Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-29 00:00:00

В червні 2012 року [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просила визнати право спільної часткової власності на самовільно реконструйоване домоволодіння № 134 по пр. 50-річчя СРСР м. Харкова за [PERSON], [PERSON], [PERSON]; визначити частки у праві власності за [PERSON] - 88/200; за [PERSON] - 51/200; за [PERSON] 61/200; визначити право користування за [PERSON] кімнати 1-1, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, IV; за [PERSON] житлова кімната 2-4; за [PERSON] житлова кімната 2-6; за [PERSON] та [PERSON] у спільне користування нежитлові приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-5, III. В березні 2013 року позивачка доповнила позовні вимоги та просила визнати недійсним договір від 11.12.2012р. купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями № 134 по проспекту 50-річчя СРСР в місті Харкові, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право спільної часткової власності на вищевказаний житловий будинок № 134 по проспекту 50-річчя СРСР в місті Харкові загальною площею 119,8 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м літ. „А-1 з житловою прибудівлею літ. „А1-1, сінями літ. „а1, тамбуром літ. а4, прибудовою літ. „а5, гаражем літ. „И, басейном літ. „М, льохом літ. „Е, огорожею літ. „№№ 4, 6-10. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею, [PERSON] та [PERSON] рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2010 року було розірвано шлюб, в якому вони перебували з 30.01.2004 року. Впродовж перебування у шлюбі нею спільно з колишнім чоловіком був реконструйований належний чоловіку на праві спадщини садибний будинок з надвірними будівлями № 134 по проспекту 50-річчя СРСР в місті Харкові та була побудована житлова прибудова до нього літ. „А1-1 за особисті кошти позивачки, отримані від продажу її власної квартири [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу самочинно реконструйоване житлове домоволодіння не було розподілене між нею та [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя з підстав не уведення його в експлуатацію на дату постановлення відповідного рішення суду. Тому позивачка звернулась до суду з дійсним позовом про визнання права власності на самочинне будівництво та його поділ. Протягом розгляду дійсної справи позивачка дізналась, що [PERSON] таємно від неї увів в експлуатацію вищевказане спірне домоволодіння, зареєструвавши його по ? частки за собою та за [PERSON] і продав зареєстровану за собою частку громадянці [PERSON] без погодження позивачкою та без достатнього обсягу цивільної дієздатності. Тому позивачка доповнила свої позовні вимоги. Відповідач - [PERSON] позов не визнав, зазначив, що існує таке, що набуло законної чинності рішення Московського районного суду м. Харків від 29.02.2012р. по цивільній справі № 2-565/2011 за аналогічним позовом про поділ спільно нажитого майна, у звязку із чим дійсний позов підлягає закриттю провадження у справі в порядку п.5 ст.205 ЦК України або залишеним без розгляду в порядку п.4 ст.207 ЦК України. Також зазначив, що з червня 2006 року проживає окремо від позивачки. Відповідач - Харківська міська рада м. Харків, проти позову не заперечував, подав Пояснення, в яких просив слухати справу за його відсутністю. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не зявилась, про дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Третя особа, [PERSON], позов не визнала, підтримала заперечення відповідача-1 у повному обсязі. Третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача [PERSON], виконавши всі вимоги цивільного судочинства, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON]В та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2004 року, який було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2010 року. В грудні 2009 року [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя (цивільна справа № 2-565/11), предметом якого, з урахуванням вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], було розподілення ? частки житлового будинку № 8 по вул.. Червона в с. Бражники Харківської області; автомобіля „VOLKSWAGEN PASSAT; та самочинно реконструйованого домоволодіння № 134 по пр..50-річчя СРСР м. Харкова. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.06.2012р. по цивільній справі № 2-565/11 спільне майно подружжя було частково розподілено між [PERSON] та [PERSON], а саме : ? частина житлового будинку № 8 по вул.. Червона в с. Бражники Харківської області та автомобіль „VOLKSWAGEN PASSAT. В частині позовних вимог про визнання за [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] права спільної часткової власності на самочинно реконструйоване домоволодіння № 134 по пр. 50-річчя СРСР у м. Харків та його поділ на частки, суд відмовив з підстав, що вказане домоволодіння є самочинним будівництвом, а відповідно до вимог ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. Апеляційний суд також зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази про незаконне відмовлення у прийнятті самочинного будівництва в експлуатацію, що є неодмінною передумовою звернення до суду з такою категорією справ, а до справи у якості відповідача не був залученим орган місцевого самоврядування, який компетентний вирішувати питання про прийняття самочинно побудованих обєктів нерухомості у експлуатацію. Дослідивши долучені до справи позовну заяву та судові рішення по цивільній справі № 2-565/11 суд не погоджується із запереченнями відповідача-1 та його представника щодо ототожнення дійсного позову із вищевказаною справою. Предметом розглянутого судом позову по цивільній справі № 2-565/11 було поділ спільного майна подружжя [PERSON], до якого самочинне будівництво № 134 по пр. 50-річчя СРСР у м. Харкові не відносилось з підстав не набуття власника на дату подання позову, і, відповідно, відсутності оборотоздатності як обєкта цивільних прав (ст..178 ЦК України). Підставою позову було розірвання шлюбу з відповідним складом сторін : колишнє подружжя [PERSON]. Предметом дійсного позову № 2027/10322/2012 збуло заявлено визнання права власності на самочинне будівництво та його поділ. Підставою позову факт спільного побудування самочинного будівництва у період шлюбу. [PERSON] відрізняється також складом сторін, до якого віднесений у якості належного відповідача орган місцевого самоврядування. Як вбачається, під час розгляду цивільної справи № 2-565/11, апеляційним судом Харківської області було встановлено, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON], позивачка 17 вересня 2004 року продала належну їй квартиру [ADDRESS] за 53000 грн., а 15 листопада 2004 року за 31860 грн. придбала ? частку житлового будинку № 8 по вул.. Червона в с. Бражники Харківської області для проживання своєї матері та повнолітніх дітей від першого шлюбу. Решту коштів, виручених від продажу квартири витратила на прибудову до ? частини житлового будинку № 134 по пр. Пятдесятиріччя СРСР у м.Харкові. Згідно ч.3 ст.61 ЦК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому суд приймає за приюдиційну обставину той факт, що самочинне будівництво домоволодіння № 134 по пр.Пятдесятиріччя СРСР у м. Харкові було здійснено спільно подружжям [PERSON] у період шлюбу і частково за власні кошти позивачки у розмірі 21140 грн. Згідно п.3 ст.368 ЦК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Внаслідок здійснення самочинної реконструкції житлового домоволодіння № 134 по пр. 50-річчя СРСР у м.Харкові, вчиненої подружжям [PERSON] в період шлюбу, та подальшого уведення його в експлуатацію [PERSON], новостворене майно набуло статусу обороноздатного майна - спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], якій до реконструкції належала ? частка у цьому домоволодінні. Як свідчать дані технічних паспортів станом на 22.01.2004р. та станом на 09.07.2009р. вбачається, що внаслідок реконструкції належної відповідачу-1 ? частки домоволодіння № 134 по пр. 50-річчя СРСР в м. Харкові, у ньому набуті наступні поліпшення : загальна площа збільшилась на 80%; житлова площа збільшилась на 50%; будинок дообладнано системами водопостачання, опалення, каналізації, газопостачання, санвузлом, яких до реконструкції не було; всі приміщення оздоблені сучасними будівельними матеріалами, а зовнішні стіни обкладено пеноблоком із встановленням нової столярки на вікнах та дверних прорізах; будівельна вартість ? частки житлового будинку збільшилась на 285%, тобто в 3 рази; будівельна вартість ? частки домоволодіння збільшилась на 310,4%, тобто в 3 рази. Як зазначено у п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суд України № 7 від 04.10.1991р. „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок Згідно зі статтями 16, 17 Закону України „Про власність, таке право, зокрема виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу жилий будинок у звязку із цим є їх спільною сумісною власністю... Розяснити судам, що будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст. 25 КпШС спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. При цьому на суму вартості будинку до його поліпшення збільшується частка дружини, якому він належав, у тому числі і у випадках, коли суд відступає від начала рівності часток подружжя в спільній сумісній власності з урахуванням інтересів одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно п.1 ст.69 СК України Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно п.1 ст.70 Сімейного кодексу України У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно ч.1 ст.62 Сімейного кодексу України Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п.п.3 п.1 ст.57 Сімейного кодексу України Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно п.п.1, 2 ст.370 Цивільного кодексу України Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Позивачкою до суду представлений достовірний розрахунок розміру часток у домоволодінні № 134 по пр.50-річчя СРСР м. Харків, за яким доля [PERSON] складає 88/200; доля [PERSON] складає 51/200; доля [PERSON] складає 61/200. Розрахунком враховано збільшення частки [PERSON], якому будинок належав до реконструкції, - за рахунок вартості будинку до його поліпшення, а також збільшення частки [PERSON] на суму грошових затрат її власних коштів, отриманих від продажу квартири [ADDRESS]. Розрахунок ґрунтується на даних судової будівельно-технічної експертизи № 8629 від 27.05.2011 р. Згідно п.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, к Згідно п.п.1, 2 ст.57 Цивільного процесуального кодексу України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно п.п.1, 2 ст.58 Цивільного процесуального кодексу України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачем контр розрахунку не було представлено, заперечень по суті наданого до справи розрахунку також не заявлялось. Суд приймає розрахунок позовних вимог в якості належного і допустимого доказу. Судом встановлено, що позивачка зареєстрована та з січня 2004 року постійно проживає у спірному домоволодінні. Іншого місця проживання не має. [PERSON] та [PERSON] фактично займають та користуються кімнатами 2-4, 2-6, 2-1, 2-2, 2-3, 2-5, III; [PERSON] фактично займає та користується кімнатами 1-1, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, IV. Розподіл майна у цивільному обороті є можливим лише у випадку набуття таким майном ознак цивільної оборотоздатності, встановленої п.1 ст.178 ЦК України. Зважаючи, що під час розгляду дійсної справи домоволодіння було введено у експлуатацію, а також відповідає вимогам ст..183 ЦК України, суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині визнання спільної часткової власності на житловий будинок загальною площею 119,8 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м літ. „А-1 з житловою прибудівлею літ. „А1-1, сінями літ. „а1, тамбуром літ. а4, прибудовою літ. „а5, гаражем літ. „И, басейном літ. „М, льохом літ. „Е, огорожею літ. „№№ 4, 6-10; визначенні часток у праві власності за [PERSON] - 88/200; за [PERSON] - 51/200; за [PERSON] 61/200; визначенні права користування за [PERSON] кімнати 1-1, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, IV; за [PERSON] житлова кімната 2-4; за [PERSON] житлова кімната 2-6; за [PERSON] та [PERSON] у спільне користування нежитлові приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-5, III. [PERSON] самостійно відчужив ? частку житлового будинку громадянці [PERSON] за договором купівлі-продажу від 11.12.2012р., посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно ч. ч. 1, 2 ст.369 Цивільного кодексу України Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно… Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Судом встановлено, що відчуження ? частки спірного житлового будинку [PERSON] здійснив без повідомлення позивачки, яка є співвласницею цього майна та за відсутністю її згоди. Тому суд доходить висновку, що відчуження ? частки спірно житлового будинку було здійснено із порушенням ч. ч. 1, 2 ст.369 ЦК України. До того [PERSON] за відсутності права на вчинення односторонніх дій по відчуженню ? житлового будинку, вніс неправдиві відомості до п. п. 5, 10 договору, в яких гарантував покупцю, що на спірне майно придбаване громадянкою [PERSON], не поширюються права третіх осіб, а укладеним договором купівлі-продажу не порушено прав та законних інтересів інших осіб. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно п.1 ст..215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зважаючи на вищенаведене, суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу ? частки житлового будинку № 134 по пр. 50-річчя СРСР в м. Харків був укладений [PERSON] із недотриманням вимог ч. ч. 1, 2 ст.369 ЦК у кореспонденції з порушенням вимог ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, тобто за відсутністю необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є підставою для визнання договору недійсним в порядку, визначеному ч.ч. 1, 3 ст..215 України. Щодо наявного в матеріалах справи послідуючого договору від 24.12.2012р. купівлі-продажу частини житлового будинку № 134 по проспекту 50-річчя СРСР в місті Харкові, укладеного між [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Як вказав Верховний Суд України у Листі від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Судом встановлено, що відчужена за договором від 24.12.2012 р. купівлі-продажу частина житлового будинку № 134 по проспекту 50-річчя СРСР в місті Харкові у володіння [PERSON] та [PERSON] фактично не передавалась, оскільки позивачка постійно проживає та зареєстрована у цьому домоволодінні разом зі своїми речами, меблями, предметами споживання. Виндикаційного позову не заявляла. [PERSON] не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: partial