Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

В червні 2013 року позивач звернувся в суд до відповідача з вказаним позовом, в якому просив визнати договір № 29 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку № 30 по вулиці Льотчиків в м.Миколаєві дійсним та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 08 травня 1998 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку № 30 по вулиці Льотчиків в м.Миколаєві, який був укладений на Універсальній Товарній Біржі „Нерухомість Н, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 29 від 08.05.1998р. та зареєстрований 06.11.1999 р. в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 15059. Працівники біржи завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки він не має можливості розпорядитися купленою ним на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на данний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- він змушений звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявився, направив для участі у справі свого представника, яка позовні вимоги підтримала на підставах, викладених в заяві, просила визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був сповіщений через оголошення в газеті Рідне Прибужжя, а тому вважається повідомленим належним чином у відповідності з ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Товарна біржа „Нерухомість Н- в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 травня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 29 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку № 30 по вулиці Льотчиків в м.Миколаєві. Договір був укладений на Універсальній Товарній Біржі „Нерухомість Н, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 29 від 08.05.1998р. 06.11.1999р. право власності на зазначений будинок було зареєстровано на імя [PERSON] в Миколаївському МБТІ, та записано за реєстровим № 15059. В судовому засіданні встановлено, що договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивач уплатив продавцю вартість будинку, вселився в жиле приміщення, зареєструвався там та користується ним, а відповідач отримав оплату договірної вартості будинку, звільнив його від побутового майна та здійснив виселення з нього. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договор купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином суд дійшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved