Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,60 га., відповідно до рішення Турятскьої сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 31 березня 1994 року. Однак реалізувати своє право власника, він не може, оскільки частину вищезазначеної земельної ділянки розміром близько 0,05 га., відповідач самовільно захопив побудувавши бетонний паркан, тим самим позбавивши його права вільно користуватися своєю власністю. В добровільному порядку відповідач відмовляється звільнити частину даної земельної ділянки, натомість постійно вчиняє сварки. Звернення в сільську раду з проханням вирішити спір результату не дали. Окрім цього, рішенням Турятскьої сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 31-35/09 було вирішено між їх земельними ділянками залишити стежку шириною 3 метра для прокопки водостічного каналу, однак сільрада не врахувала, що відповідач захопив частину його земельної ділянки, тому вийшло, що саме на його частині земельної ділянки сільрада вирішила прокопати даний водостічний канал. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачів були порушені його права власника земельної ділянки, тому він змушений звернутися з даним позовом в суд. Просить суд визнати недійсним рішення сільської ради та усунути перешкоду у володіння користуванні і розпорядженні земельної ділянкою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в своїх поясненнях посилалися на їх безпідставність та просили суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в своїх поясненнях посилався на їх безпідставність та просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає. Так, відповідно до вимог ст.ст. 116,125 Земельного Кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності на підставі рішень сільських, селищних, міських рад шляхом відведення їх в натурі та оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Аналогічні положення містяться в ст.ст. 22,23 ЗК України, в редакції 1990 року . Судом встановлено, що позивачу на підставі протоколу № 19 девятнадцятої сесії ХХІ скликання [PERSON] сільської ради народних депутатів від 31 березня 1994 року вирішено виділити [PERSON] земельну ділянку площею 0,60 га., для приватизації (а.с.7). Рішенням Турятскьої сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 31-35/09 від 17 вересня 2009 року було вирішено між земельними ділянками сторін залишити стежку шириною 3 метра для прокопки водостічного каналу. Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не надав суду державний акт, який би посвідчував його право користування чи право власності на спірну земельну ділянку. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що відповідач захопив частину його земельної ділянки та цим порушено його право, яке б підлягало захисту, а також, що рішення органу місцевого самоврядування від 17 вересня 2009 року № 31-35/09 порушує його права чи законні інтереси, чи прийнято з порушенням вимог чинного законодавства. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані із позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Оскільки позивач не довів, що він є власником земельної ділянки, він не може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності. Тому суд, вирішив у задоволенні даної позовні вимоги позивачу слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed