Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених "Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Kабінету Mіністрів України від 21.07.2005 р. за № 630. Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року за №1875, Закону України "Про теплопостачання". Помешкання відповідачів, а саме, квартира [ADDRESS] забезпечувалося послугами централізованого теплопостачання, які надаються Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго". Відповідачі регулярно порушували умови п. 18 Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та п. 3 ст.20 Закону України "Про житлово - комунальні послуги". 25.06.2010 року між [PERSON] та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, п. 33 якого визначений строк позовної давності за даним договором 5 років. Надалі строк позовної давності був знову перерваний підприємством 18.04.2011 року зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів. 06.06.2013 року був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), відповідно до якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS] з 12.05.2010 року по 25.01.2012 року і відповідно до ст. 161 ЖК УРСР набула рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням. Таким чином, заборгованість відповідачів за спожиті послуги за період з 05.2010 року по 01.2012 року становить 7 195 грн. 66 коп., з яких борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання - 5 889 грн. 06 коп., інфляційні - 887 грн. 73 коп. та 3% річних - 418 грн. 87 коп., які позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. Борг за спожиті послуги, який утворився внаслідок порушення [PERSON] п. 18 Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в сумі 10 392 грн. 33 коп. нарахований за період з 04.2008 року по 04.2010 року та за період з 02.2012 року по 06.2013 року, тому просить стягнути з [PERSON] 11 063 грн. 32 коп., з яких борг в сумі 10 392 грн. 33 коп., інфляційні - 128 грн. 23 коп. та 3% річних - 542 грн. 76 коп., а також просить стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" - Клімішина О.М. в судовому засіданні пояснила, що помешкання відповідачів, а саме, квартира [ADDRESS] забезпечувалося послугами централізованого теплопостачання, які надаються позивачем. Відповідачі регулярно порушували умови п. 18 Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, внаслідок чого утворилася заборгованість. 6 червня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] продав дану квартиру [PERSON] Борг за спожиту теплову енергію в сумі 16 505,75 грн. нарахований станом на 28.08.2013. Враховуючи те, що власник квартири з 06.06.2013 р. змінився, борг за червень та липень 2013 року в сумі 224,36 грн. рахується за новим власником [PERSON] Загальна сума боргу за спожиту теплову енергію, що рахується за особовим рахунком [NUMBER] відкритого на ім'я [PERSON] за період з 04.2008 року по 06.2013 року складає 16 281,39 грн. 25 червня 2010 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, пунктом 33 якого визначений строк позовної давності за даним договором 5 років. Відмітки стосовно суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання в договорі немає, оскільки підприємством укладалася велика кількість договорів і в даному випадку було допущено технічну помилку. Строк позовної давності був перерваний підприємством 18.04.2011 р. зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання з [PERSON] та [PERSON] Таким чином, заява [PERSON] щодо застосування строків позовної давності є необгрунтованою та безпідставною. 13.12.2013 р. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована з 12.05.2010 р. по 25.01.2012 р.. Таким чином, за період з 05.2010 року по 01.2012 року [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність за несплату послуг з централізованого теплопостачання в сумі 7 195, 66 грн., з яких 5 889,06 грн. - борг за спожиту теплову енергію за період з 05.2010 року по 01.2012 року; 418,87 грн. - сума 3% річних; 887,73 грн. - сума втрат від інфляції. В судовому засіданні представник позивача зменшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за спожиті послуги за період з 05.2010 року по 01.2012 року в розмірі 7 195 грн. 66 коп., з яких борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання - 5 889 грн. 06 коп., інфляційні - 887 грн. 73 коп. та 3% річних - 418 грн. 87 коп., а також стягнути з відповідача [PERSON] борг нарахований за період з 04.2008 року по 04.2010 року та за період з 02.2012 року по 06.2013 року, в розмірі 10 392 грн. 33 коп., інфляційні - 128 грн. 23 коп. та 3% річних - 542 грн. 76 коп., а також просить стягнути з відповідачів судові витрати. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги в розмірі 10 297, 92 грн. Зазначила, що відповідач придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2008 р. 25 червня 2010 року між позивачем і відповідачем було укладено Договір №14022867 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно п.3 Договору, суб'єктом користування послугами є одна особа, опалювальна площа - 75,8 кв.м, відмітки стосовно суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання на момент підписання договору в договорі немає. Відповідач [PERSON] була зареєстрована в квартирі з 12.05.2010 р. по 25.01.2012 р., вона не була співвласником квартири, договору оренди з позивачем не укладала, тому не несе солідарної відповідальності за несплату послуг. 06.06.2013 між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу даної квартири і з 06.06.2013 р. користувачем послуг з теплопостачання є новий власник - [PERSON] За період з 25 червня 2010 року по 06 червня 2013 року, за спожиті послуги з централізованого теплопостачання борг становить 10 618,66 грн. Крім того, позов пред'явлено 20.09.2013 р. Вважає, що заборгованість, нарахована до 20.09.2010 р. є такою, що лежить поза межами трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що ні вона, ні її донька, [PERSON], [INFO] в даній квартирі ніколи раніше не проживали та не проживають тепер, житлово-комунальними послугами будь-якої організації за даною адресою не користувалася, вони були лише зареєстровані за даною адресою з 12.05.2010 р. до 25.01.2012 р. На даний час вона проживає за адресою: [ADDRESS] даний факт підтверджують сусіди. Дочка [PERSON] в 2009 - 2012 роки проживала та навчалась в м. Могилів- Подільському. Жодних договорів найму (оренди) з власником квартири та договорів на надання комунальних послуг з Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" вона не укладала, так як за даною адресою не проживала. Вона не являється ні власником даної квартири, ні споживачем послуг, які можливо надавалися позивачем, тому не являється учасником відносин. Просить в позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених "Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Kабінету Mіністрів України від 21.07.2005 р. за № 630. Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року за №1875, Закону України "Про теплопостачання". Помешкання відповідачів, а саме, квартира [ADDRESS] забезпечувалося послугами централізованого теплопостачання, які надаються Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго". Відповідачі регулярно порушували умови п. 18 Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та п. 3 ст.20 Закону України "Про житлово - комунальні послуги". Відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2008 р. 25.06.2010 року між [PERSON] та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Пунктом 33 даного договору встановлено, що строк позовної давності за даним договором становить 5 років. 06.06.2013 року був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), відповідно до якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS] з 12.05.2010 року по 25.01.2012 року. Відповідачі, які були споживачами послуг, своєчасно не сплачували кошти за надані позивачем послуги, тому в них утворилася заборгованість. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №2-с-110/11 від 21.11.2011 року скасовано судовий наказ від 18.04.2011 року у цивільній справі №2-н867/11 за заявою Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] за спожиті послуги централізованого теплопостачання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці у справі №2-5422/11 від 23.02.2012 року позовну заяву Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання залишено без розгляду. Законом України "Про житлово-комунальні послуги" регулюються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Відповідно до п. 18 та п.п. 1 п. 30 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630 споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а отже відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача [PERSON] про те, що договір про надання послуг між відповідачем та позивачем не укладався, відмітки стосовно суми заборгованості за надані послуги в договорі немає, тому він не зобов'язаний розраховуватися за послуги до дати укладення договору, а також про те, що відповідач [PERSON] не була співвласником квартири, договору оренди з позивачем не укладала, тому не несе солідарної відповідальності, оскільки належних доказів на підтвердження того, що відповідач не був користувачем послуг до моменту укладення договору про надання послуг до суду не надано. Натомість в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач придбав квартиру 20.03.2008 року, дана квартира за ним зареєстрована з правом приватної власності. Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що договір про надання послуг між нею та позивачем не укладався, тому вона не зобов'язана розраховуватися за послуги, а також про те, що їй дані послуги не надавалися, оскільки вона проживала за іншою адресою, так як відповідачем жодних належних доказів на підтвердження цього до суду не надано. Натомість в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в даній квартирі з 12.05.2010 року по 25.01.2012 року. Крім того, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Що стосується заяви представника відповідача [PERSON] щодо застосування строків позовної давності суд вважає, що вона є необґрунтованою з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з укладеного 25.06.2010 року між [PERSON] та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" договіру про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води пунктом 33 даного договору встановлено, що строк позовної давності за даним договором становить 5 років. Крім того, позивач неодноразово звертався до суду за захистом свого права. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем строк звернення до суду не пропущено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що за період з 05.2010 року по 01.2012 року [PERSON] та [PERSON] повинні нести солідарну відповідальність за несплату послуг з централізованого теплопостачання в сумі 7 195, 66 грн., з яких 5 889,06 грн. - борг за спожиту теплову енергію за період з 05.2010 року по 01.2012 року; 418,87 грн. - сума 3% річних; 887,73 грн. - сума втрат від інфляції. Відповідач [PERSON] повинен сплатити борг нарахований за період з 04.2008 року по 04.2010 року та за період з 02.2012 року по 06.2013 року, в розмірі 10 392 грн. 33 коп., інфляційні - 128 грн. 23 коп. та 3% річних - 542 грн. 76 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем доведено ті обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, натомість відповідачами, не доведено ті обставини, на які вони посилаєюься як на підставу своїх заперечень проти позову. Враховуючи вищезазначене, аналізуючи норми діючого законодавства, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви та заяви про видачу судового наказу, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved