Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до ДП «Управління капітального будівництва Національної академії медичних наук України» про стягнення заборгованості по оплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримання розрахунку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 11.02.2013 року працювала в ДП «Управління капітального будівництва Національної академії медичних наук України» начальником відділу кадрів. 16.07.2013 року була звільнена у звязку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату за відпрацьований час в розмірі 16 505 грн., грошову компенсацію за невикористані 5 днів щорічної відпустки в розмірі 614 грн. 50 коп., вихідну допомогу у розмірі 3 221 грн. 05 коп. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 505 грн. 66 коп., заборгованість по виплаті компенсації за частину невикористаної відпустки в розмірі 614 грн. 50 коп., заборгованість по виплаті вихідної допомоги при звільненні в розмірі 3221 грн. 05 коп. та середній заробіток за час затримки проведення розрахунку в розмірі 4 344 грн. 20 коп. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на норми цивільного та трудового законодавства. Представник Відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості виплат по заробітній платі в розмірі 18 150 грн., 31 коп., зазначивши, що позивач помилково здійснила розрахунок, використовуючи розмір заробітної плати, який нараховується працівнику, а не фактично виплачується. При цьому представник відповідача вимоги [PERSON] роти стягнення середнього заробітку позивача за час затримки проведення розрахунку при звільненні в розмірі 4 344 грн. 20 коп. визнала. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 11.02.2013 року працювала в ДП «Управління капітального будівництва Національної академії медичних наук України». Наказом №41-к від 16 липня 2013 року звільнена з посади начальника відділу кадрів у звязку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10). Відповідно наказу про звільнення при звільненні позивача виплаті підлягає вихідна допомога в розмірі середньомісячного заробітку та проведення виплат грошової компенсації за невикористані 5 днів щорічної основної відпустки за період роботи з 11.02.2013 року по 16.07.2013 року. Статтею 44 КЗпП України встановлено, що при припиненні трудового договору у звязку зі скороченням штату працівників, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.24 ЗУ «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. В ч.1 ст. 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. На час звернення [PERSON] їй не виплачено заробітну плату та інші виплати, встановлені при звільненні працівника. Згідно довідки №398 від 07.11.2013 року заборгованість відповідача перед [PERSON] складає 18 150 грн. 31 коп. (а.с. 17). В ході розгляду справи позивач погодилася з розрахунком відповідача та проти стягнення заборгованості в розмірі 18 150 грн. 31 коп. та середнього заробітну за час затримки проведення повного розрахунку в розмірі 4 344 грн. 20 коп. не заперечувала. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Задовольняючи позов частково суд відповідно статті 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати суму сплаченого при зверненні судового збору в розмірі 224 грн. 94 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial