Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Ластівка" звернувся з вищевказаним позовом до суду, в якому просить визнати право власності на нерухоме майно - цегляне одноповерхове приміщення (ларьок), площею 29,1 кв.м., прибудоване до будівлі [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ "Ластівка" створено в процесі реорганізації і є правонаступником АТЗТ "Торгово-виробниче підприємство "Ластівка". В свою чергу АТЗТ "Торгово-виробниче підприємство "Ластівка" було створено на виконання Угоди про спільну діяльність від 28.04.1995 року учасниками товариства покупців державного комунального підприємства "Ластівка". Статутний фонд АТЗТ "Торгово-виробниче підприємство "Ластівка" був сформований за рахунок майна цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства "Ластівка" та було придбано товариством покупців за договором купівлі-продажу № П-95/03-22 від 17.11.1995 року. Згідно додатку № 3 до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства "Ластівка" до його складу входив і цегляний ларьок, площею 29,1 кв.м., розташований на території Конотопського міського ринку за адресою: [ADDRESS]. Після придбання цілісного майнового комплексу АТЗТ "Торгово-виробниче підприємство "Ластівка", а в подальшому ТОВ "Ластівка" активно використовували придбане майно, в тому числі використовувався і вказаний цегляний ларьок - спочатку для власних цілей (торгівля продовольчими товарами), а в подальшому - для здачі в оренду. На даний час ця будівля за договором оренди використовується [PERSON] Таким чином, ТОВ "Ластівка" відкрито володіє та користується вказаним майном більше 17 років. Дана будівля перебуває та постійно перебувала на балансі ТОВ "Ластівка". За час використання в будівлі проводились ремонтні роботи, було проведено комунікації. В 1998 році за заявою ТОВ "Ластівка" КП "Конотопське МБТІ" провело первинну інвентаризацію цієї будівлі. Протягом останніх років ТОВ "Ластівка" намагалося зареєструвати будівлю на праві власності, але через те, що в договорі купівлі-продажу майнового комплексу та додатках до нього, адреса ларька не була вказана, то реєстрація є неможливою. Протягом 2012 року відповідачка [PERSON] шляхом звернення з позовом до суду намагається визнати право власності на будівельні матеріали, з яких побудована спірна будівля. В судовому засіданні представники товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка" Міленіна В.Г. та Суслін Є.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позовних вимог заперечують та пояснили, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Представник третьої особи: КП Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації Карелін В.Г. при вирішенні питання покладається на розсуд суду. Третя особа: [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та пояснив, що дійсно на протязі тривалого часу спірне приміщення використовується ТОВ "Ластівка". З 2006 року він орендує у ТОВ "Ластівка" ларьок для випікання пиріжків на підставі договору оренди. В свою чергу, [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати право власності на будівельні матеріали, вартістю 5249 грн., з яких побудовано підсобне приміщення, площею 29,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона з 20.04.1992 року по 01.04.2001 року працювала головним бухгалтером виробничо-оптової фірми "Комерсант". В подальшому була переведена на посаду головного бухгалтера в приватне торгівельне виробниче підприємство "Техкомплект". Фірма "Комерсант" була власником магазину [NUMBER], площею 122 кв.м., за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу державного майна від 23.06.1993 року. Влітку 1998 року фірма "Комерсант" перебудувала приміщення магазину [NUMBER]. Під час даної перебудови вона побудувала цегляну прибудову до магазину, підвела водопровід, опалення та газопостачання. На будівництво вказаного приміщення нею було використано: цеглу червону - 1200 шт. по 1,4 грн./шт., розчин цементний - 0,8 куб.м. по 530 грн./куб.м., шифер хвильовий азбоцементний - 21 лист по 55 грн., двері металеві, розміром 2,0м х 1,0 м - 1000 грн., дошки необрізні - 0,3 куб.м. по 800 грн./куб.м., брус обрізний - 0,5 куб.м. по 1500 грн./куб.м., всього на суму 5249 грн. Зазначена прибудова використовувалася нею для власних потреб та для потреб фірми "Комерсант". Технічні документи на це приміщення вона не виготовила. В подальшому фірма "Комерсант" продала магазин [NUMBER] [PERSON], продати своє підсобне приміщення [PERSON] вона не змогла, оскільки не мала технічної документації на прибудову. Представники відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Ластівка" Міленіна В.Г. та Суслін Є.В. проти зустрічного позову заперечують та кожен окремо пояснили, що [PERSON] не могла побудувати спірний ларьок в 1998, оскільки він був побудований в 1959 році згідно технічної документації. Крім того, з 1995року ним на законних підставах користується ТОВ «Ластівка». Відповідач: виконавчий комітет Конотопської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, просить розглядати справу без участі представника, Третя особа: [PERSON] зустрічний позов підтримує та просить задовольнити. Третя особа: реєстраційна служба Конотопського міськрайонного управління юстиції в Сумській області в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі її представника, проти позовних вимог не заперечує. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ластівка» та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню. З копії свідоцтва про право власності № 95/93 від 17.11.1995 року, виданого фондом Державного майна України, вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу державного майна № П-95/03-22 від 22.09.95, укладеного між Товариством покупців ДКП "Ластівка" та представництвом фонду Державного майна України в м. Конотоп і Конотопському районі, йому передається у власність майно цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства "Ластівка", що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно копії договору купівлі-продажу державного майна за конкурсом № П-95/03-22 від 22.09.1995 року, укладеного між представництвом фонду Державного майна України в м. Конотоп і Конотопському районі та товариством покупців ДКП "Ластівка", позивач отримав у власність державне майно цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства "Ластівка", розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-11). На виконання умов договору купівлі-продажу державного майна за конкурсом № П-95/03-22 від 22.09.1995 року, сторонами 17.11.1995 року був складений та підписаний належним чином акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу. Згідно п. 6 Інвентаризаційного опису основних засобів до складу цілісного майнового комплексу ДКП "Ластівка" входив цегляний ларьок (а.с. 12,13,14). Як пояснили в судовому засіданні представники позивача, цей цегляний ларьок був розташований на території Конотопського міського ринку на [ADDRESS]. Вказаний ларьок являє собою прибудоване до [ADDRESS] дивізій одноповерхове суцільне нежитлове приміщення, побудоване, за даними бухгалтерського обліку ДКП "Ластівка", у 1959 році. Керівництво АТЗТ "ТВП Ластівка" в лютому 1998 року звернулося до КП "Конотопське МБТІ" з проханням провести технічну інвентаризацію цегляного ларька, розташованого на [ADDRESS] в м. Конотопі. На підставі вказаного звернення КП "Конотопське МБТІ" 04.02.1998 року провело технічну інвентаризацію та виготовило технічну документацію на спірне приміщення, надавши йому назву "магазин" та помилково вказавши рік побудови "1998", що вбачається з інвентаризаційної справи, копія якої міститься в матеріалах справи. Крім того, 12.03.2012 року спеціалістами КП "Конотопське МБТІ" повторно проведена технічна інвентаризація спірного приміщення, після чого воно отримало назву "приміщення для випікання пиріжків" та помилково зазначений рік побудови "1964". Рішенням господарського суду Сумської області від 24.09.2012 року в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Ластівка» до Конотопської міської ради, комунального підприємства Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації, треті особи: [PERSON], регіональне відділення Фонду державного майна України у Сумській області про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.12.2012 року рішення господарського суду Сумської області від 24.09.2012 року залишено без змін (а.с. 96-101). Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що в 1969 році вона розпочала трудову діяльність в управлінні торгівлі в м. Конотопі, в 1980 році її перевели завідуючою магазину [NUMBER], на балансі якого перебував ларьок на території Конотопського ринку, в ньому продавали рибу, консерви, дріжджі. Згідно технічної документації спірний ларьок був побудований в 1959 році. Згодом, під час комерціалізації спірний ларьок перейшов до АТЗТ "Торгово-виробниче підприємство "Ластівка" (ТОВ «Ластівка») в складі цілісного майнового комплексу. Вона була директором АТЗТ "Торгово-виробниче підприємство "Ластівка" (ТОВ «Ластівка») з 1995 року по 2004 рік. З 2006 року ТОВ "Ластівка" здає спірний ларьок [PERSON] для випікання пиріжків на підставі договору оренди. В 1998-1999 роках фірма «Комерсант» проводила ремонт магазину «[INFO]» та ларька для торгівлі хлібом. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що на даний час працює директором Конотопського ринку. Спірний ларьок знаходиться на території ринку та використовується ТОВ «Ластівка». Під час комерціалізації в 1992 році працював начальником Конотопського управління торгівлі. Магазин [NUMBER] (згодом «[INFO]») був проданий фірмі «Комерсант», а спірний ларьок у складі цілісного майнового комплексу був проданий АТЗТ "Торгово-виробниче підприємство "Ластівка" (ТОВ «Ластівка»). Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що її померлий чоловік [PERSON] з 1986 року орендував приміщення магазину на території Конотопського ринку, їй також відомо, що в приміщенні спірного ларька на той час здійснював торгівельну діяльність магазин [NUMBER], директором якого була [PERSON] Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що в 1960 році розпочала трудову діяльність продавцем в ларьку на території Конотопського ринку, спірний ларьок належав магазину [NUMBER], продавали в ньому рибу. В 1995 році ларьок був приватизований ТОВ «Ластівка». Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що працювала з 1978 року в Смешторзі, який займався оптовою та роздрібною торгівлею, головним бухгалтером. На території Конотопського ринку знаходився ларьок від магазину [NUMBER]. Згодом магазин [NUMBER], в тому числі і спірний ларьок, був приватизований АТЗТ "Торгово-виробниче підприємство "Ластівка" (ТОВ «Ластівка») для здійснення підприємницької діяльності. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що в 1982 році була переведена на роботу з магазину [NUMBER] до магазину [NUMBER]. Від магазину [NUMBER] на території Конотопського ринку знаходився ларьок, в якому продавали рибу. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набуте як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Згідно з ч.1 та ч.4 ст. 344 ЦК України (набрав чинності з 01 січня 2004 року) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В силу п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила вказаної статті поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Слід зазначити, що право власності належить до числа таких суб'єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту, а то й їх сукупності. Тому, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах, у всіх випадках є не власник і, тим більше, власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння. Виходячи з аналізу чинного законодавства та з урахуванням характерних ознак набувальної давності, суд вважає, що право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання, купівлі-продажу тощо, виключає застосування набувальної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «Ластівка» слід відмовити. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали, то аналізуючи докази і даючи їм оцінку, суд вважає, що в судовому засіданні не здобуто і позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які доводять, що вона в 1998 році побудувала цегляне підсобне приміщення, площею 29,1 кв.м. [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги довідку № 27 від 01.04.1998 року, оскільки в ній не зазначено цільове використання придбаних [PERSON] будівельних матеріалів (а.с. 69), а також локальні кошториси на загальнобудівельні роботи (а.с. 174-185), оскільки в них найменуванням об'єкту зазначено «магазин [NUMBER] по [ADDRESS]» та «ремонт магазину [NUMBER] по [ADDRESS]». Крім того, в судовому засіданні було встановлено, та проти чого не заперечують сторони, що на території Конотопського ринку знаходиться декілька ларьків, в тому числі і ларьок для продажу хлібобулочних виробів, який належить фірмі «Комерсант». Інші докази, а саме: висновок ПВКФ "Будконтракт" (а.с.68), лист управління Держкомзему у м. Конотоп від 05.06.2012 року (а.с.70), лист виконавчого комітету Конотопськох міської ради від 20.03.2012 року (а.с. 71), лист відділу містобудування та архітектури Конотопської міської ради від 21.03.2012 року (а.с. 72), лист управління Держкомзему у м. Конотоп від 21.03.2012 року (а.с.73), договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (а.с. 74), лист Конотопського районного відділу управління Держтехногенбезпеки у Сумській області від 14.05.2012 року (а.с. 107), лист головної випробувальної лабораторії в будівництві ДП ПАТ "Сумбуд" від 22.08.2012 року (а.с.108) також не підтверджують позовні вимоги. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних в судовому засіданні, оскільки вони пояснили суду, що в різний проміжок часу працювали в магазині "[INFO]", хто і коли будував спірний ларьок їм невідомо. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні пояснив, що з 1997 року по 200 рік працював в фірмі "Комерсант" механіком, був відповідальним за будівництво. Дійсно в 1998-1999 роках був проведений ремонт магазину "[INFO]" та побудований ларьок, але достеменно пояснити, який будувався ларьок, його точне місце розташування він не зміг. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed