Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивує тим, що 13.12.2007 року між ВАТ АБ Укргазбанк (правонаступником якого є ПАТ АБ Укргазбанк) та [PERSON] укладено кредитний договір № 90/07-І/02, згідно умов якого банк надав останньому кредит в розмірі 65000,00 доларів США, зі сплатою 12,9% відсотків річних. В забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки № 90-07/02. Згідно умов даного договору відповідач передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: Трикімнатну квартиру загальною площею 63,1 м2, житловою площею 37,2 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 16.10.2011 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] реєстраційний № 1453, і зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 19 жовтня 2001 року, номер запису 8847 в книзі:88д, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 серпня 2005 року, реєстраційний № 3243027. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, а тому у нього перед банком виникла заборгованість по кредитному договору, що станом на 23.01.2013 року становить: - залишок заборгованості за кредитом - 46320,07 доларів США; - прострочена заборгованість за кредитом - 12175,90 дол. США; - прострочені відсотки 27067,46 дол. США; - пеня за простроченими відсотками та кредитом 226897,13 грн. А тому просив, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ АБ Укргазбанк за кредитним договором №90/07-І/02 від 13.12.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 63,1 м2, житловою площею 37,2 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 16.10.2011 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] реєстраційний № 1453, і зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 19 жовтня 2001 року, номер запису 8847 в книзі:88д, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 серпня 2005 року, реєстраційний № 3243027, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження з дотриманням вимог Закону України Про іпотеку, а також стягнути витрати по сплаті судового збору. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13 грудня 2007 року між ВАТ АБ Укргазбанк (правонаступником якого є ПАТ Укргазбанк) та [PERSON] укладено кредитний договір № 90/07-І/02, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 65000,00 доларів США, зі строком погашення до 10.12.2027 року та сплатою 12,9 % відсотків річних (а.с.13-15). В забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] 13.12.2007 року було укладено договір іпотеки № 90-07/02. Так, відповідно до договору іпотеки відповідач [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 63,1 м2, житловою площею 37,2 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 16.10.2011 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] реєстраційний № 1453, і зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 19 жовтня 2001 року, номер запису 8847 в книзі:88д, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 серпня 2005 року, реєстраційний № 3243027 (а.с.16-18). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що позичальник [PERSON], порушуючи умови кредитного договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконав, що стверджується дослідженим в судовому засіданні розрахунком заборгованості (а.с.5-12), з якого вбачається, що станом на 23.01.2013 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається з: заборгованості за кредитним договором, що становить 46320,27 дол. США, простроченої заборгованості за кредитом 12175,90 дол. США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 37067,46 дол. США, пені за простроченими процентами та кредитом 28386,98 дол. США (що станом на 23.01.2013 року, відповідно до офіційного курсу НБУ по відношенню гривні до долара США становить 226897,13 гривень). Загальний розмір заборгованості становить 85563,63 дол. США та 226897,13 грн.(а.с.5). За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону на іпотекодержателя покладається обовязок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору встановленої форми із зазначенням строку, протягом якого боржнику слід усунути порушення і який не повинен бути меншим ніж тридцять днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Надіслання такого повідомлення є обовязковою передумовою для початку звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу 08.10.2012 року банком було направлено претензію про повернення заборгованості по кредиту з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання вимоги (а.с.20,21). Згідно з ч.1 ст.33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки Оскільки [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, то вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає до задоволення в повному обсязі. За таких обставин справи та відповідно зазначених норм матеріального права і положень договору іпотеки, суд приходить до висновку про наявність у даному випадку у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе за кредитним договором зобовязання, що виразилося у неповерненні кредитних коштів згідно з умовами договору та графіку платежу та призвело до утворення заборгованості і порушення прав позивача як кредитора. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність в іпотечному договорі пункту про позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ч.6 ст. 38 Закону України Про іпотеку ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин вказано, що при визначенні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачами судових витрат підлягають до задоволення, оскільки підтверджуються відповідними квитанціями.

Outcome: approved