Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до відповідачки, свої вимоги мотивує тим, що з 12.01.2010 року відповідачка [PERSON] працювала продавцем непродовольчих товарів у магазині на ринку «Левада» в м. Червонограді, що належить позивачу. 12.01.2010р. між позивачем та відповідачкою укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 10.01.2011р. в магазині проведено ревізію, під час якої виявлено недостачу підзвітних їй товарно-матеріальних цінностей на суму 34466грн., що підтверджується інвентаризаційним описом. Причиною нестачі за поясненнями відповідачки була потреба коштів на лікування її дочки. Розуміючи ситуацію відповідачки позивач не став наполягати на негайному поверненні йому нестачі, а домовився з відповідачкою, що вона протягом півроку частинами поверне борг, про що вона написала розписку. За вказаний період відповідач не зробила жодної спроби хоча б частково відшкодувати нестачу. Протягом наступного періоду відповідач перестала взагалі відповідати на телефонні дзвінки позивача. Намагаючись без суду врегулювати спір, 11.02.2013р. позивач надіслав відповідачці претензію з вимогою повернути йому нестачу, яка також залишилася без відповіді. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідачка відмовляється. Просить стягнути із відповідачки в його користь матеріальну шкоду в сумі 34466грн. завдану під час виконання трудових обов'язків, а також судові витрати. Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву у якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно 12.12.2013 року в судове засідання не прибула та не повідомила суд про причину неявки, будучи належно повідомленою про час розгляду справи, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Із копії трудового договору між працівником і фізичною особою від 12.01.2010р., зареєстрованого у Жовківському районному центрі зайнятості, встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із СПДФО [PERSON] та виконувала роботу продавця непродовольчих товарів на ринку «Левада» в м. Червоноград. Згідно копії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 12.01.2010р., встановлено, що такий укладено між СПДФО [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 1 даного договору, працівник, що займає посаду продавця виконує роботу безпосередньо пов'язану із збереженням, обробкою, відпуском, транспортуванням або застосуванням у процесі виробництва товарно-матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Дослідженим інвентаризаційним описом №1 товарно-матеріальних цінностей від 10.01.2011р., складеним комісією у складі СПДФО [PERSON], продавця [PERSON] та члена комісії [PERSON], встановлено, що інвентаризацією виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 34466 грн. Згідно претензії від 07.02.2013р., СПДФО [PERSON] запропоновано [PERSON] у десятиденний термін повернути заборговані кошти в сумі 34466грн. Відповідно до розписки наданої 10.01.2011р. [PERSON], вона зобов'язується на протязі 6 місяців віддавати борг в розмірі 34466грн. Із письмових пояснень [PERSON] від 10.01.2011р., встановлено, що на протязі своєї роботи вона зробила недостачу в зв'язку з операцією, яку проводили її доньці у Червоноградській ЦМЛ. Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. В свою чергу згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як встановлено в ході розгляду справи відповідачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах із позивачем СПДФО [PERSON] та виконувала роботу продавця. Будучи матеріально відповідальною особою на підставі укладеного договору відповідачка вчинила нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 34466грн., що особисто підтвердила у письмових поясненнях від 10.01.2011р. В свою чергу, відповідач проігнорувала своїм правом надання пояснень по суті позову та можливості його заперечення, таким чином позовна вимога про стягнення із відповідачки в користь позивача 34466грн. відшкодування матеріальної шкоди завданої під час виконання трудових обов'язків підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved