Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 жовтня 2013 року звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] втратившою право користування належним йому житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (адвокат, діє відповідно до ордера адвоката та угоди про надання правової допомоги) позовні вимоги позивача підтримав та пояснив, що будинок, який розташований по [ADDRESS] Кодимського району Одеської області, належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності. В даному будинку зареєстрована [PERSON], шлюб з якою позивач розірвав і з 2002 року відповідач не проживає у вказаному будинку. З цих підстав й у відповідності з вимогами ст.107,150 Житлового кодексу та ст.405 ЦК України просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст.74 ЦПК України була повідомлена про час та місце розгляду справи. Зокрема, виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування оголошень в газеті «Одеські вісті» №123(4542) від 07.11.2013р. та №135(4554) від 05.12.2013р. Про причини неявки не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд без її участі не надала, тому, вважаючи її належним чином повідомленою, суд визнає причину її неявки неповажною і вважає необхідним ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши позов позивача, докази, що є у справі, суд вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Судом, на підставі пояснень представника позивача та копії договору купівлі-продажу від 27 січня 1995 року встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] 29 вересня 1998 року позивач [PERSON] уклав шлюбу з відповідачем [PERSON], після чого зареєстрував її у належному йому житловому будинку. 19 березня 2002 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 19 березня 2002 року відділом РАЦС Кодимського району. З моменту розлучення, тобто, з 2002 року, і до цього часу відповідач [PERSON] у належному позивачеві будинку не проживає. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Водночас, відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття члена сім»ї наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту він втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Частиною 2 ст.405 ЦК встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказав, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] з моменту розлучення, тобто з 2002 року, виїхала з с.Загнітків Кодимського району до іншого місця проживання, впродовж цього часу (більше 11 років) у будинку позивача не проживає, до будинку жодного разу не навідувалась, буд-яких відносин з позивачем не підтримує, тому на підставі ч.2 ст.107 ЖК України та ч.2 ст.405 ЦК України втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved