Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-12 00:00:00

Позивач ПАТ «Ідея Банк» звернулось до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16 жовтня 2008 року між [PERSON] спілкою «Аккорд» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 0250/П03/95/0058526, згідно якого [PERSON] було надано кредит на поточні потреби в сумі 1726,44 грн. Відповідач була зобовязана щомісячно погашати отриманий кредит та сплачувати відсотки, забезпечуючи своєчасне повернення кредиту згідно графіку. Однак відповідач не виконала в повній мірі своїх договірних зобовязань, не сплачувала своєчасно отриманий кредит та відсотки, тому заборгованість відповідача складає 8770,72 грн., а саме заборгованість за основним боргом у розмірі 1726,44 грн., прострочені відсотки у розмірі 3416,72 грн., строкові відсотки 34,53 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів у розмірі 3168,03, віндикаційні витрати 425 грн. Відповідно до Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами КС Аккорд» від 01.02.2008 р. та ст. 516 ЦК України ВАТ «Плюс Банк», який перейменовано у ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» придбав у КС «Аккорд» права кредитодавця за вказаним [PERSON] договором по відношенню до Відповідача. КС «Аккорд» передала Банку, як новому кредитору, [PERSON] договір, що підтверджує набуття Позивачем прав кредитодавця за [PERSON] договором та є підставою для пред'явлення Позивачем до Відповідача вимоги, які випливають з [PERSON] договору та/або входять до прав кредитодавця, тому ПАТ «Ідея Банк» просить стягнути заборгованість за кредитним договором на їх користь. Позивач ПАТ «Ідея Банк» про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином, але його представник у судове засідання не зявився, згідно позовної заяви просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про причину неявки в судове засідання не повідомила, про день час та місце слухання справи була сповіщена належним чином відповідно до ст. 74 ч. 9 ЦПК України, тобто через оголошення про виклик до суду у пресі. Заяви про розгляд справи у її відсутність або про відкладення розгляду справи не надходило. Враховуючи вищевказане, суд визнає причину неявки відповідача у судове засідання неповажною, та вважає можливим розглянути справу у її відсутність. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. [PERSON] договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка свідчить, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобовязання. Зігдно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії кредитного договору № 0250/П03/95/0058526 від 16 жовтня 2008 року між КС «Аккорд» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 1726,44 грн. Відповідач була зобовязана щомісячно сплачувати наданий кредит та відсотки за користування кредитом, забезпечуючи своєчасне повернення кредиту згідно графіку. Строк кредитування до 16 жовтня 2009 року. Мета кредитування споживчі цілі. Згідно даного кредитного договору усі платежі за ним відповідач мала перерахувати на розрахунковий рахунок ВАТ «Плюс Банк», оскільки відповідно до Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами КС Аккорд» від 01.02.2008 р. та ст. 516 ЦК України ВАТ «Плюс Банк», який перейменовано у ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», придбав у КС «Аккорд» права кредитодавця за вказаним [PERSON] договором по відношенню до відповідача. КС «Аккорд» передала Банку, як новому кредитору [PERSON] договір, що підтверджує набуття позивачем прав кредитодавця за [PERSON] договором та є підставою для предявлення позивачем до відповідача вимоги та вчинення інших дій, які випливають з [PERSON] договору та/або входять до прав кредитодавця. З позовної заяви, графіку розрахунків до договору, а також з розрахунку заборгованості по кредиту видно, що відповідач здійснювала сплату не в повному обсязі, у звязку з чим зявилася заборгованість, сума якої становить 8770,72 грн., що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 1726,44 грн., прострочених відсотків у розмірі 3416,72 грн., строкових відсотків 34,53 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів у розмірі 3168,03, віндикаційних витрат 425 грн. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення боргу за кредитним договором № 0250/П03/95/0058526 від 16 жовтня 2008 року у сумі 8770,72 грн. через неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх договірних зобовязань є обґрунтованими. Однак, як видно з договору № 0250/П03/95/0058526 від 16 жовтня 2008 року він укладений на 24 місяці, тобто до 16 жовтня 2008 року, при цьому жодного платежу за договором відповідачем [PERSON] не було здійснено, строк дії договору закінчився 16 жовтня 2009 року, а позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача лише 27 березня 2013 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки між позивачем та відповідачем було укладено споживчий кредит, строк дії якого закінчився 16 жовтня 2009 року, а з часу закінчення строку дії договору відповідачем дій відповідно до ст. 264 ЦК України, які свідчили б про визнання ним свого боргу перед позивачем, не вчинялось і тому строк позовної давності не переривався, тому позивачем пропущено встановлений строк позовної давності, передбачений ст.ст. 256, 257 ЦК України, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають залишенню без задоволення, як і вимоги про стягнення судового збору.

Outcome: dismissed