Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач, посилаючись на невиконання позичальником умов кредитного договору в повному обсязі, звернувся із вказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідача [PERSON], який є боржником за кредитним договором № 04471-71-08-08 від 21.11.2008 року, та відповідачів [PERSON], [PERSON], які є поручителями, на його користь заборгованість по кредиту у розмірі 104 258,98 грн., та судові витрати в розмірі 1043,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги уточнив та просив стягнути солідарно із відповідачів борг у розмірі 60281,52грн. та 1043,00 грн. сплаченого судового збору. Представник відповідача під час розгляду справи заявлені позивачем вимоги не визнав, зазначаючи, що сума боргу його довірителя перед позивачем є значно меншою ніж вказано у позові. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з вимог ст. ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За положенням ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612, ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд також враховує положення ст. ст. 610 та 625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобов'язання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти, у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду матеріалів справи вбачається, що 21.11.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 04471-80-08 (надалі-Договору), за яким останній отримав споживчий строковий кредит на термін до 21.11.2011 року у розмірі 25 900,00 грн. для придбання обладнання зі сплатою 60% річних на залишок суми кредиту впродовж фактичного .строку користування кредитом. За п. 4 Договору, позичальник зобов'язується погасити заборгованість по кредиту та оплатити відсотки за користування кредитом шляхом внесення грошових коштів в касу Кредитодавця або зарахування їх на поточний рахунок платежами згідно графіку, визначеному п. 4.2 цього Договору. При простроченні оплати платежу більш ніж на тридцять днів за цим Договором, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту протягом одного робочого дня з моменту направлення відповідної вимоги. Крім того, 21.11.2008 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON], укладено договір поруки № 04471-80-08-ДП2 та № 04471-71-08-ДП, за якими поручитель зобов'язаний у випадку порушення позичальником обов'язків за основним договором, які передбачені п. 1.1. цього договору, самостійно виконати зазначені обов'язки позичальника перед кредитором на підставі письмової вимоги шляхом повернення суми кредиту, що залишилася, оплати нарахованих процентів і неустойки нарахованих згідно з умовами Основного договору. Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем [PERSON], з моменту укладення умов кредитного договору, 7.05.2013 року надіслав останньому вимогу про повернення всієї суми кредиту, та аналогічні вимоги позивачем було надіслано 16.07.2013 року і поручителям. Згідно довідки кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство», заборгованість [PERSON] складає 15070,38 грн., а з урахуванням п. 4.9 кредитного договору становить 60281,52 грн. Таким чином, враховуючи наявність встановлення судом того, що відповідач [PERSON], не в повному обсязі виконує взяті на себе кредитні зобов'язання, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із нього суми боргу у розмірі 60281,52грн. Крім того, із відповідача [PERSON], у відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України, підлягають стягненню 602,81грн. судового збору, що відповідає частці задоволеного позову. Щодо вимог позивача про солідарне стягнення боргу, то, у відповідності до положень п.п. 23 і 24 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена. На підставі наведеного та

Outcome: partial