Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 31.08.2012 року було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9098304 строком на один рік. Об'єкт страхування - "ВАЗ 21043" державний номер [NUMBER]. Позивач посилався на те, що 01.09.2012 року о 15 год. 10 хв. в м.Білій Церкві Київської області по вулиці Ярослава Мудрого при під"їзді до повороту на вул. Г.Ковбасюка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "ЗАЗ ДЕО", державний номер [NUMBER] під керування водія [PERSON] та транспортного засобу "ВАЗ 21043" під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду ДТП трапилась у зв"язку з порушенням водієм [PERSON] п.п. 2.3б, 10.1, 10.4 ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень автомобіля "ЗАЗ ДЕО". Позивач вказував на те, що [PERSON] є винним у вчиненні вказаної ДТП. До позивача 07.02.2013 року звернувся [PERSON] із заявою та повідомив про вищевказаний страховий випадок і позивачем було складено страховий акт №150029-1 від 22.05.2013 року і у відповідності до вказаного акту розмір страхового відшкодування склав 3 710 грн. Позивач вказував на те, що ним було сплачено страхове відшкодування [PERSON] згідно страхового акту №150029-1 від 22.05.2013 року в загальному розмірі 3 710,00 грн. Позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 3 710,00 грн. на підставі п.п.33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки відповідач не повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди у термін встановлений Законом. А також позивач просив стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 229,40 грн. Представник позивача до початку розгляду справи по суті надав суду заяву про зміну підстави позову та просив суд в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 3 710,00 грн. на підставі п.п. в) п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки відповідач після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. А також представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 229,40 грн. В судовому засіданні 11.12.2013 року представник позивача підтримав вищевказані позовні вимоги позивача, в судове засідання 30.12.2013 року представник позивача не з"явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності, в заяві вказав, що позов він підтримує. Відповідач до суду не з"явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення на позов та просив справу розглядати у його відсутності. Заслухавши пояснення учасника процесу, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 31.08.2012 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ Ре" як страховиком та [PERSON] як страхувальником було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника за шкоду, заподіяну третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, забезпечений транспортний засіб -автомобіль “ВАЗ 21043” д.н.з. [NUMBER], що стверджується копією Поліса АВ/9098304. З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2012 року о 15 год. 10 хв. [PERSON] керуючи автомобілем “ВАЗ 21043” д.н.з. [NUMBER] в м.Білій Церкві Київської області по вул. Ярослава Мудрого при під"їзді до повороту на вул. Г.Ковбасюка не врахував дорожню обстановку перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїжджій частині дороги, що призвело до зіткнення з автомобілем “ЗАЗ ДЕО” д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3б, 10.1, 10.4 ПДР України. Згідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 12.10.2012 року відповідача було визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, за вказане правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Як вбачається з наряду-замовлення №СФ-0000180 від 16.04.2013 року складеного ФОП [PERSON], який надає послуги з ремонту пошкодженого майна, вартість матеріалів та вартість робіт по ремонту автомобіля “ЗАЗ ДЕО” д.н.з. [NUMBER] становить 3 710,00 грн. Згідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Судом встановлено, що на виконання умов договору страхування на підставі заяви [PERSON] про настання страхового випадку та заяви про виплату страхового відшкодування, страховиком Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ Ре" було проведено розрахунок та виплату [PERSON], який є власником пошкодженого в ДТП автомобіля “ЗАЗ ДЕО” д.н.з. [NUMBER], страхового відшкодування в сумі 1710,00 грн. та в сумі 2000,00 грн., що стверджується копіями вказаних заяв, копією страхового акту №150029-1, розрахунком розміру страхового відшкодування, та копіями платіжних доручень №1922 від 11.06.2013 року, та №1931 від 12.06.2013 року. Згідно ст.27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Оскільки відповідача визнано винним у скоєнні вказаної вище ДТП, то саме він відповідно до положень ст.1188 ЦК України зобов'язаний був відшкодувати збитки власнику транспортного засобу, спричинені внаслідок пошкодження цього автомобіля. Як вказано вище в рішенні, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля “ВАЗ 21043” д.н.з. [NUMBER], яким керував під час ДТП відповідач, застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ Ре", а тому саме позивачем як страховиком було проведено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля "ЗАЗ ДЕО" Відповідно до п. 1.4 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Таким чином, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] також є застрахованою, оскільки факт неправомірності володіння ним автомобілем “ВАЗ 21043” д.н.з. [NUMBER], яким він керував під час ДТП, не встановлений ні законом, ні рішенням суду. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Так, відповідно до п.п. в) п.п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 12.10.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., оскільки 01.09.2012 року близько 15 год. 10 хв. по вул. Ярослава Мудрого в місті Білій Церкві [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 21043, будучи причетним до ДТП залишив місце пригоди. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.10 а-е ПДР України. За ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як вказано вище в рішенні, розмір шкоди, заподіяної майну третьої особи, становить 3 710,00 грн., сума страхового відшкодування - 3 710,00 грн. Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про відшкодування шкоди 02.07.2013 року, що стверджується копією претензії. А тому з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача, з вини якого були спричинені збитки, на користь позивача 3 710,00 грн. сплаченого останнім страхового відшкодування. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 229,40 грн. судового збору. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що в ДПТ, яке сталося 01.09.2012 року винен не він, а [PERSON], оскільки ці заперечення спростовуються вищевикладеними у рішенні суду доказами. Суд вважає, що посилання відповідача на те, щоб суд при вирішенні спору врахував його тяжке матеріальне становище, хворобу і вік судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки між сторонами існували договірні відносини /Поліс АВ/9098304 від 31.08.2012 року/ і позивачем відповідно до вказаного Полісу та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було проведено страхове відшкодування в розмірі 3 710,00 грн. на користь [PERSON], і ні вказаним Полісом, ні Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено врахування матеріального становища, віку та хвороби страхувальника при відшкодуванні в порядку регресу страховику виплаченого страхового відшкодування. Враховуючи наведене та

Outcome: approved