Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності. При цьому позивач посилається на те, що його бабусі, [PERSON], згідно рішення РИК Одеського міськвиконкому № 854 була надана в постійне користування земельна ділянка для обслуговування 1750 житлового будинку та господарських споруд площею 433 кв.м. за адресою [ADDRESS]. 25.01.1995 р. вона подарувала будинок [PERSON], а та в свою чергу 05.12.1997 р. подарувала будинок матері позивача [PERSON]. 14.08.2007 р. [PERSON] подарувала позивачу 17200 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. У цьому домоволодінні зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У зв'язку з розрухою старої будівлі, та непридатності для проживання, позивач був змушений за свої кошти перебудувати належну йому 17200 частин домоволодіння. Знов побудований будинок складається з цокольного, першого та другого поверхів, кожний загальною площею 73.6 кв.м., з приміщеннями житлової та корисної площі. Під час виконання будівельних робіт позивач дотримувався будівельних норм і правил. Виходячи з вищевикладеного позивач просить визнати за ним, [PERSON], право власності на знов створене майно, тобто буд. [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. До суду були надані вмотивовані заперечення, згідно до яких вимоги позивача необґрунтовані та безпідставні. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що бабусі позивача - [PERSON], згідно рішення РИК Одеського міськвиконкому № 854 була надана в постійне користування земельна ділянка для обслуговування 1750 житлового будинку та господарських споруд площею 433 кв.м. за адресою [ADDRESS]. 25.01.1995 р. вона подарувала будинок [PERSON], а та в свою чергу 05.12.1997 р. подарувала будинок матері позивача [PERSON]. 14.08.2007 р. [PERSON] подарувала позивачу 17200 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. У цьому домоволодінні зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються копіями відповідних документів. (а.с. 3 - 30) У зв'язку з розрухою старої будівлі, та непридатності для проживання, позивач був змушений за свої кошти перебудувати належну йому 17200 частин домоволодіння. Знов побудований будинок складається з цокольного, першого та другого поверхів, кожний загальною площею 73.6 кв.м., з приміщеннями житлової та корисної площі. Вказані обставини були визнані сторонами в судовому засіданні, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи, спірній об'єкт самочинного будівництва, а саме будова розміщене по [ADDRESS], розташоване на «вільній» земельній ділянці. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про планування і забудову територій», на проведення будівельних робіт видається дозвіл інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю. Дозвіл є документом, який підтверджує право на проведення будівельних робіт. Здійснення будівельних робіт без вказаного дозволу вважається самовільним. Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики № 273 затверджено положення, про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт. Положенням встановлено порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переобладнання, реставрації та капітального ремонту об'єктів нерухомості. Здійснення будівельних робіт без отримання дозволу вважається самовільним (п.5.1 положення). Додатком № 2, встановлено форму дозволу. Зазначений дозвіл позивачем не надано. Це доводить, що будівельні роботи по створенню об'єкту нерухомості - домобудівництва, є самовільними. Відповідно до ст. 376 ЦК України, особа яка здійснила самочинне будівництво, не набуває право власності на нього. Крім того, згідно п. 2 ч. 2 ст. 331 ГК України, визначено, що якщо законом передбачено прийняття об'єкта нерухомості в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про основи містобудування», закінчений об'єкт нерухомості підлягає прийняттю в експлуатацію. Експлуатація не прийнятих об'єктів забороняється. У матеріалах справи відсутні документи підтверджуючи, що домобудівництво позивачем здано в експлуатацію. Частиною 3 п. 2 ст.331 ГК України встановлено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 182 ЦК України визначено, право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обмежень» та п. 1.12. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, право звернення до органів місцевого самоврядування за проведенням реєстрації прав власності на нерухоме майно виникає з моменту його прийняття в експлуатацію відповідною організацією. Акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта встановлює що будівництво закінчено, а здається в експлуатацію об'єкт, в порядку ст. 375 ГК України відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, пожежним та іншим нормам і правилам, а також підтверджує факт використання земельної ділянки відповідно до його цільовим призначенням, передбаченим вимогами Цивільного та Земельного кодексів України. У цих цілях законодавчо передбачений ДБН А 3 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Основні положення »: затверджений Наказом Держкомбуду від 04.10.1999 року № 239 (введений в дію з 01.01.2000 року). Виходячи з всього вищевказаного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed