Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-19 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на те, що перебував з підприємством - відповідачем у трудових відносинах та з лютого 2013 року звільнився, після чого з ним не було проведено повний розрахунок як того вимагає діюче законодавство, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 10613,10 грн., та суму завданої йому моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 18354,42 грн., та суму завданої йому моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся з заявою, у якій просить суд розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, та відповідно до змісту вказаної заяви зменшує позовні вимоги шляхом виключення з їх переліку вимоги про стягнення з відповідача суми компенсації за невикористану відпустку. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності такого представника до суду не надходило. За таких обставин суд, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ухвалив заочне рішення. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач працював на Приватному торговельно-посередницькому малому підприємстві фірмі «Едельвейс» за трудовим договором, що випливає з копії трудової книжки позивача, що наявна в матеріалах справи. Наказом №96 від 26.06.2004 року позивача було звільнено з підприємства на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні позивач повного розрахунку в частині виплати йому компенсації за невикористану відпустку не отримав та до теперішнього часу відповідача існує перед позивачем заборгованість, що випливає з наданих суду пояснень позивача, на які від належним чином повідомленого про час, місце та суть справи відповідача заперечень не надійшло. Відповідно до положень ст.ст.116,117 КЗпП України слідує, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, проводиться у день звільнення; в разі невиплати в ці строки з вини підприємства належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України (п.20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. №13) при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановлені факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених нами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За викладеного суд зазначає про те, що обов'язок з доведення відсутності вини роботодавця в затримці розрахунку з працівником покладено на такого роботодавця, та враховуючи що відповідач не надав до суду жодних заперечень, суд доходить висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь суми середнього заробітку за час затримки повного розрахунку в розмірі 18354,42 грн., що ґрунтується на відомостях про середньо заробітну плату позивача (довідка про доходи міститься у матеріалах справи) та обмежена вимогою позивача про стягнення такої суми, обчисленої станом на 25 липня 2013 року, що відповідає засадам диспозитивності цивільного судочинства. Щодо вимог позивача в частині відшкодування завданої йому моральної шкоди, то суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходить із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та роз'яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду, ступінь вини відповідача, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань позивача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 500,00 гривень. За викладених обставин, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229,70 грн.

Outcome: approved