Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суд із вказаним вище позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19.06.2008 р. позивачем та відповідачем укладено договори № 32, № 32/1, №32/2 про оренду земельних ділянок, які зареєстровані у Центрі Державного Земельного Кадастру 01.10.2008 р., термін дії договору 5 років і закінчується 03.10.2013 р. За умовами договорів відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату за користування ділянками у розмірі відповідно 170 грн., 130, грн., 110 грн. щорічно до 19 червня. Відповідач сплатив оренду плату лише за перший рік дії договорів. У жовтні 2010 р. відповідач надіслав їй повідомлення про припинення дії вказаних договорів, що на її думку суперечить умовам укладеного договору, оскільки він не може бути розірваний односторонньому порядку, а позивач згоди на розірвання не давала, відповідач орендованих земельних ділянок їй не повернув, акта про їх повернення немає. З огляду на наведене вважає, що на даний час дія договорів не припинена, вони є чинними і відповідач повинен сплатити відповідно до умов договорів орендну плату та пеню (у розмірі 10 відсотків несплаченої суми) та відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних, а також поправку на індекс інфляції. Таким чином заборгованість за чотири роки (період з 2009 - 2013 р.р.) становить 2752,61 грн. Крім того, вказує, що нею з поважних причин пропущено строк позовної давності за період 2009 - 2010 р.р., оскільки відповідач неодноразово обіцяв їй сплатити заборгованість, була впевнена, що отримає ці кошти, оскільки договори чинні і не зняті з реєстрації, а тому просить поновити строк позовної давності та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що позивач із заявами при припинення чи розірвання договорів до відповідача не зверталась, згоди на припинення договорів не надавала, повідомлень від ДЗК про припинення договорів не отримувала. Вважає поважними причинами пропуску позовної давності за період 2009-2010 р.р. похилий вік позивача, якій за станом здоров'я і віком важко пересуватись, крім того, вона є юридично не грамотною особою, сподівалась на усні обіцянки відповідача. Представник відповідача позову не визнав, пояснив, що орендна плата за 2008-2009 рік відповідачем сплачена. Згідно з умовами договорів орендна плата вноситься до 19 червня за кожен наступний рік, тобто за період 2009-2010 р.р. - повинна бути внесена до 19 червня 2009 р., а за період 2010-2011 р.р. - до 19 червня 2010 р. Отже, строк позовної давності в три роки завершений відповідно 20.06.2012 р. та 20.06.2013 р., підстав для його поновлення немає, просить застосувати строк позовної давності. Також пояснив, що в п.39 Договорів зазначено : «Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається не допускається», однак у тексті помилково не підкреслено ні слово «допускається», ні слово «не допускається». Оскільки першим у цьому реченні вказано саме слово «допускається», то на думку відповідача саме його й слід брати до уваги, читаючи цей пункт, тобто, відповідач виходив із того, що п.39 договорів оренди передбачає можливість розірвання договорів в односторонньому порядку. Тому відповідач надіслав 27.09.2010 р. позивачу повідомлення про припинення дії вказаних договорів. Заперечень зі сторони позивача не було, договори припинені в односторонньому порядку, підставою цього стало зняття вказаних договорів з реєстрації. Земельними ділянками з моменту зняття з реєстрації договорів відповідач не користується, про що усно повідомляв позивача, оскільки умовами договору не передбачено складання акту прийому-передачі земельних ділянок після припинення дії договорів. Листом від 01.10.2010 р. регіональної філії Центру ДЗК підтверджено припинення дії договорів, а отже з цього часу договори припинені, і цього часу також припиняються зобов'язання відповідача перед позивачем. Просить відмовити у позові за пропуском позовної давності та за безпідставністю. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково. Суд, відповідно до ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами або іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Сторонами не оспорюються наступні обставини. 19.06.2008 р. позивач та відповідач уклали договори оренди землі № 32, № 32/1, № 32/2, згідно з якими відповідач сплачує позивачу орендну плату в розмірі відповідно 170 грн., 130 грн., 110 грн. щорічно в строк до 19 червня за кожен наступний рік оренди. П.14 зазначених договорів передбачено, що у разі несплати орендної плати у строки, передбачені договорами, справляється пеня у розмірі 10 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Орендну плату за 2008-2009 р.р. відповідач позивачу сплатив. У жовтні 2010 р. відповідач надіслав позивачу повідомлення про припинення дії укладених ними договорів. Передача земельних ділянок орендарю здійснена за актами приймання передачі, копії яких до матеріалів справи, здійснено державну реєстрації цих договорів. Як встановлено із пояснень свідка [PERSON], начальника відділу Держземагенства у Старовижівському районі, повноваження щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок на момент реєстрації даних договорів у 2008 р., та до 01.01.2011 р. здійснювало державне підприємство «Центр Державного Земельного Кадастру», а з 01.01.2011 р. вони передані відділу Держземагенства, з 01.01.2013 р. - до Реєстраційної служби. Укладені між позивачем та відповідачем договори оренди дійсно зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. У зазначеній книзі не передбачена графа, у якій би зазначались дані про розірвання, припинення чи зміну договорів. У випадку реєстрації розірвання чи припинення договору оренди землі, слід керуватись вимогами ст.654 ЦК, яка передбачає, що припинення чи розірвання договору слід оформляти також договором (додатковими угодами), який також підлягає реєстрації у зазначеній книзі, про що здійснюється відповідний запис. У відділі Держземагентства відсутні будь-які дані про те, що ці договори розірвані чи припинені, а тому вони є дійсними до закінчення строку на який їх укладено - 5 років. Саме з таких даних виходив, видаючи щороку довідки відповідачу про розмір землі, що перебуває у його користуванні (до складу цієї землі входять зокрема й земельні ділянки, належні позивачу), а також подаючи інформацію в прокуратуру Старовижівського району. За користування цими ділянками на підставі виданих Держземагентством довідок відповідач сплачує відповідний податок. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що ним як начальником державного підприємства «Центр Державного Земельного Кадастру» (до повноважень якого у 2010 р. входили функції щодо реєстрації договорів оренди землі) дані договори були припинені за заявою відповідача в односторонньому порядку, він не перевіряв причини їх припинення, позивача про їх припинення не повідомляв. Однак зазначив, що після припинення договорів слід було вчинити певні дії - відповідач повинен був відповідно до умов договору повернути орендовані земельні ділянки, про що мав бути складений відповідний акт. Оскільки цього не було зроблено, і відповідач продовжує цими ділянками користуватись, тому фактично договори є чинними до закінчення строку, на який їх укладено і не розірваними. Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачені випадки припинення договору оренди землі. Зокрема, договір оренди землі припиняється, серед інших, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до вимог статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Договори оренди сторонами укладено на 5 років. В примірниках договорів № 32, № 32/1, № 32/2 від 19.06.2008 р., представлених позивачем та відповідачем, а саме в п.39 - не визначено чітко чи допускається в односторонньому порядку їх розірвання. З умовами укладених договорів, а саме П.36 Договору № 32 від 19.06.2008 р., п.36 Договору № 32/1 від 19.06.2008 р. та п.36 Договору № 32/2 від 19.06.2008 р., передбачено що зміна умов цих договорів здійснюється у письмовій формі і за взаємною згодою сторін. П.37 передбачає випадки коли припиняється дія договорів. Пунктом 38 Договорів № 32, № 32/1, № 32/2 від 19.06.2008 р. передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання зокрема також за взаємною згодою сторін. Отже, укладеними договорами оренди землі та чинним законодавством не передбачена можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Представник позивача ствердив, що позивач не давав такої згоди, представник відповідача підтвердив, що відповідач в односторонньому порядку розірвав договір,

Outcome: partial