Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ФОП [PERSON]О, в якому просила розірвати договір купівлі-продажу від 15 березня 2013 р, зобов'язати останнього повернути Банку суму зробленої передплати в розмірі 8198 грн. та стягнути 3000 грн. моральної шкоди, обґрунтовуючи позов тим, що 15 березня 2013 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу товарів, за умовами якого останній зобов'язувався виготовити впродовж 30 робочих днів з моменту попередньої оплати в сумі 8198 грн. 3 склопакети розміром 1120 см х 1420 см. З метою оплати зазначеного вище товару 15 березня 2013 року, між нею та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], відповідно до умов якого Банк впродовж: 3 днів з моменту укладення договору зобов'язувався перерахувати на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти за придбаний товар (склопакети) в сумі 8198 грн., що останній і зробив. Однак, приїхавши додому та детально ознайомившись з договором купівлі-продажу, вона вирішила відмовитись від нього, оскільки замовлення до договору, на якому міститься креслення склопакетів, не підписане продавцем і, відповідно, замовлення може бути виготовлене за розмірами, кольором та комплектацією на власний розсуд продавця; строк виконання договору зазначений в п. 3.2 неконкретний та розпливчастий, зокрема, зазначено 30 робочих днів з моменту внесення авансу, проте, міститься посилання «в случае необходимости металлоподготовки, изделия изготовляются и доставляются с момента окончания металлоподготовки». Що таке металопідготовка, в який термін вона проводиться та за яких умов є необхідною в договорі не зазначено, що надає можливість ФОП [PERSON] виготовляти та доставляти товар на власний розсуд у невизначений термін; відповідно до умов п. 3.3. договору доставка товару здійснюється впродовж: 24 годин з моменту повідомлення про таку покупця по телефону, проте в договорі мій телефон не зазначено і взагалі у неї відсутній телефонний зв'язок, що унеможливлює повідомлення мене про доставку і, таким чином, унеможливлює виконання договору; її платоспроможність не дозволяє здійснювати виплати за договором споживчого кредитування і, таким чином, придбати товар (склопакети). Враховуючи зазначені обставини 19 березня 2013 року вона приїхала до офісу ФОП [PERSON] та відмовилась (усно) від замовлення. Представник ФОП [PERSON] повідомив мені, що кошти Банком вже перераховані і вони можуть приступити до виконання замовлення, проте вона заявила про категоричну відмову від замовлення та просила повернути кошти. 26 березня 2013 року та 02 квітня 2013 року вона повторно з'являлась в офіс ФОП [PERSON] з вимогою повернути та повідомляла про відмову від замовлення, проте представником ФОП [PERSON] їй було повідомлено, що кошти за товар отримані і склопакети будуть виготовлені, а її одностороння відмова для ФОП [PERSON] не має жодного значення. У зв’язку з цим, з метою примусового розірвання договору купівлі-продажу та отримання сплачених коштів, 03 квітня 2013 року вона звернулась з письмовими зверненнями до Банку, прокуратури Чернігівської області та до ФОП [PERSON], тому вона вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позов, з підстав зазначених в ньому. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи телеграмою на адресу місця проживання, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що зафіксовано у фіскальному чеку. Представник третьої особи ПАТ «ОТП-Банк» в судове засідання не з’явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, матеріал перевірки Чернігівського МВ УМВС по заяві [PERSON], суд приходить до наступних висновків. По справі встановлено, що 15 березня 2013 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір про виконання робіт по виготовленню і доставці металопластикових конструкцій, вартістю 8198 грн.. Відповідно до умов даного договору ФОП [PERSON] зобов’язується виконати роботи по виготовленню і доставці металопластикових конструкцій. Згідно з п. п. 3.1 та 3.2 Договору, при його укладенні замовник зобов’язується сплатити виконавцю аванс в сумі 8198 грн., а виконавець зобов’язується виготовити та доставити вироби протягом 30 робочих днів. Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно ч. 2 ст. 867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними. Згідно абз. 1 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Згідно абз. 2 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Згідно абз. 3 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини. Згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Оглянутим оригіналом заяви [PERSON] від 02.04.2013 р. на ім’я прокуратури м.Чернігова, на ім’я головного офісу ПАТ «ОТП-Банк», на ім’я ФОП [PERSON] вбачається її відмова від договору про виконання робіт по виготовленню і доставці металопластикових конструкцій від 15 березня 2013 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила той факт, що вона з позивачкою [PERSON] 19 березня 2013 р. їздили до офісу № 4 по вул.Войкова, 10 в м.Чернігові де [PERSON] усно повідомили про відмову [PERSON] від договору від 15 березня 2013 р., укладеного з фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Виходячи з того, що [PERSON], як замовник в договорі про виконання робіт по виготовленню і доставці металопластикових конструкцій та споживач цих послуг в односторонньому порядку відмовилася від вказаного договору у повному обсязі, у зв’язку з тим, що ціна придбаних металопластикових вікон та інші платежі явно не відповідають її платоспроможності, і така відмова передбачена в ч. 2 ст. 867 ЦК України та в ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд знаходить, що слід розірвати договір про виконання робіт по виготовленню і доставці металопластикових конструкцій від 15 березня 2013 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Щодо позовних вимог [PERSON] до ФОП [PERSON] про зобов'язання повернути Банку суму зробленої передплати в розмірі 8198 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому ЦПК України порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. По справі встановлено, що ПАТ «ОТП-Банк» та [PERSON] уклали 15 березня 2013 р. Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], за яким ПАТ «ОТП-Банк», як кредитор для придбання Товару та послуг надав, а [PERSON], як позичальник отримала споживчий кредит на наступних умовах, зокрема: - на придбання Товару у ФОП [PERSON], як Продавця 1 на суму 8198 грн.; - на придбання Послуг із страхування у ПАТ «Страхова компанія «СК Кардіф», як Продавця 2 на суму 1967 грн. 52 коп.; - а всього 10 165 грн. 52 коп., та зобов’язувалась повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, інші Платежі, визначені даним Договором та Додатком 1 «Графік платежів». При цьому, за п.п. 1.2.2 вказаного Договору з метою контролю за цільовим використанням кредиту, ПАТ «ОТП-Банк», як кредитор перерахував: - на користь ФОП [PERSON], як Продавця 1 суму 8198 грн.; - на користь ПАТ «Страхова компанія «СК Кардіф», як Продавця 2 суму 1967 грн. 52 коп.. З Платіжного доручення № [NUMBER] від 19 березня 2013 р. , який наданий ПАТ «ОТП-Банк» на запити суду, вбачається факт сплати ПАТ «ОТП-Банк», як платником – ФОП [PERSON], як одержувачу 66352 грн. (призначення платежу : Розрахунки згідно реєстру від 18.03.2013 р. за договором № ПК-Т-12032-12 від 30.10.2012 р., без ПДВ). Умовами вказаного договору не передбачений механізм примусового повернення Продавцем 1 (в даному випадку ФОП [PERSON]О.) коштів за придбання Товару ПАТ «ОТП-Банк», як кредитору. Натомість алгоритм дій Позичальника (в даному випадку [PERSON]П,) по погашенню кредиту виписаний в п.1.4 вказаного Договору. Враховуючи наведене, те, що ПАТ «ОТП-Банк» самостійних вимог щодо стягнення з ФОП [PERSON] коштів в розмірі 8198 грн. не заявляв, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог [PERSON] до ФОП [PERSON] про зобов'язання повернути Банку суму зробленої передплати слід відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладений між сторонами договір не передбачав відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов’язань. Не передбачають такої відповідальності й нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, а саме § 3 «Побутовий підряд» глави 61 «Підряд» ЦК України та Закон України «Про захист прав споживачів», який передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди слід відмовити. З відповідача, згідно зі ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню в дохід держави 114 грн. 70 коп. судового збору.

Outcome: partial