Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Братського відділення Миколаївського РУ ПАТ «Приват Банк» про розірвання договору про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної картки, посилаючись на те, що 31 березня 2004 року між [PERSON] та Братськом відділенням Миколаївського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний Договір № 628109 від 3 1.03.2004 року. Пунктом 1.1 Договору визначено, що банк видає клієнту платіжну картку «Універсальна» типу Visa Classic Credit особисту, міжнародну, зі строком дії карти 2 (два) роки. Кредитний ліміт «Фінансовий фіксований» в сумі 2500 грн (дві тисячі п’ятсот). Позивачка на протязі певного часу користувалася карткою, регулярно поповнюючи рахунок та сплачуючи відсотки за користування кредитними коштами. Вона не хвилювалася за стан розрахунків, адже ліміт був невеликий, а договором було передбачено і його автоматичне списання . 25 листопада 2012 року від відповідача до Братського районного суду надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором № 628109 від 31 березня 2004 року, в якому Банк просить суд стягнути з боржника, [PERSON], заборгованість за кредитом 6853, 48 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 10066, 17 грн. Розрахунки щодо цього були додані до позову. Всі документи разом з заочним рішенням надійшли позивачці поштою в лютому 2013 року. Позивачка вважає дії відповідача незаконними та просить суд розірвати договір. Представник позивача в судовому засіданні підтрила позовні вимоги повністю. Відповідач , який був повідомлений належним чином в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 31 березня 2004 року між [PERSON] та Братськом відділенням Миколаївського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний Договір № 628109 від 3 1.03.2004 року. Пунктом 1.1 Договору визначено, що банк видає клієнту платіжну картку «Універсальна» типу Visa Classic Credit особисту, міжнародну, зі строком дії карти 2 (два) роки. Кредитний ліміт «Фінансовий фіксований» в сумі 2500 грн (дві тисячі п’ятсот). Позивачка на протязі певного часу користувалася карткою, регулярно поповнюючи рахунок та сплачуючи відсотки за користування кредитними коштами. Вона не хвилювалася за стан розрахунків, адже ліміт був невеликий, а договором було передбачено і його автоматичне списання . 25 листопада 2012 року від відповідача до Братського районного суду надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором № 628109 від 31 березня 2004 року, в якому Банк просить суд стягнути з боржника, [PERSON], заборгованість за кредитом 6853, 48 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 10066, 17 грн. Розрахунки щодо цього були додані до позову. Всі документи разом з заочним рішенням надійшли позивачці поштою в лютому 2013 року. Відповідно до пункту 1.1 Договору кредитний ліміт (сума кредиту) складає 2500 грн. За змістом ст. ст. 638 та 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є сума (ціна) договору, тобто це є істотною умовою, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі. Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма, завірена підписами сторін. Щодо даних істотних умов кредитного договору між позивачкою і відповідачем існує лише одна письмова угода договір від 31 березня 2004 року № 628109. Інших письмових документів, оформлених належним чином, стосовно даних кредитних відносин (додаткових угод, змін до договору тощо) не існує. Виходячи з позову, який надійшов до суду від філії ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк в односторонньому порядку, без згоди позивачки, змінив істотну умову договору, а саме ціну договору, збільшивши її в декілька разів. При цьому вона ні усно, ні письмово про дані дії відповідача повідомлена не була, згоду свою на таку зміну договору вона не надавала. Така зміна умов договору порушує вимоги частини 2 статті 1 1 Закону України «Про захист прав споживачів» , якою чітко зазначено, що кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про суму, на яку кредит може бути виданий. Порушення відповідачем прав позивачки як споживача продукції, визначені частиною 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (№ 1023-ХЦ, 12.05.1991. Закон, Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки), та надають [PERSON] право застосування цього законодавства: Крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: -при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та або висловлене ним волевиявлення; -порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; -будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Таким чином, банк своїми діями порушив права позивачки та чинне законодавство. Тому, такі дії зі сторони відповідача є достатньою умовою для розірвання кредитного договору. Зважаючи на те, що подальше перебування із відповідачем у кредитних правовідносинах на існуючих умовах призведе до неминучості отримання позивачкою значних негативних фінансових результатів, при збереженому зобов'язанні повернути кредитній установі надані у тимчасове оплатне користування кошти та сплатній відсотки за їх використання, суд вважає, що подальше виконання спірного кредитного договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладені договору, договір може бути розірваний. Частиною 2 статті 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони. На момент зміни істотних умов договору позивачка звільнилася з роботи, так як на той момент було значне скорочення штату, пов’язане з оптимізацією кількості робітників банку відповідно до умов економічної кризи. ЇЇ дохід значно знизився, а фінансові можливості стали обмеженими. За таких обставин подальше існування договірних відносин між позивачкою і Братським відділенням Миколаївського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» призведе до фінансової кризи. Адже при подальшому нарахуванні штрафних санкцій позивачка не змогла би сплачувати кредит. У вересні 2011 року банк подавав аналогічний позов до Братського районного суду , де позовні вимоги були задоволені та стягнуто з позивачки кошти в сумі 10099 грн. Рішення набрало законної сили, не оскаржувалося. Однак відповідач не вжив жодних дій щодо його виконання, не звернувся до ДВС про виконання виконавчого листа, і через один рік подав позов до позивачки зі збільшеною сумою боргу, при цьому приховавши від суду факт наявності законного рішення з того ж питання. На сьогоднішній день існує два законних рішення стосовно заборгованості позивачки перед Банком: на 10 09 грн і 16 тис. грн. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі мають право на звернення до суду за захистом порушених прав, а статтями 5 і 22 цього ж Закону передбачено, що захист прав споживачів здійснюють суди. Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (14 1023-XII, 12.05.1991. Закон, Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки) споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. У відповідності до ст. 526 ЦК України: Зобов 'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 208, 1055 ЦК України, вказаний правочин здійснюється у письмовій формі. На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному об’ємі, розірвавши кредитний договір. У відповідності з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, і оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 114 грн.

Outcome: approved