Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

29 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Зміївський РС ГУ УДМС України в Харківській області, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, будинком [ADDRESS] Зміївського району Харківської області, та зняття їх з реєстраційного обліку. На обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] Зміївського району Харківської області, в будинку зареєстровані відповідачі, однак з 1997 року фактично проживають в Російській Федерації, є громадянами Російської Федерації, мають сім»ї, займаються господарством. Позивач в судове засідання не з»явився, надав через канцелярію суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує повному обсязі, з підстав, зазначених вище. Просить справу розглянути за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, направленими рекомендованими листами за адресою фактичного місця проживання (а.с. 28, 29, 30, 31). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яке бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 74 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж три дні до судового засідання, а судова повістка - повідомлення - завчасно. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідачів, які належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулися на адресу суду (а.с. 28, 29, 30, 31). При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, входячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 червня 2001 року позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] Зміївського району Харківської області ( а.с. 10) Вказане домоволодіння в комунальному підприємстві «Зміївське бюро технічної інвентаризації» зареєстроване на ім»я [PERSON] (а.с. 11-13) Відповідно до акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] Зміївського району Харківської області від 09.09.2013 року, складеного за участю депутата Чемужівської сільської ради Власенко О.В. та свідків [PERSON], [PERSON], за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO], і її діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1995 року народження, але за свідченням сусідів вказані громадяни фактично не проживають з 1997 року по сьогодні, а проживають в Російській Федерації( а.с.9) Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Нормою статті 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім»ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім»ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім»ї на користування цим будинком. Відповідно до ч.1ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду виключно щодо: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; визнання фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають до застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщення в порядку передбаченому законодавством, а тому вимога позивача про зняття з реєстрації відповідача також є необґрунтованими та такою, що суперечать нормам матеріального права. У зв»язку з наведеним, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та відмову у позовних вимогах про зняття відповідачів із реєстраційного обліку. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін участь у справі. та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем [PERSON] надано належні письмові докази про відсутність у в спірному жилому приміщенні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] саме без поважних причин понад один рік та про відсутність домовленостей між сторонами щодо порядку володіння та користування вказаним житловим приміщенням. Таким чином, позивачем доведені свої позовні вимоги перед судом,

Outcome: partial