Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-09 00:00:00

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги збільшив, підтримав з підстав зазначених в позові, дав пояснення по суті позову. Просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 9855 грн. 11 коп., витрати внаслідок інфляційних процесів в сумі 470 грн. 83 коп., нарахованих 3% річних в сумі 294 грн. 35 коп. та витрат внаслідок сплати судового збору в сумі 214,60 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти його задоволення. Суду пояснив, що заявлені вимоги Позивачем є безпідставними. Крім того вказав, що між ним та Позивачем не існує жодного цивільно-правового договору на підставі якого він зобовязаний сплачувати нарахування за послуги з теплопостачання. В своїх поясненнях послався на свої заперечення проти позову, наявні в матеріалах справи (а.с. 16-18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Заперечення проти позову не подала. Суд рахує за можливе проводити розгляд справи у її відсутність. Оцінюючи пояснення сторін, надані сторонами докази суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири №15, що в будинку № 9А по вул. Чехова в м. Рівне. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги власник (квартиронаймач) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 67 Житлового кодексу України встановлює, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Нарахування за послуги з теплопостачання проводяться відповідно до затверджених виконавчим комітетом Рівненської міської ради тарифів, згідно рішень від 09 жовтня 2008 року № 137 та від 04.01.2011р. № 6. На даний час на послуги із теплопостачання (централізованого опалення та підігріву води), встановленні такі тарифи для населення: теплоенергія (1 Гкал) 282,05 грн., централізоване опалення (за 1 кв. м. загальної опалювальної площі в місяць) 6,77 грн., підігрів води 1 (куб.м.) 11,85 грн., підігрів води (на 1 мешканця на місяць) 37,92 грн. Відповідно до п. 18 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (надалі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п.20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Як встановлено в судовому засіданні, та не спростовано відповідачем, послуги з теплопостачання надаються, квартира від подачі теплової енергії не відключена. Щодо заперечень одного із співвласників квартири, а саме [PERSON] по відмові оплачувати послуги з теплопостачання у зв'язку з відсутністю укладеного між ним та ТОВ Рівнетеплоенерго письмового договору, то суд ставиться до такого твердження критично, з наступних підстав. Статтями 20, 21 Закону України Про житлово - комунальні послуги визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Як встановлено в судовому засіданні та як вбачається зі змісту письмових заперечень та доданих відповідачем копій листів, Позивач не ухилявся від укладення письмового договору з відповідачем, а саме ним було надіслано на адресу останнього два примірники договору на надання послуг з теплопостачання листом вих. №03-05/1763 від 17.07.2012р. які до цього часу не були повернуті Позивачу. Також представником Позивача було пояснено, що щомісячно на адресу: м. Рівне, вул. Чехова, 9 а, кв. 15, надсилалися квитанції на оплату послуг з теплопостачання де містилася чітка пропозиція укласти письмовий договір, проте всупереч чинному законодавству вказані квитанції відповідачем були проігноровані. Обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Актами цивільного законодавства, а саме частиною 6 ст.19, абзацом 1 ч.3 ст.24 Закону України Про теплопостачання, абзацом 1 п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005року, передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов'язок споживача оплачувати за надані послуги з теплопостачання прямо передбачений актами діючого законодавства і не може бути поставлений у залежність від укладення чи не укладення з теплопостачальною організацією відповідного договору. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги. Щодо тверджень відповідача [PERSON], що послуги з теплопостачання надавалися неякісно та того, що Позивачем не було надано суду доказів, що такі послуги відповідачем взагалі отримувались то суд вважає їх надуманими. Нормами Житлового кодексу України, Закону України Про житлово-комунальні послуги не передбачено, що виконавець повинен надавати акти виконаних робіт щомісячно щодо фактично наданих послуг споживачу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст. 18 Закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів. Тому зважаючи, що відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, тому вони не можуть бути прийняті судом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Враховуючи те, що сплата за надані послуги з теплопостачання є грошовим зобовязанням тому суд приходить до висновку, що в цій частині позов також має бути задоволений. На підставі викладеного,

Outcome: approved