Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

У жовтні 2013 року позивачі звернулись до відповідачів з позовом, в якому просили звільнити з-під арешту наступне майно: планшет HUAWEI, модель 57-931, телевізор TOSHIBA, духову шафу BOSCH HB № 230260; телефон SAMSUNG -GN-S3650; посудомийну машину BOSCH, пилосос LG; пральну машину LG, електрочайник та визнати за фізичною особою підприємцем [PERSON] право власності на це майно. На підтвердження своїх вимог позивачі вказували, що 26 вересня 2013 року Октябрським відділом ДВС Полтавського МУЮ був складений акт опису й арешту належного їм майна: - на майно фізичної особи підприємця [PERSON]: планшет HUAWEI, модель 57-931; - на майно [PERSON]: телевізор TOSHIBA, духову шафу BOSCH HB № 230260, телефон SAMSUNG -GN-S3650; - на майно [PERSON]: посудомийну машину BOSCH, пилосос LG, пральну машину LG, електрочайник. Майно описане та арештоване по борговим зобов'язанням [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS]. Право власності на арештоване майно підтверджується чеками про придбання, гарантійними талонами тощо. Арештований планшет перебуває в оренді [PERSON], а інше майно - у власності [PERSON] та [PERSON], які є родичами боржника та деякий час проживали за адресою місцезнаходження даного майна. 18.12.2013 року позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила долучити до переліку опису та арешту майна, яке підлягає вилученню з акту опису та арешту, проведеного 26.09.2013 року, наступне майно: помпу водну з двигуном, електрообігрівач «Еталон» синього кольору, дрель електричну в наборі, спінінг, вудку телескопічну та чохол для риболовного приладдя. Вказувала, що вказані речі належать їй на праві приватної власності. Їх вона використовувала на присадибній ділянці та передала на тимчасове зберігання [PERSON], оскільки в її приміщенні відсутнє місце для їх зберігання. Навесні вона має намір їх забрати. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачів. Позовні вимоги визнавав у повному обсязі. Позивач [PERSON] також подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнавав. Представник Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Від третьої сторони - [PERSON] також надійшла заява про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову не заперечувала. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив, наступне. Судом встановлено, що 26.09.2013 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Гордієнко Ю.Ю. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 6900350 про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 758 660 грн. 83 коп. в присутності понятих було арештоване майно, що знаходилось за адресою: [ADDRESS], а саме: телевізор TOSHIBA, модель 37 N L 65 RS, акустична система «Ямаха», два DVD тюнери, планшет ПКК «HUAWEI», два пульти, аудіо систему «Аметист». Відповідно до Додатку № 1 до акта опису 1 арешту майна по ВП № 36900350 було також описане й арештоване наступне майно: системний блок, монітор «SUMSUNG», посудомийна машина BOSCH, пральна машина «LG intel wacher», мікрохвильова піч, тренажер. Відповідно до Додатку № 2 до акта опису 1 арешту майна по ВП № 36900350 було також описане й арештоване наступне майно: ваги побутові, двигун для човна, гума автомобільна, помпа водна, пилосос, електрообігрівач, дрель електрична, телефон мобільний SAMSUNG, спінінг, вудка телескопічна, чохол для риболовного приладдя. Статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови про виключення майна з опису пред'являються за місцезнаходження цього майна або основної його частини. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України « Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і звільнення майна з під арешту. Відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» з наступними змінами та абз. 3 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Відповідно до п. 9 даної Постанови передбачено, що позивач вправі об'єднати в одній позовній заяві декілька вимог, пов'язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно і виключення його з опису. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приймає як належний доказ гарантійний талон на телевізор TOSHIBA, духову шафу BOSCH HB № 230260, телефон SAMSUNG -GN-S3650, що придбані [PERSON], розрахунковий чек на посудомийну машину BOSCH, пилосос LG, пральну машину LG. Отже, позивачі на законних підставах володіли зазначеним майном, про що суду надано квитанції, накладні та товарні чеки про їх придбання. Згідно з ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, [PERSON], передаючи [PERSON] планшет HUAWEI в користування, використовував гарантоване йому законом право власника розпоряджатися своїх майном на власний розсуд, що підтверджується актом приймання - передачі майна до договору позички. Стосовно електрочайника, з якого позивачка [PERSON] просила зняти арешт, то слід зазначити, що він не зазначений в акті опису та арешту майна від 26.09.2013 року. Що стосується її позовних вимоги стосовно майна, яке використовується на присадибній ділянці, то на виконання вимог ст. 10 та 60 ЦПК України вона не довела жодними доказами, що ці речі належать їй на праві приватної власності. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржник. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial