Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Краснокутського районного суду с вищенаведеним позовом який мотивує тим, що він є власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину. Після смерті свого батька - [PERSON], який помер [INFO]. За життя він був власником земельної ділянки площею 7,0112 га, належної йому на підставі державного акту про право власності на землю. Між спадкодавцем , за життя, та відповідачем ТОВ «СГП Слобода» було укладено договір оренди цієї земельної ділянки строком на 5 років, як вважає позивач. Однак, після прийняття ним спадщини було з`ясовано, що строк договору оренди складає 25 років. Вважає, що в тексті договору були допущені виправлення. Коли саме йому не відоме. Вважає, що цим порушені його права та просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 22 грудня 2005 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «СГП Слобода». Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник позивача також позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала повністю в задоволенні просила відмовити. В судовому засіданні встановлено наступне: 12 серпня 2004 року [PERSON] було надано державний акт серії ХР № 019574 на право власності на земельну ділянку площею 7,0112 га. 12 жовтня 2004 року [PERSON] уклав з ТОВ «СГП Слобода» договір оренди земельної ділянки . Згідно пункту 8 договору строк його дії 25 років. Згідно акту прийому - передачі об`єкта оренди від 27 грудня 2005 року [PERSON] передав, а ТОВ «СГП Слобода» прийняло земельну ділянку площею 7, 0112 га. Згідно положень норм Цивільного - Процесуального Кодексу України , щодо обов`язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, пред`явлений позов розглядається виключно в межах заявлених вимог. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного - Процесуального Кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст. 58, 59 Цивільного - Процесуального Кодексу України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування . Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до наведених норм судом були досліджені наступні документи: Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 вересня 2010 року, що видане Краснокутською державною нотаріальною конторою , та зареєстроване в реєстрі № 1906.Згідно даного свідоцтва [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 7,0112 га на підставі державного акту на землю серії ХР № 019574. Державний акт на право власності на землю серії ХР № 019574 з відміткою про перехід права власності на земельну ділянку за цим актом до [PERSON] Договір оренди земельної ділянки від 12 жовтня 204 року між [PERSON] та ТОВ «СГП Слобода» , згідно пункту 8 якого, строк його дії - 25 років. Акт прийому - передачі об`єкта оренди від 27 грудня 2005 року за яким [PERSON] передав, а ТОВ «СГП Слобода» прийняло земельну ділянку площею 7, 0112 га. Книга реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Згідно відомостей, що містяться в цій книзі 22 грудня 2005 року зареєстровано договір оренди земельної ділянки площею 7,0112 га під кадастровим номером 6323586200 : 05 : 001 : 0239, укладений між [PERSON] та ТОВ «СГП Слобода» . Термін дії договору зазначено - 25 років. Відповідно до вимог ст. 792 Цивільного Кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно наведеної норми [PERSON] за життя реалізував , належне йому, право власника земельної ділянки, передавши її в оренду іншій особі. Відповідно до статті 1216 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.. 1218 Цивільного Кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно наведених норм права та пункту 40 оскаржуваного договору до позивача перейшли права та обов`язки орендодавця за договором оренди від 12 жовтня 2004 року. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи , а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору . Відповідно до вимог ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на зазначену норму права , суд вважає, що право власності на земельну ділянку позивачем набуто в законний спосіб, а саме шляхом прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 262 Цивільного Кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Всупереч зазначеній нормі права позивач не надав суду доказів в обґрунтування поновлення строку позовної давності, та оформленої належним чином заяви про поновлення процесуального строку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 Цивільного Кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Всупереч наведеній нормі позивач не надав доказів наявності підстав , передбачених ст.. 203 Цивільного Кодексу України для визнання оспорюваного договору недійсним. Аналізуючи решту вимог позивача (пункти 2, 3 резолютивної частини позову) , суд доходить висновку про те, що за своїм змістом вони стосуються забезпечення доказів та повинні оформлюватись відповідною заявою до суду. Враховуючи вище наведене,

Outcome: dismissed