Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачу в звязку з перебуванням у трудових відносинах з позивачем, 01.10.11 р. було видано ордер для вселення в кімнату в гуртожитку, який обліковується на балансі позивача, за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає про те, що 10.10.11 р. відповідач звільнився за власним бажанням, однак спірне приміщення в добровільному порядку звільняти відмовляється, в звязку з чим позивач і звернувся до суду з позовом про його виселення без надання іншого жилого приміщення та зняти його з реєстраційного обліку. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач своє право на участь в судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності сторін та постановлення заочного рішення по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 55-к від 11.03.11 р. [PERSON] на підставі його заяви було прийнято на посаду провідного інженера з охорони праці, техніки безпеки, промсанітарії та організації пожежної охорони, з виконанням обовязків начальника штабу ЦО (а.с. 4) 01.10.11 р. було видано ордер № 385 на жилу площу у гуртожитку ДП НДВ агрокомбінату «Пуща-Водиця», а саме на кімнату [ADDRESS]. 10.10.11 р. відповідно до даних наказу № 620-к [PERSON] було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі заяви відповідача (а.с. 6). Крім того, судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про необхідність звільнення житлового приміщення в гуртожитку агрокомбінату «Пуща-Водиця» за адресою: [ADDRESS], в термін до 15.02.13 р. (а.с. 8). Дане повідомлення позивача було направлено рекомендованим листом № 0407800878902 від 01.02.13 р., як вбачається з даних опису за ф. 107 (а.с. 9). Відповідно до даних акту № 57 від 04.10.13 р., який було складено начальником ЖЕД [PERSON] в присутності зав. господарством [PERSON] про те, що було проведено обстеження кімнати № 21 відомчого гуртожитку ДП НДВА «Пуща-Водиця» по [ADDRESS] на предмет встановлення осіб, фактично проживаючих у вказаній кімнаті (а.с. 32). В даному акті зазначено, що обстеженням встановлено, що зареєстрованого в даній кімнаті [PERSON], в кімнаті не було, в звязку з чим судову повістку вручити йому не вдалось, а також те, що зі слів сусідів, [PERSON] за даною адресою не проживає, але він інколи відвідує кімнату і там зберігаються його речі. 06.11.13 р. начальником ЖЕД [PERSON] в присутності зав. господарством [PERSON] було складено акт № 75, того ж змісту, що й вищезазначений акт (а.с. 33). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи можуть використовуватись гуртожитки. Згідно із змістом ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Ч. 1 ст. 129 ЖК України визначає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину відповідно до ч. 2 ст. 130 ЖК України. Оскільки відповідач звільнився за власним бажанням без поважних причин, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність позовних вимог в частині виселення та необхідність його задоволення. Також позивач просив зняти відповідача з реєстраційного обліку, однак суд не вправі самостійно знімати фізичних осіб з реєстраційного обліку, бо це є в компетенції державних органів-районних відділів Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві. Відповідачем по справі відповідний державний міграційний органне проходить. А тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 114 грн. 70 коп. На підставі ст.ст. 127, 128, 129, 130 ЖК України,

Outcome: approved