Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Добропіллявугілля" про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він перебував у трудових відносинах з ВСП "Шахтоуправління "Добропільське" ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля" з 07.07.2010 по 06.06.2013. 12.02.2013 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, в наслідок якого він отримав травму у вигляді відкритого поперечного перелому обох кісток правої гомілки на границі с/3 -н/3 зі зміщенням, обширну інфіковану рану с/3 правої гомілки, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 14.02.2013 та актом № 4 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 14.02.2013. Після травмування його було госпіталізовано у Добропільску міську травматологію, де йому було здійснена медична допомога і призначено послідовне лікування. Під час цього лікування у нього відбулись ускладнення і він був вимушений звернутись до консультації в обласну травматологічну лікарню в "Відділення кістково-гнійної інфекції" з наступною госпіталізацією. В відділенні йому було здійснено ряд оперативних втручань. На стаціонарному лікуванні перебував з 12.02.2013 по 08.07.2013. Згідно довідок обласної спеціалізованої МСЕК від 06.06.2013 № 439126, № 247185 йому встановлена друга група інвалідності з втратою працездатності в розмірі 70%. Внаслідок трудового каліцтва йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час травмування на виробництві, а також фізичному болю, який він відчуває до теперішнього часу. Зазначив, що у на даний момент він знаходиться на амбулаторному лікуванні "Обласної травматологічної лікарні". Кожен день йому приходиться докладати зусилля для організації свого життя. Так, лише місяць назад він почав пересуватись лише за допомогою милиць. До цього часу він був прикутий до ліжка. Періодично відчуває сильний біль у правій нозі, довгий час приймає знеболювальні, що негативно відобразились на його здоров'ї, а саме до порушень сну. Ушкодження здоров'я призвели до порушення його особистих немайнових прав, таких, як право на охорону здоров'я, безпечну працю. Внаслідок каліцтва він втратив 70% працездатності. Внаслідок травм він фактично став калікою. До цього випадку він вів активний образ життя, займався улюбленим видом спорту, виховував сина, допомагав сім'ї по господарству. В результаті отриманих травм був порушений його звичайний спосіб життя. Йому необхідно докладати додаткові зусилля для організації свого життя. В даний час в результаті травм він вже не може, як раніше, в повному обсязі виконувати роботи в побуті, по господарству та займатися спортом. Йому доводиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням його каліцтва і обумовлених ним обмежень. Крім того, внаслідок отриманих травм, 06.06.2013 він був звільнений з підприємства за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню роботи, яка була джерелом існування для нього та його сім"ї. На утриманні має дитину до трьох років та дружину. Трудове каліцтво спричинило тривалі зміни та вимушені порушення його звичайних життєвих зв'язків, фактичну біль та психологічні страждання, неможливість продовження активного особистого життя. Вважає, що йому було завдано істотню моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень, яку він стягнути з відповідача на свою користь. У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві і просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - Радіола Н.О., діюча на підставі довіреності, позов не визнала з пістав викладених в письмових запереченнях. Вважає, що суду не надано належних доказів, які б свідчили про факт заподіяння позивачеві моральних страждань. Стверджувала, що [PERSON] було порушено правила безпеки в вугільних шахтах та інструкцію по охороні праці. При підписанні трудового договору, він був ознайомлений про тяжкі, вередливі та небезпечні умови праці. Просила відмовити [PERSON] в задоволені позову. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 237-1 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 07.07.2010 року по 06.06.2013 року, працюючі у ВСП "Шахтоуправління "Добропільське" ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля". 06.06.2013 року позивач був звільнений у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. Дані факти представником відповідача в судовому засіданні не оспорювалися і підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.10-11). Під час виконання трудових обов'язків, 12.02.2013 року з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму. Цей факт підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 14.02.2013 року (а.с.6-7) та актом № 4 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 14.02.2013 року (а.с.8-9). Випискою з акту огляду МСЕК № 247185 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надання медичної та соціальної допомоги від 06.06.2013 року позивачу вперше встановлено 70 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом 12.02.2013р. на строк з 06.06.2013 по 01.07.2014 р. Згідно довідки обласної МСЕК № 439126 від 06.06.2013 (а.с.14) позивачу вперше встановлено другу групу інвалідності до 01.07.2014 року. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу заподіяно, як з вини самого позивача, так і з вини інших осіб підприємства, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 14.02.2013 року (а.с.6-7) та актом № 4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 14.02.2013 року (а.с.8-9). З акту розслідування нещасного випадку, який стався на виробництві від 14.02.2013 року (а.с.6-7) та акту про нещасний випадок на виробництві № 4 від 14.02.2013 року (а.с.8-9) вбачається, що нещасний випадок з [PERSON] трапився внаслідок: основної причини: - незадовільного стану ручної лебідки ТОС-1 (порушення цілісності тросу на ручній лебідці ТОС-1) та супутніх причин - невиконання вимог інструкції з охорони праці [PERSON], який не привів робоче місце у безпечний стан перед початком виконання робіт (не провів вимостку шляху для безпечного пересування блок-зірки конвеєра СП-326), знаходився у небезпечній зоні, чим порушив п.1.10 "Інструкції з охорони праці №3 для прохідника" шахти Алмазна", - невиконання начальником дільниці підготовчих робіт № 5 шахти "Алмазна" ВСП "Шахтоуправління "Добропільське" Смоляк Ю.О., який не забезпечив на дільниці справного стану цілісності тросу на ручній лебідці ТОС-1, чим порушив п.2.3. "Посадової інструкції начальника дільниці підготовчих робіт № 5" шахти "Алмазна" та гірничим майстром дільниці підготовчих робіт № 5 шахти "Алмазна" ВСП "Шахтоуправління "Добропільське" Галігузовим С.В., що не забезпечив безпечних умов праці у зміні на дільниці, чим порушив п.2.2 "Посадової інструкції гірничого майстра дільниці підготовчих робіт № 5" шахти "Алмазна". Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП і що відповідач не забезпечив додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, що підтверджується актами про нещасний випадок на виробництві та актами розслідування нещасного випадку на виробництві. Зазначені небезпечні умови праці стали однією із причин нещасних випадків на виробництві з позивачем, який внаслідок отриманих травм отримав ушкодження здоров'я. Пошкодженням здоров'я внаслідок отриманих на виробництві травм позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про нещасний випадок на виробництві, акт про розслідування нещасного випадку на виробництві, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я, що є підставою для часткового задоволення його позову. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок виробничої травми позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду. Враховуючи конкретні обставини справи, глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності та негативні наслідки погіршення здоров»я, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 28 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Доводи представника відповідача про те, що відповідач не завдавав позивачу моральної шкоди, так як не приховував від позивача важкість і шкідливість технологічного процесу, противоправних дій відносно позивача не вчиняв, судом не беруться до уваги, так як в судовому засіданні достовірно встановлено, що втрата працездатності виникла внаслідок отримання травми при нещасному випадку на виробництві відповідача, де позивач працював в умовах шкідливих для здоров»я. Доводи представника відповідача про те, що довідка МСЕК не є підтвердженням факту моральної шкоди не заслуговують на увагу суду, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров»я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування та таке інше, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст..3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Outcome: partial