Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси, 20.02.2013 року звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ частини житлового будинку у окремий об'єкт нерухомого майна, зазначаючи, що вона є власником 26/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 19.12.2006 року. Позивач зазначає, що її частина будинку складається з наступних приміщень: "А" 5-1 житлова кімната, площею 17,1 кв.м., 5-2 житлова кімната, площею 17,1 кв.м., 5-3 житлова кімната, площею 8,9 кв.м., 5-4 коридор, площею 9,5 кв.м., 5-5 санвузол, площею 2,6 кв.м., 5-6 кухня, площею 5,1 кв.м., 5-7 туалет, площею 1,4 кв.м., 5-8 коридор, площею 3,9 кв.м., 5-9 їдальня, площею 10,8 кв.м., загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м., сараю літ "Б", відображених у технічному паспорті № 281-137-41436 від 20.09.2007 року. Іншими співвласниками спірного будинку є відповідачі по справі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач зазначає, що оскільки частки кожного з співволодільців конкретно визначені, зазначене домоволодіння належить їм на праві спільної часткової власності. Враховуючи викладене, позивач просить виділити в натурі належні їй приміщення у відокремлену самостійну одиницю. Крім того, позивач зазначає, що після придбання зазначеної частини домоволодіння, нею було самочинно споруджені приміщення, зазначені на технічному плані житловий будинок літ. "А" коридор 5-8, площею 3,9 кв.м., 5-9 їдальня, площею 10,8 кв.м., "Б" - сарай. Оскільки зазначені приміщення не виходять за межі земельної ділянки, на якій знаходиться спірне домоволодіння, позивач просить визнати за нею право на прийняття вказаних приміщень до експлуатації. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутністю. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутністю суду не надали. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно, [PERSON] є власником 26/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами під № 8, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу частини домоволодіння від 19.12.2006 року. Вказана частка будинку складається з наступних приміщень: "А" 5-1 житлова кімната, площею 17,1 кв.м., 5-2 житлова кімната, площею 17,1 кв.м., 5-3 житлова кімната, площею 8,9 кв.м., 5-4 коридор, площею 9,5 кв.м., 5-5 санвузол, площею 2,6 кв.м., 5-6 кухня, площею 5,1 кв.м., 5-7 туалет, площею 1,4 кв.м., 5-8 коридор, площею 3,9 кв.м., 5-9 їдальня, площею 10,8 кв.м., загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м., сараю літ "Б", відображених у технічному паспорті № 281-137-41436 від 20.09.2007 року. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 19.12.2006 року, колишній власник [PERSON] визначив конкретні приміщення, що входять до 26/100 частин домоволодіння, а саме, відповідно до п. 1 Договору, по заяві власника відчужується 26\\100 частин домоволодіння, квартира № 5: кухня -6, санвузол -5, житлові кімнати - 1, 2, 3; коридор -4, житловою площею - 43, 1 кв.м., 26/100 вимощення, 26\\100 - огорожі. Відповідно ч. 1 ст. 356 ЦК України спільна часткова власність є власністю двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються у дробному виразі. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток об'єкту нерухомості, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, а також у разі коли є відповідна технічна можливість, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу об'єкту нерухомості в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу об'єкту нерухомості відповідно до часток співвласників. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження по визначенню технічної можливості виділу 26\\100 частини з спільної часткової власності в самостійну одиницю № 153-12 від 10.12.2012 року в результаті дослідження встановлено, що між власниками склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, який в цілому відповідає основним санітарним та будівельним нормам та не перешкоджає співволодільцям у користуванні належними ним будівлями та спорудами, у зв'язку з чим, існує технічна можливість виділу в самостійну одиницю 26\\100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що належать [PERSON] та складається з жит. будинку літ. "А": 5-1 житлова кімната, площею 17,1 кв.м., 5-2 житлова кімната, площею 17,1 кв.м., 5-3 житлова кімната, площею 8,9 кв.м., 5 - 4 коридор, площею 9,5 кв.м., 5-5 санвузол, площею 2,6 кв.м., 5-6 кухня, площею 5,1 кв.м., 5-7 туалет, площею 1.4 кв.м., 5-8 коридор, площею 3,9 кв.м., 5-9 їдальня, площею 10,8 ув.м., загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м., сараю літ "Б". Відповідно до довідки з адресного реєстру міста Одеси від 03.06.2013 року, за [PERSON] зарезервовано адресу: [ADDRESS]. Відповідно до п. 14. Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власникам. Оскільки фактично частка вже й так виділена в натурі, а відокремлення частини будинку у окремий об'єкт нерухомого майна не порушуватиме порядок фактичного користування спірним об'єктом та не змінює ані реальних, ані ідеальних часток власників вказаного домоволодіння, суд вбачає відсутність порушення прав третіх осіб у випадку виділення частини будинку. Разом з тим, судом встановлено, що позивачем були самочинно споруджені приміщення, зазначені на технічному плані житловий будинок літ. "А" коридор 5-8, площею 3,9 кв.м., 5-9 їдальня, площею 10,8 кв.м., "Б" - сарай. Таким чином, згідно ст. 374 ЦК України зазначені приміщення є самочинно збудованими. Оскільки відповідно до п. 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" самочинне збудоване майно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку, вказані приміщення не входять до частки, що підлягає виділу в натурі, у зв'язку з чим позовні вимоги в цієї частині, задоволенню не підлягають. Однак в іншій частині, позовна вимога щодо виділу в натурі в окремий об'єкт нерухомого майна частки будинку є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню. Так, з технічного паспорту вбачається, що зазначені приміщення не виходять за межі земельної ділянки, на якій знаходиться спірне домоволодіння. Відповідно до Закону України "Про планування і забудову територій", прийняття в експлуатацію збудованих до 31 грудня 2008 року без залучення підрядних організацій приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, які споруджувалися без дозволу на виконання будівельних робіт здійснюється інспекціями архітектурно-будівельного контролю з результатами технічного обтяження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів у порядку визначеним; центральним органом виконавчої влади з питань будівництва та архітектури, за наявності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщення такий об'єкт Оскільки позивачем не заперечувався обов'язок щодо введення зазначених приміщень до експлуатації, суд вважає за доцільним визнати за нею право на реалізацію передбачених законом правомічностей щодо введення вказаних приміщень до експлуатації.

Outcome: partial