Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

ПАТ «Акцентбанк» звернувся з позовом до [PERSON] [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02.03.2011 року № АВААСС9FS70019 в сумі 69249,67 грн. В обґрунтування позову позивач стверджує, що заборгованість в сумі 69249,67 грн., виникла внаслідок порушення відповідачем договірних умов щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач стверджує, що відповідач незаконно не виконує власних зобовязань щодо погашення отриманого кредиту і відсотків за користування ним. Позивач стверджує, що відповідно до умов укладеного з відповідачем договору від 02.03.2011 року, позивач надав [PERSON] [PERSON] кредит у розмірі 19900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за вищевказаним договором відповідач станом на 01.03.2014 року має загальну заборгованість за кредитом 69249,67 грн., у тому числі: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~14379,66 грн. заборгованість за кредитом; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~17,57 грн. - заборгованість за відсотками; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~6703,61 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~44375,04 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~500,00 грн. штраф (фіксована частина); -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~3273,79 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по вищевказаному кредитному договору в грошовій сумі 69249,67 грн. і судові витрати 692,50 грн. Вимоги про стягнення поточної і простроченої заборгованості позивач мотивує невиконанням відповідачем обовязків передбачених Умовами надання кредиту фізичним особам, згідно яких відповідач, повинен погашати заборгованість по кредиту і відсоткам за його користування, а також оплачувати комісію на умовах передбачених цим договором. Представник позивача в судове засідання не зявився попередньо надавши суду відповідну заяву (а.с.42), в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, розгляд справи провести без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи, незважаючи на відсутність у зареєстрованому місці проживання був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки про виклик особі, яка проживає за місцем реєстрації відповідача від 17.07.2013 року № 2050000673697, від 23.07.2013 року № 2050000674146, від 29.11.2013 року № 2050000717325, довідкою Укрпошти ф.20 від 06.12.2013 року, з якої вбачається, що особа за зазначеною адресою не проживає (а.с.43). З наведеного вбачається, що відповідач був повідомлений про суть спору та розгляд справи Катеринопільським районним судом, а отже свідомо не вжив заходів для отримання поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] [PERSON], свідомо ухиляється від отримання судових повісток про виклик до суду і відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважає, що судові виклики були вручені йому належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з копіями відповідних документів надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 5 ст. 169 ЦПК України наслідки, визначені частинами другою-четвертою цієї статті настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача із заявою про надання кредиту. Відповідно до укладеного договору № АВААСС9FS70019 від 02.03.2011 року відповідач [PERSON] [PERSON] отримав кредит у розмірі 19900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач порушив умови договору, що призвело до утворення заборгованості по даному кредитному договору. Судом встановлено, що визначені позивачем суми заборгованості за кредитом, заборгованість за відсотками, і заборгованість по комісії за користування кредитом ґрунтуються на розрахунку заборгованості за договором № АВААСС9FS70019 від 02.03.2011 року станом на 12.06.2013 року (а.с.4,5,6), при цьому дані види заборгованості підлягають до стягнення у розмірі заявлених позивачем до стягнення, а саме: 14379,66 грн. заборгованість за кредитом, 17,57 грн. заборгованість за відсотками і 6703,61 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, так як така заборгованість у нього виникла станом на 12.06.2013 року. За таких обставин, суд вважає встановленими факти укладення договору про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем, а також вважає доведеними твердження позивача про наявність простроченої заборгованості за кредитом, за відсотками та заборгованості по комісії за користування кредитом оскільки ці факти підтверджуються письмовими матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася,та сплати процентів. Отже, суд визнає, що відповідач допустив істотні порушення умов договору про надання банківських послуг № АВААСС9FS70019 від 02.03.2011 року , та всупереч вимог ст.ст. 526, 610,611,1050 ч. 2,1054 ч.1 ЦК України не виконав законних вимог позивача щодо повернення заборгованості за договором, тому заборгованість підлягає стягненню з відповідача за кредитом 14379,66 грн., за відсотками 17,57 грн., і заборгованість по комісії за користування кредитом 6703,61 грн. Щодо вимог позивача про стягнення пені і штрафу, то суд приходить до слідуючого. За змістом ст. 549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Однак із матеріалів справи вбачається, що за порушення позичальником строків виконання зобовязання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню і штраф, тобто банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне і теж саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ст. 61 ч.1 Конституції України і ст. 509 ч.3 ЦК України згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і теж саме правопорушення, а зобовязання має право ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже штрафи в розмірі 500 грн. і 3273,79 грн. не підлягають до стягнення. Щодо вимог позивача про стягнення неустойки, то суд приходить до слідуючого. Згідно вимог ст. 551 ч.3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків і наявності інших обставин що має істотне значення. Згідно ст. 616 ч. 2 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків і неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Виходячи з матеріалів даної справи вбачається, що неповернута сума кредиту складає 14379,66 грн., а нарахована пеня в сумі 44375,04 грн., що у відповідності до ст. 549 ЦК України є одним із видів неустойки, значно перевищує розмір неповернутого кредиту. Кінцевим строком повернення кредиту було 01.03.2014 року, але відповідач не сплачував кредит, однак позивач до суду звернувся лише в 2013 році, що сприяло значному збільшенню розміру пені, що в свою чергу для відповідача є великою. Тому суд приходить до висновку про зменшення розміру неустойки до 14379,66 грн. А всього підлягає до стягнення з відповідача 35480,50 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд встановив, що судовий збір позивачем було сплачено сумі 692,50 грн. Отже, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 346,25 грн. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність законних підстав для часткового задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial