Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

19.11.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0845 га, кадастровий номер ділянки 4822083801:15:065:0007, яка призначена для обслуговування житлового будинку № 21 по вул. Гайдая в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона придбала у [PERSON] житловий будинок № 21 по вул. Гайдая в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області та зареєструвала на нього право власності в КП Вознесенське МБТІ. Також предметом договору купівлі-продажу була земельна ділянка, право власності на яке виникає після отримання Державного акту на право приватної власності на землю. Вказана земельна ділянка загальною площею 0,0845 га, належала відповідачу на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого Прибужанівською сільською радою Вознесенського району 30.12.1993 року та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за номером 111. Посилаючись на те, що вона не отримала Державний акт на право приватної власності на землю та не зареєструвала на своє ім»я зазначену земельну ділянку до 01.01.2013 року до набуття чинності Закону України «Про державний земельний кадастр» реєстраційна служба відмовила в реєстрації права власності на земельну ділянку, тому позивачка просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в заяві позов визнає, просить справу розглянути за її відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає зважаючи на наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу садиби від 10.10.2005 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок № 21 по вул. Гайдая в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області та земельну ділянку надану для обслуговування даного будинку, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом (а.с.6-7). Відповідно до умов договору п. 3.1 право власності на земельну ділянку виникає у покупця з моменту Державної реєстрації цього договору у реєстрі правочинів, одержання Державного акту на право приватної власності на землю. До 01.01.2013 року позивачка не здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, 15.07.2013 року вона як замовник виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки належної [PERSON] в натурі (на місцевості). Відповідачці [PERSON] дана земельна ділянка належала згідно Державного акту про право приватної власності на землю виданого на підставі рішення виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради № 44 від 29.06.1993 року, перед укладенням угоди продавцем було отримано у територіальному органі земельних ресурсів кадастровий номер земельної ділянки 4822083801:15:065:0007 ( а.с. 6). За заявою позивачки управлінням Держземагенства у Вознесенському районі було зареєстровано спірну земельну ділянку та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку з присвоєнням нового кадастрового номеру- 4822083800:23:031:0005( а.с. 9-12). В рішенні Державного реєстратора від 16.08.2013 року № 5079569 про відмову [PERSON] в державній реєстрації права власності земельної ділянки № 21 по вул. Гайдая в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області на підставі ст. 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п. 16.23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Полстановою КМУ від 22.06.2011 року за № 703, зазначено, що останньою подані документи, які не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, тобто реєстратор не визнала наданий позивачкою договір купівлі-продажу садиби від 10.10.2005 в якості документа, що підтверджує її право власності на земельну ділянку ( а.с. 14). Суд вважає, що державний реєстратор формально відмовив позивачці у реєстрації без зазначення конкретної обставини. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону, свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом, рішень судів, що набрали законної сили та інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації права разом із заявою. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності позивачки на земельну ділянку набуто на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу. Позивачка намагаючись реалізувати своє право на державну реєстрацію прав на зазначену земельну ділянку зверталася за захистом до Миколаївського окружного адміністративного суду, Про що останнім було постановлено рішення від 01.10.2013 року про визнання протиправним та скасування рішення Реєстраційної служби Вознесенського МРУЮ Миколаївської області про відмову [PERSON] у державній реєстрації прав та обтяжень від 16.08.2013 року № 5079569. Реєстраційна служба Вознесенського МРУЮ була зобов»язана протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили направити позивачці мотивоване рішення за результатами розгляду її заяви від 07.08.2013 року. [PERSON] оскаржила зазначене рішення суду до Одеського адміністративного апеляційного суду. На відповідь народному депутату [PERSON] перший заступник голови Укрдержреєстру Державної реєстраційної служби України [PERSON] щодо звернення [PERSON] повідомила, що вирішення питання по останній повторно, можливе за умови надання нею певного переліку документів, а саме: заяви про державну реєстрацію, документ, що посвідчує особу, копію реєстраційного номера облікової картки платника податку, документ про внесення плати за надання витягу з державного реєстру прав, про сплату державного мита, документ, що підтверджує виникнення права власності. Перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, до яких зокрема віднесено укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку у разі відсутності в договорі кадастрового номеру ( а.с. 31). Аналогічна інформація міститься в листі того ж першого заступника голови Укрдержреєстру Державної реєстраційної служби України [PERSON], адресованому начальнику реєстраційної служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, начальникам реєстраційних служб головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі що цивільно-правовий договір щодо земельної ділянки у якому зазначалося, що право власності виникає з моменту отримання або реєстрації державного акту, свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, рішення суду про визнання права власності на земельну ділянку, тощо, у разі неодержання власником державного акту про право власності на земельну ділянку до 01 січня 2013 року є підставою для проведення державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В такому випадку особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайногового або майнового права та інтересу ( ст. 16 ЦК України). З урахуванням викладеного, суд на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України відмовляє у прийнятті визнання позову відповідачкою та у задоволенні позову в цілому в порядку визнання за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, відповідно до положень ст. 392 ЦК України, оскільки обумовлена ситуація виникла не внаслідок оспорення відповідачкою [PERSON] права позивачки, а безпосередньо пов'язана з процедурою його реєстрації, тому не може слугувати підставою визнання права власності на нерухоме майно за вказаним позовом. Усунення перешкод для державної реєстрації права власності позивачки, на думку суду, можливо шляхом повторного звернення до реєстраційної служби, або до окружного адміністративного суду, чи адміністративного апеляційного суду щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, якщо такі повноваження здійснюються недобросовісно.

Outcome: dismissed