Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 листопада 2013 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка залишилась після смерті його матері – [PERSON]. В своєму позові позивач [PERSON] вказав, що 08 квітня 2013 року померла його мати – [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2.17 га., розташованої та території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області. Він є спадкоємцем спадкового майна померлої матері за законом, тому у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у нього оригіналу державного акту на землю, який втрачено. З цих підстав просив свій позов задовольнити, розглянувши справу без нього. Представник Лабушненської сільської ради Кодимського району в судове зсідання також не з’явився, надавши заяву про розгляд справи без нього. Представник третьої особи – відділу Держземагенства в Кодимському районі в судове засідання також не прибув. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв’язку з цим, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін. Дослідивши позовну заяву позивача [PERSON] та додані до неї письмові докази, суд визнає позов безпідставним та вважає необхідним відмовити у його задоволенні з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси виключно у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 08 квітня 2013 року померла мати позивача [PERSON] – [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №333394, виданим 10 квітня 2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2.17 га., яка розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №073313, виданого 26 березня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області відповідно до розпорядження №232 від 21 лютого 2004 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом мають особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно разом із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Така заява має бути подана протягом шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК. Судом на підставі довідок Лабушненської сільської ради №528 та 529 від 27 травня 2013 року встановлено, що позивач [PERSON] на момент смерті матері проживав разом з нею в одному помешканні – по вул.Леніна, 3 в с.Лабушне Кодимського району Одеської області, у зв’язку з чим, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину померлої матері. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов’язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У зв’язку з цим, позивач [PERSON] 28 травня 2013 року звернувся до державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно померлої матері, однак листом №964/02-14 від 20 листопада 2013 року державний нотаріус Кодимської державної нотаріальної контори [PERSON] повідомила позивача про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через ненадання ним оригіналу державного акту на землю. Причиною ненадання нотаріусу оригіналу державного акту на землю позивач вказав втрату цього правовстановлюючого документу. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, захист порушеного права спадкоємця на спадщину в судовому порядку можливий лише за умови відсутності такої можливості в позасудовому порядку. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, ненадання спадкоємцем нотаріусу оригіналів правовстановлюючих документів на спадщину є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, про що нотаріусом виноситься відповідна постанова. Отже, лише обґрунтована постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії є належним свідченням неможливості захисту права спадкоємця на спадщину у позасудовому порядку. Крім цього, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.5 Узагальненні про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування (№24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року), вказав, що відповідно до п.4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2009 року за № 735/16751, зі змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 30 серпня 2010 року № 631, новий державний акт (на ім'я спадкодавця) взамін зіпсованого чи втраченого видається також спадкоємцю на запит нотаріуса щодо витребовування документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, відповідно до ст.4 Закону України "Про нотаріат". Видача акта здійснюється протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідних матеріалів, зазначених в п. 4.8 цієї Інструкції (у разі втрати державного акта), та запиту нотаріуса. Новий державний акт взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) видається за наявності в територіальному органі Держкомзему другого примірника відповідного державного акта та/або документації Державного фонду документації із землеустрою, відомостей щодо земельної ділянки та її власника (користувача) в державному реєстрі земель та за умови дотримання вимог абз.3 п.4.8 цієї Інструкції (у разі втрати державного акта). Наведене свідчить, що з 30 серпня 2010 року спадкоємці повинні звертатися до нотаріуса з вимогою зробити відповідний запит до органів державного земельного кадастру щодо видачі державного акта замість втраченого. Відмова територіальних органів Держземагенства у видачі дублікату державного акта про право власності на земельну ділянку підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства. Отже, лише неможливість отримання спадкоємцем дублікату державного акту на землю є свідченням неможливості захисту його порушеного права у позасудовому порядку. Проте, будь-яких відомостей про відмову органів Держкомзему у видачі дубліката державного акту позивач до суду не надав. У зв’язку з цим, звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на спірну земельну ділянку з підстав відсутності оригіналу державного акту та його ненамагання у встановленому законом порядку отримати його дублікат, наразі є передчасним, адже відсутність оригіналу цього правовстановлюючого документу є підставою для зупинення відповідних нотаріальних дій з метою отримання у передбаченому законом порядку дублікату цього документу, за наявності якого нотаріус зобов’язана продовжити нотаріальні дії та видати спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину. І лише неможливість отримання спадкоємцем дублікату правовстановлюючого документу та винесена у зв’язку з цим нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, є підставою для судового захисту прав такого спадкоємця. Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вказав, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Отже, відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed