Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів який мотивує тим, що з 18 березня 2013 я є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], яке складається з двох житлових будинків, трьох сараїв та іншої нерухомості. До кінця 2006 року, в даному житловому будинку зазначеному літерою «А» як член сім'ї попереднього власника -[PERSON], проживала та була зареєстрована [PERSON] та [PERSON] (Відповідач 2) - син [PERSON] Які на теперішній час не проживають у вказаному домоволодінні разом з їх членом сім'ї (попереднім власником домоволодіння) більше одного року, оскільки створили власну сім'ю та проживають в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просять суд позов задовільнити. Відповідач, та його представник, в судовому засіданні позов не визнали, заперечують проти його задоволення, вважають його безпідставним, зазначивши, що вона з дитиною з квітня 2011 року проживає за адресою: [ADDRESS]. З чоловіком її шлюб було розірвано 25 травня 2011 року. За цією ж адресою проживала до укладення шлюбу з самого народження.Також зазначила, що іншого житла не має. Представник органу опіки та піклування проти позову заперечував, вказавши, що дитина не може залишитися без житла, до того ж може проживати як з батьком так і з мамою. Прокурор прокуратури Генічеського району у судовому засіданні заперечує проти задоволення позову, пояснив, що особисто проводилась перевіорка факта проживання [PERSON] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], в ході якої встановлено, що з 2011 р. вони постійно проживають за вищевказаною адресою. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає що позов задоволенню не підлягає, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру права власності на нерухоме майно, 18.03.2013 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок по [ADDRESS], на підставі договору дарування від 18.03.2013 р.. З копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на власника [PERSON] його складено 25.03.2013 . Відповідно до копії з домової книги, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. 31 липня 2013 р. комісією у складі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів та комунальних підприємств [PERSON], начальника відділу містобудування, архітектури [PERSON], начальника відділу з питань житлово-комунального господарства [PERSON] було обстежено місце проживання [PERSON] за результатами було складено акт. Відповідно до даного акту було оглянуто приміщення сараю «Г»,»г» та тамбура «а», розташованих на території житлового будинку по [ADDRESS], який належить [PERSON]Фактично вказані приміщення використовуються [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для проживання. Сарай «г» використовується як тамбу. Сарай «Г» поділено перегородкою на два приміщення та використовується як житлові кімнати, тамбур «а» використовується як кухня. В приміщеннях встановлені меблі та обладнання для житла, кухонне обладнання. Комісії надані паспорти [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно яких громадяни прописані за вказаною адресою, по [ADDRESS]. На час перевірки комісії у цих приміщеннях були присутні [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Комісія вважає, що заявниця та вказані члени її сім'ї мешкають за вказаною адресою по [ADDRESS]. Відповідно до рішення Генічеського районного суду від 25.05.2011 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Факт того що [PERSON] та її малолітній син [PERSON] постійно на протязі більше ніж рік проживають безперервно по сьогоднішній день за адресою: [ADDRESS], підтвердили допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Суд критично оцінює покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стосовно того що відповідачі більше року не проживають за адресою: [ADDRESS], так як [PERSON] є матірю позивача та саме вона подарувала йому зазначений житловий будинок, а тому є зацікавленою особою, також її покази та покази [PERSON], [PERSON], [PERSON] спростовуються свідченнями допитаних у судовому засіданні свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили протилежне, та актом комісії обстеження житла [PERSON] та її малолітнього сина від 31 липня 2013 р.. За таких обставин суд критично оцінює акт про непроживання відповідачки з сином за за адресою: [ADDRESS] від 11.07.2013 р., оскільки викладені у актах відомості повністю спростовується поясненнями відповідачки, свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме актом від 31 липня 2013 р., рішенням суду про розлучення відповідачки з чоловіком. Твердження позивача про те, що [PERSON] та її син [PERSON] мають житло по [ADDRESS] де і проживають нині, спростовується копією договору купівлі-продажу зазначеного будинку від 24.02.2010 р. відповідно до якого [PERSON], мати колишнього чоловіка [PERSON], придбала у [PERSON] даний будинок, а ткож спростовуються поясненнями свідка [PERSON] який пояснив, що [PERSON] його колишня дружина з якою вони разом проживали по [ADDRESS], а після розлучення з квітня 2011 року вона проживає по [ADDRESS]. Крім того факт проживання [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджено прокурором прокуратури Генічеського району у судовому засіданні з пояснень якого вбачається, що прокуратурою особисто проводилась перевіорка факта проживання [PERSON] з [PERSON] за вказаною адресою: [ADDRESS], в ході якої встановлено, що з 2011 р. вони постійно проживають за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, позивачем не доведено факт не проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст.29 ч.4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. З матеріалів справи слідує, що неповнолітня дитина - [PERSON] є сином відповідача, зареєстрована за місцем проживання матері [PERSON], яка не має власного житла і зареєстрована в будинку де народилася та жила до одруження, та після розлучення з чоловіком. Місце проживання дитини судом не визначалося. Виходячи з норми ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, тому не може бути визнана такою, що втратила право користування житлом. До того ж, відповідачка не має власного житла, тому позбавлення дитини права користування житлом порушить її право на житло та належні умови проживання. Крім того відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З зазначеної норми вбачається, що власник житла у разі відсутності члена сімї понад один рік має право вимагати визнати його втратившим право користування житлом, але з аналізу перевірених матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] придбав на нього право власності з 18.03.2013 р.. Тобто [PERSON] ще навіть рік вищевказаним будинком не володіє, а тому взагалі не має права звертатись з даною вимогою до суду, так як це право власника, який може довести, що у належному йому житлі більше року без поважних причин не проживають [PERSON] з сином [PERSON]. [PERSON] у судовому засіданні дане право не доведено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують, що підстав для визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням не має тому, підстави для задоволення позову [PERSON] - відсутні.Таким чином, позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, Закону України «Про охорону дитинства», та

Outcome: dismissed