Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Совєтської районної державної адміністрації Автономної Республіки Крим про відміну розпорядження №10/03-12 від 11 липня 2013 року щодо оголошення догани, стягнення матеріальної винагороди за липень 2013 року у сумі 640 гривень та судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є начальником управління соціального захисту населення Совєтської районної державної адміністрації в АР Крим. В період з 23 квітня 2012 року по 10 травня 2012 року та з 08 березня 2012 року по 24 січня 2013 року позивачка знаходилася у відпустці. В 2013 року прокуратурою Совєтського району АР Крим проведено перевірку використання бюджетних коштів за пільгову перевозку громадян за період з 2012 - 2013 роки, в результаті якої були виявлені порушення за грудень 2012 року, тобто у період знаходження позивачки у відпустці. Проте, розпорядженням керівництва Совєтської РДА в АР Крим № 10/03-12 від 11 липня 2013 року [PERSON] було оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків, яку вона вважає незаконною та просить її скасувати та повернути їй матеріальну винагород за липень 2013 року у сумі 640 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. При цьому вона пояснила, що не погоджується з накладенням на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оскільки нею не порушувалася трудова дисципліна і вона належно виконувала свої посадові обов'язки. В судовому засіданні представники відповідача Совєтського районної державної адміністрації в АР Крим - Усеінов Е.Ш., Москалюк А.О. та Прущак В.І. позовні вимоги не визнали у повному обсязі, при цьому пояснили, що до функціональних обов'язків позивачки зокрема входить організація належної роботи та здійснення контролю за працівниками управління соціального захисту населення Совєтської районної державної адміністрації АР Крим. При цьому [PERSON] дійсно була у відпустці у період з 08 червня 2012 року по 25 січня 2013 року, але як встановлено проведеною перевіркою, порушення використання бюджетних коштів за пільгову перевозку громадян за період з 2012 - 2013 роки тривали до кінця січня 2013 року, тобто до того часу, коли позивачка вже була на роботі та відповідала за стан справ в управлінні. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до розпорядження Совєтської районної державної адміністрації в АР Крим (Далі - Совєтська РДА в АР Крим) № 85/06-01 від 30 липня 2007 року [PERSON] призначена на посаду начальника управління труда та соціального захисту населення (а.с. 77-78). До її посадових обов'язків зокрема відноситься керівництво діяльності управління, при цьому вона несе персональну відповідальність за виконання покладених на управління задач (а.с. 26-29). Згідно із розпорядженням Совєтської РДА в АР Крим № 30/06-10 від 09 квітня 2012 року [PERSON] у період з 23 квітня по 10 травня 2012 року знаходилася у додатковій відпустці за 2011 рік (а.с.9), а у період з 08 червня 2012 року по 25 січня 2013 року знаходилася у відпустці по погляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується розпорядженням № 58/06-10 від 07 червня 2012 року (а.с. 10) та не оспорюється сторонами. Прокуратурою Совєтського району АР Крим із залученням фахівців Державної фінансової інспекції у 2013 році проведено перевірку додержання вимог законодавства щодо соціального захисту пільгових категорій громадян. Згідно із поданням прокуратури Совєтського району АР Крим про усунення порушень законодавства щодо соціального захисту пільгових категорій громадян від 08 липня 2013 року (а.с. 2-4) проведеною перевіркою встановлено, що внаслідок неналежного контролю з боку керівництва за станом невиконання підлеглими працівниками своїх службових обов'язків не здійснено належного контролю при перевірці надання талонів для проїзду пільгової категорії громадян та фактичне надання послуг перевезення зазначеним особам, а також відшкодування витрат щодо перевезення пільгової категорії громадян. Зазначені порушення тривали до 29 січня 2013 року, що підтверджується поясненнями представниками відповідача, показаннями свідка [PERSON] та її пояснювальною запискою (а.с. 31), тобто до того часу, коли позивачка приступила до виконання своїх посадових обов'язків. 11 липня 2013 року розпорядженням Совєтської РДА в АР Крим № 10/03-12 начальнику УСЗН Совєтської РДА в АР Крим [PERSON] за неналежне виконання службових обов'язків оголошено догану (а.с. 5). 12 липня 2013 року працівниками Совєтської РДА в АР Крим був складений акт № 2 щодо відмови [PERSON] від підпису про ознайомлення її з вищезазначеним розпорядженням, який був зачитаний їй вголос (а.с. 8). Згідно із вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести за допомогою належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням положень ст.ст. 57 - 59 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що позивачка не змогла довести підставу своїх позовних вимог, оскільки відповідно до наданих та досліджених судом доказів, у період скоєння порушень вимог законодавства щодо соціального захисту пільгових категорій громадян працівниками управління соціального захисту населення Совєтської РДА в АР Крим, вона знаходилася на роботі та має відповідати за допущені порушення. Так у трудових відносинах дисциплінарна відповідальність розглядається як вид відповідальності, що полягає в обов'язку працівника відповідати за вчинене трудове правопорушення у порядку, передбаченому нормами трудового права. Дисциплінарна відповідальність встановлена трудовим законодавством за вчинення дисциплінарного проступку, що являє собою протиправне порушення працівником трудової дисципліни. Так, за порушення трудової дисципліни, згідно зі ст. 147 КЗпП, до працівника може бути застосовано тільки один із таких видів стягнень: догана або звільнення. За таких обставин, суд доходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з позивачки слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 114 гривень 70 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved