Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

28.08.2013 року комунальне підприємство «Макіївтепломережа»звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг з централізованого теплопостачання, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачами у порушення зобов'язань тривалий час не здійснюється оплата послуг з теплопостачання. В обґрунтування вимог представник КП «Макіївтепломережа» зазначила, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: 86185 [ADDRESS], - та користується послугами з постачання теплової енергії, які надаються централізовано, відповідно до встановленого порядку комунальним підприємством як суб'єктом господарювання. За даними КП «Макіївтепломережа» в квартирі зареєстровані і мешкають [PERSON] та [PERSON]. В порушення умов ст..20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ст.67, 68 ЖК України, власник своєчасно не вносив оплату послуг теплопостачання, внаслідок чого за період з 01.08.2002 року по 01.05.2013 рік на особовому рахунку відповідачів склалась заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 4228.38 гривень, яка підлягає стягненню. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, зазначила, що відповідачі є власниками квартири за адресою: 86185 [ADDRESS], - користуються послугами з постачання теплової енергії, які надаються централізовано, відповідно до встановленого порядку комунальним підприємством як суб'єктом господарювання. Вказаний будинок перебуває на балансі Комунального підприємства «Комунальник-3», яке забезпечує розподіл та регулювання подачі теплової енергії по квартирам через внутрішньобудинкову систему. За спірний період балансоутримувачем житла та контролерами КП «Макіївтепломережа» систематично складалися акти готовності житлового будинку до опалювального періоду, а комунальним підприємством - щорічно акти на включення опалення. Відповідачі, не зважаючи на фактичні договірні відносини між ними, оплату послуг за спожиту теплову енергію в порушення положень частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не здійснюють, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 4228.38 гривень за період з 01.08.2002 року по 01.05.2013 рік. Даний житловий будинок було прийнято в експлуатацію з системою централізованого теплопостачання. Власник чи наймач квартири не має права самовільно змінювати систему опалення житлового будинку та здійснювати відключення від мереж централізованого опалення. Виключення комунальним підприємством «Макіївтепломережа» осіб з числа споживачів теплової енергії та припинення нарахувань оплати за послуги теплопостачання по даній квартирі у відповідності до вимог чинного законодавства можливо за заявою власників квартир усього будинку на підставі затвердженого міжвідомчою комісією органа виконавчої влади акта на відключення та акта на встановлення приладу індивідуального опалення (котла електричного чи газового). Посилаючись на наведені обставини представник позивача вважає, що відсутні законні підстави від звільнення відповідачів від оплати послуг з теплопостачання, тому просить суд стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 4228.38 гривень та понесені ними витрати на сплату судового збору в розмірі 229.40 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, на заявлених вимогах наполягає. Відповідачі в судове засідання не з'явились, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання 11.11.2013 року з'явилась, проти задоволення позовних вимог в повному обсязі заперечувала, в обґрунтування вимог стверджувала, що комунальне підприємство неправомірно нарахувало заборгованість з централізованого теплопостачання, оскільки в квартирі за адресою: 86185 [ADDRESS], - в якій вона проживає, послуги з теплопостачання надають неналежної якості, в зимовий період в квартирі неможливо проживати, оскільки температура нижче 18?С, вона постійно вимушена викликати контролерів для складення актів про неналежне надання послуг. Спірна квартира належить їй, її чоловікові, її синові, онучці. Чоловік помер, проте спадщина у встановленому законом порядку не оформлена. Син та онучка не проживають з нею разом. Вона є пенсіонером, отримує лише пенсію, інших доходів в неї немає, тому матеріальної можливості на самостійне відновлення системи опалення немає. Опалення централізовано в будинок постачається, проте в її квартирі централізованого опалення немає. У зв'язку з неотриманням послуг з теплопостачання вважає, що не потрібна сплачувати будь-яких коштів. В обґрунтування своєї позиції надала правовстановлюючі документи на квартиру та акти про неналежне надання послуг. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Комунальне підприємство «Макіївтепломережа»є юридичною особою, з 08 червня 2001 року зареєстроване в Єдиному державному реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ). Згідно до Статуту КП «Макіївтепломеража» є самостійним суб'єктом господарювання. Метою діяльності підприємства є виробництво, транспортування і постачання теплової енергії, пари та гарячої води споживачам (підприємствам, організаціям та населенню міста) на підставі укладених договорів; задоволення потреб ринку у наданні послуг належної якості (робіт, продукції) власного виробництва; забезпечення економічних та соціальних інтересів трудового колективу підприємства за рахунок отриманого прибутку. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Донецькій області від 09.09.2013 року зареєстрованими в квартирі за адресою: 86185 [ADDRESS] є [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.13/ Відповідно до наданого правовстановлюючого документу: свідоцтва про право власності на житло, що видане 30.12.2004 року управлінням по обліку, розподілу та приватизації житла, - квартира за адресою: 86185 [ADDRESS], - належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по ? частині кожному. /а.с.16/ Право спільної часткової власності зазначених осіб зареєстроване у державного реєстратора, на час видачі свідоцтва - в КП «Бюро технічної інвентаризації м.Макіївки», що підтверджує надана копія витягу з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6430609 від 07.02.2005 року /а.с.17/ З представленого позивачем розрахунку по спірній квартирі за адресою: 86185 [ADDRESS], - заборгованість з оплати централізованого теплопостачання за період з 01.08.2002 року по 01.05.2013 рік становить 4228.38 гривні. Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що між сторонами: комунальним підприємством «Макіївтепломережа» як суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг з теплопостачання, та власниками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - фізичними особами, склалися спірні правовідносини у сфері надання і оплати комунальних послуг, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (з відповідними змінами) «Про житлово-комунальні послуги»(далі -Закон). Частиною першою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Комунальні послуги, як убачається зі змісту статті 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пунктів 1-4 статті 13 наведеного Закону залежно від функціонального призначення визначено перелік житлово-комунальних послуги, які поділяються зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального значення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. За приписами статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору. Вказаний обов'язок споживача щодо укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії також передбачений положеннями частини третьої статті 24 Закону України від 02 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання». Таким чином, необхідність укладення договору на надання комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Однак дана вимога Закону сторонами спірних правовідносин не виконана. Між тим відсутність договору відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України не є підставою для звільнення споживачів від оплати послуг з централізованого теплопостачання, оскільки згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Такою дією є надання комунальних послуг позивачем та їх отримання відповідачами. Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Чинним Цивільним кодексом України, нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання»не передбачена недійсність договору про надання комунальних послуг у випадку недодержання сторонами його письмової форми. Матеріалами справи підтверджено, що квартира відповідачів була підключена до централізованого опалення житлового будинку та на ім'я [PERSON] відкрито особовий рахунок теплопостачальним підприємством [NUMBER], що свідчить про фактичне існування між сторонами договірних відносин з приводу постачання та споживання теплової енергії. За таких обставин, при вирішенні спірних правовідносин суд виходить із обсягу прав і обов'язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини суб'єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг з постачання теплової енергії, та фізичної особи, яка отримує зазначені комунальні послуги. Питання надання послуг з теплопостачання та відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Положеннями пунктів 24, 25 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до пункту 26 цих Правил відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Самовільне відключення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Норми Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого постачання, затвердженим наказом Міністерство будівництва; архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 року в редакції наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2007 року за № 1320/14587 зазнали змін. Визначена зміна назви вказаного порядку на назву «Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого постачання», що тим самим визначає можливість відключення лише будинку в цілому, а не окремих його приміщень. У пункті 2.1 Порядку встановлено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У цій заяві зазначається причини відключення Відповідно до вимог законодавства єдиною підставою для зняття споживачів з обліку і припинення нарахувань є акт про відключення, затверджений Комісією. Представлені стороною відповідачів ксерокопія актів-претензій про неналежне надання або ненадання послуг /а.с.18-21/ та акт про відсутність опалення у споживача від 29.01.2003 року /а.с.22/, складеного працівниками житлово-комунальної організації та контролером КП «Макіївтепломережа», - тільки підтверджують факт неналежних послуг з теплопостачання, проте не мають юридичного значення при вирішенні питання щодо відмови в стягненні заборгованості за надані послуги з теплопостачання за заявлений період. Відповідно до наданого розрахунку позивача за період опалення з жовтня 2011 року по березень 2012 року та за період з грудня 2012 року по січень 2013 року, було зроблено перерахунок надання послуг з теплопостачання в квартиру відповідачів та за цей період не проведено нарахувань /а.с.9-10/. Тобто надані стороною відповідачів акти-претензії про неналежне надання або ненадання послуг від 31.10.2011 року, 02.11.2011 року, 29.12.2011 року, 26.01.2012 року, 22.02.2012 року, 20.03.2012 року, 19.12.2012 року, 31.01.2013 року, - враховані позивачем при розрахунку заборгованості за спірний період. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала, що з питання відключення квартири від мережі централізованого опалення вона із відповідною заявою з 2002 року до компетентного органу - відповідної Комісії виконавчого комітету Макіївської міської ради не зверталась, офіційних дозволів на відключення квартири від централізованої системи теплопостачання вона не має. Вищенаведені обставини, які визнані сторонами по цивільній справі, у відповідності до положень частини 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що в квартирі відповідачів є прилади опалення, квартира відповідача не відключена від мереж централізованого опалення у встановленому законом порядку, у той час як Комунальне підприємство «Макіївтепломережа» надання послуг з теплопостачання по житловому будинку не припинило. У даному випадку позивач як теплопостачальна організація не вправі припинити нарахування оплати за послуги з теплопостачання, а для відповідачів неналежне надання послуг з теплопостачання в опалювальний період 2011-2013 роки не породжує правових наслідків з несплати платежів за весь період з 2002 року, тому відсутні законні підстави від звільнення відповідачів від відповідальності перед КП «Макіївтепломережа» щодо оплати фактично наданих, але не використаних комунальних послуг. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до вимог частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема: 2) при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоду довкіллю або культурній спадщині. За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Приписами пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Це положення носить юридично обов'язковий характер і підлягає виконанню учасниками договірних правовідносин. Згідно з пунктами 18 і 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З інформації та наданого комунальним підприємством «Макіївтепломережа» розрахунку про нарахування та оплату поточних комунальних платежів з централізованого теплопостачання по спірній квартирі убачається, що за період з 01.08.2002 року по 01.05.2013 рік заборгованість за спожиту теплову енергію становить 4228.38 гривень. Відповідно до пункту 32 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання в установленому порядку за письмовою заявою споживача. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що комунальне підприємство «Макіївтепломережа»у спірний період надавало на об'єкт споживання комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Суб'єктом господарювання у відповідних випадках неналежного надання послуг з теплопостачання по даному житловому будинку здійснювався перерахунок вартості послуг по кожній квартирі. Згідно з частиною 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. За правилами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК). Положеннями частин 1-3 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Враховуючи викладе, суд визнає, що відповідачами-власниками квартири за адресою: 86185 [ADDRESS], - порушено виконання зобов'язання з оплати фактично наданих КП «Макіївтепломережа» послуг з централізованого теплопостачання, чим заподіяно матеріальну шкоду позивачу. Стороною відповідачів не представлено суду об'єктивних доказів, що це сталося не з їх вини. Посилання на відсутність опалення в квартирі не може бути підставою для звільнення від оплати, оскільки на відключення від системи централізованого опалення існує інший порядок і вимоги, які відповідачі не виконали, та не отримали відповідний дозвіл. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок терміну та суми заборгованості по оплаті наданих послуг з централізованого опалення спірної квартири, який відповідає встановленому законодавством порядку і затвердженим тарифам. За період з 01.08.2002 року по 01.01.2004 рік ст. 71 ЦК Української РСР передбачала трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст. 80 цього Кодексу визначено, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважною причини пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Позивач, звертаючись із позовом до суду, не просив поновити пропущений строк та не посилався на поважність причин, з яких він пропустив строк позовної давності. Тому, в задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2002 року по 01.01.2004 рік з відповідачів необхідно відмовити. За період з 01.01.2004 року по 01.05.2013 рік строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України в три роки. Наслідки спливу позовної давності передбачені ст. 267 ЦК України, зокрема згідно з частинами 3, 4, 5 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачі в судових засіданнях не заявляли про застосування строку позовної давності. За таких обставин підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по комунальним платежам за період з 01.01.2004 року по 01.05.2013 рік в сумі 3918.21 гривень. Виходячи із закріпленого в статті 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд за основу приймає період та, зокрема первісну та кінцеву дати стягнення заборгованості, визначені позивачем. Відповідно до поданої позовної заяви позивачем ставиться питання про солідарне стягнення заборгованості з теплопостачання з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні було встановлено, що квартира, за надання послуг з теплопостачання в яку виникла заборгованість, належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], по ? частині кожному. /а.с.16/ За даними Совєтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO], про що було складено актовий запис №160 від [INFO]. /а.с.27-29/ Спадщина у вигляді ? частини квартири за адресою: 86185 [ADDRESS], - що належить покійному [PERSON], - у встановленому законом порядку не прийнята, про що свідчить надана державним нотаріусом Другої макіївської державної нотаріальної контори інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №35811468 від 20.11.2013 року. /а.с.45-46/ Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення ст. 360 ЦК України закріплюють, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у платі податків, зборів ( обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку положень статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] як споживачі послуг з централізованого теплопостачання в квартирі за адресою: 86185 [ADDRESS], - яка належить їм на праві спільної часткової власності по ? частині кожному, зобов'язані сплатити заборгованість з теплопостачання за період з 01.01.2004 року по 01.05.2013 рік у розмірі 3918.21 гривень пропорційно часток, тобто з кожного з відповідачів підлягає стягненню по 979.55 гривень. Позивачем, на користь якого ухвалене рішення, документально підтверджені понесені витрати про сплату судового збору в сумі 229.40 грн., які відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів пропорційно задоволених вимог та частки кожного у спільній частковій власності, - на користь КП «Макіївтепломережа». На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial