Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

У вересні 2014 р. до суду надійшла вищевказана позовна заява. Вимоги позову обгрунтовані тим, що відповідач, якого свого часу було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу (КК) України, внаслідок якого загинула дружина позивача [PERSON] та мати позивача [PERSON] - [PERSON] зі стягненням сум відшкодування моральної та майнової шкоди, вищевказаних сум не сплатив. Посилаючись на статті 11, 509, 625, 1208 Цивільного кодексу (ЦК) України позивачі просять стягнути з відповідача: 1) на користь [PERSON]: - інфляційні в сумі 1500 грн. 92 коп. за період з 01.07.2012 р. по 01.08.2014 р., нарахованих на невідшкодовану матеріальну шкоду, завдану скоєним злочином в сумі 10774 грн. 32 коп., - інфляційні в сумі 6965 грн. 31 коп., нарахованих на невідшкодовану моральну шкоду, завдану скоєним злочином, в сумі 5000 гривень, - три проценти річних в сумі 673 грн.91 коп., нарахованих на невідшкодовану матеріальну шкоду в сумі 10774 грн.32 коп., - три проценти річних в сумі 3127 грн.39 коп., нарахованих на невідшкодовану моральну шкоду 5000 гривень. Всього на загальну суму 12267 грн.53 коп. 2) на користь [PERSON] за період з 01.07.2012 р. по 01.08.2014 р. - 1732 грн.46 коп. інфляційних нарахованих на невідшкодовану шкоду завдану втратою годувальника в сумі 12436 грн. 38 коп. - 485 грн. 62 коп. інфляційних, нарахованих на невідшкодовану шкоду завдану втратою годувальника по несплаті щомісяця по 231 грн.22 коп., - 13930 грн.62 коп., інфляційних, нарахованих на невідшкодовану моральну шкоду в сумі 100000 грн., - три проценти річних в сумі 777 грн.87 коп., нарахованих на невідшкодовану шкоду завдану малолітній [PERSON] внаслідок втрати годувальника в сумі 12436 грн. 38 коп., - три проценти річних в сумі 158 грн.35 коп., нарахованих на невідшкодовану шкоду завдану неповнолітній [PERSON], в результаті втрати годувальника по несплаті щомісяця по 231 грн.22 коп., три проценти річних в сумі 6254 грн.80 коп., нарахованих на невідшкодовану моральну шкоду, в сумі 100000 грн. завдану малолітній [PERSON] внаслідок скоєного злочину. 3) на користь неповнолітньої [PERSON] 348 гривень 40 коп. на відшкодування шкоди завданої втратою годувальника за період з 01.07.2012 р. по 01.09.2014 р., яка підлягає перерахунку в результаті збільшення розміру мінімальної заробітної плати. 4) на користь неповнолітньої [PERSON] на відшкодування завданої шкоди втратою годувальника в зв'язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати щомісяця 262 грн. 13 коп. з 01.09.2014 р., а з 01.10.2014 р. стягувати щомісяця 272 грн. 87 коп. до досягнення нею повноліття. Всього на користь [PERSON] на загальну суму 23688 грн.12 коп. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, обгрунтовуючи їх тими ж доводами, що й викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, в повному обсязі, вказуючи, що норми ст. 625 ЦК України до правовідносин, що складись між позивачами та відповідачем застосуванню не підлягають. Також вказали, що кошти з відповідача стягуються в межах процедур виконавчого провадження. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні вимог [PERSON] необхідно відмовити повністю враховуючи наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Оскільки відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю, тобто, нарахування процентів на суму шкоди є, по суті, подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Правові позиції щодо природи грошового зобов'язання викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 р. № 10-74/0/4-13, в листі Верховного Суду України від 01.07.2014 р., в якому викладено аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві. Зміст даних судових рішень та матеріалів судової практики також дає підстави для висновку про те, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, вимоги позивачів про стягнення коштів - інфляційних втрат та трьох відсотків річних нарахованих на суми моральної та матеріальної шкоди, стягнутих згідно рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.06.2012 р. /а.с. 91-97/ та рішення апеляційного суду Сумської оласті від 15.08.2012 р. /а.с. 25 - 28/ задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Вищевказаним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.06.2012 р. вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] шкоду, завдану малолітній [PERSON], яка перебувала на утриманні померлої в період з 14.11.2003 р. по червень 2012 р. в сумі 12436 грн. 38 коп., а з липня 2012 р. стягувати щомісячно по 231 грн. 22 коп. до досягнення [PERSON] повноліття. Згідно ст. 13 Закону України від 22.12.2011 № 4282-VI "Про Державний бюджет України на 2012 рік" було встановлено мінімальну заробітну плату, зокрема, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні; Згідно ст. 8 Закон України від 06.12.2012 № 5515-VI "Про Державний бюджет України на 2013 рік" було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі, зокрема, з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень. Розмір мінімальної заробітної плати в сумі 1218 грн. було збережено у 2014 р., в т.ч. з урахуванням змін згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 27.03.2014 р. №1165-VII. Таким чином, коефіціент, на який має бути проіндексована сума 231 грн. 22 коп. становить відношення мінімальної заробітної плати станом на вересень 2014 р. (на момент подання позовної заяви та відкриття провадження у справі) до мінімальної заробітної плати станом на липень 2012 р.: 1218 грн. поділити на 1102 грн. дорівнює 1,105, а тому розмір щомісячного платежу по відшкодуванню шкоди завданою втратою годувальника становитиме: 231 грн. 22 коп. помножити на 1,105 = 255 грн. 49 коп. Аналогічно, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати на конкретний місяць у період з липня 2012 р. по вересень 2014 р. включно та визначаючи індекс на якій зросла мінімальна заробітна плата по відношенню до початкового періоду (липень 2012 р.), визначається розмір недоплачених сум по періодичним платежам по відшкодуванню шкоди завданої втратою годувальника, зокрема, за жовтень та листопад 2012 р. - по 3 грн. 35 коп., за грудень 2012 р. - 6 грн. 70 коп., за січень - листопад 2013 р. - по 9 грн. 25 коп., за грудень 2013 р. - вересень 2014 р - 24 грн. 27 коп. Сума щомісячних недоплат за період з жовтня 2012 р. по вересень 2014 р. включно складає загальний розмір недоплачених сум по періодичним платежам по відшкодуванню шкоди завданої втратою годувальника та становить 333 грн. 58 коп. Враховуючи, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19.05.2014 р. [PERSON] позбавлено батьківських прав по відношенню до [PERSON], припинила свою дію підстава для стягнення на його користь періодичних платежів по відшкодуванню шкоди завданої [PERSON] втратою годувальника, а тому вимоги останньої про збільшення розміру відшкодування шкоди є обгрунтованими та з урахуванням здійсненого судом арифметичного розрахунку підлягають задоволенню.

Outcome: partial