Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-21 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON],[PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу - [PERSON], в якому просить визнати незаконними дії приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу [PERSON] стосовно вилучення записів з Державного реєстру іпотек на користь ПАТ «Універсал Банк», реєстраційний номер 7456534, контрольна сума ЗЕАГ00ВА07 квартири [ADDRESS]; з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна на користь ПАТ «Універсал Банк», реєстраційний номер 7456493, контрольна сума 3Е40Д9Д4Б0 квартири [ADDRESS]. Зобов'язати приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу [PERSON] поновити відповідні записи в Державному реєстрі іпотек на користь ПАТ «Універсал Банк» стосовно квартири [ADDRESS]; Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна стосовно квартири [ADDRESS]. Звернути стягнення на предмет іпотеки квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена згідно Закону України «Про виконавче провадження» з направленням коштів від реалізації в рахунок погашення боргу [PERSON] за Кредитним договором № 113-2008-2169 від 25 червня 2008 року перед ПАТ «Універсал Банк». В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що 25 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 113-2008-2169, згідно якого Банк надав, а Позичальник зобов'язався повернути кредит в сумі 192610,00 доларів США на умовах, визначених в договорі. З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 25 червня 2008 року, згідно п.п. 1.1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку квартиру, що має дві кімнати, загальною площею 50.5 кв. м., житловою площею 63,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить на підставі договору купівлі-продажу № 3034 від 25 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 25 червня 2008 року, реєстровий номер правочину 2981499, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів від 25 червня 2008 року. В цей же день нотаріусом [PERSON] була накладена заборона відчуження квартири до припинення чи розірвання договору іпотеки, про що зроблено відповідний запис в реєстрі за №3056, та внесено дані до Державного реєстру іпотек на виконання вимог статті 4 Закону України «Про іпотеку». В листопаді 2010 року ПАТ «Універсал Банк» стало відомо, що квартиру [ADDRESS] було реалізовано, а вилучення записів з реєстрів іпотек і реєстру заборон було зроблено приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON] За наявними у позивача даними власником спірної квартири на сьогоднішній день є [PERSON]. При проведені нотаріальних дій нотаріусом [PERSON] порушено норми Закону України Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій, Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, тощо. Таким чином, позивач вважає, що нотаріусом порушено не лише порядок зняття заборон, а і порядок посвідчення договорів з відчуження майна, що є предметом іпотеки. Судом до участі у справі у якості співвідповідача було залучено [PERSON] та [PERSON], та у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] позов не визнала, пояснила, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, оскільки її довірителі є неналежними відповідачами по справі. Зазначила також, що відчуження іпотечного майна не можна розглядати у даному випадку як перехід права власності, так як відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» відчуження предмету іпотеки без дозволу іпотекодержателя забороняється і такий договір є недійсним. Спірна квартира [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON] 28 січня 2010 року, була придбана у [PERSON], який не є іпотекодавцем. Спірну квартиру він придбав з прилюдних торгів. З тексту позовної заяви їй стало відомо, що спірна квартира раніше належала на праві власності [PERSON] та була предметом іпотеки для забезпечення зобов'язань по виконанню кредитного договору. ФОП [PERSON] було визнано банкрутом та відкрито стосовно нього ліквідаційну процедуру, скасовано всі арешти, накладені на його майно та інші обмеження щодо розпорядження майном, оскільки банк не скористався правом на звернення на предмет іпотеки, а звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього лише заборгованості, вважають, що позов не підлягає задоволенню. Представник відповідача приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Треті особи [PERSON], [PERSON], арбітражний керуючий - [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі у відсутність зазначених осіб, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог та на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 113-2008-2169, згідно якого позичальником було отримано кредит в сумі 192610,00 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 25.06.2008 року укладений договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого є квартира №7 загальної площею 80,5 кв.м., житловою площею 63,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Афанасівська буд. 34. Договір іпотеки нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за № 3056. На підставі договору іпотеки приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» внесений до Державного реєстру іпотек за № 7456534 запис про іпотеку квартири [ADDRESS]. На підставі цього ж договору внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS] реєстраційний номер № 7456493. Судових рішень про визнання недійсним договору іпотеки від 25.06.2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] до матеріалів справи не надано. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, а саме право власності на нерухоме майно, право користування, право володіння, право оперативного управління, іпотека та інші речові права, відповідно до закону. Відповідно до Закону України "Про іпотеку" іпотекою визначається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. іпотекодержателем є кредитор за основним зобов'язанням. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, або до закінчення строку дії іпотечного договору. Ст. 17 та 19 Закону України «Про іпотеку» також передбачено, що відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою та відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Внесення змін і додаткових відомостей до запису здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи. У повідомленні зазначаються: 1) дата державної реєстрації відомостей; 2) порядковий номер запису; 3) підстава внесення відомостей (повідомлення іпотекодержателя чи рішення суду); 4) відомості про реєстратора. Про внесення змін і додаткових відомостей до запису реєстратор видає іпотекодержателю або уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає іпотекодавцю. Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Нотаріуси при вчиненні нотаріальних дій керується Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, зареєстрованого Міністерством юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882. Згідно з Постановою Кабінету міністрів України № 671 від 26.05.2004 р. "Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів" державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів. Відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 № 364/3657 (із змінами та доповненнями в редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 року) дане положення встановлює порядок ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, унесення (одержання) інформації до (з) нього. Згідно з п. 1.1. Положення Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон. Пунктом 1.3. передбачено, що держателем Реєстру заборон є Міністерство юстиції України, яке розробляє організаційні, методологічні принципи ведення Реєстру заборон та забезпечує його функціонування. Відповідно до п.1.4. встановлено, що Адміністратором Реєстру заборон є державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що має повний доступ до електронної бази даних і відповідає за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Реєстрі заборон. Реєстраторами Реєстру заборон є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп'ютерну мережу; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії ( п.1.5 Положення) Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; вносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон. Таким чином, інформація про накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна; вилучення записів про тимчасові застереження; видані витяги з Реєстру заборон надається у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах, у приватних нотаріусів, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп'ютерну мережу, державному підприємстві "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональних філіях та самому Міністерстві юстиції України. Згідно з пунктом 4.2. Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відповідальність за вірогідність відомостей, що вносяться до Реєстру заборон із заяв та постанов, несуть органи та особи, які надали цю інформацію. Реєстратор несе відповідальність за помилки, допущені ним при внесенні записів до Реєстру заборон, наданні витягів, а також за неправомірну відмову в унесенні записів до Реєстру заборон та наданні витягів. Розділом 3 Інструкції про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2004 року № 85/5 (зі змінами) передбачено, що під час проведення ідентифікації запису в Реєстрі Реєстратор повинен знайти необхідний запис у Реєстрі. Для запобігання помилкам та переконання, що зміни будуть унесені саме до належного запису, застосовується контрольна сума запису. Тобто, проводячи ідентифікацію запису у Реєстрі заборон, нотаріусу необхідно засвідчитися, що зміни за вилученням вносяться саме до належного запису, за яким внесено заборону до Реєстру. Встановлено, що 19.01.2010 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] звернувся ліквідатор банкрута фізичної особи-підприємця [PERSON] із заявою про вилучення з єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису № 7456493, внесеного приватним нотаріусом [PERSON], а також вилучення запису № 7456534 з Державного реєстру іпотек, внесеного 25.06.2008 року тим же нотаріусом, пов'язаних з укладанням договору іпотеки від 25.06.2008 року, між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк»(ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] В якості обґрунтування заяви арбітражний керуючий [PERSON] (ліцензія № 499053, видана 16.12.2009 року), надав постанову господарського суду Харківської області від 18.05.2009 року по справі № Б-39/90-09 про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця [PERSON] Підставою для вилучення вказаних записів, арбітражний керуючий банкрута зазначив вимоги господарського суду, викладені у пункті 5 резолютивної частини рішення суду від 18.05.2009 року, яким скасовано арешти, накладені на майно ФОП [PERSON] та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, у тому числі податкових застав. Згідно зі статтею 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна і наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5 Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, внесення записів до названого Реєстру здійснюється на підставі відповідних рішень суду або заяв обтяжувачів. Такі заяви мають містити відомості, які ідентифікують особу боржника, в тому числі: код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), адреси місцезнаходження юридичних осіб, ідентифікаційні номери фізичних осіб платників податків, адреси постійного місця проживання таких осіб та дані документів, що посвідчують особу, дані про об'єкт обтяження ідентифікаційні номери об'єкта нерухомого майна, опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації, та ін.). Тобто, судові рішення, що стосуються накладення арешту на рухоме та нерухоме майно та зняття такого арешту, мають містити дані, які дозволяють ідентифікувати особу боржника і відповідне майно та відрізнити його від іншого подібного майна. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року № 410 «Про затвердження тимчасового порядку реєстрації іпотек» державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення права за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру. Пунктом 2 Порядку визначено, що реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотеко держателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком. У разі обтяження нерухомого майна іпотекою до Державного реєстру іпотек вносяться обов'язкові дані: для іпотекодавця, іпотекодержателя та боржника - фізичних осіб відомості, що стосується громадян України - прізвище, ім'я та по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; Відповідно до п. 25 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек встановлено, що після виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель зобов'язаний протягом десяти днів надіслати реєстратору письмове повідомлення про виключення запису з Реєстру з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Пунктом 28 даного Порядку зазначено, що реєстратор вправі відмовити у виключенні запису з Реєстру, якщо відомості, зазначені в повідомленні про його виключення, не відповідають відомостям, зазначеним у Реєстрі, про що іпотекодержатель інформується письмово протягом двох робочих днів з дня надходження повідомлення. Право власності на нерухоме майно - квартиру № 7, розташовану у будинку № 34 по вул. Афанасівській у м. Харкові [PERSON] набуто на підставі договору купівлі-продажу № 3034 від 25.06.2008 року, реєстровий номер 2981499, зареєстрованої в державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом № 6136632 від 25.06.2008 року. Щодо цього майна на підставі договору іпотеки виникли обмеження -заборона на відчуження та обтяження - право іпотеко держателя задовільнити вимоги за основним зобов'язанням за рахунок цього майна. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов'язання. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Стаття 51 ЦК України поширює на фізичних осіб - підприємців правовий режим, аналогічний до режиму юридичних осіб, що здійснюють підприємницьку діяльність. Зокрема, на фізичних осіб - підприємців в тій частині, що стосується здійснення підприємницької діяльності, поширюється Господарський кодекс України ( ст.128 ГК України). На думку суду позовні вимоги, щодо визнання незаконними дій приватного нотаріуса [PERSON] та зобовязання вчинити певні дії не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Постановою господарського суду Харківської області від 18 травня 2009 року у справі № Б- 39/90-09 визнано фізичну особу-підприємця [PERSON] банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідація - припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси. За розясненнями, що містяться в Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року N 15 «Про судову практику в справах про банкрутство» зазначено, що Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містить спеціальні норми, які мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. Таким чином, у випадку невиконання постанови про скасування арештів, обтяжень та обмежень, наявності арештів та заборон проведення ліквідаційної процедури є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Постановою господарського суду Харківської області від 18 травня 2009 року скасовано всі арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, у тому числі податкові застави. Отже, з моменту відкриття щодо боржника ліквідаційної процедури всі без винятку обтяження його активів підлягають скасуванню. Вочевидь це повязано з тим, що у процедурі ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається за рахунок коштів, отриманих від здійсненої у встановленому порядку реалізації майна банкрута. Тому, майно банкрута повинно бути вільним від будь-яких обтяжень, оскільки їх існування повністю унеможливлює проведення ліквідаційної процедури. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Частиною 3 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, приватний нотаріус не має права перевіряти законність рішень судів, а також не має права за відсутності підстав відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки постанова господарського суду Харківської області від 18.05.2009 року у справі № Б-39/90 станом на 19 січня 2010 року була чинною, її дія зупинена не була, вона підлягала обовязковому виконанню, в тому числі приватним нотаріусом. Тимчасовим положенням порядку реєстрації іпотек, затвердженим Постановою КМУ від 31.03.2004 № 410 встановлені вимоги до форми та змісту заяв іпотекодержателя, але не до рішень судів. Вимоги до постанови про визнання банкрутом встановлені Господарським процесуальним кодексом України та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Проте, вказані нормативні акти не містять вказівки про обовязкове зазначення у постанові господарського суду про визнання банкрутом порядкового номера реєстраційного запису. Крім того, перевірка законності рішень господарських судів, додержання форми та змісту таких судових рішень відбувається шляхом апеляційного та касаційного перегляду, який здійснюється відповідно апеляційними господарськими судами та Вищим господарським судом України. Суд не вбачає порушень Закону в тому, що постановою господарського суду визнано банкрутом фізичну особу-підприємця [PERSON], у той час як власником квартири та іпотекодавцем був [PERSON], як фізична особа, а тому це на думку позивача виключало можливість зняття заборон приватним нотаріусом. Суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 Цивільного кодексу України, тобто фізичні та юридичні особи, держава Україна, автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права (статті 2 та 318 ЦК). Згідно зі статтею 325 цього Кодексу суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 320 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями). Суб'єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 55 Господарського кодексу України). Наведене свідчить, що чинне законодавство не виділяє такого суб'єкт права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь - якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року N 15 «Про судову практику в справах про банкрутство» містить розяснення про те, що провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-Х11 « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( в редакції Закону від З0 червня 1999 року № 784-Х1У),( далі Закон № 2343) Господарським процесуальним Кодексом України, іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст.ст.23, 25, ч.І ст.26 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу; строк виконання всіх грошових зобовязань банкрута та зобовязання щодо сплати грошових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообовязкового державного соціального страхування, податків і зборів вважається таким, що настав; припиняється нарахування неустойки ( штрафу, пені . процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденціальними чи становити комерційну таємницю; укладення угод, повязаних з відчуженням майна банкрута чи передачею цього майна третім особам допускається в порядку, передбаченому цим розділом; скасовується арешт на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобовязаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедури банкрутства, можуть предявлятися тільки в межах ліквідаційної процедури; виконання зобовязань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку. Передбаченому цим Законом тощо. Усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на прав: власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси. За таких обставин, квартири, як і інше нерухоме майно, що належить на праві власності фізичній особі, входять до складу ліквідаційної маси цієї ж фізичної особи, яка набула статус підприємця. Частиною 2 ст. 2-1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що контроль за організацією нотаріату України, перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів та виконання ними правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Пунктом 3 Положення «Про Міністерство юстиції України», затвердженого Указом Президента України встановлено, що основними завданнями Мін'юсту України є організація роботи нотаріату. Відповідно до п. 4 вказаного Положення Мін'юст України відповідно до покладених на нього завдань: надає роз'яснення з питань, пов'язаних із діяльністю Мін'юсту України, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства, а також стосовно актів, які ним видаються. Міністерством юстиції України в листі від 19.08.2010 № 9865-0-33-10-31 зазначено, що у разі надходження до нотаріуса судового рішення про зняття заборони чи арештів, нотаріус зобовязаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, а тому нотаріус не мала правових підстав для відмови у виконанні постанови господарського суду та вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин суд вважає, що приватний нотаріус зобовязана діяти у відповідності з вимогами та враховувати розяснення Міністерства юстиції України, надані в межах повноважень та стосуються здійснення нотаріальної діяльності. Та обставина, що в подальшому постанова господарського суду Харківської області була скасована, а провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця [PERSON] припинено не має правового значення для вирішення спору. Не підлягають задоволенню позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки-квартиру №7, розташовану по вул. Афанасівській,34 у м. Харкові, що належить на праві власності [PERSON] Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що приватним нотаріусом [PERSON] 19.01.2010 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна знято заборону на відчуження та вилучено запис про іпотеку щодо обмеження прав іпотекодавця - [PERSON] Того ж дня, ТОВ «Універсальна біржа «Гермес» було проведено аукціонні торги з реалізації квартири № 7, загальної площі 80,5 кв. м., розташованої у будинку № 34 по вул. Афанасівській у м. Харкові. За підсумками проведення публічних торгів між ліквідатором [PERSON] банкрута фізичної особи-підприємця [PERSON] та гр. [PERSON] укладений 19.01.2010 року договір купівлі-продажу квартири №7, розташованої по вул. Афанасівській,34 у м. Харкові. Розмір оплати відчуженої на аукціоні квартири складав 171900 грн. Договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Статтею 328 ЦК України передбачено набуття права власності із правочинів. Зазначене нерухоме майно набуто в порядку виконання судового рішення постанови господарського суду Харківської області від 18.05.2009 року у справі № Б-3 9/90-09 про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця [PERSON], шляхом реалізації його майна через публічні торги. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та право власності [PERSON] на нерухоме майно, зареєстровано комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20.01.2010 року за № 23339740. Судом установлено, що у гр. [PERSON] виникло право власності на квартиру на підставі укладеного договору і держава офіційно визнала за ним це право шляхом здійснення його державної реєстрації органом БТІ. При переході права власності на квартиру 7 в домі №34 по вул..Афанасівській в м. Харкові відсутні умови про перехід до набувача -гр. [PERSON] зобов'язань за іпотекою та за основним зобов'язанням -кредитним договором з ПАТ «Універсал Банк». Відсутня інформація про внесення до Єдиного реєстру іпотек записів про перехід зобов'язань по іпотеці до гр. [PERSON] Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Якщо особа вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.ст.215-235 ЦК України). На час розгляду справи договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.01.2010 року, є чинним, оскільки в судовому порядку недійсним не визнавався та право власника на нерухоме майно у встановленому Законом порядку не скасовувалося. Судом встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» визнано кредитором у справі № Б-39/90-09, порушеної господарським судом Харківської області за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання банкрутом. Позивач приймав участь у даній справі і був ознайомлений з переліком майна банкрута, що підлягало реалізації у встановленому законом порядку, з метою подальшого відшкодування кредиторської заборгованості. Проте, протокол аукціонних торгів, проведених ТОВ «Універсальна біржа «Гермес» з продажу нерухомого майна - квартири №7, розташованої по вул. Афанасівській, 34 у м. Харкові в судовому порядку ніким не оскаржено, і він є дійсним. Фізична особа набуває права на зайняття підприємницькою діяльністю з моменту її державної реєстрації. Реєстрація фізичної особи - підприємця здійснюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) зобов'язання не припиняються, а залишаються за підприємцем, як фізичною особою. Встановлено, що постанова про визнання боржника банкрутом від 18.05.2009 року у справі № Б-39/90-09 скасована, провадження у справі № Б-39/90-09 стосовно визнання неплатоспроможним фізичної особи - підприємця [PERSON] припинено. Згідно зі ст.З ЦПК України усяка заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. Припинення права власності [PERSON] на квартиру №7 не позбавляє ПАТ «Універсал Банк» звернутися до третьої особи без самостійних вимог - [PERSON] з вимогою про стягнення з нього заборгованості за отриманим ним кредитом згідно кредитного договору від 25.06.2008 року. Надане ПАТ «Універсал Банк » рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.03.2010 року у справі № 2-773/2-2010 про стягнення з [PERSON] заборгованості, не стосується предмета спору у даній справі, оскільки згідно судового акту стягнена заборгованість у сумі 1591162,34 грн. за кредитним договором № 113-2008-2168 від 25.06.2008 року, в той час як позовні вимоги стосуються стягнення за кредитним договором № 113-2008-2169 від 25.08.2008 року. Судом встановлено, що 28.01.2010 року між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна -квартири № 7, загальної площі 80,5 кв.м., розташованої у будинку № 34 по вул. Афанасівській у м. Харкові. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], про що внесено запис до Державного реєстру правочинів за № 3806589. Право власності на нерухоме майно зареєстровано 30.03.2010 року за [PERSON] КП «Харківським міськБТІ»за № 23339740. При переході права власності на квартиру 7 в домі №34 по вул..Афанасівській в м.Харкові відсутні умови про перехід до набувача - гр. [PERSON] зобов'язань за іпотекою та за основним зобов'язанням -кредитним договором з ПАТ «Універсал Банк». Відсутня інформація про внесення до Єдиного реєстру іпотек записів про перехід зобов'язань по іпотеці до гр. [PERSON] Позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки зводяться до віндикації, оскільки він вимагає зобов'язати приватного нотаріуса [PERSON] поновити запис у Державному реєстрі іпотек нерухомого майна і звернути стягнення на предмет іпотеки, тим самим вимагає повернути йому першочергове право задовільнити свої вимоги за рахунок майна іпотекодавця, яке відчужене на його погляд за недійсними цивільно-правовими угодами. Проте, хоча майно існує, право власності на нього третій особі без самостійних вимог - іпотекодавцю [PERSON] не належить, а до набувачів майна обов'язки за договором іпотеки не переходили та відсутня реєстрація таких змін до умов договору іпотеки. Статтею 330 ЦК України передбачено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо це майно відповідно до ст.388 ЦК України не може бути витребувано у нього. Відповідно до ч. 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Про те, що майно фізичної особи-підприємця [PERSON] передане у відання ліквідатора [PERSON], позивачу було відомо, але в матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ «Універсал Банк» оспорював дії арбітражного керуючого щодо відчуження майна з публічних торгів. Частиною 2 ст. 388 ЦК передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Стаття 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачає, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України, за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Статтею 12 даного Закону встановлено, що реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження, таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, про те воно є не чинним у відносинах з третіми особами. В матеріалах справи відсутні докази про внесення відомостей щодо переходу прав по іпотечним зобов'язанням, встановленими договором іпотеки нерухомого майна від 25.06.2008 року реєстраційний № 7456534 до Єдиного реєстру іпотек. Позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON] а в подальшому [PERSON] у відповідності до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» є необґрунтованими та не відповідають обставинам, встановленим під час розгляду справи. Судом встановлено, що на час набуття [PERSON] а в подальшому [PERSON] права власності на нерухоме майно, останнє не мало статусу предмету іпотеки, оскільки 19.01.2010 року було вилучено з Державного реєстру іпотек. Договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири № 7, загальної площі 80,5 кв.м., розташованої у будинку № 34 по вул. Афанасівській у м. Харкові, укладений 28.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам норм ст.ст.655,657 ЦК України. [PERSON] отримала майно від особи, яка на момент укладання договору купівлі-продажу була законним власником даного майна. Вказаний правочин відповідає вимогам ст.ст. 203, 209, 210, 334 ЦК України та здійснено за відсутності відомостей про обтяження нерухомого майна. Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що гр. [PERSON] є належним власником придбаного за договором купівлі-продажу від 28.01.2010 року нерухомого майна та добросовісним набувачем, що набув право власності на майно без обтяжень. Також відповідають вимогам Закону угода, відповідно до якої стала власником квартири [ADDRESS] Д.М. та після неї [PERSON] З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed