Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 11 листопада 2013 року позовні вимоги Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області до [PERSON] про відшкодування вартості пошкодженого майна - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 24169,28 грн., та судовий збір на користь держави - 241,69 грн. Зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області після відшкодування йому матеріальної шкоди, передати [PERSON] пошкоджені деталі, які підлягають заміні, але мають певну цінність, а саме: буфер передній, 2 фари, 2 указники повороту, капот передка, 2 передні крила, обліцовку радіатора, панель радіатора, скло вітрове, двері передні ліві, бризговик передній лівий, двері передні праві, дзеркало заднього виду праве, панель приборів, бризговик передній правий, кермове колесо, скло дверей передньої лівої, двері передні задні. З рішенням суду першої інстанції не погодилося Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області та подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області передати на користь [PERSON] пошкоджені деталі, які підлягають заміні, але мають певну цінність, скасувати, та ухвалити нове, яким стягнути з [PERSON] на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області вартість матеріального збитку, заподіяного спец автомобілю ЗАЗ 110377-40 у сумі 24169,28 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Тобто, з огляду на те, що у даній справі відсутня відповідна заява заподіювача шкоди - позивача по справі, Управління вважає призначення такого порядку безпідставним. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити апеляційну скаргу. Відповідач з доводами апеляційної скарги не погодився, просив вирішити питання на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що згідно акту приймання-передачі транспортного засобу НДЦ №816296 одержувачем транспортного засобу М1 ЗАЗ 110377-40 є управління ВД ФССНВ у Донецькій області (а.с. 3). Згідно наказу №88 від 23.02.2009 року «Про видачу автомобілів «Славута» інвалідам від трудового каліцтва» зазначений автомобіль виданий через ВАТ «Донецьк-Авто» безкоштовно [PERSON] без права передачі керування члену сім'ї на десятирічний термін експлуатації (а.с. 11). 19 вересня 2011 року сталася дорожньо транспортна подія за участю автомобілів, що належать позивачу та за кермом другого автомобіля знаходився відповідач - [PERSON] (власник автомобіля [PERSON]). Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.10.2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто він при керуванні транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть одного потерпілого, а також тілесні ушкодження середньої тяжкості другому потерпілому, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, стягнуто з нього на користь Димитровської ЦКЛ та КЛПУ «Білозерська міська лікарня» витрати на лікування [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25.12.2012 року вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області змінено в частині призначеного покарання (пом'якшено), в іншій частині залишено без змін. Вирок набрав законної сили (а.с. 13-23). Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 25.10.2011 року за №1468/11-10 вартість відновлюваного ремонту спецавтомобілю ЗАЗ 110377-40 складає 24169, 28 грн. (а.с. 4-10). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності вини [PERSON] у ДТП, тому він повинен відшкодувати завдану автомобілю позивача шкоду, оскільки вирок суду набрав законної сили. А також, враховуючи те, що відповідач при оплаті вартості нової деталі має право на повернення йому деталей та вузлів, що підлягають заміні - суд зобов'язав Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Донецькій області повернути йому пошкоджені деталі. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Враховуючи зазначене, апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду по цій справі лише в частині зобов'язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Донецькій області після відшкодування йому матеріальної шкоди, передати [PERSON] пошкоджені деталі автомобіля. Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України та постанови Пленуму ВСУ України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Проте, в частині зобов'язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Донецькій області після відшкодування йому матеріальної шкоди, передати [PERSON] пошкоджені деталі, висновок суду є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та закону. У пункті 14 Постанови Пленуму ВСУ України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Однак, з заяви відповідача, наданої суду першої інстанції про розгляд справи за його відсутністю, не вбачається, що він просив у випадку задоволення позову повернути йому пошкоджені деталі автомобіля. У судовому засіданні апеляційного суду відповідач також зазначив, що йому не потрібні пошкоджені деталі автомобіля. Аналіз вищезазначених норм дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що в цій частині у суду першої інстанції при відсутності заяви відповідача, не було підстав для визначення відповідного порядку відшкодування шкоди. За таких обставин, розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та закону, тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для його зміни в частині вирішення питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Outcome: partial