Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 28 березня 2012 року, посилаючись на те, що з відповідачем мають спільну доньку [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча зобовязаний її надавати. Вона потребує матеріальної допомоги, тому змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. У судовому засіданні позивач позов підтримала, прохала задовольнити його у повному обсязі, пояснила, що відповідач матеріальну допомогу надає періодично, а вона хотіла б отримувати аліменти регулярно. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Заслухавши сторони, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 135296 виданим 27 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Октябрського РУЮ м.Полтави (а.с.3). Також судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки надає періодично, а не постійно. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вимоги ч.1 ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. Враховуючи те, що відповідач зобовязаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття та може її утримувати, інших осіб, які перебувають на його утриманні немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів з 28 березня 2012 року задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи, що [PERSON] не надала суду доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з часу розірвання шлюбу 28 березня 2012 року, а [PERSON] надав суду розписку про сплату позивачу коштів у сумі 3\~ 000 грн. 09 липня 2012 року, суд приходить до висновку, що аліменти необхідно стягувати з дня предявлення позову. При цьому, суд також враховує пояснення [PERSON] дані у судовому засіданні про періодичне отримання від відповідача матеріальної допомоги з часу розірвання шлюбу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial