рада та фізична особа-підприємець [PERSON], при розробці та затвердженні проектної документації землеустрою, щодо відведення ФОП [PERSON], в оренду вищевказаної земельної ділянки, не погодили з ним, як з суміжним землекористувачем земельної ділянки по [ADDRESS], розташування спільної межі земельних ділянок, в результаті чого, зазначені земельні ділянки мають перетин спільної межі на 20 см., в сторону земельної ділянки позивача, що підтверджується письмовою відповіддю Миколаївської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 07.06.2013 року р. № 4-7/389. Відповідач, в особі Миколаївської міської ради та третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог ФОП [PERSON], заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки на їх думку [PERSON], не є суміжним землекористувачем, через відсутність у нього державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, а за таких обставин погоджувати з ним спільну межу земельних ділянок не потрібно. Під час розгляду справи судом були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від 1 до 5 від 06.04.1984 року, [PERSON], було виділено у безстрокове користування, для будівництва житлового будинку земельну ділянку площею 350 кв.м., розташовану по [ADDRESS]. Рішенням виконкому Тернівської сільської ради народних депутатів від 24.11.1989 року № 127, позивачу було виділено у користування земельну ділянку площею 285 кв.м., а рішенням виконкому Тернівської сільської ради народних депутатів від 30.09.1994 року № 88 ще додаткового 350 кв.м., розташованих по [ADDRESS]. Усього позивачу було виділено у користування 985 кв.м. На зазначені земельній ділянці позивачем був побудований житловий будинок, який був зданий в експлуатацію на підставі акту № 117 від 15.12.1995 року. Право власності на житловий будинок було зареєстровано в МБТІ у лютому 1996 року за р. № 2578. Також, на договорі про надання позивачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від 1 до 5 від 06.04.1984 року, є відмітка про реєстрацію земельної ділянки, відповідно до діючого на той час законодавства в МБТІ за № 195 від 21.11.1989 року. Відповідно до п. 7 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Земельного Кодексу України від 25.10.2001 року, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до ст. 20 Земельного Кодексу Української РСР від 08.07.2970 року (чинної на момент виділення позивачу земельної ділянки у користування), право користування земельною ділянкою засвідчувалось рішеннями органів місцевого самоврядування. Які видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів (що також було підтверджено письмовою відповіддю Управління Держземагенства у Миколаївській області Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області від 16.10.2013 року № 4645/751-5/1400). Виходячи з цього, суд прийшов до висновку, що [PERSON], є користувачем земельної ділянки площею 985 кв.м., розташованої по [ADDRESS]. Посилання відповідача на вимоги ст. 126 ЗК України (в редакції 25.10.2001 року), відповідно до якої право на земельну ділянку повинно підтверджується виключно державними актами та договором оренди, суд вважає помилковим, оскільки ця норма права набула чинності 25.10.2001 року, і не розповсюджується на спірні правовідносини, щодо порядку відведення позивачу у користування земельної, розташованої по [ADDRESS]. Змістом ст.ст. 123, 124, 186 ЗК України, передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за проектами відведення цих ділянок, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, шляхом укладання договору оренди. Право на оренду виникає після укладання договору оренди і його реєстрації. Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки, зокрема, є проект відведення земельної ділянки. Пунктом «д» ч. 2 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» проект, щодо відведення земельних ділянок є одним з видів документації з землеустрою. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» матеріали перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) є складовою проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до п. 3.12. розділу ІІІ Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої міністерством юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним особою. Позивач кадастрову зйомку земельної ділянки не погоджував з ФОП [PERSON], а за таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено встановлений законом порядок передачі в оренду земельної ділянки площею 195 кв.м., по [ADDRESS], внаслідок чого, були порушені права землекористувача земельної ділянки площею 985 кв.м., по [ADDRESS], виражених у накладанні спільної межі земельних ділянок на 20 см., в сторону земельної ділянки позивача. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки є акт визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, погоджений у встановленому законом порядку. Зазначені вимоги закону були порушені при передачі земельної ділянки в оренду. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування п. 28 та 28.1 рішення Миколаївської міської ради від 22.11.2012 року № 22/28, підлягають задоволенню. І як наслідок - недійсним є укладений між Миколаївською міською радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON], договір оренди землі від 04.04.2013 року.

Outcome: approved