Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивач у серпні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті послуги з опалення та постачання гарячої води у розмірі 16 449,66 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до укладеного між сторонами договору № 318 від 11 березня 2010 року протягом попередніх опалювальних періодів з березня 2010 року по листопад 2013 р. надавав теплову енергію та гарячу воду за адресою, об'єкта, належного [PERSON], розташованого за адресою: [ADDRESS] за надання даних послуг відповідач повинна була сплачувати щомісячно. Втім, відповідач травень 20 свої зобов'язання протягом опалювального періоду щодо оплати отриманих послуг виконували неналежним чином, у зв'язку з чим їх заборгованість, пред'явлена у справі до стягнення станом на 01 серпня 2013 року склала 16 449,66 грн. Представником позивача надана заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а. с. 33). Відповідач надала заяву про розгляд даної цивільної справи за її відсутності, в заяві вказала, що просить розглянути даний спір із застосуванням строку позовної давності. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору № 318 про постачання теплової енергії від 11 березня 2010 року, укладеного між КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради та [PERSON] за адресою приміщення належного відповідачу, розташованого за адресою: [ADDRESS], позивачем надаються послуги з теплопостачання, споживачем яких є відповідач. З розрахунку заборгованості за договором № 318 від 11 березня 2010 року вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за вказаним договором станом на травень 2013 року у відповідача утворилась заборгованість, яка складає 16 449,66 грн. Проте, з цього ж розрахунку також вбачається, що станом на червень 2010 року заборгованість складає 4 868,28 грн., до суду з даною позовною заявою позивач звернувся у серпні 2013 року, у зв'язку з чим та з огляду на положення ст. 257 ЦК України, вбачається пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи викладене, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь КП «Теплоенерго» ДМР заборгованість за період в межах позовної давності, тобто з листопада 2010 року по травень 2013 року у сумі 11 581,38 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial