Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки та розподілу квартири в натурі , в якому просить визнати її частку спільно нажитого майна та розділити між нею та відповідачкою квартиру по [ADDRESS] і в натурі виділити їй одну кімнату , а підсобні приміщення (коридор, кухня, санвузол), каналізацію, водопостачання, електропостачання, газопостачання залишити у спільному користуванні після визначення частин. Ухвалою Тростянецького районного суду від 15.11.2011 року до участі в справі в якості співвідповідача була залучена [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] збільшила позовні вимоги, стверджуючи, що з дитинства разом з батьками та сестрою проживала у спірні квартирі [ADDRESS]. В 1974 році батьки розірвали шлюб, але продовжували проживати в цій квартирі . В цей час вона одружилася , народила сина та вже зі своєю сім"єю продовжувала проживати з батьками. Однак її шлюб розпався і чоловік мав намір поділу квартири. Батько також мав намір поділу квартири, тому вона та її матір [PERSON], з метою уникнення розподілу квартири були вимушені викупити квартиру на вкрай не вигідних для себе умовах та оформили договір купівлі -продажу на її молодшу сестру, відповідачку [PERSON], яка на той час була студенткою та не могла провести оплату вартості квартири. На момент укладення договору вона мала самостійний заробіток та разом з матір"ю провели оплату договору купівлі- продажу квартири і фактично вона, її мати [PERSON] та відповідачка [PERSON] стали співвласниками квартири. В 1999 році відповідачка [PERSON] виїхала з смт. Тростянець , а в квартирі проживали [PERSON] та дочка відповідачки [PERSON], [PERSON]. Вона допомагала матері утримувати квартиру та проводити благоустрій квартири, а відповідачка [PERSON], ухилялася від своїх обов"язків по утриманню квартири. Завжди вважала спірну квартиру своїм житлом, де має свою частку, однак з газети , де була розміщена об"ява відповідачки про продаж спірної квартири, дізналася про порушення своїх прав. З метою уникнути розподілу квартири відповідачка , [PERSON], оформила договір дарування квартири від 19.08.2011 року , згідно якою обдарованою є відповідачка [PERSON], тому вона звернулася до суду з даним позовом в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю між нею , відповідачкою [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та визнати недійсним договір дарування квартири від 19.08.2011 року , стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON]., третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності батьків та дітей, стверджуючи , що вона має двох дочок , [PERSON] та [PERSON] За її кошти та кошти [PERSON] було придбано житловий будинок по [ADDRESS] , торговий металевий кіоск, земельну ділянку та квартиру [ADDRESS] З 1968 року вона з чоловіком проживали в квартирі [ADDRESS] , трохи пізніше в них народилися дочки [PERSON] та [PERSON] В 1974 році вони з чоловіком розірвали шлюб і чоловік мав намір поділу квартири, тому вона з метою уникнути розподілу квартири була вимушена викупити квартиру на вкрай невигідних для себе умовах та оформила договір купівлі -продажу на відповідачку [PERSON] , яка на той час була студенткою та не могла самостійно провести оплату вартості квартири. На момент укладення договору купівлі -продажу квартири третя особа по справі [PERSON] вже мала самостійний заробіток та разом з нею провела оплату договору купівлі - продажу квартири. В 1999 році відповідачка [PERSON] виїхала з смт. Тростянець , а в спірні квартирі проживала вона та відповідачка [PERSON], яку вона виховувала до закінчення середньої школи. Вона та [PERSON] завжди вважали спірну квартиру сімейною власністю , про це також знала і [PERSON], однак не дотрималася сімейної домовленості та передарувала квартиру своїй дочці [PERSON] Крім того вона з метою допомогти [PERSON] оформити кредит, під заставу нерухомого майна, підписала з нею договір дарування на будинок по [ADDRESS]. [PERSON] завірила її , що з будинком нічого не зробить, однак не дотримала слова та виставила даний будинок на продаж, тому вона звернулася до суду з даним позовом , в якому просить визнати житловий будинок по [ADDRESS] в смт. Тростянець , торговий металевий кіоск, земельну ділянку та квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю її, [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки; визнати недійсним договір дарування квартири від 19.08.2011 року квартири [ADDRESS] ; визначити їй її 1/3 частку у спільному майні в натурі - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в смт. Тростянець Вінницької області та земельну ділянку. Залишок спільного сумісного майна батьків та дітей розділити між [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки кожному в натурі. Стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги про розподіл квартири в натурі та про визнання договору дарування квартири недійсним підтримала повністю посилаючись на обставини викладені в позовні заяві, просить його задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності батьків та дітей визнала та просить його задовольнити. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розподіл спільної сумісної власності батьків та дітей підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовні заяві. Відповідачка [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про розподіл квартири в натурі та про визнання договору дарування квартири недійсним , а також позов [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності батьків та дітей не визнала, стверджує, що вказане в позовах майно є її приватною власністю і мови про те, що квартира та будинок являються об"єктами права спільної сумісної власності не було. Вона сама придбала квартиру [ADDRESS] в смт. Тростянець , а позивачка [PERSON] добровільно, без будь-якого обману подарувала їй будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] в смт. Тростянець. Просить в задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] відмовити. Відповідачка [PERSON], в судове засідання не з"явилася , надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала, просить розглянути справу у її відсутність та відмовити в задоволенні позовів, а її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку своєї довірительки , зауважив, що позивачки [PERSON] та [PERSON] 19 років знали про ту обставину , що квартира [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 07.04.1992 року , на праві приватної власності належить [PERSON], тому для розгляду позовної вимоги про розподіл вказаної квартири закінчився строк позовної давності , оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовні вимоги [PERSON] нічим не підтверджені , не обгрунтовані на законі та не доведенні позивачкою, тому в задоволенні її позову слід відмовити. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з"явилася , надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги [PERSON] [PERSON] не визнала , просить розглянути справу у її відсутність в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], представників позивачів [PERSON], [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], представника відповідачів [PERSON] та дослідивши матеріали справи , суд вважає що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про розподіл квартири в натурі та про визнання договору дарування недійсним , та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] [PERSON], третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], третьої особи без самостійних вимог [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності батьків та дітей, та визнання недійсним договору дарування квартири слід відмовити з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.04.1992 року між виконкомом Тростянецької селищної ради та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення Тульчинського бюро технічної інвентаризації та технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду квартира [ADDRESS] зареєстрована за відповідачкою [PERSON] Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ, яка вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] в смт. Тростянець, яка належала їй на праві приватної власності , своїй дочці [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири від 19.08.2011 року. та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності . Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], про те, що спірна квартира являється об"єктом права спільної сумісної власності в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачами не надано доказів , що квартира [ADDRESS] в смт. Тростянець була придбана за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, чи під умовою створення спільної сумісної власності . Позивачами також не надано доказів і підстав визнання договору дарування спірної квартири недійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог та заперечень. Матеріалами справи встановлено, та не оспорюється сторонами , що 28.08.2008 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договори дарування житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], а також придбано [PERSON] металевий кіоск. Твердження позивачки [PERSON], що відповідачка [PERSON] обманом переконала її підписати договір дарування житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] в смт. Тростянець , запевнивши, що це потрібно лише для того, щоб взяти кредит під заставу нерухомого майна не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування, одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. В судовому засіданні позивачка [PERSON] не надала доказів вчинення договору дарування під обманом зі сторони [PERSON], тому договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] не суперечить закону і подальший продаж житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] не суперечить закону і правам власника . Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним . Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того відповідно до ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Матеріалами справи встановлено, що договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] в смт. Тростянець Вінницької області , згідно якого відповідачка [PERSON] набула право власності на вказану квартиру , був укладений між виконкомом Тростянецької селищної ради і [PERSON] 07.04.1992 року, таким чином позивачами пропущений встановлений трирічний строк позовної давності . Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed