Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просила передати їй в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] усі права забудовника житлового будинку, в тому числі право здачі та введення в експлуатацію житлового будинку, реєстрації права власності на нерухоме майно, отримання Свідоцтва на право власності на нерухоме майно, а саме цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього побутовими та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці площею 1421,00 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказувала, що [INFO] в місті [PERSON] помер її батько [PERSON], [INFO], а [INFO] померла її мати [PERSON], [INFO]. Вони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 28.01.1958 року. Від цього шлюбу мають доньку [PERSON] та сина [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами і будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 1421,00 кв.м за адресою: [ADDRESS]. Далі зазначала, що батько залишив на випадок смерті заповіт від 19.06.2009 року, яким заповів їй належний йому жилий будинок з усіма прилеглими до нього побутовими та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці площею 1421,00 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS]. 18.06.2010р., після смерті батька [PERSON] вона у встановлений законом строк звернулася до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Мати, [PERSON], після смерті свого чоловіка, звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка, а брат не звертався до нотаріальної контори зовсім та в спадковому будинку на момент смерті спадкодавця зареєстрованим не був. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що за спадкодавцем не було зареєстровано право власності на спірний жилий будинок [ADDRESS], оскільки будинок не був прийнятий в експлуатацію. Тоді вона звернулася до Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації і згідно довідки вказаного бюро, їй стало відомо, що батько [PERSON] є користувачем земельної ділянки на підставі договору про право забудови, посвідченого Жовтневою державної нотаріальної конторою Миколаївської області від 30.12.1958р. за № 3336. Рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих Миколаївської області від 20.06.1958 року № 230 «Про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS]» [PERSON] виділена земельна ділянка площею 1200 кв. м для індивідуального будівництва жилого будинку за адресою: [ADDRESS]». 09.10.1958р. між виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради депутатів трудящих Миколаївської області і [PERSON] був укладений Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності з числом кімнат від одної до п'яти включно. 30.12.1958р. цей договір забудови був посвідчений державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Гусаренко І.М. та зареєстрований в реєстрі за №3336 від 30.12.1958р., а 18.02.1959р. дана земельна ділянка була зареєстрована в ММБТІ за № 33. У встановленому законом порядку була виготовлена проектна документація, на земельній ділянці протягом 1961-1987рр. був побудований жилий будинок, підсобні будівлі та споруди, однак забудовник [PERSON] своєчасно не оформив право власності на нього, а саме жилий будинок не був прийнятий в експлуатацію, право власності на спірний жилий будинок не було зареєстровано в ММБТІ, земельна ділянка не приватизована. З 1962р. батьки вселилися та були зареєстровані у спірному будинку. Посилаючись на наведене, вважає, що вона має право на перевід прав та обов'язків забудовника на її ім'я після смерті батька та просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, направила для участі у справі свого представника, яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, просив вирішити спір на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] також до суду не з'явилася, прислала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.. Третя особа: П'ята Миколаївська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, однак направила заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.01.1958 року та були зареєстровані і мешкали разом в жилому будинку [ADDRESS] (раніше [ADDRESS]). Згідно з довідкою Миколаївського МБТІ від 04.09.2013р. право власності на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS], не зареєстроване. Рішенням №230 виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих Миколаївської області від 20.06.1958 року « Про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS]» [PERSON] виділена земельна ділянка площею 1200 кв.м для індивідуального будівництва жилого будинку за адресою: [ADDRESS]», теперішня адреса: [ADDRESS]. 09.10.1958р. між виконавчим комітетом Октябрської селищної ради депутатів трудящих Миколаївської області і [PERSON] був укладений Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності з числом кімнат від одної до п'яти включно надано земельну ділянку для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ). 30.12.1958р. цей договір забудови був посвідчений державним нотаріусом Жовтневої державною нотаріальною контори Гусаренко І.М. та зареєстрований в реєстрі за №3336 від 30.12.1958р., а 18.02.1959р. дана земельна ділянка була зареєстрована в ММБТІ за № 33. У встановленому законом порядку [PERSON] була виготовлена проектна документація, а на земельній ділянці площею 1200 кв.м протягом 1961-1987рр. був побудований жилий будинок, підсобні будівлі та споруди, однак забудовник [PERSON] своєчасно не оформив право власності на нього, а саме жилий будинок не був прийнятий в експлуатацію, право власності на спірний жилий будинок не було зареєстровано в ММБТІ, земельна ділянка не приватизована. Батьки позивача вселилися та були зареєстровані у спірному будинку. У відповідності до витягу з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1150 від 27.08.2010р. «Про зміну та надання адрес та внесення змін до рішень виконкому міської ради» вирішено: житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (колишній [ADDRESS]), який належить [PERSON] надати адресу: [ADDRESS]. [INFO] батько позивачки, забудовник [PERSON], помер. На день його смерті в будинку були зареєстровані: [PERSON] з 06.01.1962р. (знятий з реєстрації 15.04.2010р. у зв'язку із смертю), та дружина [PERSON] з 28.08.2009р.(знята з реєстрації у зв'язку зі смерт'ю 13.10.2011р.; померла [INFO]) На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 19.06.2009р. державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, яким він заповів своїй доньці [PERSON], а в разі не прийняття нею спадщини з будь-яких причин, або її смерті, заповів своїй онучці [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі за №47219368. [INFO] мати позивачки [PERSON] померла. На день смерті вона була зареєстрована з 28.08.2009р. та знята з реєстрації 13.10.2011р. у зв'язку із смертю. 18.06.2010р., після смерті батька [PERSON], позивачка у встановлений законом строк, звернулася до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Мати позивачки, [PERSON], після смерті чоловіка, звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка, а брат не звертався до нотаріальної контори зовсім. 18.06.2010р. після смерті батька позивача була відкрита спадкова справа №215/2010 та внесена до ЄРЗСС за №49498154, що підтверджується копією виписки про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.06.2010р. При зверненні до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті батька, нею була отримана відмова з тих підстав, що за спадкодавцем не зареєстровано право власності на спірний жилий будинок [ADDRESS] та будинок не був зданий в експлуатацію. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на день відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Мати позивачки, [PERSON], на ? частку спірного домоволодіння в порядку ст.ст.60,69,70,71 СК України та на обов'язкову частку у спадщині в порядку ст.1241 ЦК України не претендувалав, у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса, протягом 6 місяців після смерті чоловіка, з заявою про відмову від спадщини на користь позивачки. Відповідач [PERSON] права на обов'язкову частку у спадщини після смерті батька в порядку ст. 1241 ЦК України, не має. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину у вигляді цілого жилого будинку [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] в силу ст.ст. 1223,1269 ЦК України. Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з часу державної реєстрації, вказаний порядок вказаний у Тимчасовому положенні «Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затверджене наказом Міністерства юстиції України за № 7/5 від 07.02.2002р. після прийняття у встановленому законом порядку нерухомого майна в експлуатацію. З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS], складається з житлового будинку літ."А", житловою площею 40,30 кв. м, загальною - 77,50 кв. м; сараю літ. «Г», вбиральні літ. "Д", сарай літ.»Е», гараж літ.»Ж», загальною вартістю 80 984грн. Відповідно до норм ст.ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Об'єктами цивільних прав відповідно до ст.177 ЦК України та ст.190 ЦК України є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, а також майнові права. Відповідно до ч.1 ст. 178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від одної особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або є невід'ємними частинами фізичної або юридичної особи. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» регламентовано, що при здійсненні будівництва згідно із законом, у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки, як забудовника, входять до складу спадщини. З поданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], що є забудовником спірного будинку. Оскільки позивачка не має інших засобів захисту свого права на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за спадкоємцем прав та обов'язків забудовника в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування і право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Виникнення цього права законодавець зв'язує з моменту державної реєстрації та отримання документу, який посвідчує це право ( ст. 126 ЗК України). З вимог ч.3 ст. 415 ЦК України вбачається, що особа, до якої перейшло право власності на споруду (будівлю), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах та в тому же об'ємі, що і попередній власник будівлі (споруди), а тому вирішення цього питання можливо у встановленому порядку через компетентні органи після здачі будинку в експлуатацію. Таким чином, суд вважає, що позивачці у порядку спадкування за заповітом переходять усі права забудовника, в тому числі право здачі та введення в експлуатацію житлового будинку, реєстрації права власності на нерухоме майно, отримання Свідоцтва на право власності на нерухоме майно, а саме цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього побутовими та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці площею 1421,00 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved