Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та витребування оригіналу правовстановлюючого документу, в якому зазначив, що у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 9,16 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Зазначена земельна ділянка, разом з державним актом, що посвідчує право власності [PERSON] на цю землю, перебувають у незаконному користуванні відповідача [PERSON], який добровільно повертати їх відмовляється, що і змусило позивачку звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні, до розгляду судом справи по суті, представником позивачки [PERSON] згідно довіреності від 22.03.2013 року, було змінено предмет і підстави позову. Посилаючись на укладення 01.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] договору оренди вищевказаної земельної ділянки, за яким не передбачено певних істотних положень визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі» щодо умов збереження стану об’єкта оренди та передачі у заставу і внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, просив визнати вказаний правочин недійсним, витребувати у відповідача зазначену земельну ділянку, яка перебуває у нього незаконно та стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з’явився. Надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] згідно довіреності 12.04.2013 року, в судове засідання повторно не з’явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки. Про дату, час та місце розгляду судової справи повідомлялися належним чином (телефонограмою). Під час попереднього судового засідання представник позивача [PERSON] заявлений позивачем позов не визнавав. Третя особа без самостійних вимог - відділ Держземагенства у Новобузькому районі Миколаївської області, в судове засідання явку свого представника не забезпечив, втім направив до суду заяву про можливість розгляду справи за відсутності їх представника, заперечень проти позову не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що громадянці [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 566226 від 07.12.2002 року належить земельна ділянка площею 9,16 га, що розташована на території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка виділена їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 49 років і згідно з актом приймання – передачі, вказана земельна ділянка була передана орендарю [PERSON] в користування на умовах оренди. Зазначений договір зареєстровано Новобузьким округом реєстрації Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 18.02.2009 року за р./№ 040902005536. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції від 16.09.2008 року, що набрала чинності 14.10.2008 року) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 цієї статті, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Разом з цим, як вбачається зі змісту спірного договору у ньому відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім цього, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004 року «Про затвердження Типової форми договору оренди землі», договір оренди земельної ділянки повинен обов'язково передбачати умови збереження стану оренди об'єкту, тобто заходи по охороні земельної ділянки, переданої в оренду. Ці заходи містяться в ст. 162 ЗК України та у Законі України «Про охорону земель» і включають в себе систему правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованих вилучень земель сільськогосподарського призначення, захист від шкідливого впливу, відтворення і підвищення родючості грунтів, тощо. Але, в п. 17 договору вказано тільки використання земельної ділянки за цільовим призначенням, що також є порушенням вимог ст. 15 Закону України « Про оренду землі». Використання земельної ділянки за цільовим призначенням не є умовою збереження стану об’єкта оренди, а являється обов’язком орендаря відповідно до ст. 25 Закону України «Про оренду землі», а також самостійною істотною умовою відповідно до положень ст. 15 вказаного Закону. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 203 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання договору оренди землі від 01.11.2008 року недійсним з підстав відсутності у спірному правочині істотних умов, які регламентують можливість передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та умови збереження стану об’єкта оренди, знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, тому підлягають задоволенню. Поряд з цим, позовні вимоги щодо витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, оскільки така вимога заявлена позивачем у невідповідний спосіб захисту порушеного права. Так, підставою для повернення земельної ділянки у зв’язку з визнанням недійсним правочину є застосування реституції, яка для даного спору є спеціальним правовим наслідком, але таких вимог позивачем заявлено не було, а суд не знайшов підстав для самостійного виходу за межі позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду з вимогою про визнання правочину недійсним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 114,70 грн. В той же час, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 229,40 грн. за пред’явлення вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, у задоволенні якої відмовлено, зараховується в рахунок позивача.

Outcome: partial