Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

22 серпня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк) звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON], зазначивши що 17 березня 2008 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір № 014/07-189/82/033, за яким останній отримав кредит в сумі 26 000 доларів США, строком погашення до 13 березня 2018 року, зі сплатою 14 % річних за користування коштами. 31 березня 2009 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору, згідно до якої боржнику тимчасово було зменшено розмір щомісячного платежу за кредитним договором. Однак умови кредитного договору відповідач не виконував належним чином, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка станом на 10 червня 2013 року склала 127612,33 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 20994,13 доларів США; заборгованість за відсотками - 12282,44 доларів США; нарахована пеня - 94385,76 доларів США, що еквівалентно 1 020 005,35 грн. У зв'язку з цим Банк просив позов задовольнити та стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в зазначеному розмірі та судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 16 жовтня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість за кредитним договором № 014/07-189/82/033 від 17 березня 2008 року в розмірі 127612,33 доларів США, що еквівалентно 1 020 005,35 грн. та судовий збір в сумі 3 441, грн. Не погодившись з рішенням суду, відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Банку. В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що позивач не надав письмових доказів того, що кредитні кошти були надані позичальнику, в справі не має будь-яких документів про надання Банком такого кредиту. Пеня розрахована за строк, який перевищує один рік, що є порушенням вимог ст.258 ч.2 п.1 ЦК України, якою передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність у один рік. Висновки суд неналежно мотивував щодо заперечень відповідача. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав та просив скаргу задовольнити. Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Сибірко В.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав їх безпідставним та просив відмовити в задоволенні скарги. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду - змінити, виходячи з наступного. Згідно зі ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Як зазначено в ст.309 ч.1 п.3 та п.4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. За приписами ч.2 ст.309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Судом встановлено, що 17 березня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/07-189/82/033 на суму 26 000 доларів США зі сплатою 14 % річних за користування кредитним коштами. 31 березня 2009 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору, згідно до якої боржнику тимчасово було зменшено розмір щомісячного платежу за кредитним договором. Однак взяті на себе зобов'язання відповідач не виконував належним чином, в зв'язку з чим станом на 10 червня 2013 року виникла заборгованість, яка склала 127612,33 доларів США, виходячи з наступних складових: заборгованість за кредитом - 20994,13 доларів США; заборгованість за відсотками - 12282,44 доларів США; нарахована пеня - 94385,76 доларів США, що еквівалентно 1 020 005,35 грн. Посилаючись на встановлені обставини справи, вимоги ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України та умови укладеного кредитного договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та такі, що відповідають вимогам діючого законодавства. Однак, погодитись з висновком суду щодо стягнення розміру пені не можна. За приписами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про застосування неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог п.16.3 кредитного договору № 014/07-189/82/033 від 17 березня 2008 року, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно.(а.с. 4-9). Як вбачається з наданого розрахунку, пеня відповідачу нарахована в розмірі 1 %, починаючи з 18 травня 2010 року по 10 червня 2013 року в розмірі 94 385,76 доларів США (а.с.14-16), що суперечить вимогам п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, що не врахував суд першої інстанції, та значно перевищує заборгованість за кредитом та відсотками. На підставі ст. 258 ч.2 п.1 ЦК України, апеляційний суд вважає можливим застосувати спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення пені, розмір якої в межах позовної давності в один рік з 22 серпня 2012 року по 10 червня 2013 року складає 34358, 81 доларів США (94385,76 доларів США - 60026,95 доларів США), що еквівалентно 274 629,97 грн. (а.с. 14-16). Твердження позивача відносно того, що умовами п.16.7 кредитного договору збільшено строк позовної давності до трьох років, апеляційний суд відхиляє, оскільки позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), яка прямо встановлена ст. 258 ч.2 п.1 Цивільного кодексу України. Окрім цього, в зазначеному пункті договорі, на який посилається позивач, не йдеться мова про збільшення спеціального строку позовної давності по вимогах про стягнення неустойки (штрафу, пені), а лише зазначено про застосування строку позовної давності у три роки до питань, пов'язаних з укладанням та виконанням договору, тобто загальних питань про захист порушеного права. Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності письмових доказів про отримання ним кредитних коштів, то апеляційний їх судом відхиляє, як безпідставні. По-перше, в суді першої інстанції відповідач не заперечував про отримання ним кредитних коштів та частково погасив заборгованість під час дії кредитного договору. По - друге, позивач надав суду, окрім розрахунку заборгованості, виписки по рахунку та заявку на видачу готівки, що повністю спростовує зазначені доводи апелянта ( а. 79-80, 103). Разом з тим, оскільки при ухваленні рішення суд на порушення вимог ст.258 ч.2 п.1 ЦК України помилково стягнув нараховану позивачем пеню за межами річного строку позовної давності, рішення суду не може залишатися без змін. З урахуванням зазначеного, рішення суду слід змінити - зменшити розмір стягнення пені та стягнути з відповідача на користь Банку пеню в межах річного строку позовної давності з 22 серпня 2012 року по 10 червня 2013 року в розмірі 274 629,97 грн., та як наслідок, зменшити і загальний розмір заборгованості, який разом з визначеною заборгованістю за кредитом (20 944,13 доларів США, що еквівалентно 167406,43 грн.) і відсотками (12 282,44 доларів США, що еквівалентно 98173,54 грн.), складає 540 209,94 грн. Таким чином, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, порушив норми матеріального права при стягненні пені за межами річного строку позовної давності, то рішення суду, відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п.3 та п.4 ЦПК України, слід змінити та стягнути [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, яка виникла станом на 10 червня 2013 року: за кредитом в розмірі 20 944,13 доларів США, що еквівалентно 167406,43 грн.; за відсотками в розмірі 12 282,44 доларів США, що еквівалентно 98173,54 грн.; пеню в розмірі 274629,97 грн., а всього - 540 209,94 грн. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Outcome: partial