Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

[PERSON]звернулась до суду з позовом, яким просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. 20 січня 2011 року рішенням Зіньківського районного суду Полтаської області шлюб між ними розірваний. З моменту розірвання шлюбу вони проживають окремо , відповідач не виконує батьківські обов»язки, вихованням сина не займається, не цікавиться його життям та здоров» ям, не надає допомоги на утримання дитини. За рішенням Октябрського районного суду м.Полтави відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], але ухиляється від сплати аліментів. Станом на 01.05.2013 року заборгованість по аліментам складає 3817 грн. 85 коп. В свою чергу [PERSON] звернувся з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку участі у вихованні дитини, яка ухвалою суду від 04.10.2013 року прийнята до провадження разом з первісним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що після розірвання шлюбу його син проживає разом з його колишньою дружиною та бабусею у м.Полтава. Після розлучення позивачка почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому просить суд зобов»язати її не чинити перешкод у спілкуванні та у вихованні дитини та встановити графік їх побачень за місцем проживання матері третьої суботи кожного місяця з 11.00 години до 14.00 години. Позивачка та її представник підтримали в судовому засіданні заявлений позов і просили його задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позові. Зустрічний позов позивач не визнала посилаючись на ту обставини, що хоче створити нову сім»ю та хоче щоб у дитини був один батько. [PERSON] позов щодо позбавлення його батьківських прав не визнав , пояснивши, що постійно піклується про свого сина, окрім того, що сплачує аліменти, завжди надавав та продовжує надавати матеріальну допомогу на утримання сина в підтвердження чого надав квитанції про перерахунок коштів на ім»я [PERSON] та [PERSON] (бабусі дитини). Заборгованість по аліментам виникла через відсутність стабільної роботи , постійного заробітку та скрутне матеріальне становище. Станом на 13.09.2013 року заборгованість по аліментам погашена в повному обсязі. Але [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні з сином, не відповідає на телефонні дзвінки, забороняє вихователям дитячого садка, який відвідує їхній син, надавати можливість бачитись та спілкуватись з дитиною. Він позбавлений можливості щоденно бачитись з сином через те, що він фактично проживає та працює у м.Києві а син проживає в м.Полтаві. Тому просить суд його зустрічний позов задовольнити та встановити графік його участі у вихованні сина [PERSON]. Представник Октябрської районної у м.Полтаві ради , як органу опіки та піклування в судове засідання не з»явився , надіслано заяву з проханням розглядати справу без участі їхнього представника. Представник Маловисківської райдержадміністрації як органу опіки та піклування вважає за необхідне задовільнити зустрічну позовну заяву, а в задоволенні позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відмовити. Прокурор вважає, що підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав не встановлено, а зустрічну позовну заяву необхідно задовільнити. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази , заслухавши сторони , представника позивача, представника Маловисківської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування , покази свідків, думку прокурора вважає, що первісний позов є необґрунтованим , а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню виходячі з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.04.2009 року, який розірвано рішенням Зіниківського районного суду Полтавської об ласті від 20.01.2011 року. Згідно свідоцтва про народження сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. З відповідача за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 26.02.2013 року стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 14 частини всіх видів заробітку. Довідкою житлово-будівельного кооперативу від 12.04.2013 року підтверджено, що [PERSON] проживає з дитиною. Батько дитини проживає окремо. З висновку виконавчого комітету Октябрської районної в м.Полтаві ради, як органу опіки та піклування вбачається доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. З висновку Маловисківської райдержадміністрації як органу опіки та піклування від 26.09.2013 року вбачається недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. Актом обстеження житлово-побутових умов від 02.08.2013 року та актом обстеження матеріально-побутових умов сім»ї від 30.04.2013 року встановлено, що дитина проживає в належних умовах, забезпечена одягом та продуктами харчування. Побутові умови відповідають вимогам для перебування та проживання дитини. Згідно наданих [PERSON] квитанцій вбачається, що з 2010 року і по 2013 рік він надавав матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON]. Згідно довідки ВДВС Маловисківського РУЮ від 13.09.2013 року № 11732 заборгованість з виплати аліментів за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] - відсутня. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є батьком [PERSON] показав, що дійсно [PERSON] чинить перешкоди як їхньому синові так і їм , як бабусі з дідусем, у спілкуванні з дитиною, знаходить будь-які приводи для того, щоб вони не приїздили до м.Полтави та не бачили онука. Коли вони намагалися по телефону домовитись з нею про побачення з онуком вона повідомляла про те що їх то вдома немає, то неможна приїзджати. На їхню пропозицію привезти онука погостювати до них, постійно обіцяла, але так дитину і не привезла. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що працює разом з [PERSON], знає його як турботливого батька, оскільки у нього є дитина від другого шлюбу, дуже часто бачив як він спілкується зі своєю донькою. Крім того пояснив, що був свідком того, як 02.06.2013 року [PERSON] приїхав до м.Полтави для того щоб побачити сина [PERSON], але в дитячому садку вихователі не пустили його до дитини, лише після того, як [PERSON] було викликано працівників міліції, йому дозволили поспілкуватись з сином. Хлопчик коли побачив батька впізнав його та зрадів. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що знає про ситуацію, що склалася між сторонами , позивач любить дитину, піклується про нього, хоче приймати участь у його вихованні та спілкуватися з ним. Неодноразово [PERSON] просив поїхати з ним до м.Полтави, через те, що йому важко тривалий час самому їхати за кермом, але у нього не було можливості. 09.05.11 року разом з ним приїздив провідати сина за місцем проживання бабусі в с.Андріївка Донецької області, цілий день [PERSON] провів з дитиною. В кінці серпня 2013 року він також приїздив з [PERSON] до м.Полтави, щоб провідати дитину, але з сином побачитись не вдалось так як його в садочку не було , вдома також нікого не виявилось. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона є матір»ю позивачки, після розірвання шлюбу з її донькою [PERSON] лише двіччі приїзджав до сина, лише після того як вона йому телефонувала та нагадувала про необхідність спілкування з дитиною. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу. Згідно ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для особи, що позбавляється таких прав, так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батька чи матері в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Так, за змістом ст.ст.141, 150 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов'язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене в ст.ст.8, 19 Закону України «Про охорону дитинства». Положеннями ст.ст.7, 155 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.153 СК України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право безперешкодно спілкуватися з нею, якщо таке право не обмежено законом або судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Положеннями ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та її представником зібрано і представлено суду недостатньо доказів для того, щоб позбавити батьківських прав [PERSON] та не наведено достатньо виняткових причин для такого позбавлення, оскільки матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, на обліку у лікаря- нарколога та лікаря- психіатра не перебуває, на час розгляду справи заборгованість по аліментам погашена, за місцем свого навчання характеризується позитивно, крім того суд приймає до уваги ту обставину, що [PERSON] працює у м.Києві , а дитина проживає у м.Полтава в зв»язку з чим він фізично позбавлений можливості приділити належну увагу вихованню та спілкуванню з сином . При цьому, суд критично оцінює покази позивача [PERSON] та свідка [PERSON], щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, оскільки останні не підтверджені доказами та при цьому сама позивач, перешкоджає у зустрічах відповідача з дитиною, а свідок [PERSON] є матір»ю позивачки, та інших показів дати не могла, тому не можуть бути достатніми, вагомими та виключними підставами для позбавлення батьківських прав [PERSON] Також суд не бере до уваги висновки Виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтава ради, та Маловисківської райдержадміністрації Кіровоградської області як органів опіки та піклування через те, що висновок Виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтава ради є однобічним , оскільки питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вирішувалось виключно на підставі документів наданих позивачем по справі, без повідомлення [PERSON], а рішення Маловисківської райдержадміністрації Кіровоградської області про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] прийнято лише на підставі пояснень відповідача, без перевірки будь-яких фактичних обставин. Усвідомлюючи, що дитині необхідна батьківська любов та опіка, суд приходить до висновку, що виняткові обставини, внаслідок яких слід позбавити батьківських прав [PERSON], суду не доведено та вони є відсутніми. Тому виходячи із засад розумності і справедливості, враховуючи права дитини на виховання з боку батьків, поведінку батька, яка не свідчить про протиправність дій або нехтування батьківськими правами та свідомого ухилення від виконання обов'язків, відсутності доведеності [PERSON] факту ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, а також ту обставину, що своєю поведінкою та діями відповідач довів, що насправді зацікавлений долею дитини, суд вважає за необхідне в задоволенні первісного позову відмовити. При цьому суд вважає вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законними, та обґрунтованими. В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між батьком та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, проте між батьками виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, режиму дня, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд, вважає за можливе визначити, як спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини -сина , періодичні побачення з ним. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати по справі понесені [PERSON] при подачі зустрічного позову стягнути на його користь з [PERSON]

Outcome: approved