Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом, який в подальшому уточнили до [PERSON], [PERSON], третіх осіб [PERSON], органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Позовні вимоги мотивують тим, що квартира [ADDRESS] була отримана позивачкою [PERSON] [INFO] відповідно до рішення виконкому Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова № 11 від 10.01.1984р. В даній квартирі зареєстровані та постійно проживають позивачі [PERSON], [PERSON], дочка позивачки [PERSON] - [PERSON], третя особа [PERSON], проживає також постійно з 1984 р., але не зареєстрована у квартирі [PERSON] Крім них у даній квартирі зареєстрований, але з 2007 року фактично не проживає відповідач [PERSON] та його син [PERSON] Відповідач [PERSON] квартирою не цікавиться, не оплачує комунальні послуги, тому просять визнати його таким, що втратив право на користування житлом. В уточнених позовних вимогах позивачі також просять визнати сина відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, надали суду аналогічні пояснення тим, які викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала, надала суду аналогічні пояснення тим, які викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, підтримавши письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації у судове засідання не прибув, про причини неявки суду не повідомив. Оглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] у м.Львові належить [PERSON] та складається з чотирьох житлових кімнат загальною площею 51,10 кв.м. В квартирі зареєстровано 6 осіб, позивачі по справі - [PERSON], 1940р.н. - наймач, [PERSON], 1971 р.н. - дочка, відповідачі [PERSON] 1979р.н. - син, третя особа [PERSON], 1968 р.н. - син, а також неповнолітня онучка [PERSON], 1998 р.н. та малолітній онук - [PERSON], 2007 р.н. Пред'являючи даний позов про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] у м.Львові внаслідок не проживання у ній без поважних причин понад шість місяців, позивачі стверджують, що після одруження відповідач [PERSON] добровільно залишив спірне житло та перейшов проживати до своєї дружини у м.Винники, де живе і на даний час, а малолітній [PERSON] був зареєстрований за даною адресою без відома основного квартиронаймача [PERSON] З пояснень сторін встановлено, що відповідач [PERSON] 1979р.н., одружився в 2006р. та проживає разом із своїм сином [PERSON], 2007 р.н. без реєстрації по місцю реєстрації та проживання дружини [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], однак враховуючи те, що його сім'я проживає за адресою: [ADDRESS], тому він періодично проживає за вказаною адресою. Постійним місцем проживання вважає квартиру [ADDRESS] у м.Львові. Відповідач також стверджував, що періодично надавав позивачам кошти на оплату комунальних послуг, проте жодних доказів, які б підтверджували його участь в оплаті житлово-комунальних послуг суду не надав. Позивачі на підтвердження своїх позовних вимог покликаються на належним чином оформлені акти ЛКП «Тополя-406» від 24.10.2012р., 04.02.2013р., 31.07.2013р., якими зафіксовано відсутність відповідачів у квартирі [ADDRESS] у м.Львові та не проживання відповідачів за місцем реєстрації. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачів та повністю підтвердили вказані в актах обстеження обставини. Свідки надали показання про те, що відповідачі за спірною адресою не проживають. Відповідач [PERSON] залишив квартиру після одруження, він рідко приходить, а його сина [PERSON] у вказаній квартирі вони не бачили. Свідок [PERSON], яка працює майстром по експлуатації ЛКП «Тополя-406» у судовому засіданні показала, що саме вона складала акти, якими зафіксовано відсутність відповідачів у квартирі [ADDRESS] у м.Львові. Для того, щоб скласти дані акти вона спочатку запитувала у сусідів чи проживають [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою, окрім цього неодноразово приходила за даною адресою, проте жодного разу не бачила ні відповідача [PERSON] ні його сина [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні також підтвердили факт не проживання відповідачів без поважних причин за місцем реєстрації, відсутність у квартирі їх речей. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать інших зібраним у справі доказам. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, встановлені ст.71 цього ж Кодексу. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Поважні причини відсутності визначені ч.3 ст.71 Житлового кодексу, перелік таких є вичерпним. Згідно ст.7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з тверджень відповідача та його представника, а також свідків зі сторони відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], ними не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на достатність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, не доведені обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень, не надано достатніх доказів в обґрунтування цих вимог, що є обов'язком сторін відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. Таким чином, суд вважає встановленим факт не проживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин, оскільки у 2007 році відповідач переїхав до своєї дружини [PERSON], яка проживає у [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON], яка є дружиною [PERSON] та була допитана в якості свідка даний факт не заперечила. Вивчивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що з поданих позивачами документів, а саме актів, яким суд надає віри та показаннями свідків встановлено факт відсутності відповідача [PERSON] у квартирі № [ADDRESS] у м.Львові більше, ніж 6 місяців. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Визнання малолітнього сина відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, на думку суду, порушуватиме права малолітньої дитини, оскільки після його народження батьками було визначено місце реєстрації малолітнього, яке було зареєстроване у встановленому законом порядку. Фактичне проживання малолітнього з матір'ю, відсутність між батьками спору щодо визначення місця проживання дитини не є підставами для визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Пред'являючи позов позивачі сплачували судовий збір, відтак судовий збір при задоволенні позову підлягає стягненню з відповідача в користь позивачів.

Outcome: approved