Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Б49.102.71857 від 14 серпня 2009 року. Відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5 175,00 гривень зі сплатою 1.9900% за кожен день користування кредитом з кінцевим терміном повернення у строк передбачений графіком щомісячних платежів згідно договору. Однак, відповідачка порушила умови кредитного договору, систематично порушувала терміни сплати кредиту і процентів за користування кредитом і станом на 10 вересня 2013 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 9 858,98 гривень, в тому числі: прострочений борг - 1 201,22 грн., прострочені проценти - 5 619,93 грн., строкові проценти - 42,65 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 0,00 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 0,00 грн., разом по кредиту 6 863,8 грн. та пеня за несвоєчасне виконання умов договору за період з 10 вересня 2012 року по 10 вересня 2013 року: пеня за несвоєчасне погашення платежів - 2 240,18 грн. та віндикаційні витрати - 755,00 грн. А тому просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі. Представники позивача Семенюк С.Я. в судове засідання не з'явився, проте звернувся до суду із заявою в якій позовні вимоги повністю підтримав та вважав, що подані докази є достатніми для розгляду справи по суті та просив позов задовольнити, справу розглянути у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надіслала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» не визнає, проти задоволення позову заперечує, просить відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку із пропущенням строку позовної давності, просила розглянути справу у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № Б49.102.71857 від 14 серпня 2009 року позивач надав [PERSON] кредит в сумі 5 175,00 гривень, в порядку і на умовах визначених цим договором, строком на 12 місяців до 14 серпня 2010 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1.9900% за кожен день користування кредитом. Ціль кредитування - поточні потреби в інтересах сім'ї та не пов'язаний із підприємницькою діяльністю. У відповідності до п. 2.1 кредитного договору позичальник повинен повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитними коштами, в 12 щомісячних внесках до 14 дня/числа кожного місяця, при чому перші 11 внески/внесків у рівній сумі 633,22 гривень, а останній внесок 634,56 гривень. Взяті на себе зобов'язання перед банком [PERSON] у визначений договором строк не виконала, що призвело до виникнення заборгованості по кредитному договору, розмір якої відповідно до наданого розрахунку станом на 10 вересня 2013 року становить 9 858,98 гривень, в тому числі: прострочений борг - 1 201,22 грн., прострочені проценти - 5 619,93 грн., строкові проценти - 42,65 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 0,00 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 0,00 грн., разом по кредиту 6 863,8 грн. та пеня за несвоєчасне виконання умов договору за період з 10 вересня 2012 року по 10 вересня 2013 року: пеня за несвоєчасне погашення платежів - 2 240,18 грн. та віндикаційні витрати - 755,00 грн. Таким чином, між сторонами виникли цивільні права і обов'язки відповідно до умов кредитного договору № № Б49.102.71857 від 14 серпня 2009 року та вимог ст.ст. 11, 509 ЦК України, тобто зобов'язання у правовідносинах, в яких одна сторона має вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а друга сторона має право вимагати виконання його обов'язку. На підставі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з кредитного договору № Б49.102.71857 від 14 серпня 2009 року днем здійснення останнього платежу визначено 14 серпня 2010 року. Згідно п. 1.1 кредитного договору, цільовим використанням кредиту є поточні потреби в інтересах сім'ї та не пов'язаний із підприємницькою діяльністю. За ч. 1 ст. 11 України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти ( споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до положень статей 256 та 257 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За правилами, встановленими ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.31 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги( стягнення неустойки, тощо). У такому разі за позовом ПАТ «Ідея Банк» про повернення споживчого кредиту підлягає застосуванню позовна давність незалежно від наявності заяви сторони. В судовому засіданні встановлено, що позивач ПАТ «Ідея Банк» здав на пошту позов 09 жовтня 2013 року, що підтверджується відтиском поштового відділення на поштовому конверті в якому позовні заява із додатками надійшла до суду. А тому суд вважає, що позивач звернувся до суду поза строком позовної давності встановленої законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє посилання позивача на ті обставини, що протягом строку дії кредитного договору боржник систематично порушував терміни сплати кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим йому надсилалися листи з вимогою про повернення боргу, які відповідач залишив без відповіді і задоволення, оскільки належних та допустимих доказів даних фактів не надав. Із досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, що підтверджували б підстави для зупинення та переривання перебігу строків позовної давності. Крім того сам позивач в позовній заяві посилається на те, що останній платіж боржником здійснено 14 серпня 2010 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідно до абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підставі, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оцінюючи всі докази по справі, суд приходить до висновку, що позов по суті є обґрунтованим, але у зв'язку з тим, що позов пред'явлений 09 жовтня 2013 року, тобто після спину строків позовної давності, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, ст.. ст. 256, 257, 260, 261, 267, 509, 526, 530, 1046, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed