Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Авто Просто» про стягнення коштів. Як доказ заявлених вимог вказує, що 12.03.2012 року між ним та ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 380462 про надання послуг з адміністрування системи "АвтоТак" з метою придбання легкового автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «Сенс» за ціною 59520 грн. На виконання своїх зобов'язань позивач сплатив вступний внесок та щомісячні внески, на загальну суму 21836 грн. 02 коп. Посилаючись, на те що умови укладеного договору не відповідають вимогам ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», його умови є несправедливими такими, що вводять в оману, відповідач проводить нечесну підприємницьку діяльність, ним створено схему визначення лише одного права на отримання автомобіля через механізм: сплати повних внесків, цілих чистих або половинних чистих платежів, накопичення внесків, пропозиції авансових внесків, та те, що на момент укладення угоди відповідач не мав достатнього об'єму цивільної правоздатності, так як не мав, згідно Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» ліцензії щодо надання фінансових послуг, просить суд стягнути з ТОВ «Авто Просто» суму у розмірі 21836,02 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач у судове засідання не з'явився. До суду подано письмове заперечення, згідно якого вважають, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеному договорі, відсутні правові підстави для визнання угоди недійсною та стягнення з відповідача всіх сплачених коштів за нібито недійсною угодою. Покликаючись на відсутність в умовах угоди ознак пірамідальної схеми, а значить відсутність підстав застосування ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а також на те, що адміністрування фінансових активі для пидбання товарів у групах, як фінансова послуга, унормовані Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.1 ст.4 якого доповнено пунктом 11-1, та неналежне виконання самим позивачем взятих на себе обов'язків за угодою, в задоволенні позову просять відмовити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини. Як вбачається з угоди № 380462 від 12.03.2012 року, додатку до угоди № 1, додатку до угоди № 2, укладеної між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО», предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, у тому числі фінансового характеру, спрямованих на придбання автомобіля, послуги відповідача полягали в організації та адмініструванні системи Авто Так. Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що учасник сплачує передбачені угодою кошти, в тому числі вносить кошти за послуги, пов'язані із вступом до системи, щомісячні чисті внески по оплаті послуг, страхового платежу, а ТОВ «АВТО ПРОСТО» формує групу учасників, яким надається право на придбання автомобілів за рахунок чистого фонду групи. Відповідно до додатку № 1 до угоди № 380462 від 12.03.2013 року [PERSON] мав придбати автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «Сенс» за ціною 59520 грн., зі сплатою вступного внеску у розмірі 2142,72 грн. та щомісячних внесків, які складаються з чистого внеску в розмірі 0,8333 % від вартості автомобіля, внеску в оплату послуг - 0,5 %, внеску а оплату страхового платежу - 0,065 %, а також плату за право на отримання автомобіля. Із змісту угоди випливає, що отримання автомобілів учасниками системи можливе за умови дотримання всіма учасниками угод, які укладені з кожним з них, і реалізація прав учасника системи фактично поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників системи, з яких, зокрема, позивач безпосередньо у будь-які правовідносини не вступав, тобто між ним та іншими учасниками системи взаємних прав і обов'язків не виникло. В день укладення угоди 12.03.2013 року, позивачем було сплачено вступний внесок в систему АвтоТак згідно до угоди № 380462 у розмірі 19978,92 грн., що підтверджується відповідними квитанціями від 12.03.2013 року (а.с. 16). Крім того, на виконання умов договору позивачем сплачені подальші щомісячні платежі на загальну суму 1889 грн. 55 коп. (а.с.17). Загальна сума сплачених щомісячних внесків склала 21868,02 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до повідомлення ТОВ «Авто Просто» від 08.10.2012 року, угоду № 380462 розірвано. В силу ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняється як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, вищевказаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає в тому числі у введені в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Оскільки позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, ТзОВ "Авто Просто" без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компетенцією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, діяльність відповідача ТзОВ «АвтоПросто» по укладенню з [PERSON] угоди № 380462 та реалізації передбаченої в цій угоді схеми ознак нечесної підприємницької діяльності, є такою, що вводить споживача в оману, у зв'язку з чим зазначений правочин є нікчемним, про що також сверджується постановою Верховного Суду України від 16 січня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-161цс12), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України). Разом з тим, згідно ч.2 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, в тому числі і діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Судом встановлено, що діяльність Товариства пов'язана із наданням послуг на умовах системи «АвтоТак», що базується на створенні Групи Учасників, метою яких є придбання бажаних товарів з розстроченням платежу на досить тривалий час, що є по-суті діяльністю з надання фінансових послуг, оскільки має характерні для таких послуг ознаки - відповідач здійснює операції з фінансовими активами, отримує від позивача грошові кошти у вигляді щомісячних та авансових платежів, перерозподіляє отримані грошові кошти в інтересах третіх осіб і має прибуток від такої діяльності. Законом України від 02 червня 2011 р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», який набув чинності з 08 січня 2012 року, статтю 4 Закону доповнено пунктом 11-1, відповідно до якого діяльність із адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах віднесено до переліку фінансових послуг, і відповідно до ст. 34 цього Закону підлягає ліцензуванню. Згідно ч.2 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, в тому числі і діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав необхідну для надання фінансових послуг ліцензію лише 15.01.2013 року. Відповідно до ст. 216 Цивільного Кодексу у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми у розмірі 21836,02 грн., є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved