Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на ? ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS], ? земельної ділянки (0,0625 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 868836), яка розташована за адресою [ADDRESS], ? земельної ділянки (0,0769 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 868837), яка розташована за адресою [ADDRESS] мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі з 17 квітня 1992 року, який зареєстрований у м. Дрогобичі, актовий запис № 156. 01.12.2011 р. Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення про розірвання цього шлюбу. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу не досягнуто. Батькові відповідача, [PERSON], рішенням № 82 07.06.1994 р. Виконавчого комітету Лішнянської сільської ради було виділено земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва. Будівництво на виділеній земельній ділянці почалося з 2001 року. При цьому позивач, приймала участь у зазначеному будівництві, а також у ремонті після завершення будівництва (внутрішнє та зовнішнє оздоблення, купівля побутової техніки, посуду, меблів та іншого майна), вкладаючи в це свої кошти у тому числі всі кошти, отримані від продажу 17.05.2006 року власної квартири [ADDRESS]. Допомогу у будівництві, як фінансову так і фізичну надавали також її батьки . Рішенням Лішнянської сільської ради від 28.09.2004 року № 35 було затверджено акт державної комісії про прийняття і введення в експлуатацію житлового будинку та оформлення права власності. 24.12.2004 року цей житловий будинок і земельна ділянка згідно договору дарування були подаровані [PERSON] його батьком [PERSON] Після прийняття будинку в експлуатацію, вона разом з чоловіком здійснювали його добудову на протязі 3-х років. У зв'язку із намаганнями чоловіка виселити її та дітей із цього будинку, вважаючи ці його дії протиправними, оскільки цей будинок є об'єктом права спільної сумісної власності її та чоловіка, просить суд поділити цей будинок і земельні ділянки шляхом визнання за нею права власності на ? вказаного майна. Відповідач [PERSON] позов не визнав, подав заперечення проти позову, в якому зазначив, що позивач не приймала участі у будівництві, у наданих позивачем в підтвердження своїх позовних вимог копіях накладних і товарних чеків дані щодо покупця не відповідають особі позивача. Будинок будував його батько, про що також представив свої відповідні чеки та накладні, а згодом його подарував йому. Квартира [ADDRESS] була придбана під час їхнього шлюбу, тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а не одноосібно позивача. Кошти, отримані від продажу цієї квартири в сумі 15000,00 євро були вкладені позивачем на своє ім'я до банківських установ на депозити. Вважає що в задоволенні позову слід відмовити повністю, однак щодо вирішення даної спору покладається на думку суду. Крім того, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 10000,00 грн., мотивуючи цю позовну вимогу тим, що кошти в сумі 20000,00 грн., які залишилися після продажу подружжям квартири [ADDRESS] позивачем по первісному позову були розміщені на її рахунках в Банку "Надра", Ощадному банку м. Дрогобича, і на даний час перебувають у її володінні є спільними, а відтак, йому належить половина від цієї суми. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] (позивачка по первісному позову) щодо зустрічного позову заперечила, та суду пояснила, що дійсно під час шлюбу з позивачем [PERSON] ( відповідачем по первісному позову) було відчужено двох - кімнатну квартиру [ADDRESS]. Продавцем даної квартири та за згодою позивача [PERSON] ( відповідачем по первісному позову) кошти від продажу квартири було перераховано на рахунок в Банку на її ім"я. В подальшому ці кошти постійно знімалися та витрачалися спільно на будівництво будинку, проведення ремонту в ньому та придбання меблів, побутової техніки тощо. Цього і не заперечив сам відповідач по первісному позову, відтак в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що їм відомо, що будинок відповідачу по первісному позову [PERSON] подарував його батько. Вони дійсно допомагали у будівництві будинку, батькові відповідача по первісному позову. Сам відповідач також приймав участь у будівництві будинку. Однак за чиї кошти будувався будинок, хто купував будівельні матеріали їм не відомо. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 17 квітня 1992 року. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.12.2011 року шлюб між ними розірвано. Рішенням № 82 від 07.06.1994 р. Виконавчого комітету Лішнянської сільської ради [PERSON], який є батьком відповідача по первісному позову було виділено земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,1 га в с. Лішня за рахунок земель вільного присадибного фонду в [ADDRESS]. 16.12.1994 року [PERSON] було отримано дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво. Рішенням Лішнянської сільської ради від 28.09.2004 року № 35 затверджено акт державної технічної комісії № 143 від 21 серпня 2004 року про готовність закінчених будівництвом об'єктів садибної забудови до експлуатації, відповідно до якого індивідуальний житловий будинок та господарські будівлі гр. [PERSON] в [ADDRESS] готові до введення в експлуатацію. Цим же рішенням оформлено право власності на житловий будинок в с. Лішня в урочищі "Граніт" на гр. [PERSON]. Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 24.12.2004 року будинок за адресою [ADDRESS] у відповідності до договору дарування № 1724 від 24.12.2004 року був подарований [PERSON] [PERSON] Право власності [PERSON] на зазначений будинок зареєстровано Дрогобицьким ДК МБТІ та ЕО 31.12.2004 р. згідно витягу № 613428 від 31.12.2004 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Також судом встановлено, що на підставі договору дарування від 24.12.2004 року, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 868836 [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1250 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 868837 [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1539 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], цільове призначення - ведення особистого селянського господарства. Згідно інформаційної довідки № 633 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданої Дрогобицьким ДК МБТІ 05.04.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 2-285 від 16.02.1999 року зареєстроване за [PERSON] 12.05.2006 року. 24.05.2006 року право власності на вказану квартиру згідно договору купівлі-продажу № 1181 від 17.05.2006 року зареєстровано за іншою особою. Ця обставина сторонами не оспорюється. Відповідно до висновку № 1991/1992 від 03 квітня 2013 року будівельно-технічної експертизи, вбачається, що вартість квартири [ADDRESS] на момент купівлі, яка відбулася 16 лютого 1999 року, могла бути (без ПДВ) 22400,00 грн., вартість квартири [ADDRESS] на момент продажу (відчуження), яке відбулося 17 травня 2006 року, могла бути (без ПДВ) 112300,00 грн., вартість будинку [ADDRESS] на момент вселення до нього подружжя [PERSON] у 2006 році могла бути (без ПДВ) 537400,00 грн., вартість цього ж будинку на даний час становить (без ПДВ) 974100,00 грн. Експерт на неодноразові виклики в судові засідання для дачі пояснень стосовно змісту висновку не з"являвся. Причини неявки суд не повідомляв. Щодо посилання представника відповідача по первісному позову [PERSON] щодо обов"язкового дослідження в судовому засіданні висновку експертизи шляхом допиту експерта який проводив експертизу є необґрунтованими та нічим не підтверджені, оскільки доказів того, що експерт вийшов за межі своїх повноважень не представлено, не представлено доказів, що висновок експертизи суперечить іншим матеріалам справи або інакше є будь-які сумніви в його правильності. Крім того з клопотанням про призначення повторної або додаткової експертизи шляхом поставлення своїх питань експерту представник відповідача по первісному позову не звертався. Відтак суд розцінює таку позицію представника відповідача, як свідоме затягування розгляду справи та бере до уваги висновок № 1991/1992 від 03 квітня 2013 року будівельно-технічної експертизи, в якому зроблені обгрунтовані відповіді на питання , задані судом в ухвалі суду саме за клопотанням сторін, відтак підстав визнавати висновок експерта не обгрунтованим чи таким, що суперечить матеріалам справи у суду не має. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбними договором. Вирішуючи питання щодо участі позивача по первісному позову в будівництві суд приймає до уваги надані нею накладні і товарні чеки, які підтверджують придбання будівельних матеріалів. Оскільки спірний будинок був подарований відповідачу, це майно належить йому на праві особистої власності. Враховуючи ту обставину, що вартість спірного будинку збільшилася з часу вселення в нього подружжя, й відповідно та частка майна, на яку відбулося збільшення є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до переконання, що первісний позов слід задовольнити частково. Оскільки сторони ні добровільно, ні шлюбним договором не визначили свої частки у спільній сумісній власності подружжя, суд вважає можливим визначити їх частки з врахуванням визначеної у висновку № 1991/1992 від 03 квітня 2013 року будівельно-технічної експертизи вартості спірного будинку на момент вселення подружжя [PERSON] у 2006 році, яка складає 537400,00 грн. і вартості цього ж будинку на даний час, яка становить 974100,00 грн. методом співставлення вартості часток. Вартість частки, яка є спільною сумісною власністю складає: 974100,00 - 537400,00 = 436700,00 грн. Відповідно, вартість частки, яка належить [PERSON] складає: 436700:2 = 218350,00 грн. Ідеальна частка [PERSON] у спірному будинку визначається шляхом поділу значення вартості частки [PERSON] на значення загальної вартості будинку станом на даний момент, а саме: 218350,00 / 974100,00 = 0,22 = 22/100. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка. Судом встановлено, що з позивачкою проживають неповнолітні діти дочка [PERSON], 1992 року народження та [PERSON] , 1999 року народження, а відтак, є підстава збільшити розмір частки позивача по первісному позову до 1/3 ідеальної частини. Щодо стосується позовних вимог щодо поділу земельних ділянок, тому суд вважає можливим частково задовольнити позовну вимогу, яка стосується визнання права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і виділити і визнати за [PERSON] права власності на 1/3 ідеальної частини земельної ділянки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 868836 площею 0,1250 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Суд приходить до висновку, що в частині позову щодо визнання за [PERSON] права власності на ? земельної ділянки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 868837 площею 0,1539 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], цільове призначення - ведення особистого селянського господарства слід відмовити, оскільки це майно є особистою приватною власністю [PERSON] Суд приходить до переконання, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, оскільки зазначені позивачем по зустрічному позову ті обставини, що на банківських рахунках [PERSON] в Банку "Надра", Ощадному банку м. Дрогобича, розміщені і перебувають у її володінні грошові кошти в сумі 20000,00 грн. в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Та той факт, що кошти перераховані на рахунку банку на ім."я позивачки по первісному позову під час спільного проживання сторонами не оспорюється, та що вони знімалися і витрачалися за час спільного проживання подружжя сторонами також не оспорюются. Судові витрати розподілити між сторонами пропорційно відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial