Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

У вересні 2013 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська звернувся позивач до Територіальної громади в особі Заводської районної у м. Дніпродзержинську Ради, Треті особи - Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області в якій просить суд визнати за ним право власності на гараж [ADDRESS], площею 26,0 кв. м., з подальшою реєстрацією права власності в органах державної реєстрації, згодом уточнив свої вимоги та просив суд визнати за ним право власності на гараж [ADDRESS], загальною площею 26,0 кв.м., на земельній ділянці площею 0,0027 га., з подальшою реєстрацією у відповідних органах. Позивач в судове засідання не з'явився, позов підтримав у повному обсязі, але надав суду заяву, згідно якої просить суд слухати справу у судовому засіданні без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, позов не визнав, надав до суду заперечення які були долучені до матеріалів справи та заяву в якій просить суд слухати справу у судовому засіданні за відсутністю представника відповідача. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, згідно якої просить провести розгляд справи за відсутністю їх представника, винести рішення на розсуд суду. Суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Судом досліджені докази по справі: - досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні; Вивчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. На підставі рішення виконкому Заводської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 178 від 09 липня 1993 року, позивачем було отримано дозвіл на будівництво гаражу в комплексі існуючих гаражів по вул. Мира у м. Дніпродзержинську. Як встановлено в судовому засіданні , у серпні 1993 року, своїми власними силами і за власні кошти позивач закінчив будівництво гаражу, після чого площа гаражу А-1 стала складати 26,0 кв. м., будівельний об'єм - 67,3 куб. м., також в гаражі є оглядова яма. Судом встановлено, що після побудови гаражу [ADDRESS] і отримання технічної документації на нього, позивачем у Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації, 24 вересня 1993 року було отримано реєстраційне посвідчення, що на той час вважалось правовстановлюючим документом. Бажаючи розпорядитись належним гаражем, позивач звернувся до нотаріальної контори, де йому в усній формі було роз'яснено про необхідність надання необхідного пакету документів для укладення угоди купівлі-продажу, в тому числі і правовстановлюючого документу, яким реєстраційне посвідчення зараз не являється. Як вбачається з матеріалів справи , 28 травня 2012 року позивач звернувся з заявою до міського Голови м. Дніпродзержинська з заявою про присвоєння окремої адреси належному йому гаражу і, відповідно до розпорядження міського Голови № 98-р від 09.02.1998 року «Про делегування - питання присвоєння адрес», гаражу було присвоєно адресу: [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2013 року позивачем було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку 1, площею 0,0027 га, для будівництва індивідуальних гаражів, розташовану за адресою: комплекс гаражів 20 - А по вул. Мира у м. Дніпродзержинську. Як встановлено в судовому засіданні, 05 вересня 2013 року, позивач звернувся до інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області з заявою про введення в експлуатацію належного йому гаражу, але 23 вересня 2013 року отримав відповідь, що ввести в експлуатацію гараж, згідно з порядком введення в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений Постановою КМУ №461 від 13 квітня 2011 року, неможливо і позивачу для вирішення питання отримання правовстановлюючого документу було рекомендовано звернутись до суду. Судом встановлено, що позивач користується гаражем понад 20 років, сплачує всі необхідні податки та обов'язкові платежі, але нерухоме майно на теперішній час вважається не зареєстрованим належним чином, у зв'язку зі змінами у законодавстві по реєстрації права власності. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 р., проблемним є питання оформлення права власності на гаражі, оскільки немає чіткого законодавчого врегулювання цього питання, відсутній спрощений порядок у тих випадках, коли є факт виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки для будівництва гаражу, багато років тому побудованих громадянами за власні кошти. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 57 ЦПК України, докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно вивчених судом матеріалів справи, з'ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову, в зв'язку з тим, що в судовому засіданні встановлено право власності, набуте позивачем згідно з вимогами закону на час набуття права власності. Незаконність його не встановлена судом та не випливає з закону, право власності ніким не оспорюється, але позивач не має можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна, оскільки не може отримати правовстановлюючі документи на майно, таким чином порушується право власності позивача. Є підстави для задоволення позову. На підставі ЗУ "Про власність ", ст. 316, 319, 321, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved