overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

28.11.2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою про усиновлення малолітнього [PERSON], [INFO]. В заяві вони зазначили, що з 12.08.2011 року перебувають у шлюбі, від якого власних дітей не мають внаслідок об'єктивних обставин, але бажають виховувати в своїй родині дитину, в зв'язку з чим вирішили скористатися інститутом усиновлення. З цією метою заявники, які перебувають з 31.05.2013 року на обліку кандидатів в усиновлювачів службі у справах дітей Миколаївської міської ради Миколаївської області, отримали направлення для знайомства з вихованцем Миколаївського будинку дитини [PERSON], [INFO]. Після знайомства з дитиною та станом її здоров'я, заявники виявили бажання усиновити [PERSON], [INFO] змінивши їй прізвище з «[PERSON]» на «[INFO]», ім'я залишити без змін, по-батькові з «[PERSON]» на «[INFO]», дату народження залишити без змін, місце народження з «м. Очаків» на «м. Миколаїв». В судовому засіданні заявники підтримали свою заяву про усиновлення [PERSON], підтвердили викладені в заяві обставини. Крім того, заявники пояснили, що їхні дії викликані щирим бажанням мати в сім'ї власну дитину. В судовому засіданні представники органу опіки та піклування і будинку дитини вважають, що це усиновлення в повній мірі відповідає найвищим інтересам дитини. Згідно з рішенням Очаківського міськрайонного суду від 13.12.2011р. матір дитини, [PERSON] визнано недієздатною внаслідок психічного розладу. Відомості про батька дитини внесено відповідно до ст.135 СК України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 26.09.2013р. №00012808692 виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області). Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 25.10.2013р. №959, заявника [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO] Вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши зібрані докази по справі в сукупності, суд приходить до переконання, що відповідно до вимог ст. ст. 207 - 212, 218, 219, 222 - 225, 229, 230, 231, 233 Сімейного кодексу України, заявники можуть бути усиновителями, що малолітній [PERSON] позбавлений батьківського піклування може бути усиновленим, дитина в зв'язку з віком ще не усвідомлює цього факту, а також, що це усиновлення в повній мірі відповідає найвищим інтересам вказаної дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Зазначені обставини підтверджуються: рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.10.2013р. про призначення [PERSON] опікуном над дитиною [PERSON], [INFO], висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.11.2013р. про доцільність усиновлення малолітнього [PERSON], актом обстеження житлово-побутових умов; довідками про доходи усиновлювачів, про стан їхнього здоров'я, про відсутність судимостей; висновком служби у справах дітей Миколаївської міської ради від 31.05.2013р. про можливість заявників бути усиновлювачами, документами про стан здоров'я усиновлюваного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

08.10.2007 р. позивач та [PERSON] уклали кредитний договір без номера, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% річних . Крім того, відповідач , підписуючи заяву про надання кредиту, ознайомився та дав свою згоду на встановлені позивачем Умови надання банківських послуг .Строк дії договору відповідно до Умов визначався протягом 12 місяців з моменту його підписання, а в разі , якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Взяті на себе зобов»язання відповідач належним чином не виконував та станом на 14.11.13 р утворилась заборгованість на загальну суму 11888.09 грн, яку просить суд стягнути, справу розглядати у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів, що маються в матеріалах справи. У зв»язку з відсутністю сторін, на підставі ст..197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти - кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит на умовах договору. 08.10.2007 р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір без номера та надана згода на Умови користування кредитом , за яким відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. А.с.5-21. Факт невиконання взятих на себе зобов»язань з боку [PERSON]. підтверджується розрахунком заборгованості від 14.11.2013 р. , за яким відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання по поверненню кредиту .Згідно до п.9.12 Умов надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично пролонговується, якщо протягом зазначеного терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору. Наміру припинення дій договору сторони не виказували. Згідно до ст.ст. 629, 526 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а самі зобов»язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Оскільки вимоги позивача обгруновані, суд вважає задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати згідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

30.01.2008 р. позивач та [PERSON]. уклали договір кредиту за № SUS1AN07119802 , згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 44840.84, 00 грн. з терміном повернення 30.01.2013 р. У відповідності до зазначеного договору [PERSON]. зобов»язувався своєчасно повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, але фактично порушувала взяті на себе зобов»язання, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 14496.12 в тому числі: по кредиту - 5505.05 грн., по відсоткам - 2217.71 грн., комісії - 694.43 грн., пені - 5150.54 грн , штраф- 250 грн, штраф процентна складова - 678.39 грн грн, Тому просить в судовому порядку стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати, справу розглядати у їх відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що в судове засідання сторони не з»явились, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та відповідно до ст..197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного заходу не здійснювати. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти - кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти, які відповідно до ст. 1048 ЦК України виплачуються щомісячно до дня повернення позики. 30.01.2008 р. між банком та [PERSON]. був укладений зазначений договір, за яким банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 44840.84грн. з терміном повернення до 30.01.2013 р., а позичальник зобов»язувався проводить погашення заборгованості Факт невиконання взятих на себе зобов»язань з боку [PERSON]. підтверджується розрахунком заборгованості, наданим банком а.с.5 Згідно до ст.ст. 629, 526 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а самі зобов»язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Оскільки вимоги позивача обгруновані, суд вважає задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати згідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що 28 квітня 1990 року вона з відповідачем уклала шлюб, зареєстрований відділом запису актів громадянського стану м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 398. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом з нею. Протягом останніх років подружні відносини припинили, як єдина родина не існують, сімейних стосунків не підтримують. З 2012 року спільне господарство не ведуть, хоча проживають разом, але шлюб носить формальний характер. Основною причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, витрачання коштів, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. По багатьом питанням стосовно сім'ї, спільної мови або компромісів, щодо їх вирішення вони не знаходили. Бажання надалі жити однією родиною, вони не мають. Спору про розподіл майна між подружжям не має. Після розірвання шлюбу діти залишаються мешкати разом з нею. Просить суд позов задовольнити. Позивачка у судове засідання з'явилася. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання з'явився. Позовні вимоги визнав. Згідно зі ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть з 2012 року. Подружні відносини припинили, як єдина родина не існують. Основною причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачкою і після розірвання шлюбу залишаються проживати разом з нею. Спору про розподіл майна між подружжям не має. Позивачка вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивач вказав, що відповідач по справі- [PERSON], згідно укладеного кредитного договору від 17 листопада 2005 року отримав кредит у розмірі 3000,00 гривень. Разом з тим у порушення укладеного кредитного договору відповідач договір не виконує. У зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2013 року становить 36513,30 гривень, що складається з: 8858,23 гривень - заборгованість за кредитом; 25440,15 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 1714,92 гривень - штраф (процентна складова). Добровільно повертати заборгованість відповідач не бажає. У разі несвоєчасного погашення кредиту відповідно до укладеного договору позивач має право вимагати дострокового погашення кредиту у повному обсязі, сплати відсотків та відповідних штрафних санкцій. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суду про поважність причини неявки у судове засідання не повідомив. При таких обставинах відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає можливим слухати спаву у відсутність відповідача. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, із кредитного договору від 17 листопада 2005 року вбачається, що відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого ним отриманий кредит на загальну суму 3000,00 гривень. Разом з тим, відповідач умови укладеного договору не виконував та у зв'язку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість у загальній сумі 36513,30 гривень, що складається з: 8858,23 гривень - заборгованість за кредитом; 25440,15 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 1714,92 гривень - штраф (процентна складова). Добровільно повертати заборгованість він не бажає, ухиляється від виконання своїх зобов'язань по укладеному Договору. Відповідно до ст.526 ЦК України "Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу". Згідно зі ст.530 ЦК України "Якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/." Відповідно до ст.1050 ЦК України "Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу." У судовому засіданні було встановлено, що відповідачка від виконання укладеного кредитного договору ухиляється, тому утворилась заборгованість у загальній сумі 36513,30 гривень, яку він добровільно повертати не бажає. При таких обставинах, оцінюючи всі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 1 квітня 2005 року до 30 серпня 2013 року він перебував у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Трест «Кривбасшахтопроходка» (далі - ПАТ «Трест «Кривбасшахтопроходка»). Відповідач нарахував йому заробітну плату в розмірі 40 010 грн 45 коп, однак до теперішнього часу не виплатив, чим завдав моральних страждань. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив стягнути з ПАТ «Трест «Кривбасшахтопроходка» заборгованість із заробітної плати в розмірі 40 010 грн 45 коп. та 1 147 грн на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Інчин А.Б. позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти задоволення вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, але просив відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що з 1 квітня 2005 року до 30 серпня 2013 року позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Трест «Кривбасшахтопроходка» (а. с. 8-9). Відповідач нарахував позивачу заробітну плату за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень та серпень 2013 року в розмірі 40 010 грн 45 коп., однак до теперішнього часу її не виплатив (а. с. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати в розмірі 40 010 грн 45 коп. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити за недоведеністю, оскільки відповідно до положень ст. 60 ЦПК України позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження завдання йому відповідачем моральних страждань. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Трест «Кривбасшахтопроходка» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Заявниця [PERSON] просить визнати безвісно відсутнім її колишнього чоловіка [PERSON], який постійно мешкав разом з нею за адресою: [ADDRESS], в 1999 році пішов з дому і з того часу вона відомостей про його місцезнаходження не має. Визнання його безвісно відсутнім необхідне для отримання їх спільною донькою [PERSON] паспорту громадянина України без згоди батька, який був громадянином Азербайджану. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі вимоги за заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Ухвалою суду від 04 грудня 2013 року у якості належної заінтересованої особи залучене Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області. Представник заінтересованої особи Алєксєєв А.В. в судовому засіданні пояснив, що вони заперечень проти задоволення заяви [PERSON] не мають. Підтвердив той факт, що оскільки батьки [PERSON] є громадянами різних держав, і вона, окрім іншого, народилася в Російській Федерації, для отримання нею паспорту громадянина України потрібна згода обох батьків, або рішення суду про визнання батька дитини безвісно відсутнім. В судовому засіданні досліджені надані заявницею та витребувані судом з власної ініціативи письмові докази, на підставі яких встановлені наступні фактичні обставини: З рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 23 серпня 2003 року вбачається, що зазначеним рішенням, яке набрало законної сили 23 вересня 2003 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25 січня 1997 року. Заявницею надано копію свідоцтва про народження, за яким [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON], яка народилася [INFO] в Російській Федерації. За копією паспорту заявниці, вона з 04 вересня 1996 року по 10 листопада 2004 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 43 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] постійно мешкав разом з заявницею за вищевкзаною адресою, в 1999 році пішов з дому і з того часу його місцезнаходження невідоме. Оскільки за місцем постійного проживання [PERSON] протягом більш ніж одного року немає відомостей про місце його перебування, наявні підстави для визнання його безвісно відсутнім, і таке визнання необхідне заявниці для отримання [PERSON] паспорту громадянина України без згоди батька.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду за позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 21.10.2013 року. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO]. Позивач вказує, що добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому позивач просить стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів,щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, а саме стягнення з нього аліментів у розмірі 14 частини з усіх видів його доходів. Судом встановлено, що сторони від сумісного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно ст. 180, 184 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В разі ухилення батьків від цих обов'язків, кошти стягуються з них в судовому порядку. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно утримання дитини, зокрема стосовно першочергових витрат на дитину. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд на підставі ст. 183 СК України вважає можливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів починаючи із дня подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, з врахуванням даних про особу відповідача та встановлених законом розмірів прожиткового мінімуму на дитину суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів починаючи із дня подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір у доход держави. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються від дня пред'явлення позову до суду. Суд, відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved