Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON], [PERSON], звернулися до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] 237 748 грн., в рівних частинах кожному, в рахунок відшкодування витрат понесених добросовісними набувачами на придбання нерухомого майна - квартири [ADDRESS] та 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В позові позивачі вказали, що за договором купівлі-продажу [PERSON] продав, а позивачі купили вказану вище квартиру за 237 748 грн., що по курсу НБУ на той час складало 49 000 доларів США. В подальшому вказану квартиру було вилучено в [PERSON] та [PERSON] за віндикаційним позовом [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві просив їх задовольнити, при цьому вказав, що йому на час укладання договору купівлі-продажу, не було відомо, що з приводу квартири існує спір, а відповідач не повідомив про такі обставини, в результаті чого його сім'я втратила житло. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі тому, що збитки завдані позивачу у зв'язку з вчиненням недійсного правочину підлягають відшкодуванню [PERSON], якій повернуто квартиру та просила відмовити в задоволенні позову. Суд дослідив матеріали справи: - Копія договору купівлі-продажу квартири від 04.06.2008 року про продажу [PERSON] квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу [PERSON] (а.с. 4); - Копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19110730 від 06.06.2008 року [ADDRESS] в рівних частках кожному, за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5); - Копія розписки від 04.06.2008 року [PERSON] про отримання від [PERSON], 1978 р.н., коштів в розмірі 49 000 доларів США в тому числі 500 доларів за продавану ним квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7); - Копія пояснень [PERSON] від 02.11.2010 року (а.с. 8,9); - Копія доповнень до пояснень [PERSON] від 05.11.2008 року (а.с. 10); - Копія рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2011 року про часткове задоволення позову та витребування [PERSON] квартири [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON], [PERSON] та виселення їх і [PERSON], [INFO], без надання іншого житлового помешкання (а.с. 11-14); - Копія ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.02.2012 року про залишення без змін рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2011 року (а.с. 15-17); - Довідка ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» від 12.06.2013 року про офіційний курс НБУ гривні до долару США станом на 04.06.2008 року (а.с. 19); - Копія рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20.11.2009 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 08 лютого 2005 року між [PERSON], яку за довіреністю представляла [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31-33); - Копія вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.10.2008 року відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 34-43); Дослідивши докази суд вважає їх належними, допустимими та приймає їх. Суд вважає встановленим та доведеним факт придбання [PERSON] та [PERSON], як добросовісними набувачами, квартири [ADDRESS] у [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх оспорюванних прав, а суд здійснює правосуддя захищаючи порушенні права осіб у спосіб, визначений законом України. Так, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20.11.2009 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 08 лютого 2005 року між [PERSON], яку за довіреністю представляла [PERSON] та [PERSON], залишеним без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.02.2012 року. Також, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2011 року задоволено віндикаційний позов та витребувано [PERSON] квартиру [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON], [PERSON] та виселення їх і [PERSON], [INFO], без надання іншого житлового помешкання, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.02.2012 року. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці судові рішення є підставою звільнення від доказування, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вказана норма закону є імперативною і забезпечує чітко визначені в ній правові наслідки недійсного правочину, тобто реституцію, - повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину. Рішенням суду від 20.11.2009 року, зазначеним вище, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 08 лютого 2005 року між [PERSON], яку за довіреністю представляла [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним. До визнання цього договору недійсним, власником квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 08.06.2007 року став [PERSON], який в свою чергу 04.06.2008 року продав її [PERSON] та [PERSON] У відповідності до змісту п. 10 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, якщо після укладення недійсного правочину щодо відчуження майна було укладено ще декілька, то визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна не вимагається. Відповідно, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 04.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] фактично є недійсним. Враховуючи положення ст. 16 ЦК України, яка визначає, що перелік способів захисту цивільних справ не є вичерпним, суд вважає, що одностороння реституція у даному випадку є окремим способом захисту майнового права позивача. Відповідно до умов договору купівлі-продажу вказаної квартири між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вартість квартири за яку вчинено продаж становить 30000 (тридцять тисяч) грн. Однак, відповідно до розписки датованої 04.06.2008 року останній отримав від [PERSON] за продану квартиру 49 000 (сорок дев'ять тисяч) доларів США, що по курсу НБУ станом на 04.06.2008 року становить 237 748 грн., які суд визнає, як реальну ціну за якою було продано дану квартиру. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не може бути відповідачем у справі судом не приймаються, оскільки реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування витрат понесених [PERSON] та [PERSON] у сумі 237 748 грн. на придбання нерухомого майна підлягає задоволенню. Виходячи з положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. У судовому засіданні не знайшов підтвердження факт, що матеріальна шкода позивачеві заподіяна у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, оскільки поведінка останнього відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України презюмується як добросовісна, тобто в даному випадку відповідач не міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, якщо інше не доведено судом. За таких обставин суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позивача у відшкодуванні моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, з відповідачів належить стягнути також судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial