Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-28 00:00:00

19 вересня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що є власником жилого приміщення домоволодіння № 18 по провулку Радіаторному в місті Маріуполі. Відповідач [PERSON] є колишнім власником частки будинку до сьогодення зареєстрована у ньому, однак не проживає і не користується ним з 2011 року. Наявність реєстрації відповідача у будинку створює перешкоди у здійсненні ним права власності. Вважаючи, що відповідач втратила право користування житлом, просив визнати її такою. Позивач у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач, будучи повідомленою про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибула з невідомих причин, тому за згодою позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом РАЦС міста Маріуполя Донецької області від 09 вересня 1997 року, актовий запис № 278. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2010 року, яке набрало чинності 09 січня 2011 року, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на жилий будинок № 18 по провулку Радіаторному в місті Маріуполі, а саме по 1/2 його частки за кожним. Згідно із договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріально від 19.04.2012 року за реєстровим № 314, [PERSON] продала, а [PERSON] придбав у власність 1/2 частки жилого будинку № 18 по провулку Радіаторному в місті Маріуполі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З акту, наданого КСН «Первомайський» від 18.09.2013 року, вбачається, що [PERSON], будучи зареєстрованому у [INFO], не проживає у ньому з 2011 року. Зважаючи на вимоги ст. 72 ЖК України особа може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як розяснено у п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач [PERSON]., не прибувши до судового засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням або наявності поважних причин відсутності в спірному помешканні понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши позовні вимоги про суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 114,70 гривень. На підставі ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»,

Outcome: approved