Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів, в якому просив визнати за ним право наступного після [PERSON] іпотекодержателя на квартиру [ADDRESS] відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.03.2010 року, яким забезпечується виконання [PERSON] та [PERSON] зобов'язань з повернення боргу в розмірі 27200 доларів США зі строком повернення не пізніше 26.03.2011 року відповідно до договору позики від 26.03.2010 року, з проведенням державної реєстрації його права наступної іпотеки у встановленому законом порядку. Крім того, позивач також просив покласти на відповідачів понесені ним при зверненні до суду судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 26.03.2010 року [PERSON] і [PERSON] позичили у [PERSON] 27200 доларів США і зобов'язувалися їх повернути з розстроченням впродовж року, про що між ними було укладено і нотаріально посвідчено договір позики. В забезпечення виконання своїх зобов'язань з повернення [PERSON] боргу відповідачі [PERSON] та [PERSON] передали йому в іпотеку належну їм на праві спільної власності квартиру [ADDRESS], про що було укладено і нотаріально посвідчено відповідний іпотечний договір. Оскільки боржники [PERSON] та [PERSON] позичені кошти [PERSON] не повернули, а позивач [PERSON] в рахунок їх грошових зобов'язань повністю сплатив [PERSON] визначену останнім суму боргу в розмірі 638402 грн. 24 коп. і до нього перейшли всі права первісного кредитора за основним зобов'язанням, [PERSON] вважає себе наступним після [PERSON] іпотекодержателем за акцесорним іпотечним зобов'язанням відповідно до укладеного іпотечного договору, а тому просить визнати за ним таке право. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов і просив задовольнити його повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, участь у справі свого представника не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, про слухання справи повідомлявся належним чином судовими повістками, направленими на адресу його місця реєстрації засобами поштового зв'язку рекомендованою кореспонденцією з повідомленнями про вручення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] письмових заперечень на позов не подали. В судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те що кошти за укладеним із [PERSON] договором позики вони не отримували, а уклали цей договір з ним на прохання свого родича Сінчука. Представник відповідачів проти задоволення позову також заперечував, оскільки вважав, що після виконання позивачем [PERSON] зобов'язань відповідачів [PERSON] та [PERSON] з повернення [PERSON] боргу іпотечний договір, яким забезпечувалось виконання основного зобов'язання, припинив свою дію. Крім того, представник відповідачів посилався на те, що відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили, із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] вже стягнута сума заборгованості за договором позики, і виконати ці рішення [PERSON] і [PERSON] мають можливість лише за рахунок належної їм спірної квартири шляхом продажу її з публічних торгів під час здійснення виконавчих дій. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 26.03.2010 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої сторони укладений договір позики, викладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 712. Відповідно до умов договору позики від 26.03.2010 року, [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] в борг валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 27200 доларів США і зобов'язалися повертати їх з розстроченням у визначені договором порядку та строки з кінцевим терміном повернення не пізніше 26.03.2011 року. Суд критично відноситься і відкидає посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON], ніби вказані в договорі позики валютні цінності вони не отримували, оскільки відповідно до ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Жодних належних і допустимих доказів для підтвердження того, що кошти ними не були одержані або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, відповідачі [PERSON] та [PERSON] суду не надали. Судом також встановлено і це підтверджується наданими позивачем доказами, що 20.09.2010 року в порядку ст. ст. 512, 514 ЦК України позивач виконав перед [PERSON] зобов'язання [PERSON] і [PERSON] за договором позики від 26.03.2010 року, сплативши [PERSON] розмір заборгованості за вказаним договором в сумі 638 402 грн. 24 коп., на підтвердження чого між позивачем та відповідачем [PERSON] в письмовій формі був підписаний акт прийому-передачі коштів від 20.09.2010 року. Відповідно до умови п. 4 акту, на виконання обов'язку боржників перед кредитором [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв грошові кошти в сумі 638402 грн. 24 коп., у зв'язку з чим з моменту підписання сторонами цього акту кредитор не має претензій майнового характеру до божників і вважає обов'язок боржників перед кредитором виконаним [PERSON] в повному обсязі. В п. 5 акту вказано, що у зв'язку з повним виконанням [PERSON] обов'язку боржників перед кредитором, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України, [PERSON] набув прав первісного кредитора відносно боржників стосовно обов'язку боржників перед кредитором за договором позики, посвідченим 26.03.2010 року ПН ХМНО [PERSON] за реєстровим № 712 у повному обсязі і на умовах, що існували до підписання акту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.04.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.08.2013 року, частково був задоволений позов [PERSON] і стягнуто на його користь, як заміненого кредитора у зобов'язанні, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики від 26.03.2010 року в розмірі 215402 грн. в рахунок погашення основного боргу та 30000 грн. в рахунок погашення неустойки. Крім того, судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що в забезпечення виконання [PERSON] та [PERSON] зобов'язань за договором позики від 26.03.2010 року вони уклали із [PERSON] договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 26.03.2010 року ПН ХМНО [PERSON] за реєстровим № 714, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку належну їм на праві спільної власності квартиру [ADDRESS]. Представник відповідачів заперечував проти позовних вимог [PERSON], оскільки вважав, що вказаний іпотечний договір припинив сою дію з моменту виконання позивачем грошових зобов'язань боржників [PERSON] та [PERSON] перед первісним кредитором. Однак погодитися з такими доводами неможливо з огляду на наступне. Законодавством визначено вичерпний перелік підстав, з якими закон пов'язує момент припинення цивільного зобов'язання і наведені вони у ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України. За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Згідно з умовою п. 18 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, ця іпотека зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається відступлення іпотекодержателем забезпеченої іпотекою вимоги іншій особі або переведення боржниками боргу на іншу особу в тому разі, якщо боржники не виконують умови договору позики. Оскільки боржники [PERSON] та [PERSON] не виконували умови договору позики і первісний кредитор [PERSON] у встановленому законом порядку відступив позивачу [PERSON] забезпечену іпотекою вимогу за договором позики, з моменту виконання позивачем обов'язку боржників перед первісним кредитором та переходу до нього всіх прав кредитора за основним забезпеченим іпотекою зобов'язанням, відповідно до вказаної вище умови п. 18 договору про задоволення вимог іпотекодержателя іпотека свою дію не припинила і зберегла свою силу. Крім того, згідно п. 19 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, договір іпотеки набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення, і дія його припиняється на підставах, визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Жодних належних і допустимих доказів для підтвердження того, що вони належним чином виконали основне зобов'язання за договором позики, або що було проведено реалізацію предмета іпотеки відповідно до вказаного закону, або що первісний іпотекодержатель [PERSON] набув право власності на предмет іпотеки, або що предмет іпотеки був знищений без його відновлення, відповідачі суду не надали. Тож, оскільки основне зобов'язання [PERSON] та [PERSON] за договором позики залишається ними невиконане, іпотечний договір ніким неоспорений і є дійсним, а відомостей про державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку припинення іпотеки відповідачі не надали і доказів суду на підтвердження цього не представили, у суду немає визначених законом підстав визнавати іпотечний договір таким, що припинив свою дію, а тому він є чинним і обов'язковим до виконання. Аналізуючи в сукупності встановлені фактичні обставини справи, відповідні їм правовідносини сторін та докази, якими вони підтверджуються, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права наступного іпотекодержателя суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із нормою абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Положенням абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель - це кредитор за основним зобов'язанням. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» також визначено, що наступна іпотека - це передання в іпотеку нерухомого майна, яке вже є предметом іпотеки за попереднім іпотечним договором. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Оскільки судом встановлено, що сплативши первісному кредитору [PERSON] заборгованість боржників за договором позики від 26.03.2010 року, позивач набув прав кредитора за цим договором, що підтверджується, в тому числі, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.04.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.08.2013 року, то в такому випадку на підставі ст. 514 ЦК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» позивач набув прав наступного іпотекодержателя щодо нерухомого майна, яке було передане [PERSON] та [PERSON] в іпотеку за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.03.2010 року, який укладений для забезпечення виконання зобов'язань відповідачів за договором позики від 26.03.2010 року, який на час вирішення даної справи, з огляду на відсутність доказів про повернення боргу, також не є припиненим. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору в сумі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved