Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд розглянути справу у її відсутності. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, просив суд розглянути справу у його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості гаражу [ADDRESS]; копія паспорту на гараж [ADDRESS], паспорт складений 20.03.2013р.; копія паспорту громадянина України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія паспорту громадянки України - [PERSON], серії [NUMBER]; архівна копія рішення виконкому № 277 від 17.07.1997р. «Про надання земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва [PERSON].»; лист - відповідь Ренійського РС ГУДМС України від 30.08.2013р. за вх. № 6660; заява [PERSON], про розгляд справи у її відсутності від 05.11.2013р. за вх. № 8295; заява [PERSON] про розгляд справи у його відсутності від 05.11.2013р. за вх. № 8296; квитанція про сплату судового збору. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON], звернулась у суд із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] зазначивши, що майже 11 років користується гаражем [ADDRESS] Власником вищезазначеного житлового будинку є відповідач. Відповідач наприкінці 2002р. продав позивачу без відповідного оформлення вищевказаний гараж, віддавши їй документи на гараж. Тобто між ними на той час виникла домовленість про подальше переоформлення вказаного будинку на позивача. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням переоформити на неї гараж, але кожного разу відповідач запевняв позивача, що це вони зроблять пізніше. З 2002р. позивач повністю утримує цей гараж. Крім того, на протязі усього часу володіння майном, власник гаражу, тобто відповідач [PERSON] жодного разу не пред'явила вимог, щодо повернення майна. Тому, позивач вважає, що вона правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном, на протязі більше 10 років, тому право власності на це нерухоме майно на підставі ст.397 ЦК України може бути визнано за ним. У судовому засіданні, 09.12.2013р., були опитані у якості свідка: - [PERSON], який пояснив, що вона проживає по [ADDRESS]. Пояснила, що гараж, яким користується [PERSON] вже більше 10 років, находиться поруч із її квартирою. У неї машина іномарка. Пояснила, що позивач ремонтувала цей гараж. Пояснила, що гараж капітальний, побудований з блоків, каміння. Уточнила, що позивач проживає у цьому ж будинку, що і вона, 3-й під'їзд. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення свідка, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст.397 ЦК України «володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе…. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду» Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Отже, як було встановлено, позивач фактично відкрито та безперервно володіє гаражем № 3, розташованому на при будинковій території у житловому будинку [ADDRESS], протягом 11 років. Враховуючи вищевикладене, позивач правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном, а саме: гаражем № 3, розташованому на при будинковій території у житловому будинку [ADDRESS], майже одинадцять років, тому право власності на це нерухоме майно на підставі ст.397 ЦК України може бути визнано за позивачем.

Outcome: approved