Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 22.02.2002р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, від якого у них [INFO] народився син [PERSON]. Рік тому шлюбні відносини вони припинили, проживають окремо, син проживає біля позивачки. Причиною припинення шлюбних відносин стало несумісність характерів, різні погляди на життя, непорозуміння в стосунках, небажання рахуватися з думкою один одного при вирішенні будь-яких сімейних питань, внаслідок чого в сім'ї виникали сварки, що згодом призвело до розірвання стосунків. В даний час позивачка зустрічається з іншим чоловіком, з яким в подальшому має намір створити сім'ю, тому шлюб з відповідачем носить формальний характер. На примирення позивачка категорично не згодна, у зв'язку з чим звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити незмінним її прізвище «[PERSON]» та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] біля неї до його повноліття (а.с.2). Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 12.08.2013р. за клопотанням відповідача подружжю було надано строк для примирення до 11.11.2013р., а провадження по справі на підставі ч.5 ст.191, п.7 ч.1 ст.201 ЦПК України - зупинено (а.с.32). 11.11.2013р. ухвалою Савранського районного суду провадження по справі було відновлено (а.с.35). Позивачка в судове засідання не з'явилася, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що наданий судом строк для примирення позитивних наслідків не дав, продовжують проживати окремо, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити (а.с.36). Відповідач в судове засідання також не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи вимоги ч.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення у цій справі рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що громадянин України [PERSON], який народився [INFO] в с.Харанор, Забайкальського району, Читінської області, Російської Федерації, і громадянка України [PERSON], яка народилася [INFO] в м.Лисичанськ, Луганської області, зареєстрували шлюб 22.02.2002р., про що 22 числа лютого місяця 2002 року складено відповідний актовий запис №2; прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]; місце державної реєстрації - Виконавчий комітет Вільшанської сільської ради Савранського району Одеської області, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Савранського районного управління юстиції в Одеській області 05.04.2013р. (а.с.3). У шлюбі у подружжя [PERSON] і [PERSON] [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області 12.03.2008р. (а.с.7). З позовної заяви вбачається, що подружжя [PERSON] і [PERSON] більше року тому припинили сімейні відносини, проживають окремо, їх малолітній син [PERSON] проживає біля позивачки, на примирення позивачка категорично не згодна, подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має для неї істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Частиною 3 ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Приймаючи до уваги ту обставину, що малолітній син [PERSON] проживає біля позивачки і відповідач проти цього не заперечує, суд дійшов висновку про згоду позивачки і відповідача щодо визначення місця проживання дитини біля позивачки (матері дитини). Як встановлено ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Крім того, як встановлено ч.1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому суд бере до уваги вимогу позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]» після розірвання шлюбу. Суд роз'яснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved