Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, посилаючись на наступні обставини. В 1985 році [PERSON], з яким вона з 17.06.1989 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, придбав житловий будинок літ. А-1 на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Після чого, [PERSON] звів на зазначеній земельній ділянці житловий будинок літ. Ж-2, загальною площею 60,0 кв.м, в тому числі житловою 9,2 кв.м, де постійно проживав разом з позивачем. [INFO] року [PERSON] помер. Його спадкоємцем за законом першої черги є позивач, яка прийняла спадщину у вигляді домоволодіння [ADDRESS], оскільки постійно проживала зі спадкодавцем за вказаною адресою до дня його смерті. 16.08.2013 року позивач уклала договір на користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], для експлуатації існуючого житлового будинку. Проте, постановою державного нотаріуса П'ятої донецької державної нотаріальної контори від 15.10.2013 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем не надано документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно за спадкодавцем. Реєстрація права власності на домоволодіння у встановленому законом порядку за [PERSON] не вбачається можливою, у зв'язку з його смертю. Оформити свої спадкові права позивач не має можливості, тому змушена звертатися до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач та представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на доводи, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що в 1985 році [PERSON] придбав у [PERSON], який помер [INFO] року, житловий будинок літ. А-1 з прибудовами а, а1, ганком а2, загальною площею 38,1 кв.м, в тому числі житловою - 12,7 кв.м (рік побудови - 1948), сараї Г, Д, Е (рік побудови - 1960), на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Зазначений факт підтверджується технічним паспортом станом на 26.06.1994 року на домоволодіння [ADDRESS], власником якого вказаний [PERSON] Відповідно до ст. 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно свідоцтва про шлюб позивач з 17.06.1989 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в період якого на земельній ділянці [ADDRESS] було зведено: житловий будинок літ. Ж з прибудовою ж, загальною площею 60,0 кв.м, в тому числі житловою 9,2 кв.м, душ З, убиральня И, зливна яма К, каналізаційна яма Л, огородження № 1+5, тротуар І (рік побудови - 1991). Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором чи законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.9 розд. V Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено прийняття в експлуатацію збудованих з 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. При цьому, до більш раннього будівництва такий порядок чинним законодавством не передбачений, тому суд вважає, що індивідуальні житлові будинки, побутові будівлі і споруди, прибудови до них, що були самочинно збудовані до 05.08.1992 року, не потребують прийняття в експлуатацію для набуття права власності на них. Відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року № 95 документом, який засвідчує відповідність закінченим будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно технічного паспорту станом на 19.09.2013 року до складу домоволодіння [ADDRESS] в складі: житловий будинок літ. А-1 з прибудовами а, а1, ганком а2, загальною площею 38,1 кв.м, в тому числі житловою - 12,7 кв.м, житловий будинок літ. Ж з прибудовою ж, загальною площею 60,0 кв.м, в тому числі житловою 9,2 кв.м, сарай Г, сарай Д, сарай Е, душ З, убиральня И, зливна яма К, каналізаційна яма Л, огородження № 1+5, тротуар І. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємцем [PERSON] за законом першої черги - є позивач, яка постійно проживала зі спадкодавцем до дня його смерті за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відміткою в її паспорті. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 12.12.2013 року вбачається, що спадкова справа до майна [PERSON] відсутня. Постановою державного нотаріуса П'ятої донецької державної нотаріальної контори від 15.10.2013 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем не надано документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно за спадкодавцем. Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач позбавлена права оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. 16.08.2013 року позивач уклала договір на користування земельною ділянкою, загальною площею 558 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS], для експлуатації існуючого житлового будинку. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж встановлено відповідність житлового будинку літ. А-1 з прибудовами а, а1, ганком а2, загальною площею 38,1 кв.м, в тому числі житловою - 12,7 кв.м, житлового будинку літ. Ж з прибудовою ж, загальною площею 60,0 кв.м, в тому числі житловою 9,2 кв.м, сараїв Г, Д, Е душ З, убиральні И, зливної ями К, каналізаційної ями Л, огородження № 1+5, тротуару І, розташованих за адресою: [ADDRESS] вимогам Державних будівельних норм і можливість їх безпечної експлуатації. Враховуючи надання позивачу земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, яке відповідає будівельним нормам і не підлягає прийняттю в експлуатацію, що визнання за нею права власності не порушує права інших осіб. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними, ґрунтуються на законі, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved