Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставлене майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 жовтня 2008р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачу було надано кредит у сумі 75 000 грн. на термін 120 місяців до 12.10.2018р. із сплатою 21% річних згідно п. 1.1 договору. Між позивачем та відповідачем і майновим поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов’язань за даним договором було укладено договір іпотеки № 2544 від 13.10.2008р., згідно якого предметом іпотеки виступає: 1 кімнатна квартира № 72 буд. № 77 м. Щолкіне Ленінського району АР Крим. Оскільки відповідачка [PERSON] належним чином зобов’язання за кредитним договором не виконує, у неї виникла заборгованість у розмірі 72879.32грн. Позив просить стягнути заборгованість та звернути стягнення на предмет іпотеки. У процессі розгляду позивач збільшив свої позовні вимоги до 75406.47грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що відповідач [PERSON] не виконує свої обов’язки по сплаті за договором. Вона отримала гроші, згідно до договору. На його думку, поведінка відповідачів свідчить про злісне ухилення від виконання своїх обов’язків. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з’явилися, були повідомлені своєчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, своїх заперечень суду не надіслали. Представник відповідачів вимоги не визнала та пояснила, що позивач належним чином не повідомив відповідачів про наявності заборгованості та неналежним чином звертався з вимогами про повернення заборгованості. Повідомлення посилалися не за адресою проживання відповідачів. НЕ сплинув місяць з дня останнього повідомлення перд тим, як звернутися з позовом до суду. Суд, дослідивши матеріали справи та на підставі існуючих в ній фактичних обставин, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи 13 жовтня 2008р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачу було надано кредит у сумі 75 000 грн. на термін на 120 місяців до 12.10.2018р. із сплатою 21% річних згідно п. 1.1 договору / а.с. 16-19/. Між позивачем та відповідачем і майновим поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов’язань за даним договором було укладено договір іпотеки № 2544 від 13.10.2008р., згідно якого предметом іпотеки виступає: 1 кімнатна квартира № 72 буд. № 77 м. Щолкіне Ленінського району АР Крим / а.с. 5-11/ За умовами кредитного договору (п.п. 1.6 договору) та згідно графіка погашення кредиту / а.с. 13/, отриманий кредит відповідачка [PERSON] повинен погашати до 12 числа кожного місяця починаючи з листопада 2008 року по 12.10.2018 року. 13.10.2008р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки / а.с. 20-21/ № 539 згідно якого відповідач в забезпечення зобов’язань [PERSON], які випливають з кредитного договору № 355 від 13.10.2008р., [PERSON] зобов’язався відповідати солідарно. Згідно календарного плану погашення кредиту заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем становить – 75406,47грн. з них: загальна сума неповернутого кредиту – 65739.34грн., нарахована пеня за несплачений кредит – 6405.65грн., процентів 3261.35грн., / а.с. 76/. Згідно копії претензії про повернення заборгованості від 15.02.2012р. / а.с. 87-88/, вимогам від 25.07.2013р. / а.с. 94-95/ позивач звертався до відповідачів з вимогою сплатити наявну заборгованість, які були одержана відповідачами, що підтверджується копіями поштових повідомлень. Відповідачем не надано доказів про добровільну сплату наявної заборгованість. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов’язана вчинити на користь другої сторони певну дію. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, у тому числі з договорів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Ст. 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України, встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов’язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), що і передбачено кредитним договором, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (в даному випадку банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати належних процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 554 ЦК України передбачає при порушенні боржником зобов’язань, забезпеченого порукою боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі як і боржник, як що інше не встановлене договором поруки. Оскільки відповідачі неналежним чином виконували свої зобов’язання по договорам, які не суперечать діючому законодавству, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором, пені та процентів на загальну суму 75406,47грн. Розмір суми боргу відповідачами не оспорюється. Ст. 11 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов’язання. Ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов’язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов’язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, відповідач [PERSON] відповідає за невиконання зобов’язання відповідачем [PERSON] Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Стаття 590 ЦК України передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оскільки відповідач неналежним чином виконує зобов’язання згідно кредитного договору № 355 від 13.10.2008р. позивач набув права на стягнення суми боргу в судовому порядку та звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді кВ. № 72 буд. № 77 м.Щолкіне Ленінського району Автономної Республіки Крим. На підставі викладеного та

Outcome: approved