Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заяву мотивує тим, що 06.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 010/08-11/1866, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 77 000,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних з датою остаточного погашення кредиту 05.06.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] відповідно до іпотечного договору від 07.06.2007 року надано в іпотеку нерухоме майно, а саме приміщення магазину, загальною площею 150,6 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. За кредитним договором станом на [INFO] року рахується заборгованість в сумі 63 115,12 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 503 197,92 грн. Позивачу стало відомо, що до Першої Луцької державної нотаріальної контори звернулася дочка [PERSON] - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємець відповідає по зобов'язаннях [PERSON] в межах вартості успадкованого майна, тобто в сумі 785 700,00 грн. Позивач просить суд звернути стягнення на вказане приміщення магазину, за рахунок якого задовольнити вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 010/08-11/1866 від 06.06.2007 року в розмірі 503 197,92 грн. шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів, а також стягнути судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.09.2012 року постановлено замінити неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON]. Ухвалою від 28.11.2012 року за клопотанням відповідача призначено судову будівельно-технічну експертизу, з висновку якої вбачається, що ринкова вартість приміщення магазину, загальною площею 150,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], становить 373 000,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у заяві та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених в запереченні, просила відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] укладено кредитний договір № 010/08-11/1866, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 77 000,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення до 05.06.2012 року. Додатковою угодою № 3 від 07.06.2011 року до кредитного договору сторони погодили відсотки за користування кредитом встановити в розмірі 14 % на рік з кінцевим терміном повернення до 05.06.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] відповідно до іпотечного договору від 07.06.2007 року надано в іпотеку нерухоме майно, а саме приміщення магазину, загальною площею 150,6 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ринкова вартість приміщення відповідно до висновку експерта становить 373 000,00 грн. [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 01.07.2011 року. Станом на [INFO] року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 63 115,12 доларів США, з них: 62 353,52 дол. США - заборгованість по кредиту, 741,41 дол. США - заборгованість по відсотках та 20,19 дол. США пені, що згідно курсу Національного банку України становить 503 197,92 грн. 07.11.2011 року публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» направлено на адресу Першої Луцької державної нотаріальної контори вимогу (претензію) № 3753 в порядку ч. 2 ст. 1281 ЦК України. 07.12.2011 року до Першої Луцької державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті свого батька - [PERSON], свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцем не отримано. Того ж дня до нотаріальної контори надійшли заяви дружини спадкодавця [PERSON] та дочки [PERSON] про відмову від належної їм частки спадщини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Частиною першою ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. В пункті 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати положення ст. 1282 ЦК України за якою спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Тобто, виходячи з положень вищевказаної норми, законодавець прямо покладає на спадкоємців обов'язок здійснити виконання зобов'язання перед кредитором спадкодавця шляхом одноразового внесення коштів та встановлює максимальний розмір вимог кредиторів, що зобов'язаний задовольнити кожен із спадкоємців і який прирівнюється до вартості майна, отриманого кожним із них в порядку спадкування, а також надає право кредитору звернутися до суду з позовом до спадкоємців про стягнення відповідної грошової суми, в разі їх відмови здійснити одноразовий платіж, і в такому разі за наявності правових підстав, питання про звернення стягнення на майно здійснюється в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» і виключно на те, що передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, у разі відмови спадкоємця боржника погасити залишок суми кредиту, банк має право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості в межах вартості спадкового майна, а не з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідно до п. 5.1. договору іпотеки, ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до п. 5.5. договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язання за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Отже, умови договору іпотеки та частини 1 статті 35 ЗУ «Про іпотеку» пов'язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки при дотриманні іпотекодержателем процедури пов'язаної з належним повідомленням іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення. Всупереч викладеному вище, позивачем не дотримано процедури звернення стягнення па предмет іпотеки, в матеріалах справи відсутні докази надіслання публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» письмової вимоги про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Вимога № 3753 від 07.11.2011 року направлена на адресу Першої Луцької державної нотаріальної контори в порядку ч. 2 ст. 1281 ЦК України не містить попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Витрати пов'язані з проведенням судової експертизи підлягають розподілу на загальних підставах, визначених ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved