Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-10 00:00:00

17 червня 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що їй на праві власності належить автомобіль [NUMBER]. На підставі запису в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, право керувати зазначеним автомобілем надано її чоловіку [PERSON]. 17.10.2012 року близько 12 години на проїжджій частині вулиці Жовтневої неподалік будинку № 36 в селі Чепеліївка Білоцерківського району Київської області водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. На момент ДТП автомобіль [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 15.11.2012 року відповідача [PERSON] за дане ДТП було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку Звіту № 2063/4 від 05.04.2013 року про оцінку автомобіля [NUMBER] розмір матеріального збитку, спричиненого позивачу пошкодженням її автомобіля складає 28909,08 грн. В звязку з проведенням автотоварознавчого дослідження та складанням Звіту, позивачкою було здійснено витрати на оплату його проведення в розмірі 1000 гривень відповідно до квитанції №2063 від 12.11.2012 року. Тому позивач звернулась до суду з зазначеним позовом яким просила суд стягнути з відповідача на її користь 29909,08 грн. = 28909,08грн.+1000грн. Крім цього, позивач зазначила, що внаслідок пошкодження її майна їй було заподіяно моральну шкоду в розмірі 15000 грн., оскільки їй довелось витрачати багато особистого часу на захист своїх прав, порушених внаслідок ДТП, доводилось багато нервувати, звичний порядок її життя зазнав негативних змін. Також позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт», яка мала виплатити позивачу завдану матеріальну шкоду, а тому просив суд відмовити в його задоволенні. Третя особа [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги позивача просить суд їх задовольнити посилаючись на те, що дана ДТП виникла саме з вини відповідача, який також не прийняв жодних мір для відшкодування шкоди. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, особи, які беруть участь у справі, не заперечували щодо розгляду справи без його участі. Ухвалою суду від 10.07.2013 року до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, було залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт» представник якої до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому за згодою осіб, які беруть участь у справі, судом розглянута справа без участі представника ПрАТ «СК «Лафорт». Заслухавши сторони, вивчивши та дослідивши надані сторонами докази, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що також не заперечують сторони, 17 жовтня 2012 року близько 12 години, на проїжджій частині вулиці Жовтневої, неподалік будинку № 36, в селі Чепеліївка Білоцерківського району Київської області, водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить на праві власності позивачу [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва Метелешко О.В. від 15.11.2012 року (справа № 2604/25094/2012) дружньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON], а саме він порушив пункти 2.3 «б», 12.1 ПДР, в результаті чого вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що повністю підтверджується оглянутими в судовому засіданні копією постанови та довідкою ВДАІ від 17.10.2012 року ( а.с.20-21). Таким чином судом достовірно встановлено, що вказана ДТП мала місце з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем на правових підставах. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.1166 ЦК України, шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка заподіяла шкоду, якщо та не доведе, що шкоду заподіяно не з її вини. У відповідності до ст. 1187 Цивільного Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 п. 1 ст. 1188 шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. При цьому суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази вини третьої особи водія [PERSON] у виникненні ДТП та настанні наслідків. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «СК «Лафорт», відповідно до якого страховик несе відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, що підтверджується наданою суду копією полісу № АВ 9787119 (а.с. 42-42). При вирішенні даного спору суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача і враховує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Главою 67 та Главою 82 Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України Страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. У відповідності до п. 33.1.4. ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. За п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Суд також бере до уваги, що відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються. Таким чином, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про вчасне та належне повідомлення Страховика (ПрАТ «СК «Лафорт») про ДТП, оскільки вказана обставина не була доведена в судовому засіданні у відповідності до вимог ст.ст. 27, 60, 61, 130, 131 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім цього суд враховує, що згідно пп «ґ» в. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно п. 8 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, яка чинна на час вирішення даного спору, особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону предявлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Отже, у разі якщо потерпілий предявив позов безпосередньо до винної особи, він може бути задоволений у тому випадку, якщо особа, яка має нести цивільну відповідальність замість винного (володілець джерела підвищеної небезпеки, страхувальник, роботодавець тощо) має право регресу до винної особи. Така ж думка висловлена у «Узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 20102011 роках» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Аналогічна позиція викладена в Постанові № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 11 якої зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобовязанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Також в п. 16 вказаної Постанови, зазначено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. На підставі вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що саме відповідач [PERSON] зобовязаний відшкодувати позивачу спричинену внаслідок ДТП шкоду. За ст.22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як передбачено ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до висновку Звіту № 2063/4 від 05.04.2013 року про оцінку автомобіля [NUMBER] розмір матеріального збитку, спричиненого позивачці пошкодженням її автомобіля складає 28909,08 грн. Крім того за проведення автотоварознавчого дослідження та складанням Звіту, позивачкою було здійснено витрати на оплату його проведення в розмірі 1000 гривень, відповідно до квитанції №2063 від 12.11.2012 року ( а.с.8-19). Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] повинно бути стягнуто завдані матеріальні збитки в розмірі 29909,08 грн. (28909,08 грн.+1000 грн.) Крім матеріальної шкоди, позивач просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь і моральну шкоду в розмірі 15000 грн. Що ж стосується вимог позивача стосовно відшкодування заподіяної моральної шкоди, то згідно ст. 1167 ЦК України, моральна /немайнова/ шкода, заподіяна громадянину, також підлягає відшкодуванню. При цьому розмір моральної шкоди визначається судом з врахуванням характеру та ступеню діяння, особи, яка заподіяла шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд вважає, що позивач не надала доказів спричинення їй моральної шкоди на суму 15000 грн., але враховує, що при встановлених обставинах справи позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, тривалих нервових переживаннях з приводу ДТП та знищення її власного майна, а також з врахуванням поведінки відповідача, який ухилився від вирішення питання відшкодування спричиненої його діями шкоди. Тому суд, з врахуванням вимог розумності та достатності, а також справедливості, вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково - в сумі 5000 грн., \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Також у відповідності до ст.ст.79,88 ЦПК України, ст..4 Закону України «Про судовий збір» підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 349,09. На підставі викладеного,

Outcome: partial