Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У жовтні 2013 р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (Позивач, Банк, Кредитор) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач, Позичальник), з позовом про звернення стягнення на предмет застави, в якому просило: 1. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR19070097 від 04.04.2008р. в сумі 248 603,22 грн., вилучити у відповідача та передати в заклад позивачу: - предмет застави - автомобіль марки Chevrolet, модель: Aveo SF69Y, 2008 року випуску, тип ТЗ: легк.автомоб., № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу; - комплект ключів, свідоцтво про реєстрації транспортного засобу (технічний паспорт) - предмету застави; 2. Звернути стягнення на предмет застави, шляхом укладання від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, а також повноважень на зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, та наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 квітня 2008р. між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір № DN81AR19070097 (далі по тексту - кредитний договір), за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 83 368,00 грн. на наступні цілі: 73 100,00 грн. на купівлю автомобіля, 10 268,00 грн. на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення в Державний реєстр, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 03.04.2015р. Також, 04 квітня 2008р. в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави рухомого майна (далі по тексту - договір застави), відповідно до якого відповідач надав в заставу автомобіль марки Chevrolet, модель: Aveo SF69Y, 2008 року випуску, тип ТЗ: легк.автомоб., № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить йому на праві власності. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не здійснює погашення заборгованості по кредиту у встановлені договором строки, в результаті чого станом на 24.09.2013р. заборгованість Відповідача становить 248 603,22 грн., що складається з: - заборгованості по кредиту - 81 668,92 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом - 39 101,53 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом - 16 256,76 грн.; - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 99 499,67 грн.; - штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; - штраф (процентова складова) - 11 826,34 грн. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 34). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між Позивачем та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № DN81AR19070097 (а.с.10-19), за умовами якого на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання відповідачу було надано кредит у сумі 83 368,00 грн.: 73 100,00 грн. надається з метою придбання позичальником автомобіля; 4 386,00 грн. - на сплату перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; - 34,00 грн. - кошти за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі; - 5 848,00 грн. - оплата винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,5% від суми виданого Кредиту, та кінцевим терміном повернення 03.04.2015р. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, Позичальник надає Банку предмет застави: автомобіль марки Chevrolet, модель: Aveo SF69Y, 2008 року випуску, тип ТЗ: легк.автомоб., № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що відповідно до свідоцтва реєстрації транспортного засобу [NUMBER] від 02.04.2008р. (а.с.21) належить Відповідачу на праві власності, в заставу (п.2.2., 17.9. Кредитно-заставного договору). Відповідно до п.17.10 Договору, сторони погодили, що на дату підписання Договору вартість предмета Застави становить 73 100,00 грн. Згідно з п.п.14.3., 14.9 Кредитно-заставного договору, у випадку порушення Позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, останній сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. При порушенні Позичальником будь-якого грошового зобов'язання за Договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 250,00 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання. Пунктом 12.2.1. Кредитно-заставного договору встановлено, що у разі настання Події Дефолту, зокрема, затримання сплати Позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту, несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредиту тощо (п.12.1. Договору), Банк надає Позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, Банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань за договором. В серпні 2013 року Позивач направив Відповідачу повідомлення № 30.1.0.0/2-528 від 25.07.2013р. з вимогою погасити у термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання повідомлення заборгованість по договору № DN81AR19070097 від 04.04.2008р. в розмірі 201 946,78 грн., з яких - основний борг - 49 156,10 грн., - відсотки - 37 568,28 грн., - пеня - 89 944,71 грн., - комісія - 15 423,08 грн., - штрафи - 9 854,61 грн. Попереджено, що у разі невиконання зазначених у повідомленні вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором, Банк вимагає повернути суму кредиту у повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, а також попереджено про намір звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу або будь-яким іншим чином, передбаченим договором або законом (а.с.7), що підтверджується копією реєстру № 3212 згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів від 05.08.2013р. та фіскальним чеком № 9483 від 07.08.2013р. (а.с.8-9). Однак, вимогу Позивача щодо погашення заборгованості Відповідач залишив без уваги. В зв'язку з порушенням Відповідачем зобов'язання за Кредитно-заставним Договором, станом на 24 вересня 2013 року сума його простроченої заборгованості перед Позивачем становить 248 603,22 грн., що складається з: - заборгованості по кредиту - 81 668,92 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом - 39 101,53 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом - 16 256,76 грн.; - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 99 499,67 грн.; - штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; - штраф (процентова складова) - 11 826,34 грн. (а.с.5-6). 13.08.2013р. Позивачем було зареєстровано звернення стягнення на підставі Договору застави автотранспорту № DN81AR19070097 від 04.04.2008р., що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 41570772 від 13.08.2013р. (а.с.20). Відповідно до п. 13.3.3. Кредитно-заставного договору, під час звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу або набуття на нього банком права власності, Позичальник уповноважує Банк (в особі його уповноважених осіб), на його власний розсуд, від імені Позичальника здійснювати будь-які дії, необхідні для відчуження, зняття з обліку, реєстрації, перереєстрації Предмету застави тощо. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Згідно ст. 572 ЦК України. в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною першою ст.19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст.20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст.20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», чинним із 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Стаття 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Отже Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечить Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст..26 цього Закону. Пунктом 1 ч.1 ст.26 цього Закону визначено, що обтяжував має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Згідно зі ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Згідно ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п.13.2 договору кредитно-заставного договору звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з додержанням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог; шляхом продажу предмета застави банком третій особі у відповідності з вимогами законодавства України; шляхом звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом будь-якої іншої процедури дозволеної законодавством України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача про передачу йому предмета застави в заклад та звернення стягнення на предмет застави, шляхом укладання від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Що стосується початкової ціни предмета застави, суд вважає за необхідне зазначити таку ціну відповідно до п.п.13.2, 17.10 кредитно-заставного договору. Щодо вимог про надання позивачу повноважень на зняття предмета застави з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу, то в цій частині вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності з п. 13.3.3. кредитно-заставного договору та ст. 237 ЦК України під час звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу позичальник уповноважує банк на його власний розсуд, від імені позичальника здійснювати будь-які дії, необхідні для відчуження, зняття з обліку, реєстрації, перереєстрації предмету застави. Таким чином, право кредитора щодо зняття автомобіля з обліку в органах Державтоінспекції передбачено умовами договору, а відтак не вимагається визнання такого права за рішенням суду. Окрім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, оскільки жодних доказів в обґрунтування тієї обставини, що має місце втрата вказаного свідоцтва, суду надано не було. Отже задоволення цієї вимоги є передчасним. У разі втрати Свідоцтва заставодержатель не позбавлений права звернення у встановленому законом порядку для отримання дублікату цього документу. На даний час суд вважає за можливе захистити порушене право Позивача, в тому числі шляхом зобов'язання Відповідача передати Позивачу предмет застави, комплект ключів, Свідоцтво про реєстрацію. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 486,03 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial