Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 29.08.2009 року відповідач по справі [PERSON] спричинив його сину [PERSON] умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент його заподіяння, в зв'язку з чим вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 26.01.2011 року [PERSON] засуджений за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, за ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки. Також вказав, що [PERSON] за нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть [PERSON], 26.01.2011 року надав розписку про відшкодування матеріальних та моральних збитків у сумі 100000 грн. позивачеві [PERSON] та саме ці зобов'язання пом'якшили покарання [PERSON] Проте, відповідач сплатив лише 10700 грн. та став ухилятися від виконання умов своєї розписки шляхом зміни місця проживання та роботи. Позивач зазначив, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 70000 грн., та він змушений був понести матеріальні збитки в сумі 30000 грн., які документально підтверджуються на суму 23616 грн. 15 коп. і складаються з витрат на бензин, медикаменти, ритуальні послуги та поховання, поминальні обіди, пам'ятник, витрати при зверненні до суду, оголошення в пресу про виклик відповідача до суду. А тому позивач, вважаючи свої права порушеними, так, як відповідач уникає виконання умов своєї розписки, і змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 30000 грн. та моральної шкоди в розмірі 70000 грн., завданої злочином. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали, пославшись на обставини, викладені у ній, надалі, перед встановленням порядку з'ясування обставин справи та дослідження доказів, позивач та його представник покинули залу судових засідань, надавши клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлений позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що при розгляді кримінальної справи відносно нього за ч.1 ст.121 КК України було встановлено, що життя [PERSON] обірвалося не від того, що він наніс йому тілесні ушкодження, а від іншого захворювання, і висновком судово-медичної експертизи встановлено, що причинно-наслідкового зв'язку між смертю [PERSON] та побиттям його [PERSON] немає, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Крім того, вказав, що розписка ним була написана під натиском шляхом погроз та шантажу збоку позивача [PERSON] та його представника [PERSON]. Та, ним добровільно було надано позивачеві 10750 грн. як допомогу, та за вироком суду ним сплачено витрати на стаціонарне лікування [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з ч.1 ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що 29.08.2009 року, близько 18 год. 30 хв. в с.Устимівка Глобинського району Полтавської області по вул.Шевченка, поблизу домогосподарства громадянки [PERSON], усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, [PERSON], з метою захисту честі та гідності своєї дружини, яка повідомила про її ображання [PERSON], знайшов останнього, та умисно наніс йому, рукою стиснутою у кулак, удар по голові, чим спричинив умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння у вигляді забою головного мозку тяжкого ступеню, внутрішньо мозкової гематоми лівої скроневої області, субарахноїдального крововиливу. Відповідно до вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 26.01.2011 року відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 3 роки. Вирок набрав законної сили (а.с.8-12). Вказаним вироком суду встановлено правильність кваліфікації органом досудового слідства дій [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України, як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння (а.с.12). Та, в самому вироку вказано, що «згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року, однак за висновками комісійної судово-медичної експертизи №157 від 16.12.2010 року - 23.12.2010 року між його смертю та побиттям його [PERSON] причинно-наслідкового зв'язку немає. Смерть настала внаслідок тромбоемболії легеневої артерії на фоні захворювання на тромбофлебіт глибоких вен нижніх кінцівок» (а.с.11). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.10 ч.3, ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.2011 року [PERSON] написав розписку на користь [PERSON], згідно умов якої зобов'язувався відшкодувати останньому матеріальні та моральні збитки в сумі 100000 грн. за чотири роки помісячно рівними долями в сумі 2084 грн. (а.с.3). В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що вказана розписка була написана ним шляхом примусу з боку позивача [PERSON], в зв'язку з чим останній під час розгляду кримінальної справи не наполягав на суворій мірі покарання відносно [PERSON], бо останній дав таку розписку. Та, під час розгляду кримінальної справи, він дійсно вважав себе винним, але матеріалами кримінальної справи було встановлено відсутність причинно-наслідкового зв'язку між смертю [PERSON] та побиттям його [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, а саме вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 26.01.2011 року, який набрав законної сили, за висновками комісійної судово-медичної експертизи №157 від 16.12.2010 року - 23.12.2010 року між смертю [PERSON] та побиттям його [PERSON] причинно-наслідкового зв'язку немає. Смерть настала внаслідок тромбоемболії легеневої артерії на фоні захворювання на тромбофлебіт глибоких вен нижніх кінцівок. Крім того, судом встановлено, що із наданих позивачем товарних та фіскальних чеків, квитанцій, не вбачається необхідність придбавання саме цих медичних препаратів, що дані медикаменти, їх кількість, вартість відповідають призначеному лікуванню та знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку з протиправними діями відповідача в результаті злочину, а відтак, суд вважає, що підстав для задоволення вимог щодо відшкодування матеріальних збитків на придбання медикаментів у суду немає. Для з'ясування вищевказаних обставин, суд вважає, що необхідні спеціальні знання та призначення судової експертизи, клопотання про проведення якої позивачем не заявлялось. Також суд вважає недоведеними вимоги позивача в частині відшкодування витрат на бензин та виклики до суду через оголошення в пресі, оскільки дані витрати також не підтверджуються належним чином та взагалі під час розгляду даної цивільної справи виклик відповідача через оголошенні у пресу не здійснювався. Разом з цим, як встановлено судом, згідно вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 26.01.2011 року з відповідача [PERSON] стягнуто витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] Та, як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON], ним добровільно було сплачено позивачеві 10750 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про що надано розписки. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та даючи правову оцінку діям сторін суд приходить до висновку, що позивачем не доведено завдання йому матеріальної шкоди, якими обставинами вона підтверджується. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, судом враховуються вимоги ст.1167 ЦК України, згідно яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, суд, враховуючи, що смерть потерпілого [PERSON] не пов'язана з протиправними діями відповідача [PERSON], що підтверджується висновком комісійної судово-медичної експертизи №157, приходить до висновку, що для відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи відсутні правові підстави. позивачем не надано суду належних доказів щодо спричинення йому моральної шкоди відповідачем, не зазначено в чому саме полягає моральна шкода, не вказано характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких він зазнав. У відповідності до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує стосовно позовних вимог позивача по неправомірності своїх дій, предмету позову, а позивач цього не довів. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на своїх позовних вимогах про стягнення шкоди в зв'язку з нанесенням тілесних ушкоджень, які спричинили смерть [PERSON], оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed