Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

Позивач 03 вересня 2013року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підтвердження позовних вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного 19.01.2008року кредитного договору №NKXRRX12400298 відповідач [PERSON] отримав від ЗАТ КБ «Приват Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк») кредит у сумі 9468грн. на придбання товару, з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості, зобовязався сплачувати щомісячну винагороду банку за надання фінансового інструменту у розмірі 113,62грн. Кінцевий строк повернення кредиту 19.01.2010року. Позивач вказує, що банком свої обов'язки за кредитним договором виконано повністю, однак в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 29.07.2013року у відповідача за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 58590,34грн., яка складається із залишку тіла кредиту 9168,79грн., заборгованості за відсотками 985,84грн., комісії 2272,40грн., пені 42897,10грн., та штрафів 500грн. (фіксована частина), та 2766,21грн.(відсоткова частина) Посилаючись на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також витрати понесені по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надіслав заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність, вказав що позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи (заяву позичальника №NKXRRX12400298 від 19.01.2008року, [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам (далі [PERSON]), розрахунок заборгованості) судом встановлено, що 19.01.2008року року між ВАТ КБ «Приват Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №NKXRRX12400298 згідно умов якого відповідач отримав від банку кредит у розмірі 9468грн за Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (споживчий кредит), з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості, зобовязався сплачувати щомісячну винагороду банку за надання фінансового інструменту у розмірі 113,62грн. Кінцевий строк повернення кредиту 19.01.2010року. Банком свої обов'язки за кредитним договором виконано повністю, однак в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 29.07.2013року у відповідача за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 58590,34грн., яка складається із залишку тіла кредиту 9168,79грн., заборгованості за відсотками 985,84грн., комісії 2272,40грн., які підтверджено наданими позивачем доказами. Доведеність заборгованості з пені 42897,10грн., та штрафів 500грн. (фіксована частина), та 2766,21грн.(відсоткова частина) судом ставиться під сумнів з наступних причин. Так у заяві позичальника зазначено, що позичальник ознайомився та згоден з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, даними Умовами має бути передбачена відповідальність сторін, зокрема розмір і порядок нарахування пені та штрафів за порушення умов кредитного договору. Однак надані позивачем [PERSON] не містять підпису відповідача. Доказів того, що саме вказані умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, матеріали цивільної справи не містять. Суд дослідив вказані [PERSON] і прийшов до висновку про неможливість їх прийняття як допустимого доказу у справі. Згідно п. 23 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки кінцевий строк встановлений договором для повернення кредиту 19.01.2010року, то у разі не несплати позичальником у вказаний строк всіх належних платежів (тіла кредиту, відсотків, комісії, пені тощо) позикодавець не міг не дізнатися про порушення його прав, тому вищевказану дату суд вважає днем початку перебігу строку позовної давності. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно постанови пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.02.2012року суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. З наведеного видно, що позивач звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за споживчим кредитом з пропущеним строком позовної давності, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed