Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] пред'явив через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2012 року позивачем сплачуються аліменти у розмірі 1/3 частини всіх доходів на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], а також у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів на утримання дружини - [PERSON] до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, що сукупно складає 2/3 частини його заробітку, проте [INFO] у нього народився іще один син [PERSON], мати якого - [PERSON] не працює у зв'язку з відпусткою по догляду за дитиною до трьох років і також потребує матеріального утримання, що істотно змінило його сімейні обставини та унеможливлює подальшу сплату 2/3 заробітку на користь відповідача, оскільки, окрім відповідача та двох дітей у нього на утриманні стали перебувати ще дві особи, обов'язок з утримання яких він має в силу закону, тому просив суд стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти в розмірі по 1/10 частині всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] на кожного до їх повноліття, а також 1/10 частину усіх видів доходів на користь [PERSON] на її утримання до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в подальшому у поданій 24 грудня 2013 року через канцелярію суду заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, підтримуючи вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечень проти позову не надали та, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи у свою відсутність не клопотали, повідомивши про причини неявки у судові засідання 08 листопада 2013 року - перебування на лікарняному, 05 грудня 2013 року, 12 грудня 2013 року, 24 грудня 2013 року - перебування представника у відрядженні, при цьому не надавши жодного документу на підтвердження вказаних причин неявки, у зв'язку з чим, враховуючи тривалість неявок, відсутність доказів поважності останніх, суд не визнає причину неявки відповідача та її представника у судове засідання 24 грудня 2013 року поважною, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07 жовтня 2005 року знаходяться в шлюбі, зареєстрованому Амур-Нижньодніпровський відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №1007, про що до матеріалів справи долучене свідоцтво про шлюб в копії (а.с.5). Від сторін як подружжя походять діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження в копіях (а.с.13, 14). На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2012 року, яке набрало законної сили 09 жовтня 2012 року, за виданим судом 16 жовтня 2012 року та пред'явленим до примусового виконання виконавчим листом №2/0417/6890/2012 (а.с. 7-8, 10-11, 9) з [PERSON] стягуються щомісяця аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) до повноліття кожного з дітей, але не менш ніж сума, що складається з сум по 30% прожиткового мінімуму на кожного з дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 31 серпня 2012 року та до досягнення кожною дитиною повноліття, а також з [PERSON] стягуються щомісяця аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 31 серпня 2012 року до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO]. Статтею 180 СК України визначений обов'язок по утриманню дитини, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно, про що роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Одночасно, статтею ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено у судовому засіданні, у позивача [INFO] народилася ще одна дитина - [PERSON], батьками якої за даними свідоцтва про народження, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом ДРАЦС РС Дніпропетровського МУЮ 10 липня 2013 року, актовий запис №983, записані в графі «мати» - [PERSON] та в графі «батько» - [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] працює на посаді водія трамваю з 08 вересня 2011 року та з 24 вересня 2013 року по [INFO] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років, про що свідчить довідка Депо №3 МКП «Дніпропетровський електротранспорт» від 30 вересня 2013 року №177 (а.с. 17). Позивач працює на посаді водія трамваю в Депо №3 МКП «Дніпропетровський електротранспорт» та отримує щомісяця заробітну плату, загальний розмір якої без вирахування обов'язкових утримань та аліментів за період з вересня 2012 року по серпень 2013 року склав 35271,58 грн., з яких обов'язкові утримання (прибутковий податок, ЄСВ, профспілковий внесок) склали 5196,51 грн. та аліменти - 16585,74 грн., у зв'язку з чим сума отриманої заробітної плати позивача склала 13382,31 грн., що підтверджується даними довідки про доходи з місця роботи від 10 вересня 2013 року №409 (а. с. 18). Також в удовому засіданні встановлено, що позивач проживає окремо як від відповідача з дітьми [PERSON] і [PERSON], так і від третьої особи з дитиною [PERSON], що узгоджується з паспортними даними про реєстрацію місця проживання. Інших даних про джерела існування позивача матеріали справи не містять. Доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я одержувача аліментів з часу ухвалення судом 28 вересня 2012 року рішення про стягнення аліментів, відповідачем відповідно до своїх обов'язків за ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано, як і не надано доказів на спростування доводів позивача. Відтак, за розгляду справи встановлено, що обставини складу сім'ї позивача істотно змінилися у зв'язку з народженням іще однієї дитини, обов'язок з утримання якої за ст. 180 СК України є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи. Крім того, відповідно до ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 84 СК України, положення яких в свою чергу визначають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і таке право наявне незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, суд відзначає, що за Конвенцією про права дитини, ст. 52 Конституції України, усі діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Звідси, молодша дитина позивача - [PERSON], має право на рівне з іншими дітьми позивача забезпечення та утримання. Разом з тим, як вбачається з відомостей про доходи позивача, за наявного обов'язку зі сплати 2/3 частин доходу на користь відповідача та інших двох дітей [PERSON] та [PERSON], молодша дитина позивача - [PERSON] - відповідного та рівного з іншими дітьми утримання одержувати із залишку заробітку позивача не зможе. Зважаючи на встановлені судом обставини суд вбачає визначені ст. 192 СК України підстави для зміни розміру аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача та виходить з положень ч. 3 ст. 181 ч. 1, ч. 2 ст. 183 та ч.2 ст. 182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дітей (аліменти) у частці від доходу їх матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів на утримання дітей [PERSON] і [PERSON], суд враховує стан здоров'я дітей, які є малолітніми, мешкають разом із матір'ю [PERSON], перебувають на її утриманні, потребують рівною мірою піклування, утримання, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів (позивача), який є працездатним, має постійне місце роботи та заробіток, перебування на його утриманні малолітнього сина [PERSON] та його матері [PERSON] до досягнення цією дитиною трьох років, а також приймає до уваги граничний розмір відрахувань із заробітку визначений ст. 128 КЗпП України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі чого суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття кожного з дітей, але не менше ніж сума, що складається з сум по 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожного з дітей відповідного віку, що буде співмірним та справедливим відносно інших утриманців позивача та самого позивача, який так само потребує у будь-якому випдаку мінімального забезпечення із власного заробітку. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Разом з тим, за правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, який позивачем був заявлений 14 жовтня 2013 року, натомість при зміні розміру аліментів, останні належить стягувати за правилами ст. 192 СК України з моменту набрання рішенням законної сили. Виходячи з тих саме наведених вище фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про наявність істотних обставин, які за ст. 84 СК України, ч.4 ст. 223 ЦПК України є підставами для зменшення розміру аліментів, стягуваних за рішенням суду від 28 вересня 2012 року на утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] до 1/10 частини усіх видів доходу щомісяця, проте вирішуючи ці позовні вимоги, суд зважає на положення ст.ст. 1, 3 ЦПК України відповідно до яких захисту в судовому порядку підлягають порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси особи, та приймає до уваги правила ст.ст. 79, 192 СК України, за якими у разі зміни розміру аліментів, останні належить стягувати з дня набрання рішенням законної сили, а відтак, оскільки зобов'язання з утримання дружини [PERSON] припинені з досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку - [INFO], то на час ухвалення рішення у даній справі відсутній і предмет спору за цими вимогами, у зв'язку з чим останні задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial