Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 5 липня 2012 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, в якому сторони домовилися, що на день підписання договору відчуження майна має бути вчинено за 45 000 доларів США, що становить 359 662,50 грн. і [PERSON] передав [PERSON] 10 000 доларів США, що становить 79 925,00 грн. Зазначена грошова сума розцінювалася сторонами як аванс в рахунок наступного договору купівлі-продажу і сторони досягли згоди, що при оформленні договору купівлі-продажу сума, що підлягатиме передачі покупцю буде зменшено на суму переданого авансу і має становити 35 000 доларів США, що становить 279 737,50 грн. Вказував, що на даний час правочин купівлі-продажу на виконання попереднього договору від 5 липня 2012 року не відбувся і кошти в розмірі 10 000 доларів США, повернуті не були. Також вказував, зо відповідачем не було здійснено дій щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, а також не було повернуто суми авансу. На неодноразові телефоні дзвінки та звернення в усному порядку від відповідача не було бажаної реакції, а тому вважав, що його право як сторони договору порушене. Посилаючись на вимоги ст.ст. 525, 526, 530, 509 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь 79 925,00 грн. В судовому засіданні представник позивач позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві і просила позов задоволити. Крім цього, пояснила, що оскільки відповідач не є власником квартири позивач має право на повернення авансу та судових витрат, як заборгованості за договором позики. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча судом приймалися міри для його належного повідомлення про час та місце розгляду справи, що стверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу без його участі відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Третя особа - [PERSON] та його представник вважали, що позов не підлягає до задоволення, оскільки відповідач - його син [PERSON] - на даний час за кордоном і у нього права власності на спірну квартиру немає, а між сторонами не укладалося договору позики, а інший правочин. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення. Вказані обставини стверджені копіями попереднього договору купівлі-продажу квартири, договору дарування частини квартири від 13 вересня 2011 року, витягу про реєстрацію а державному реєстрі право чинів, та витягу про державну реєстрацію прав ЧКОБТІ. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підставі вимог ст.ст 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник обов»язується повернути позикодавцю ту ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики - це односторонній договір, оскільки обов»язки виникають лише у однієї сторони - позичальника, а права - лише у позикодавця. На позичальника покладається обов»язок повернути позикодавцю грошові кошти у такий самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого самого роду, що були передані йому позикодавцем, та сплатити винагороду (проценти), якщо договір не є безпроцентним, а позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики та сплати винагороди, якщо договір не є безпроцентним. Судом встановлено, що такого договору не укладалося, а мають місце інші обставини, які можуть тягнути за собою виникнення певних цивільно-правових відносин між сторонами.

Outcome: dismissed