Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

В вересні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, посвідченого секретарем Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області 27 березня 2012 року, за яким її баба [PERSON], яка померла 2 травня 2012 року, все своє майно заповіла відповідачу. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що після смерті 18.10.2001 року її батька [PERSON] баба зробила заповіт, яким все своє майно заповіла їй і який був посвідчений секретарем Кадиївської сільської ради 26.09.2002 року. В грудні 2011 року [PERSON] захворіла на онкологічне захворювання, в зв'язку з чим проходила лікування в Ярмолинецькій центральній районній лікарні та в Хмельницькому обласному онкологічному диспансері і 2 травня 2012 року вона померла. Коли позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті баби, то їй стало відомо про наявність оспорюваного заповіту на ім'я відповідача. Проте спадкодавиця жодного разу не виявляла наміру змінити своє волевиявлення, за яким вона все своє майно заповіла їй, а причиною складання нового заповіту міг бути хворобливий стан [PERSON], через що вона могла не усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В ході судового розгляду [PERSON] заявлені вимоги підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, а також зазначила, що в неї були дуже добрі стосунки з спадкодавицею, а остання бажала, щоб після її смерті все майно отримали онуки. Також позивачка пояснила, що після того як [PERSON] захворіла, то її, зі слів сусідів, доглядали відповідач та його дружина, а також приходив соціальний працівник і сусіди, а вона з матір'ю приїздили до баби на вихідні. Про існування заповіту на ім'я відповідача баба нічого не казала. В той же час, коли вона приїздила до баби, то при їх спілкуванні завжди були присутні чи відповідач, чи його дружина. Представник позивачки підтримавши позовні вимоги пояснила, що оспорюваний заповіт посвідчений секретарем Кадиївської сільської ради з порушенням вимог п. 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 р., а саме, в посвідчувальному написі на заповіті і в реєстрі нотаріальних дій не вказано, що така нотаріальна дія була вчинена за місцем проживання [PERSON], і не вказана причина посвідчення заповіту за місцем проживання спадкодавиці. Також представник позивачки вказала, що заповіт є недійсним,оскільки не було волевиявлення [PERSON] так як вона була онкохворою, їй призначалися наркотичні та психотропні лікарські препарати, а тому вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] того, представник позивачки послалась на те, що підписи в заповіті, які нібито належать [PERSON] є різними, що викликає сумнів в підписанні спадкодавицею заповіту. Також представник позивачки вказала, що не було заяви [PERSON] про скасування попереднього заповіту, а сам оспорюваний заповіт виготовлений на бланку, і це також свідчить про відсутність волевиявлення [PERSON] на складання заповіту на ім'я [PERSON] Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що ні [PERSON] ні її брат [PERSON] до своєї баби [PERSON] не приїздили. За [PERSON] в більшості доглядала його дружина, яка проживала в с. Кадиївка, і яка возила спадкодавицю по лікарських установах, коли та захворіла, а він до [PERSON], яка до того ж була його тіткою, приїздив на вихідні, оскільки доглядав за своєю матір"ю. Про наявність заповіту він взнав вже після смерті [PERSON], яка неодноразово говорила про те, що складе заповіт на того, хто буде за нею доглядати. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, оскільки немає будь-яких фактичних даних, які б свідчили про перебування [PERSON] на момент складення оспорюваного заповіту у безпорадному стані, або про відсутність її волевиявлення. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] померла 2 травня 2012 року в с. Кадиївка Ярмолинецького району. Спадкоємцями за законом за правом представлення після [PERSON] є позивачка [PERSON] та її брат [PERSON], так як їх батько [PERSON], який був сином [PERSON], помер 30.10.2001 р., тобто до відкриття спадщини після смерті останньої, в м. Москві Російської Федерації. Дані обставини визнані сторонами в судовому засіданні, а також підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-БВ №190301 від 12.06.2012 р. (а.с. 9), свідоцтвом про смерть [PERSON] серії ІІ - МЮ №508277 від 15.01.2002 р. (а.с. 10), свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14, 15). Згідно заповіту від 26 вересня 2002 року, посвідченого секретарем Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району [PERSON] все своє майно в рівних долях заповіла [PERSON] та [PERSON], тобто своїм онукам (а.с.182 ). В той же час 27 березня 2012 року секретарем Кадиївської сільської ради був посвідчений інший заповіт від [PERSON], згідно якого остання все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 47). Даний заповіт був складений та посвідчений за місцем проживання [PERSON] в с. Кадиївка. Як пояснила допитана як свідок [PERSON], яка працює секретарем Кадиївської сільської ради і яка посвідчувала вказаний заповіт, 27 березня 2012 року ранком в сільську раду прийшла дружина відповідача [PERSON] і сказала, що [PERSON] хоче її бачити. Коли вона прийшла до [PERSON], то та сказала, що хоче зробити заповіт на ту людину, яка за нею доглядає, тобто на [PERSON] Після цього вона знову прийшла до [PERSON] і там склала заповіт зі слів спадкодавиці та прочитала їй, а та власноручно написала, що заповіт нею прочитаний та поставили свої підписи. При посвідченні заповіту в хаті також були сусіди Швець і [PERSON], однак [PERSON] сказала, що в неї немає таємниць від них. Також свідок показала, що [PERSON] розуміла значення своїх дій, її волевиявлення було вільним, а причиною того, що заповіт посвідчувався в хаті спадкодавиці було те, що за станом здоров'я їй було важко пересуватися без сторонньої допомоги. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] проживала з нею по сусідству, вони підтримували дружні відносини. Після смерті сина [PERSON] залишилася фактично без підтримки рідних, оскільки ні онуки, ні їх мати до неї не приїздили. Їй допомагали [PERSON] і сусіди. Вона була присутня як [PERSON] покликала до себе секретаря сільради [PERSON] і повідомила, що хоче скласти заповіт на [PERSON], при цьому вона була при свідомості, а свої дії пояснила тим, що хоче заповісти все тому, хто за нею буде доглядати. Коли [PERSON] складала заповіт, то [PERSON] сиділа на ліжку. Після того, як [PERSON] прочитала заповіт, [PERSON] особисто написала, що він їй був прочитаний та особисто підписала заповіт. Вона знала про зміст заповіту так як була присутня коли [PERSON] вголос читала його [PERSON] До самої смерті [PERSON] не перебувала у безпорадному стані. Свідок [PERSON] показала, що вона та її чоловік [PERSON] на протязі шістнадцяти останніх років підтримували з [PERSON] дружні відносини, допомагали їй по господарству, так як її чоловік є племінником померлої. Коли [PERSON] в 2010 році захворіла, то вона возила її по лікарнях, однак ні онуки, ні невістка [PERSON] не цікавилися здоров'ям померлої. В березні 2012 року [PERSON] сказала, що хоче зробити заповіт на неї, однак вона відмовилася, оскільки знала, що є заповіт на онуків. Проте, в кінці березня 2012 року [PERSON] сказала, щоб вона покликала секретаря сільради, що вона і зробила. Потім вона дізналася, що [PERSON] зробила заповіт на її чоловіка [PERSON] Також свідок показала, що [PERSON] на момент складення заповіту була при свідомості і розуміла значення своїх дій. В силу ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема відповідно до частин 1, 3 та 4 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно акту посмертної судово-психіатричної експертизи від 13.03.2013р. №2 [PERSON] на момент складання заповіту 27.03.2012 р. психічним захворюванням не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Допитаний в судовому засіданні лікар психіатр – експерт [PERSON] показав, що при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] враховувалися показання лікарів про лікарські препарати, які приймала померла, однак це не могло вплинути на її психічний стан. Вирішуючи питання про те, чи була [PERSON] під час складення оспорюваного заповіту у безпорадному стані суд також враховує показання свідка [PERSON], яка працюючи фельдшером оглядала [PERSON], і яка показала, що до 29.03.2012 року препарати із наркотичними речовинами померлій не застосовувалися. Також свідок показала, що [PERSON] майже до смерті була при свідомості, за нею доглядала [PERSON], а онуки та невістка до неї не навідувалися та не допомагали їй. Лікар-онколог Ярмолинецької ЦРЛ [PERSON] пояснила, що до 29.03.2012 р. [PERSON] наркотиковмісних лікарських засобів не отримувала, а в подальшому їй були призначені такі лікарські засоби, але тільки для зняття больового синдрому. Контроль за прийомом [PERSON] наркотиковмісних лікарських засобів був покладений на фельдшера і на [PERSON], яка доглядала за померлою. Оцінюючи докази в їх сукупності суд констатує, що відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] в момент посвідчення заповіту на ім'я [PERSON] перебувала у безпорадному стані, або не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що померла за життя хотіла, щоб все її майно залишилося онукам, не є переконливими для суду, оскільки вони перед смертю [PERSON] спілкувалися з нею епізодично або взагалі не спілкувалися, і тому не могли знати про її наміри щодо розпорядження своїм майном. Також суд вважає безпідставними твердження представника позивачки про відсутність волевиявлення [PERSON], так як заповіт виготовлений друкованим шрифтом на бланку. Як вбачається з оспорюваного заповіту і як було встановленого в ході судового розгляду, записи про розпорядження майном зроблені секретарем Кадиївської сільської ради [PERSON] зі слів спадкодавиці, були прочитані уголос та підписані заповідачкою, про що остання зробила відповідні записи в заповіті. Висновком експерта за результатами судово-почеркознавчої експертизи №111/13-26 від 31.10.2013 р. стверджується, що підпис в заповіті, складеному та посвідченому секретарем Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області 27.03.2012 р., виконаний [PERSON]. В той же час позивачкою не надані належні та допустимі докази про те, що записи в заповіті про те, що заповіт записаний зі слів [PERSON] і нею прочитаний зроблені не заповідачкою, а іншою особою. Отже, в ході судового розгляду не зайшли свого підтвердження доводи позивачки та її представника про недійсність заповіту через відсутність волевиявлення заповідачки або перебування її у безпорадному стані. В силу положень ч. 1 ст. 1257 ЦК заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В пункті 17 постанови №7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р пленум Верховного Суду України роз'яснив, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Як слідує із постанови № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (п.4) судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Частиною першою статті 1251 ЦК передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011р. N 3306/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (далі - Порядок). Згідно п. 2.1. Порядку нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. В силу ч. 1 ст. 1255 ЦК нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. В той же час, як було встановлено судом під час посвідчення оспорюваного заповіту були присутні сторонні особи, зокрема [PERSON]., і фактично до відкриття спадщини їй були розголошені відомості щодо факту складення заповіту та його змісту. [PERSON] того, в посвідчувальному написі на заповіті відсутні відомості про те, що він був складений за місцем проживання [PERSON] та не було зазначено причину цього. Відсутні такі відомості і в книзі реєстрації нотаріальних дій по Кадиївській сільській раді за 2011 - 2012 роки, де за №51 є запис про посвідчення заповіту [PERSON] Таким чином суд констатує, що оспорюваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, а тому є нікчемним. Однак він не може бути визнаний недійсним, оскільки його недійсність встановлена законом. За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON], посвідченого 27.03.2012 р. секретарем Кадиївської сільської ради, згідно якого спадкодавиця заповіла все своє майно [PERSON] В силу ст. 88 ЦПК судові витрати по справі слід покласти на позивачку. На підставі ст.ст. 202, 203, 204, 1251, 1255, 1257 ЦК України,

Outcome: dismissed