Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідач працював гірником підземним з ремонту гірничих вироботок з повним робочим днем на підземній роботі на ділянці з видобудку вугілля № 5 СП «Шахтоуправління «Молодогвардійське» ПАТ «Краснодонвугілля». Наказом № 262-УВ від 18.03.2013 року він був звільнений за п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) з 22.02.2012 року. За період з 02.02.2012 року по 05.04.2013 року [PERSON] використано 29 календарних днів відпустки, у зв'язку з чим йому була сплачена заробітна плата за цей час. Однак, через звільнення 22.02.2013 року відповідач не мав права на заробітну плату за 9 днів відпустки у сумі 1103,21 грн. У зв'язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача суму виплаченої частини заробітної плати за невідпрацьовані дні використаної відпустки у розмірі 1103,21 грн. Представник позивача за довіреністю Гущин О.Г. надав письмову заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також надав письмову заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить розглянути справу за його відсутності. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] з 06.04.2010 року працював гірником підземним з ремонту гірничих вироботок з повним робочим днем на підземній роботі на ділянці з видобудку вугілля № 5 СП «Шахтоуправління «Молодогвардійське» ПАТ «Краснодонвугілля» (а.с. 9, 13). За період з 02.02.2012 року по 05.04.2013 року [PERSON] використано 29 календарних днів відпустки відповідно до наказу від 24.12.2012 року № 32322 (а.с. 12). Наказом № 262-УВ від 18.03.2013 року він був звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України з 22.02.2012 року (а.с. 15). Зі службової записки директора СП «Шахтоуправління «Молодогвардійське» та довідки від 13.11.2013 року вбачається, що на дату звільнення [PERSON] перевикористав відпустку у кількості 9 днів на суму 1103,21 грн. (а.с. 16). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію. Положеннями ч. 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року N 504/96-ВР у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Частиною 2 цієї статті передбачені випадки, у яких відрахування не провадиться. Крім того, відповідно до ч. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України N 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36, пунктах 1, 2, 5 ст.40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв'язку з виходом на пенсію. Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до правил ч. 2 ст. 233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Як вже зазначалося вище, відповідач був звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), яка не відноситься до переліку підстав, при яких не може бути проведено стягнення сум за невідпрацьовані дні. З даним позовом позивач звернувся до суду 15.11.2013 року, тобто з дотриманням строку, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП. На підставі наведеного, враховуючі, що у справі є належні та допустимі докази наявності заборгованості відповідача підприємству, яка утворилася у результаті отримання ним заробітної плати за невідпрацьовані дні використаної відпустки, беручі до уваги, що законом передбачено стягнення таких сум у судовому порядку, суд приходить до висновку, що даний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VІ позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, в порядку ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 229,40 грн. в дохід держави.

Outcome: approved