Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розподіл майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 16 липня 1994 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. На даний час, між нею та відповідачем тривають конфлікти щодо користування, володіння та розпорядження майном, набутим підчас тривання шлюбу та ведення спільного господарства. За час тривання шлюбу позивачем та відповідачем було набуто таке майно: капітальну споруду - складські приміщення, розташований за адресою: [ADDRESS]; статутний капітал та майно приватного підприємства «Кузня Золота підкова»; автомобіль «Тойота Прадо» д.р.н. [NUMBER]; автомобіль «Мерседес Віто» д.р.н. [NUMBER]. На даний час вони не можуть дійти згоди про поділ вищевказаного майна, тому змушена звернутися з даним позовом до суду. Відповідач не погоджуючись з позовом, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання майна особистою приватною власністю, посилаючись на те, що з квітня місяця 2011 року після фактичного припинення сімейних та шлюбних стосунків між ним та позивачем, він проживав окремо, спочатку у своїх батьків, а потім проживав та проживає по даний час разом в окремому житлі, яке найняв, відповідно до договору найму (оренди) житла від 11 травня 2011 року у громадянина [PERSON], яке розташоване за адресою, [ADDRESS], залишивши позивачці будинок в якому вони проживали з усіма речами. Потім вимушений був розпочати підприємницьку діяльність задля заробляння коштів на житло та допомоги своїм дітям, так як кошти на їх утримання по даний час надає він. З цією метою, він отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 550 000 гривень. Про дані обставини первісний позивач замовчує перед судом, хоча достовірно знає про його боргові зобов'язання. 07 травня 2008 року між ним та громадянкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу складу капітальної споруди - складських приміщень розташованих за адресою: [ADDRESS], тому частину запозичених грошових коштів в сумі 250 000 гривень він передав останній в рахунок розрахунку по вказаному договору купівлі-продажу складу капітальної споруди - складських приміщень розташованих за адресою: [ADDRESS], так як вказаний договір передбачав перехід права власності на нерухомість з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Так як коштів за розрахунок за нерухомість на момент укладання договору купівлі-продажу складу в нього не було, тому право власності на даний склад у нього виникло « 07» травня 2012 року з моменту підписання ними із продавцем акту приймання-передачі. До цього часу, відповідно, ним не було зареєстровано в ЧООБТІ право власності на дану нерухомість, так як було-б відмовлено без акту приймання-передачі. Він зареєстрував в ЧООБТІ право власності на дану нерухомість 15.06.2012 року, тобто після його розрахунку з продавцем за нерухомість та підписання ними акту приймання-передачі, про що свідчить виготовлення технічного паспорту на виробничий будинок. Зареєструвавши право власності на нерухомість в ЧООБТІ ним було засноване приватне підприємство «Золота підкова» до статутного фонду якого ним, як єдиним засновником підприємства, як внесок було передано капітальну споруду - складські приміщення розташовані за адресою: [ADDRESS] придбані в [PERSON] Тобто, за рахунок придбаного ним нерухомого майна формував статутний фонд створеної ним юридичної особи, внаслідок чого, нерухоме майно стало власністю юридичної особи приватного підприємства «Золота підкова». Дане майно використовується юридичною особою для здійснення нею господарської діяльності, приймаючи безпосередню участь у виробничому процесі. Виробничий процес, який здійснює дане підприємство полягає у діяльності кузні. Тобто, з квітня місяця 2011 року сам працював, проживав окремо, вів окремо своє господарство і продовжує працювати та вести господарство по даний час один. Дана нерухомість, яка є предметом спору, була придбана ним, за позичені грошові кошти, повернення яких також є його обов'язком відповідно до розписки. Строк повернення позики до 07 травня 2014 року. Тобто, дана нерухома річ, яка є предметом спору, придбана особисто ним без будь-якої допомоги та участі первісного позивача, без спільного проживання, без ведення спільного господарства, без спільної праці та навіть без підтримання шлюбних стосунків, тобто є майном яке є його особистою приватною власністю. Просив суд визнати його особистою приватною власністю капітальну споруду - складські приміщення розташовані за адресою: [ADDRESS] набуту за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин із [PERSON] Ухвалою суду від 03 грудня 2013 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя залишено без розгляду в зв'язку з повторною неявкою позивача. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити. Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явились, належним чином були повідомлені, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 16 липня 1994 року сторони зареєстрували шлюб у Красносілківській сільській Раді Олександрівського району Кіровоградської області. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке міститься в матеріалах справи. 07 травня 2008 року між [PERSON] та громадянкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу складу капітальної споруди - складських приміщень розташованих за адресою: [ADDRESS]. Зареєструвавши право власності на нерухомість в ЧООБТІ позивачем було засноване приватне підприємство «Золота підкова» до статутного фонду якого ним, як єдиним засновником підприємства, як внесок було передано капітальну споруду - складські приміщення розташовані за адресою: [ADDRESS] придбані в [PERSON] Тобто, за рахунок придбаного ним нерухомого майна формував статутний фонд створеної ним юридичної особи, внаслідок чого, нерухоме майно стало власністю юридичної особи приватного підприємства «Золота підкова». Дане майно використовується юридичною особою для здійснення нею господарської діяльності, приймаючи безпосередню участь у виробничому процесі. Виробничий процес, який здійснює дане підприємство полягає у діяльності кузні, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.09.2012 року виданого департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради, витягу про державну реєстрацію прав за №35548587 від 19.09.2012 року. З квітня місяця 2011 року позивач сам працював, проживав окремо, вів окремо своє господарство і продовжує працювати та вести господарство по даний час один. Це підтверджується також тим, що на момент подачі позову він є керівником підприємства і його бухгалтером. Копія Статуту ПП «Торгово-виробничої фірми «Золота підкова» знаходиться в матеріалах справи. У вказаних в статті 57 СК України випадках, майно, придбане подружжям під час шлюбу належить подружжю не на праві спільної власності, а кожному із них на праві особистої приватної власності. Це пояснюється в даному випадку та підтверджується наведеними доказами та тим, що дане, спірне майно було придбане не в результаті спільної праці подружжя. Відповідно до положень ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Частиною 2 ст. 28 КпШС України також було визначено, що суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України», який втратив чинність з 21 грудня 2007 року, роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна , наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. 22, 25,27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). За таких обставин суд, вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved