Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати незаконним і скасувати рішення виконкому Стрийської міської ради № 139 від 21 червня 2012 р. „Про оформлення та реєстрацію права власності на об"єкти нерухомого майна" в частині оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] (6 кімнат загальною площею 214,6 кв.м., житловою площею 106,6 кв.м.) власнику [PERSON] та видачі свідоцтва про право власності на дану квартиру; визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 12 липня 2012 р., видане [PERSON] на підставі рішення виконкому Стрийської міської ради №139 від 21 червня 2012 р.; визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 17 серпня 2012 р. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до рішення виконкому Стрийської міської ради № 139 від 21 червня 2012 р. „Про оформлення та реєстрацію права власності на об"єкти нерухомого майна" вирішено передати у власність квартиронаймачам в порядку приватизації та оформити право власності таких квартир і видати власникам свідоцтво про право власності. Згідно п.1 додатку №3 даного рішення вирішено оформити право власності на квартиру [ADDRESS] (6 кімнат загальною площею 214,6 кв.м., житловою площею 106,6 кв.м.) власнику [PERSON]. На підставі даного рішення виконкому відповідачу [PERSON] видано свідоцтво від 13 липня 2012 р. про право власності на дану квартиру зазначеної площі. Дане рішення виконкому в частині оформлення [PERSON] права власності на квартиру та свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] є незаконними і підлягають скасуванню. Так, спірне рішення оформлене як передача квартир державного житлового фонду у власність наймачам в порядку безоплатної приватизації. Можливо таке рішення виконкому відповідає дійсним обставинам, за винятком тої його частини, що стосується [PERSON] Насправді [PERSON] на момент прийняття спірного рішення була не наймачем, а власником даної квартири, відповідно до договору купівлі-продажу від 1 листопада 2004 р. Дана квартира була на одному поверсі, складалася з 3-х кімнат і мала житлову площу 49,6 кв.м. та загальну площу 94,1 кв.м. Навесні 2005 р. [PERSON] без належних дозволів, всупереч вимог ст.ст. 24,27,29 Закону України „Про планування і забудову територій", всупереч вимог ст.152 ЖК України, всупереч вимог ст.ст.358,369 ЦК України, всупереч Рішенню Конституційного суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 р. „ Про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", самовільно демонтувала дах будинку [ADDRESS] та розпочала капітальне будівництво і реконструкцію. [PERSON] розібрала верхню частину дерев'яного перекриття між квартирами №2 та № 1, влаштувала натомість бетонне перекриття, наростила стіни будинку цегляною кладкою, влаштувала над ними ще одне бетонне перекриття і збудувала третій поверх будинку. Тобто, [PERSON] вчинила самочинну реконструкцію належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] за рахунок горища даного будинку, який є спільною сумісною власністю всіх власників квартир даного будинку. Даний будинок складається з двох квартир - квартира № 1 належить на праві власності йому позивачу по справі, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.10.1996 р. Відповідно до припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Стрийської міської ради від 4 серпня 2005 р. [PERSON] було зобов'язано припинити влаштування додаткового перекриття та терміново відновити покриття даху над будинком. Однак, [PERSON] даний припис проігнорувала. В зв'язку із таким самочинним будівництвом виконком Стрийської міської ради звернувся до Стрийського міськрайонного суду з позовом про знесення самочинного будівництва та приведення будинку до попереднього стану. З таким же позовом звернувся до суду і він, оскільки є власником квартири [ADDRESS]. Ці дві справи були об'єднані в одне провадження. В даній справі ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 1 вересня 2005 р. про забезпечення позову [PERSON] було заборонено проводити будівельні роботи. В той же день державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Стрийського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, згідно якої зобов'язано [PERSON] негайно добровільно виконати ухвалу суду. 5 вересня 2005 р. тим же державним виконавцем був складений акт про те, що станом на 9.30 год. цього дня будівельні роботи по капітальному ремонту квартири не проводилися і [PERSON] зобов'язано таких робіт надалі не проводити. [PERSON] ознайомлена з даним актом і підписала його. На підставі такого акта виконавче провадження за ухвалою суду було закінчено. Однак, [PERSON], ігноруючи судове рішення про заборону будівництва, завершила самочинну реконструкцію і подала в цій же справі свій позов про визнання права власності на самочинне будівництво квартири [ADDRESS]. Дана справа неодноразово розглядалася судами першої та апеляційної інстанцій. Мотивація його позову про знесення самочинного будівництва полягала в тому, що надмірне навантаження самочинної надбудови може зруйнувати будинок, в якому знаходиться належна йому квартира, а також в тому, що [PERSON] використала без його згоди спільне горище для реконструкції своєї квартири. Незважаючи на дані обставини, виконком Стрийської міської ради видав [PERSON] свідоцтво про право власності на самочинно реконструйовану квартиру [ADDRESS], незаконно завуалювавши таке рішення під приватизацію наймачем квартири, що, ніби-то, належить до державного житлового фонду. Виконком Стрийської міської ради не мав права приймати рішення про оформлення [PERSON] права власності та видавати свідоцтво про право власності на дану квартиру, ні в порядку приватизації, ні внаслідок проведення реконструкції, оскільки така реконструкція є самочинною і порушує його права. Відповідач [PERSON] не отримала дозволу виконкому Стрийської міської ради на проведення реконструкції будинку, не отримала дозволу інспекції держархбудконтролю на виконання будівельних робіт, не отримала дозволу або згоди його позивача [PERSON] на реконструкцію будинку, не виготовила і не затвердила у встановленому порядку проектної документації. Таким чином, самовільною реконструкцією будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] порушує його права, передбачені ст.ст. 358,369 ЦК України, згідно яких право спільної власності здійснюється лише за згодою співвласників, порушує ст.321 ЦК України щодо непорушності права власності та заборони протиправного обмеження у здійсненні цього права, завдає йому позивачу прямої матеріальної і моральної шкоди, порушує ст.ст. 89, 118,121 Земельного кодексу України на безоплатну приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Він, позивач, відповідно до ст.ст. 358,369 ЦК України має право на здійснення надбудови, прибудови до будинку [ADDRESS] з дозволу та згоди [PERSON] Однак, самовільною, без згоди співвласника, реконструкцією будинку, [PERSON] порушила це його право. Відновлення цього порушеного права можливе лише шляхом знесення самовільного будівництва та приведення будинку до попереднього стану. Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України, якщо самочинне будівництво порушує права інших осіб, самовільно збудоване нерухоме майно підлягає знесенню особою, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, або за її рахунок. Тобто, виконком Стрийської міської ради не мав права оформляти [PERSON] право власності на самочинно реконструйовану квартиру [ADDRESS], оскільки таке самочинне будівництво підлягає знесенню, і питання знесення вирішується судом. За фактом даного самочинного будівництва Стрийським міськрайонним судом була порушена кримінальна справа відносно [PERSON] за ознаками ст. 356 КК України - самоправство та ст. 125 ч.2 КК України (заподіяння легких тілесних ушкоджень). Постановою Стрийського міськрайонного суду від 2 листопада 2009 р. відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст.125 ч.2, ст.356 КК України у зв"язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу закрито в порядку ст. 11-1 КПК України, тобто, з нереабілітуючих підстав, за заявою [PERSON] Незаконно отримавши свідоцтво про право власності на самочинно реконструйовану квартиру, з метою приховання таких протиправних дій, [PERSON] 17 серпня 2012 р. подарувала таку самочинно реконструйовану за рахунок спільного горища квартиру своїй дочці [PERSON]. Даний договір слід визнати недійсним, оскільки він не відповідає вимогам закону, є фіктивним і порушує його, [PERSON] права. Так, [PERSON] не набула права власності на самочинно реконструйовану за рахунок спільного горища квартиру, а тому не мала права її відчужувати, оскільки таке право належить лише власнику, відповідно до ст. 319 ЦК України. Даний договір дарування не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і в сторін даного договору не було наміру створення таких правових наслідків. Даний договір дарування спрямований виключно на приховання завідомої незаконності оформлення права власності на дану квартиру на підставі незаконного рішення виконкому Стрийської міської ради № 139 від 21 червня 2012 р. і свідоцтва про право власності від 13 липня 2012 р., а також спрямований на перешкоджання у знесенні самочинного будівництва за його позовом. Насправді даною квартирою продовжує володіти, користуватися і розпоряджатися відповідач [PERSON] Порушення спірним договором його права полягає в тому, що таким правочином незаконно відчужено самочинно реконструйовану за рахунок спільного горища квартиру. Тобто, даним правочином фактично незаконно відчужено його законне право спільної сумісної власності на горище, конструктивні елементи в будинку по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач, будучи допитаним судом в якості свідка, позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним та пояснив, що реконструкція квартири №2 розпочалася в 2004 році, внаслідок чого була затоплена його квартира і йому заподіяно шкоди. Судовим рішенням вирішено стягнути з відповідача [PERSON] заподіяну йому шкоду, проте остання рішення суду не виконала. Зазначив, що судове рішення по вказаній справі повинно вплинути на відшкодування шкоди відповідачем [PERSON] заподіяної йому шкоди. У випадку відшкодування питання про визнання недійсним рішення і свідоцтва про право власності ним би не ставилося. Окремо зазначив, що у ванній кімнаті його квартири був люк - вихід на горище, проте такий згодом був демонтований, реконструкцією квартири відповідач порушила його права, як співвласника. Просить позов задоволити. Представник позивача позовні вимоги підтримав та зазначив, що в судовому засіданні представник виконкому Стрийської міської ради пояснила, що мала місце не приватизація квартири відповідачем [PERSON], а оформлення права власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] і спірне рішення виконкому про видачу свідоцтва було прийнято на підставі заяви [PERSON], рішення Стрийського міськрайонного суду від 27 жовтня 2011 р., висновку судово-будівельно- технічної експертизи № 3728 від 15.05.2008 р., проектної пропозиції на реконструкцію квартири [ADDRESS] та висновку про технічний стан даного будинку. Однак, на підставі таких документів виконком Стрийської міської ради не мав права приймати спірне рішення та видавати [PERSON] спірне свідоцтво про право власності на квартиру, яка була останньою самочинно реконструйована з порушенням прав позивача [PERSON] Як встановлено дослідженими доказами, виконком міської ради не мав права видавати [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду, оскільки квартира не належала до такого. Так само виконком Стрийської міської ради не мав права видавати [PERSON] свідоцтво про право власності на реконструйовану квартиру, оскільки ні в неї, ні у виконкому не було ні декларації про готовність об'єкта до експлуатації, ні сертифіката, тобто, документа, який засвідчує відповідність новозбудованого об'єкта проектній документації, і лише на підставі якого виконкомом може бути видане свідоцтво про право власності, згідно п.8.1. „Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно". Реконструкція квартири [ADDRESS] є самочинною, а тому право власності на неї в [PERSON] не виникало, а отже і свідоцтво про право власності на таку реконструйовану квартиру їй не могло бути видане. Самочинну реконструкцію квартири [ADDRESS] [PERSON] виконала за рахунок горища будинку, яке є спільною власністю всіх власників квартир у даному будинку, тобто, з порушенням права власності позивача [PERSON] на таке горище. Згідно висновку № 3728 судово-будівельно-технічної експертизи від 15.05.2008 р., квартира [ADDRESS] реконструйована з розширенням за рахунок горища та надбудовою мансардного поверху. Даним висновком також встановлено, що проведена [PERSON] реконструкція квартири не відповідає п.2.1 та п. 3.11 „Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт", затвердженого наказом Держбуду № 273 від 05.12.2000 р., який діяв до 19.01.2010 р. Зокрема, згідно даних вимог Положення, для одержання дозволу на проведення реконструкції своєї квартири [PERSON] повинна була подати в Інспекцію ДАБК рішення виконкому Стрийської міської ради про дозвіл на будівництво, затверджену в установленому порядку проектну документацію, документ, що посвідчує право власності на будинок або письмову згоду його власника на проведення будівельних робіт (тобто, дозвіл позивача [PERSON], як співвласника будинку). Жодного з цих документів в [PERSON] не було і немає до цього часу. Даним висновком експертизи обґрунтовано і рішення Стрийського міськрайонного суду від 27 жовтня 2011 р. в справі № 2-105/11. Дане рішення суду та зазначений висновок експертизи були в розпорядженні виконкому Стрийської міської ради при прийнятті спірного рішення. Тобто, виконкому було достовірно відомо, що [PERSON] здійснила самочинну реконструкцію квартири [ADDRESS] з порушенням права [PERSON], а отже було достовірно відомо, що в [PERSON] не виникло право власності на таку самочинно реконструйовану квартиру. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 січня 2013 р. у справі № 1323/2-105/11 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку по [ADDRESS], що [PERSON] самочинно здійснила перепланування своєї квартири та добудову мансардного поверху, що співвласник будинку не може без погодження з іншими співвласниками проводити перепланування, переобладнання своєї квартири за рахунок та з використанням спільних приміщень, до яких відноситься і горищне приміщення, яке перебуває у спільній власності. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню. Даною ухвалою апеляційного суду залишено без змін рішення Стрийського міськрайонного суду від 27 жовтня 2013 р. з тих мотивів, що на момент розгляду справи апеляційним судом мало місце спірне рішення виконкому Стрийської міської ради № 139 від 21 червня 2012 р., на підставі якого [PERSON] було видано спірне свідоцтво про право власності на самочинно реконструйовану квартиру. Саме на дане рішення Стрийського міськрайонного суду від 27 жовтня 2013 р. і покликається представник виконкому, як на підставу видачі спірного рішення виконкому. Однак, станом на 21 червня 2012 р. дане рішення Стрийського міськрайонного суду від 27 жовтня 2013 р. було таким, що не набрало законної сили, оскільки було оскаржене в апеляційному порядку. Дане рішення суду було незаконно видане [PERSON] без зазначення в його тексті, що воно не набрало законної сили, як цього вимагається згідно п. 23.7 „Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді", затвердженої Наказом Державної судової адміністрації № 68 від 27.06.2006 р. з наступними змінами. Як вбачається з фотознімків, які становлять частину (п.5.3. Фотофіксація") Висновку про технічний стан будинку на основі детального інженерного обстеження, який наданий відповідачем [PERSON], над квартирою [ADDRESS] було горищне приміщення, яке [PERSON] демонтувала, і за його рахунок здійснила реконструкцію своєї квартири. Згідно фотознімків, електронні файли яких [PERSON] надавала суду при розгляді кримінальної справи щодо неї, частина яких використана у вищевказаному висновку про технічний стан будинку, горищні приміщення до самочинної реконструкції мали місце як над квартирою № 2, так і поряд з цією квартирою на рівні 2-го поверху. Оскільки [PERSON] не набула права власності на самочинно реконструйовану за рахунок спільного горища квартиру, то не мала права її відчужувати. Таке право на відчуження належить лише власнику, відповідно до ст. 319 ЦК України. Даний договір дарування спрямований виключно на приховання завідомої незаконності оформлення права власності на дану квартиру на підставі незаконного рішення виконкому Стрийської міської ради № 139 від 21 червня 2012 р. і свідоцтва про право власності від 13 липня 2012 р., а також спрямований на перешкоджання у знесенні самочинного будівництва за позовом [PERSON] Насправді даною квартирою продовжує володіти, користуватися і розпоряджатися відповідач [PERSON] Порушення спірним договором права позивача [PERSON] полягає в тому, що таким правочином незаконно відчужено самочинно реконструйовану за рахунок спільного горища квартиру. Тобто, даним правочином фактично незаконно відчужено законне право позивача спільної сумісної власності на горище, конструктивні елементи в будинку по [ADDRESS], які [PERSON] незаконно, самочинно без згоди позивача використала у власних інтересах. Представник відповідача - виконкому Стрийської міської ради Темник Н.С. позовні вимоги не визнала, просить в їх задоволенні відмовити, виходячи з наступного. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 27.10.2011 р., залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанцією відмовлено в задоволенні позовних вимог Стрийської міської ради та позивача [PERSON] про знесення самочинного будівництва та приведення будинку до попереднього стану. Вказане судове рішення та заява відповідача [PERSON] про узаконення реконструйованої квартири, висновок експертизи від 15.05.2008 р. про відповідність реконструкції Правилам слугували правовою підставою для винесення 21 червня 2012 року виконавчим комітетом рішення про визнання права власності за [PERSON] на реконструйовану квартиру [ADDRESS]. Дійсно, в тексті рішення виконкому зазначено про приватизацію квартир, проте згідно з документами, які знаходяться в розпорядженні виконкому та протоколу засідання виконкому від 21 червня 2012 року, рішення було прийнято саме про визнання права власності на реконструйовану квартиру. У виконкому на час прийняття рішення не існувало жодних правових підстав для відмови [PERSON], в судовому рішенні не було вказано про те, що воно не набрало законної сили. Звернула увагу суду, що висновок на початок будівельних робіт дає ДАБК у випадку, коли земельна ділянка виділена для цієї мети, ствердила, що на даний час земельна ділянка знаходиться в комунальній власності міської ради, і у зв'язку з судовим спором рішення про передачу земельної ділянки у власність сторонам не прийнято. Мезонін, який був на другому поверсі знаходився в аварійному стані. Проведеною реконструкцією відповідач, в тому числі покращила житлові умови і самого позивача. Згідно судового рішення від 27.10.2011 р. права позивача [PERSON] реконструкцією квартири не порушено. Звертає увагу суду, що судове рішення від 27.10.2011 р., поступило у виконком 02.12.2011 р., а рішення виконкомом про визнання права власності прийнято - 21.06.2012 р. Вважає, що жодним документом, який міститься в матеріалах справи не встановлено, що на другому поверсі було горище, а тому у відповідача відсутнє право, яке б підлягало захисту в судовому порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 29.07.2013 р., будучи допитаною судом в якості свідка пояснила, що придбала квартиру [ADDRESS] в 2004 році, навесні 2005 року розпочала ремонтні роботи, оскільки покрівля будинку перебувала в непридатному стані і всі опади протікали в її квартиру, а тому вона змушена була розпочати ремонтні роботи. Позивач не заперечував проти реконструкції квартири. Згідно висновків експертиз, проведена нею реконструкція квартири здійснена в належному стані, з дотримання всіх правил. Вона неодноразово зверталася до міської ради, проте не отримавши жодної допомоги, змушена була розпочати ремонтні роботи. Вважає, що вказаний позов порушує її права, як власника на володіння, користування і розпорядження майном та звертає увагу суду, що судовим рішенням, яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанцією відмовлено у знесенні самочинного будівництва та приведення будинку до попереднього стану. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду в судове засідання не з'явилася, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи у її відсутності в порядку, встановленому законом не подала, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності, проти чого сторони не заперечили. Представник третьої особи відділу житлово-комунального господарства Стрийської міської ради Львівської області Бісик М.М. позовні вимоги заперечив, вважає рішення виконкому законним, прийнятим на підставі належним чином оформлених документів та зазначає, що оспорюваним рішенням визнано право власності на реконструйовану квартиру, а не прийнято рішення про приватизацію квартири, як на це вказує позивач. Представник третьої особи Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, проти чого не заперечили. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Стаття 391 ЦК установлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст.382 ЦК власникам квартир у багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, а також споруди будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників. На підставі ст.369 ЦК співвласники майна, що перебуває в спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. За змістом закону суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій» завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи. Вважаючи себе співвласником горища, розташованого на другому поверсі будинку [ADDRESS], позивач звернувся до суду і просить захистити порушене право, вважаючи, що відповідач [PERSON], без його згоди не мала жодних правових підстав проводити реконструкцію другого поверху і в подальшому визнавати себе власником цього приміщення. Суд вважає, що в позивача відсутні правові підстави вважати порушеним його права, як власника житлової квартири №1 та співвласника горища, яке, як він вважає до реконструкції другого поверху відповідачем належало йому на праві спільної частково власності, оскільки такі твердження позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовуються матеріалами справи та не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 указаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинків одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. У рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 2 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1). Статтею 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні шахти та інші технічні приміщення ). Віднесення приміщень, в тому числі горищ, до допоміжних приміщень, передбачалось і наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 квітня 1996 р. №28/389 «Про затвердження Типового статуту об'єднання (товариства) співвласників багатоквартирного будинку» та наказом Держжитлокомунгоспу України від 27 серпня 2003 р. № 141 про затвердження нового Типового статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок [ADDRESS] в м. Стрию складається з двох квартир: квартира №1, яка належить позивачу по справі [PERSON] та квартира №2, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] З пояснень сторін, допитаних в судовому засіданні в якості свідків, пояснень спеціаліста Стрийського МБТІ [PERSON], оглядом матеріалів цивільної справи, інвентаризаційної справи на будинок, реєстраційних справ на квартири №1 та №2 по [ADDRESS], встановлено, що вперше будинок №5 був проінвентаризований 27.09.1948 р., вперше оцінений 25.10.1959 р. Загальна площа будинку - 115,07 кв.м., І поверх - 13,90х10,50, є відомості про світлицю - приміщення вбудоване в габарити горища без зміни конфігурації покрівлі (площа менша, ніж площа першого поверху - 9,40х10,50). Об'єкт перебуває у комунальній власності. 30.11.1962 р. проведено наступну інвентаризацію та встановлено, що до світлиці добудовано приміщення кухні та ванни (названо трактовано «мезоніном» - надбудовою, яка має місце над загальною покрівлею житлового будинку, яка по площі менша нижче розташованого поверху). 22.04.1982 р. наступна інвентаризація, встановлено, що горищне перекриття менше, ніж площа першого поверху (перекриття - 89 кв.м.). 20.07.1993 р. [PERSON], який користувався квартирою №2 звернувся до органу приватизації з заявою про передачу в приватну власність квартири та долучив до заяви довідку Жеку №1, згідно якої технічна характеристика квартири: три кімнати площею 49,71 кв.м., загальна площа 65,01 кв.м., кухня - 10,5 кв.м., ванна - 3,0 кв.м., коридор - 1,8 кв.м.. Після інвентаризації 05.08.1993 р., Стрийським МБТІ було встановлено, що загальна площа квартири №2 становить: 94,1 кв.м. (три житлові кімнати - 49,6 кв.м., кухня - 17,7 кв.м., ванна - 5,7 кв.м., коридор - 2,7 кв.м., кладова - 6,1 кв.м., балкон - 0,7 кв.м. На підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Стрийською районною державною адміністрацією 02.09.1993 р., [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками квартири [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 11.09.1996 р., зареєстрованим в реєстрі за №2490, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 01 листопада 2004 року [PERSON] стала наступним власником квартири [ADDRESS], на замовлення останньої 30.10.2008 р. Стрийським МБТІ було проведено інвентаризацію, згідно якої квартира №2, зі зміненими технічними показниками включає в себе: шість кімнат площею 106,6 кв.м., кухню - 32,3 кв.м., ванну-13,8 кв.м., вбиральні - 6,7; 3,2 кв.м., коридор - 8,2; 39,1 кв.м., гардеробну - 4,0 кв.м., балкон - 0,7 кв.м., загальна площа - 214,6 кв.м. Що стосується квартири [ADDRESS], то вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.1996 р. належить позивачу [PERSON], загальна площа квартири - 105,43 кв.м. (з моменту приватизації 20.02.1996 р. попереднім власником [PERSON] площа квартири не змінювалася). З пояснень спеціаліста [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що матеріали як інвентаризаційної справи на будинок, так і реєстраційних справ на квартири містять дані про те, що над квартирою №1 був простір, вхід в який був лише з квартири №2, входу з квартири №1 не було, і не містять жодних відомостей про те, що на другому поверсі з моменту побудови будинку було горище, щодо якого позивач [PERSON], як власник квартири №1 вважає себе співвласником. Вказане стверджується і актом прийому-передачі майна загального користування та нежитлових приміщень власнику квартири [ADDRESS] №29 від 09.03.1998 р. та актом прийому-передачі майна загального користування та нежитлових приміщень власнику квартири [ADDRESS] №28 від 18.02.1998 р., згідно яких у спільну власність співвласникам житлового будинку №5 горище не передавалося, у вказаних актах відсутні будь-які відомості про те, що на момент передачі будинку на другому поверсі було горище, жодні дані, зазначені у пункі №5 вкзаних актів про це не свідчать (а.с.167-180). Пояснення представника позивача в судовому засіданні про те, що такі конструктивні елементи, як перегородки, перекриття, покрівля свідчать про існування на другому поверсі горища є припущеннями, які ґрунтуються лише на його домислах і не підтверджені жожними належними та допустимими доказами у справі. Висновок експертизи №3728 від 15.05.2008 р., в описовій частині якого міститься вказівка на реконструкцію квартири за рахунок горища не може слугувати належним та допустимим доказом, який би підтверджував вказаний факт, оскільки як вбачається з його змісту в розпорядження експертів не було надано матеріалів інвентаризаційної справи, такі припущення експерт зробив на підставі технічного висновку про інженерно-геологічні вишукування ДЛЯ реконструкції житлового будинку на [ADDRESS] в м. Стрий, Львівської області, Товариством з обмеженою відповідальністю ''Джерело-Сервіс" станом на 2005 рік; висновку про технічний стан будинку на основі детального інженерного обстеження, виконаний Українським регіональним спеціалізованим науково-реставраційним інститутом "Укрзахідпроектреставрація» станом на 2005 рік.; проектної пропозиції на реконструкцію квартири №2 з надбудовою мансардного поверху, виконана ПП ''Архітектурна майстерня»Лагуш і спілка». Вказані документи є необхідними для відповіді на питання чи відповідає самочинна реконструкція квартири діючим будівельним нормам і правилам, проте не слугують підставою вважати, що в будинку було горище, за рахунок якого було проведено реконструкцію. Одночасно в судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду від 2 листопада 2009 р. у кримінальній справі № 1-2/2009 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності по обвинуваченню за ст.ст. 356, 125 ч.2 КК України, в зв"язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав. Даною постановою, а також матеріалами кримінальної справи встановлено, що [PERSON] скоїла злочин, передбачений ст. 356 КК України, який полягав у самочинній реконструкції будинку по [ADDRESS], чим позивачу [PERSON] було заподіяно значної шкоди. Відповідно до припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Стрийської міської ради від 4 серпня 2005 р., [PERSON] було зобов"язано припинити влаштування додаткового перекриття та терміново відновити покриття даху над будинком. Однак, [PERSON] даний припис проігнорувала. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 1 вересня 2005 р. про забезпечення позову [PERSON] було заборонено проводити будівельні роботи. В той же день державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Стрийського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, згідно якої зобов"язано [PERSON] негайно добровільно виконати ухвалу суду. 5 вересня 2005 р. тим же державним виконавцем був складений акт про те, що станом на 9.30 год. цього дня будівельні роботи по капітальному ремонту квартири не проводилися і [PERSON] зобов"язано таких робіт надалі не проводити. [PERSON] ознайомлена з даним актом і підписала його. На підставі такого акта виконавче провадження за ухвалою суду було закінчено. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.10.2011 р. відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про припинення самовільної реконструкції будинку, знесення самовільного будівництва та приведення будинку до попереднього стану. Підставою для відмови в задоволенні позовних вимог слугувала відсутність порушеного права позивача, як власника квартири [ADDRESS] (Т.1 а.с.99-100). Предметом позовних вимог, заявлених у вказаному судовому спорі була реконструкція квартири відповідачем [PERSON], яку позивач вважав самочинним будівництвом та покликався на ст.376 ЦК України. Судом встановлено, що всі будівельні роботи, проведено [PERSON] з дотриманням Правил, встановлених законом та встановлено, що жодні права позивача [PERSON], як власника квартири №1 проведеним будівельними роботами не порушено. Тобто, судом встановлено факт, який в порядку ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 14.01.2013 р. рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.10.2011 р. залишено без змін (Т.1 а.с.101-102). Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2013 р. рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.10.2011 р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14.01.2013 р. залишено без змін (Т.1 а.с.103-104). Відповідно до рішення виконкому Стрийської міської ради № 139 від 21 червня 2012 р. „Про оформлення та реєстрацію права власності на об"єкти нерухомого майна", вирішено передати у власність квартиронаймачам в порядку приватизації та оформити право власності таких квартир і видати власникам свідоцтво про право власності. Згідно п. 1 додатку № 3 даного рішення вирішено оформити право власності на квартиру [ADDRESS] ум. Стрию (6 кімнат загальною площею 214,6 кв.м., житловою площею 106,6 кв.м.) власнику [PERSON]. На підставі даного рішення виконкому відповідачу [PERSON] видано свідоцтво від 13 липня 2012 р. про право власності на дану квартиру. В судовому засіданні представник виконкому Стрийської міської ради Темник Н.С. пояснила, що мала місце не приватизація квартири відповідачем [PERSON], а оформлення права власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] і спірне рішення виконкому про видачу свідоцтва було прийнято на підставі заяви [PERSON], рішення Стрийського міськрайонного суду від 27 жовтня 2011 р., висновку судово-будівельно- технічної експертизи № 3728 від 15.05.2008 р., проектної пропозиції на реконструкцію квартири [ADDRESS] та висновку про технічний стан даного будинку. Зважаючи на викладене, безпідставними є твердження позивача та його представника про те, що рішення виконкому оформлене як передача квартир державного житлового фонду у власність наймачам в порядку безоплатної приватизації. Окрім цього, як на підставу для визнання незаконним і скасування рішення виконкому Стрийської міської ради № 139 від 21 червня 2012 р. „Про оформлення та реєстрацію права власності на об"єкти нерухомого майна" в частині оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] власнику [PERSON], позивач покликається на той факт, що позивач самочинну реконструкцію квартири [ADDRESS] [PERSON] виконала за рахунок горища будинку, яке є спільною власністю всіх власників квартир у даному будинку, тобто, з порушенням його права власності на таке горище. В судовому засіданні, на підставі пояснень сторін, спеціаліста та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи встановлено безпідставність тверджень позивача та його представника про існування в будинку, на другому поверсі та над ним - горища, яке перебуває в спільній частковій власності сторін, жодними належними та допустимими доказами вказані доводи не підтверджені та спростовуються наступними законодавчими положеннями. Так, відповідно до «додатку Б - Терміни та визначення понять» Державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» - горище - це простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху. Додатком 1 «Визначення основних термінів» до ДБН В.2.6-14-97 «Конструкції будинків і споруд. Покриття будинків і споруд» визначено, що: - покриття (дах) - це верхня огороджувальна конструкцiя будинку i споруди для захисту примiщень вiд зовнiшнiх клiматичних факторiв i впливів; - сумiщене покриття (дах) - верхня огороджувальна конструкція будинку i споруди, у якiй паро-, теплоiдоiзоляцiйнi шари укладенi один по одному беспосередньо на поверхнi несучих елементiв покриття; - горищне покриття (дах) - об'ємна верхня огороджувальна конструкцiя будинку (споруди) iз замкнутим повiтряним простором (горищем), що утворюється поверхнею горищного перекриття, фризовими стiнами i покриттям (покрiвлею), яке функцiонально використовується, зокрема, для вбудованих житлових примiщень - мансард, в якостi елемента вентиляцiйної системи - тепле або вiдкрите горище. Так, з пояснень спеціаліста в судовому засіданні встановлено, що в матеріалах інвентаризаційної та реєстраційної справ відсутні будь-які відомості про те, що з моменту побудови будинку, над першим поверхом було облаштоване горище, спеціаліст пояснив, що дійсно над першим поверхом мав місце горищний простір, вхід до якого був лише з квартири №2, з квартири №1 входу не було, а тому суд не бере до уваги твердження позивача про те, що на другому поверсі було горище, співвласником якого він є в силу закону. Фотознімки, які становлять частину (п.5.3. Фотофіксація") Висновка про технічний стан будинку на основі детального інженерного обстеження та фотознімки, долучені представником позивача в судовому засіданні не дають суду підстав вважати, що над квартирою [ADDRESS] було горищне приміщення, яке [PERSON] демонтувала, і за його рахунок здійснила реконструкцію своєї квартири. Документи, які містяться в матеріалах інвентаризаційної справи і на думку представника позивача свідчать про існування в будинку [ADDRESS] горища (поверховий план квартири № 2 до її самочинної реконструкції, допоміжна таблиця підрахунку об"ємних робіт при складенні технічного паспорта від 22.04.1982 р., акт загального огляду житлового будинку від 08.04.1982 р., поверховий план квартири № 2 після проведеної самочинної реконструкції, акт поточних змін, технічний паспорт на квартиру №2) не дають підстави суду вважати, що в будинку було горище, за рахунок якого шляхом реконструкції відповідач [PERSON] збільшила площу своєї квартири, суд вважає вказані доводи представника припущенням, та вважає, що такі спростовуються як наведеними вище доказами у справі, так і поясненнями спеціаліста, який в судовому засіданні ствердив, що вказані документи не дають підстав вважати, що в будинку №5 до проведеної реконструкції було горище. Відповідно до п.1.4.5. Правил утримання будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 р. для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності. Відповідно до приписів ст. ст. 317, 320 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 383 ЦК України передбачено право власника квартири на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого,- за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Разом з тим реалізовувати зазначене право власник повинен із дотриманням вимог містобудівного законодавства в частині отримання дозвільної документації. Положення зазначеної статті кореспондуються із нормами, закріпленими у ст. 100 Житлового кодексу України, яка регулює зазначені правовідносини в частині визначення взаємовідносин власника житлового фонду, наймача, членів його сім'ї та інших зацікавлених осіб. Разом з тим, фактично, обидві наведені статті закріплюють право особи здійснювати перепланування чи переобладнання квартири та частково визначають певні умови його реалізації. За своїм змістом, здійснення перепланування чи переобладнання житлових будинків, їх частин, квартир у багатоквартирних житлових будинках, є різновидом будівельних робіт. Зокрема, у Правилах утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76 міститься визначення термінів «реконструкція житлового будинку», «перепланування»та «переобладнання». Так, реконструкція жилого будинку чи квартири визначається як комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання квартири визначається як улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів Згідно висновку №1619 судової будівельно - технічної експертизи по кримінальній справі №1-46/2006 від 03.03.2008 р. будівельні роботи, виконані [PERSON] відносяться до реконструкції, на час проведення дослідження аварійного стану старого перекриття даху експертом не зафіксовано, чи були завдані матеріальні збитки власнику квартири №1 не входить до компетенції судового експерта. Одночасно в судовому засіданні встановлено, що постановою Стрийського міськрайонного суду від 2 листопада 2009 р. у кримінальній справі № 1-2/2009 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності по обвинуваченню за ст.ст. 356, 125 ч.2 КК України, в зв"язку із закінченням строків давності. Даною постановою, а також матеріалами кримінальної справи встановлено, що [PERSON] вчинила злочин, передбачений ст. 356 КК України, який полягав у самочинній реконструкції будинку по [ADDRESS], чим позивачу [PERSON] було заподіяно значної шкоди. Вказане судове рішення слугувало підставою для звернення позивачем до суду з питанням про відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2011 р. в справі №2-1028/2011 позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди (а.с.143-148). З наведеного вбачається, що позивачу [PERSON] під час реконструкції квартири було спричинено шкоду, яка судовим рішенням стягнута з відповідача [PERSON] Оспорюючи рішення міської ради, позивач, зокрема покликається і на той факт, що реконструкція квартири [ADDRESS] є самочинною, а тому право власності на неї в [PERSON] не виникало, а отже і свідоцтво про право власності на таку реконструйовану квартиру їй не могло бути видане. Підстав для застосування ст.376 ЦК України суд не вбачає, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом вважаються: житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у п. 13 Постанови № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14.01.2013 р., яким переглянуто рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.10.2011 рю встановлено, що підстав для застосування положень ст.376 ЦК суд не вбачає, оскільки відповідач вчинила реконструкцію квартири шляхом вбудованої мансарди (а.с.101-102). Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] фактично були виконані будівельні роботи, обсяг та характер яких виходить за межі визначення терміну «перепланування квартири», а самі виконані роботи є роботами з реконструкції частини об'єкта містобудування, даний випадок не підпадає під дію п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». А тому безпідставними є покликання позивача та його представника на вказану норму закону. Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном і власник реалізовує це право на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, - ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ч.2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положенням ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. ст. 3, 15 ЦПК України, ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних особистих немайнових або майнових прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, і з цивільних відносин. Аналіз наведених вище норм матеріального і процесуального права дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі й шляхом звернення до суду за захистом свого порушеного майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом надано позивачу можливість надати докази на обґрунтування своїх позовних вимог, проте останній, скориставшись такою, в судовому засіданні не довів факту порушення його прав та створення відповідачем перешкод йому у користуванні належним йому майном, оскільки на підставі належних та допустимих доказів в судовому засіданні встановлено, що провівши реконструкцію квартири №2, відповідач [PERSON] права власності, яке в силу закону належить позивачу не порушила. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на вільне володіння майном. Основною метою ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав. Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно практики Європейського суду з прав людини «втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» /справа «Андрій Руденко проти України»/. Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном. Суд вважає, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення виконкому міської ради, визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання договору недійсним порушує право відповідача [PERSON] вільно володіти та користуватися належним їй майном, гарантоване їй ст. 41 Конституції України, Законом України «Про власність», Цивільним кодексом України, Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також не можна погодитися із позицією позивача та його представника про те, що реконструкція відповідачем квартири №2 порушує право позивача на користування житлом, яке йому належить на праві власності, оскільки такі висновки не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Частинами 1,4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. № 2 виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК України. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження своїх доводів про порушення права на володіння, користування та розпорядження житлом позивачем надано не було і в матеріалах справи такі відсутні, жодних клопотань з цього приводу останніми не заявлялося, а тому враховуючи, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, такі доводи позивача є безпідставними. Більше того, в судовому засіданні на підставі висновку експертизи №3728 від 15.05.2008 р. встановлено, що реконструкція квартири №2 покращила технічний стан житлового будинку, влаштовано новий дах та покрівлю з організованим водовідведенням атмосферних опадів, які знаходились в незадовільному стані. Таким чином встановлено, що ремонтно-будівельні роботи по реконструкції приміщень квартири № 2 з надбудовою мансардного поверху, що знаходиться по [ADDRESS] виконані у відповідності з проектною пропозицією, яка відповідає будівельним нормам і правилам, ВСН -61-89(Р) "Реконструкція и капитальный ремонт жилых домов. Нормы проэктирования.", ДБН В.2.2-15-2005 ''Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення " та ДБН В.1.1-7-2002 „Пожежна безпека об"єктів будівництва", а не відповідає п.2.1 та п.3.11 "Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт". Наведене вище свідчить про те, здійснена відповідачем реконструкція квартири не створює жодних перешкод ні позивачу, ні відповідачу у здійсненні ними права користування та розпорядження належним їм на праві приватної власності майном - квартирами, та на праві спільної сумісної власності - допоміжними приміщеннями, а тому відповідно і не порушує прав сторін. Належні та допустимі докази на спростування вищевказаного в матеріалах справи відсутні і сторонами таких надано не було. Позовна вимога про визнання недійсним договору дарування до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. За змістом норм ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Суд вважає, що законні права та інтереси позивача укладеним договором ніяким чином порушені не були, вказані доводи є голослівними, а тому підстави для захисту права позивача у вищезазначений спосіб відсутні. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є безпідставною, в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не доведено факту перешкод з боку відповідача у користуванні позивачем належним йому майном, стороною позивача не подано, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Відмова в задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом у спосіб, встановлений законом та захистити право, як він вважає порушеним.

Outcome: dismissed