Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-25 00:00:00

Прокурор звернувся в суд, в інтересах позивача, із зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 17.10.1997р. позивача було прийнято в члени КСП ім.Калініна, а тому він, відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», набув права на отримання у приватну власність земельної ділянки із земель резервного фонду, створеного під час передачі земель у колективну власність. На підставі заяви [PERSON], та заяв ще 37 громадян, на яких розповсюджувались положення зазначеного Указу Президента України, у 2001 році Римарівською сільською радою було виділено 251,18га. ріллі із земель резервного фонду сільської ради, для подальшої передачі зазначеним особам у приватну власність, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 30.01.2002р. Римарівською сільською радою було прийнято рішення №164-ХХІІІ про клопотання перед райдержадміністрацією, щодо затвердження проекту відведення та надання в натурі вказаним громадянам земельних ділянок загальною площею 251,18га., а 22.03.2002р. позивачеві було видано Державний акт ІІ-ОД №015474, яким посвідчувалась передача йому у приватну власність земельної ділянки, площею 6,61га., із земель резерву Римарівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Протягом 10 років, з моменту отримання Державного акту, правомірність його видачі ніким не оспорювалась та не піддавалась сумніву, однак 13.07.2012р. відділом Держкомзему у Красноокнянському районі було відмовлено у присвоєнні кадастрового номеру вказаній земельній ділянці, в зв'язку тим, що Державний акт був виданий не повноважним органом, що змусило позивача звернутись до суду про визнання його недійсним та скасування. Рішенням Красноокнянського районного суду від 26.12.2012р. адміністративний позов позивача був задоволений, однак з 01.01.2013р. набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що унеможливило його виконання відповідно до раніше діючого порядку. Вказані обставини змусили позивача звертатись до державних органів, в тому числі і прокуратури, з метою захисту свого права, що відповідно до ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» стало підставою для звернення прокурора із даним позовом, оскільки позивач є інвалідом та безробітним, а тому неспроможний самостійно захистити свої права. Сторони та інші учасники справи в судове засідання не з'явились, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому справа розглянута без їх присутності, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. В наданих заявах-клопотаннях позивач наполягав на своїх вимогах, відповідачі та інші учасники справи не заперечували проти задоволення позову, а тому рішення у справі прийняте відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. Всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши всі докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги чи заперечення, та проаналізувавши правові норми, що регулюють вказані правовідносини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного: згідно трудової книжки [NUMBER] від 03.03.1987р., позивач був прийнятий в члени колгоспу ім.Калініна 05.10.1992р.; /ар.сп. 10-12 / рішенням від 30.01.2002р. №164-ХХІІІ, Римарівська сільська рада Красноокнянського району клопотала перед райдержадміністрацією, про затвердження проекту відведення та надання в натурі земельних часток (паїв) в приватну власність громадянам України, які проживали на території сільської ради, загальною площею 251,18га., в томі числі 251,18га. ріллі, із земель резервного фонду Римарівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; /ар.сп. 8-9 / 22.03.2002р. Римарівською сільською радою, Красноокнянського району Одеської області, позивачеві було видано Державний акт серії 11-ОД №015474, про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 6,61 гектарів, розташованої на території вказаної сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з передачею її в натурі; /а.с.7/ із відповідей органів державної влади та органів місцевого самоврядування, на звернення позивача та інших громадян, видно, що жодним із них право приватної власності позивача на вказану земельну ділянку не піддавалось сумніву; /ар.сп. 13-21 / постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 26.12.2012р., по справі №1517/981/2012 (провадження №2-а/1517/35/2012), Державний акт на право приватної власності на землю, площею 6,61 га., серії ІІ-ОД №015474 від 22.03.20002р., який був виданий на ім'я [PERSON], визнано недійсним та скасовано; /ар.сп. 3-5 / відповідно до довідки виконавчого комітету Римарівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області №303 від 06.08.2013р. та довідки медико-соціальної експертної комісії Серії 10 ААВ №573120 від 01.07.2012р., позивач є інвалідом 2-ої групи і з 01.10.2012р. ніде не працює; /ар.сп. 22-23 / ч.2 ст.41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ч.2 та п.«б» ч.3 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування, а безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; згідно ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яке оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; відповідно п.2 ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права; згідно Указу Президента України від 08.08.1995р. "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям", члени КСП, на час розпаювання землі, мають право на земельний пай; Таким чином, на переконання суду, позов, в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, підлягає задоволенню, оскільки він, перебуваючи в членах сільгосппідприємства, на період розпаювання земель колективної власності, має безумовне право на земельну частку. Водночас, вимога прокурора, в частині зобов'язання Реєстраційної служби зареєструвати вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав, на думку суду, не підлягає задоволенню, з урахуванням того, що вказана вимога може бути заявлена у разі відмови вказаного державного органу здійснити зазначену правову дію.

Outcome: partial