Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

[PERSON] 26.07.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу 3500,00 грн., пені у розмірі 13440,00 грн. та 3% річних - 55,23 грн., а всього - 16995,23 грн., посилаючись на те, що 15.04.2013 року сторони уклали між собою письмовий договір позики, відповідно до якого позивач (позикодавець) надав в борг відповідачу (позичальникові) грошові кошти в сумі 3500,00 грн., а відповідач зобов»язався повернути грошові кошти у строк до 29.04.2013 року. Оскільки відповідачем не було повернуто суму позики в установлені договором строки, у тому числі після попередніх досудових вимог позивача, останній вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його (позивача) користь суму боргу у розмірі 3500,00 грн., а також - пеню за період прострочення виконання з 30.04.2013 року по 05.11.2013 року (192 дні) з розрахунку 2% від суми боргу за кожен день прострочення згідно п.3.3 Договору - у розмірі 13440,00 грн., та 3% річних (за той самий період) - у розмірі 55,23 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені (збільшені) позовні вимоги в редакції від 05.11.2013 року підтримав та просив позов задовольнити; відповідач [PERSON] позов визнав частково; стверджуючи, що згідно зазначеного договору він фактично отримував від позивача суму 2500,00 грн., а не 3500,00 грн., він (відповідач) погоджується сплатити за вимогами позивача загальну суму 6000,00 грн., а в задоволенні решти вимог просить відмовити, з урахуванням його майнового стану в тому числі. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: 15.04.2013 року [PERSON] та [PERSON] (сторони) уклали між собою письмовий договір позики, відповідно до якого [PERSON] (позивач - позикодавець) надав в борг [PERSON] (відповідачу - позичальникові) грошові кошти в сумі 3500,00 грн., а відповідач зобов»язався повернути зазначені грошові кошти у строк до 29.04.2013 року; згідно п.1.4 Договору позика за цим договором є безпроцентною (а.с.5-7). Крім того, відповідачем [PERSON] було написано розписку від 15.04.2013 року, якою він підтвердив факт одержання від позивача коштів в сумі 3500,00 грн. (а.с.8). Дані обставини, а також факт підписання договору та розписки від імені [PERSON] саме відповідачем, останнім не заперечується. Відповідач [PERSON] не заперечує також того, що по теперішній час він суму боргу позичальникові не повернув у повному розмірі зобов»язання. Згідно п.3.3 Договору - у випадку порушення Позичальником строку повернення позики у повному обсязі, Позичальник у безспірному порядку сплачує на користь Позикодавця неустойку у розмірі 2% від суми Позики, за кожен день прострочення зобов»язання (а.с.5). Ствердження відповідача про те, що він отримав від позивача за договором позики від 15.04.2013 року лише 2500,00 грн., що заперечується позивачем, належними доказами не підтверджено в судовому засіданні (ст.1051 ЦК України), та спростовуються розпискою відповідача про отримання суми позики у розмірі 3500,00 грн., тощо. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.1050, 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, на вимогу кредитора він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За умовами договору позики від 15.04.2013 року розмір неустойки (пені) за період прострочення виконання зобов»язання позичальником [PERSON] (з 30.04.2013 року по 05.11.2013 року - 190 днів) визначається сумою (3500,00 х 0,02 х 190) = 13300,00 грн. За встановлених обставин, та з урахуванням матеріального становища відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача за умовами договору позики, та визначити суму стягнення в цій частині вимог позивача - у розмірі суми боргу за договором, тобто стягненню підлягає пеня в сумі 3500,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України на вимогу Позивача позичальник [PERSON] зобов»язаний сплатити 3% річних від суми боргу - (3500,00 х 0,03 х 190) : 365 = 54,65 грн. Таким чином, суд вважає, що підлягають до задоволення позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] на його користь суми боргу - 3500,00 грн.; 3% річних - 54,65 грн. та пеня в сумі 3500,00 грн., а всього (3500,00 + 3500,00 + 54,65) = 7054 грн. 65 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача судові витрати (судовий збір) у розмірі 229,40 грн. (а.с.1).

Outcome: partial