Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], у якому просить суд з метою усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком № 210 по вул.Ватутіна в с.В.Комяти Виноградівського району виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] із будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив суду, що відповідачі вселилися до будинку за згоди попереднього власника. На час вселення [PERSON] офіційним власником будинку була [PERSON], яка померла 14.01.1996 року. На даний час власником будинку в цілому є він, що визнано судовим рішенням. Без згоди власника у будинку проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] Він ніколи не вів із відповідачами спільного господарства. Повернувся із м.Мукачева до с.Великі Ком"яти на постійне проживання у 2011 році. Договірних відносин по найму жилого приміщення між ним та відповідачами не виникало, укладати договір оренди відповідачі не бажають. Прохання добровільно звільнити будинок відповідачі не виконали. Проживати разом із відповідачами в одному будинку є нестерпним, оскільки вони зловживають алкогольними напоями, влаштовують сварки, бійки, принижують позивача перед сусідами та родичами та виганяють його з власного будинку. 02.12.2011 року він не стерпів такого ставлення та переїхав тимчасово проживати до своїх племінниць [PERSON] та [PERSON] у будинок по вул.Яровій, 11 с.В.Комяти Виноградівського району. Позивач не може розпорядитися своєю власністю, проживання у одному будинку із відповідачами є неможливим через неприязні відносини, конфлікти. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог. Її позиція полягає у тому, що вона законно за згоди [PERSON] у кінці листопада 1995 року вселилася до будинку. У 1996 році [PERSON] померла. Вона вийшла заміж у 1997 році, коли її чоловік [PERSON] вселився до будинку за згоди позивача. Вони у шлюбі народили трьох дітей. Позивач не проживав у будинку із 1997 року по 2010 рік. У 2011 році переїхав із м.Мукачева на проживання до цього будинку, де проживав у окремій кімнаті. Крім того, відповідачка заперечує повідомлені позивачем факти зловживання нею та [PERSON] алкогольними напоями, влаштування сварок , бійок, приниження позивача перед сусідами, родичами тощо, оскільки ці повідомлені факти не підтверджені документально. Визнала, що між позивачем та [PERSON] відбулася сварка. Позивач переїхав проживати до своєї племінниці. Вона просила його повернутися, але він відмовився. Перешкод у користуванні будинком вони із чоловіком позивачу не створюють. Тому відповідачка вважає, що відсутні законні підстави для виселення її сімї із вказаного будинку. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог з тих же підстав, що й відповідач [PERSON] Представник відповідачів звернув увагу суду на ту обставину, що [PERSON] вселилася до будинку за згоди попередньої власниці [PERSON] А [PERSON] вселився до будинку за згоди позивача. Тому вважає, що законних підстав для виселення відповідачів із будинку нема. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно та повно зясувавши підтверджені ними фактичні обставини, що мають юридичне значення для прийняття обґрунтованого рішення по суті спору, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що право власності на житловий будинок 1930 року побудови, з надвірними будівлями, розташований по вул.Ватутіна, 210 в с.Великі Комяти Виноградівського району (надалі-будинок), було оформлено за [PERSON] в цілому, про що видано Свідоцтво про право власності 08.08.2012 року Великокомятівською сільською радою Виноградівського району, зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.6). В подальшому Рішенням Виноградівського районного суду від 27.02.2013 року, що набрало законної сили 12.03.2013 року, у цивільній справі №299/145/13-ц за позовом [PERSON] , [PERSON], до [PERSON], виконавчого комітету Великокомятівської сільської ради Виноградівського району, позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано в цілому рішення виконавчого комітету Великокомятівської сільської ради Виноградівського району від 27.07.2012 року, зокрема, про визнання права власності на будівлю , а саме житловий будинок з надвірними спорудами в с.Великі Комяти по вул.Ватутіна, 210 за громадянином [PERSON], та про видачу Свідоцтва про визнання права власності. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.08.2012 року серії САВ№743874, видане Великокомятівською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Великокомятівської сільської ради №29 від 27.07.2012 року на житловий будинок з надвірними будівлями в с.Великі Комяти, вул.Ватутіна, 210, власником якого в цілому є [PERSON](а.с.83-85). Відповідно до Технічного паспорту на жилий будинок, складений 10.10.1990 року, цей будинок з надвірними спорудами рахувався за [PERSON]. Будинковолодіння складалося, зокрема, із А-жилой дом, 1938 року побудови, та надвірних будівель. Відповідно до висновку про технічний стан будинку, складеного 19.07.2012 року, будинковолодіння складається із А.Житловий будинок. 1930 року побудови. Б. Літня кухня. 1998 року побудови. [PERSON] 1998 року побудови. [PERSON]. 1998 року побудови. До 2012 року реєстрація власника нерухомого майна вказаного будинку не проводилася. Згідно погосподарської книги період 1991-1995 років житловий будинок було зареєстровано за [PERSON]. В подальшому Рішенням Виноградівського районного суду від 13.06.2013 року у цивільній справі №299/1819/13-ц, залишеним в силі Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.08.2013 року, за позовом [PERSON] до Великокомятівської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності, позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок №210, розташований по вул.Ватутіна в с.Великі Комяти Виноградівського району Закарпатської області в цілому /загальна площа 48,5 кв.м., житлова площа 35,1 кв.м., підсобна площа 13,4 кв.м. Житловий будинок під літерою А по плану технічного паспорту/ (а.с.112-116). Вказаним рішенням встановлено ті обставини, що власником будинку згідно технічного паспорту на житловий будинок 1930 року побудови, складеного станом на 1990 рік, була [PERSON]. Правовстановлюючого документу на будинок на її імя виготовлено не було. Будинок рахувався за нею на підставі записів Погосподарської книги періоду 1991-1995 років. [PERSON] померла 14.01.1996 року. За життя залишила заповіт, яким все своє майно заповіла сину [PERSON]. [PERSON], спадкоємець за заповітом, у свою чергу прийняв спадщину, що відкрилася на день смерті матері і до складу якої ввійшов вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, зокрема, житловий будинок 1930 року побудови загальною площею 48,5 кв.., житловою площею 35,1 кв.м. А відсутність правовстановлюючого документу на будинок зумовлює необхідність захисту набутого ним у порядку спадкування права власності способом його визнання в судовому порядку. Таким чином, Рішенням суду від 13.06.2013 року за [PERSON] визнано право власності на вказаний будинок в цілому. На підставі поданих доказів встановлено ті обставини, що [PERSON] проживає у вказаному будинку з листопада 1995 року зі згоди [PERSON], яка померла 14.01.1996 року. У 1997 році до будинку вселився як її чоловік відповідач [PERSON] Встановлено, що позивач [PERSON] із 1997 року до 2010 року проживав у м.Мукачево. У 2011 році позивач [PERSON] переїхав із м.Мукачева, де проживав, на проживання до [INFO] у вказаний будинок, де проживає дотепер сімя відповідачів. Показаннями свідка [PERSON], племінниці позивача, встановлено ті обставини, що [PERSON] змушений був виїхати із вказаного будинку, де проживав разом із сімєю відповідачки [PERSON], оскільки сумісне проживання було нестерпним через зловживання відповідачами алкоголем. Показаннями свідка [PERSON], племінниці позивача, підтверджено ті обставини, що позивач змушений був виїхати із вказаного будинку, де проживав разом із відповідачами, через неможливість сумісного проживання та просив племінницю [PERSON] прийняти його. Встановлено, що [PERSON] бажає розпоряджатися своїм будинком, а також не бажає надавати у користування будинок відповідачам. На підставі поданих сторонами доказів встановлено, що позивач [PERSON] та рідна мати відповідачки [PERSON] із 12.07.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що розірвано Рішенням Виноградівського районного суду від 29.04.2013 року (а.с.149). Суд констатує, що спірні правовідносини, що відповідають встановленим фактичним обставинам спору, що виник між сторонами, врегульовані нормами Цивільного та Житлового кодексів України. Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з врахуванням положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків а також інших осіб (ст.ст. 64,65 ЖК України). Аналіз ст. 156 ЖК України та 405 ЦК України свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів сім'ї на користування цим будинком. Передбачаючи право власника житлового будинку на відчуження, закон не передбачив при цьому перехід, прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів колишнього власника у випадку зміни власника будинку. Проаналізувавши у сукупності встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм норми матеріального права, суд дійшов висновку про те, що відповідачі втратили право користування вказаним будинком, оскільки право власності на будинок [PERSON], за згодою якої [PERSON] вселилася до будинку, перейшло до позивача [PERSON] за рішенням суду від 13.06.2013 року. Крім того, суд враховує також, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Зі змісту технічного паспорту на будинок, складеного КП Виноградівське РБТІ станом на 19.07.2012 року, встановлено, що у будинку є дві житлові кімнати площами 20,9 кв.м. та 14,2 кв.м. Враховуючи склад сімї відповідачів суд констатує, що позивач не має можливості проживати у будинку, оскільки таке проживання буде порушувати норми чинного житлового законодавства щодо правил заселення однієї жилої кімнати (ч.2 ст.50 ЖК України). Суд вважає також встановленими ті обставини, що між сторонами спору існують тривалі неприязні відносини, що зумовили сварки між ними, в ході одної із яких [PERSON] намагався нанести позивачу тілесні ушкодження та штовхнув його. Таким чином суд дійсно висновку про те, що спільне проживання в одному будинку позивача із відповідачами є неможливим. Вимогу позивача добровільно виселитися із будинку відповідачі не виконують. Укладати договір оренди житла, що запропоновано позивачем, відповідачі відмовляються (а.с.152-154). Таким чином суд прийшов до переконання, що відповідачі своїми діяннями (відмовою оформити орендні відносини, іншим чином набути право на житло або добровільно виселитися) вчиняють перешкоди власнику будинку позивачу [PERSON] на свій розсуд користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом виселення, а власник сам визначає своє право володіння і розпорядження власністю. За таких обставин є законні підстави для захисту порушеного права позивача щодо користування та розпорядження належним йому майном. За загальним правило, згідно із статтею 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] на підставі поданих сторонами доказів та у межах заявлених позивачем вимог, суд прийшов до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved