Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

27.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вона з 19.07.1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.12.2013 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх здоров'ям, розвитком, добровільно матеріальної допомоги на утримання не надає, чим ставить сім'ю у скрутне матеріальне становище. Відповідач офіційно ніде не працює, але є фізично здоровим, працездатним, має можливість сплачувати аліменти. Добровільної угоди щодо сплати аліментів між ними не досягнуто. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснила, що відповідач має нерегулярні та мінливі доходи, офіційно не працевлаштований, тому просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 400 грн. на утримання кожної дитини викликаний тим, що діти повинні отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 400 грн. щомісячно на утримання кожної дитини, так як є працездатним, фізично здоровим. Вона щомісячно витрачає на утримання кожної дитини в середньому по 600 грн., наймається на тимчасові заробітки, щоб забезпечити дітям гідне утримання, тоді як відповідач протягом останніх трьох років, що вони проживають окремо, коштів на утриманні дітей не надає, надавши лише восени цього року приблизно 1600 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно, просить розмір аліментів визначити в твердій грошовій сумі. Суду пояснив, що щомісячно коштів на утримання дітей він не сплачував, так як хворів на туберкульоз, мав ІІ групу інвалідності. На даний час йому встановлено ІІІ групу інвалідності і він отримує пенсію в середньому 900 грн. на місяць, але наймається на різні роботи, щоб утримувати себе, також, утримує підсобне господарство. На прохання позивачки та дітей на утримання дітей восени 2013 року він надав 1600 грн. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1994 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.12.2013 року (а.с.4-5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER], [NUMBER] (а.с.7-8). Діти сторін - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні, що вбачається із довідок виконавчого комітету Мурафської сільської ради від 27.08.2013 року за №№ 2040, 2041 (а.с. 9-10). Вказані обставини визнані в судовому засіданні позивачем та відповідачем, тому, відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, не потребують самостійного доказування. Відповідач проживає окремо від сім'ї, щомісячно коштів на утримання дітей не надає приблизно протягом трьох років, що сторони проживають окремо, зокрема, лише восени 2013 року ним надано позивачці на утримання дітей тільки 1600 грн. При цьому, суд встановив, що відповідач є працездатним, але йому встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання строком до 1.01.2015 року, протипоказань щодо працевлаштування не зазначено, протипоказано лише переохолодження, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ №550107 (а.с.15). Інших осіб відповідач на утриманні не має. Окрім пенсії по інвалідності відповідач отримує дохід від тимчасових випадкових заробітків, що вбачається із пояснень відповідача в судовому засіданні. Крім того, судом встановлено, що відповідач забезпечений власним житлом, має земельну ділянку та утримує підсобне господарство, що вбачається із пояснень відповідача в судовому засіданні. Відтак, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дітей та їх утримання, тобто може надавати допомогу на утримання дітей, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дітей, покладено саме на неї, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови по відношенню до відповідача, так як вона працює, утримує підсобне господарство, їздить на тимчасові заробітки з метою забезпечення дітям гідних умов для проживання, навчання, здоров'я. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в повному обсязі, тобто в розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину, зазначаючи, що сама, без участі відповідача, несе обсяг витрат на утримання дітей, зокрема, на придбання одягу, ліків та продуктів харчування для дітей, а відповідач від матеріального утримання дітей ухиляється, надавши протягом 2013 року на їх утримання лише 1600 грн. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.07.1994 року, який розірвано рішенням Шаргородського районного суду 11.12.2013 року, що вони мають спільних неповнолітніх дітей -доньку [PERSON] та сина [PERSON], утримання яких є предметом даного спору, що діти знаходиться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей надає у недостатньому обсязі, хоча є працездатним, наймається на тимчасові заробітки, від яких отримує дохід, має власне житло, земельну ділянку, веде підсобне господарство, отримує пенсію по інвалідності як інвалід ІІІ групи. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і весь обсяг обов'язків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки і позивачка, і відповідач просять визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 27.12.2013 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б проживали з обома батьками і утримувалися за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 229,40 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved