Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - 3099 гривень та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 990 гривень, що разом складає 34089 гривень; судові витрати та суму витрат за отримання правової допомоги у розмірі 2000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 09.08.2012 року надав відповідачу в борг 33000 гривень, про що одержав розписку із зобов’язанням повернути ввечері 09.08.2012 року. Однак відповідач від виконання зобов’язання ухиляється. Позивач до судового засідання не з’явився, але на адресу суду надіслав заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив справу слухати без його участі. Відповідач в судове засідання не з’явився, про причину неявки суд не повідомив, був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 09.08.2012 року між [PERSON]В та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 33000 гривень, які зобов’язався повернути у той же день. Вищевказаний договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув, від виконання зобов’язання ухиляється. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов’язання, за вимогою кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індекса інфляції за весь час прострочки, а також три відсотки річних від простроченої суми. Так, враховуючи, що момент повернення відповідачем грошових коштів зазначений у розписці, суд надійшов висновку, що розрахунок інфляції, а також трьох процентів річних, вказаний позивачем у позовній заяві, є вірним та складає разом 1089 грн. Згідно квитанцій № ПН 8050, № ПН 8059, № ПН 8071 від 09.09.2013 року, позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 590,29 гривень, які підлягають до стягнення в користь позивача з відповідача в порядку статті 88 ЦПК України. Суд надійшов висновку, що стягнення з відповідача [PERSON] суми витрат для отримання правової допомоги у розмірі 2000 гривень неможливе, оскільки позивачем не було надано суду жодних документів, що підтверджують факт отримання такої правової допомоги. Враховуючи викладене, суд вважає, що в іншій частині позов обґрунтований і законний, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: partial