overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 23 вересня 2006 року він з відповідачкою уклав шлюб, зареєстрований Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 260. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом з відповідачкою. Подружні відносини припинили з кінця 2012 року. Як єдина родина не проживають, сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Основною причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, витрачання коштів, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. По багатьом питанням стосовно сім'ї, спільної мови або компромісів, щодо їх вирішення вони не знаходили. Бажання надалі жити однією родиною, вони не мають. Спору про розподіл майна між подружжям не має. Після розірвання шлюбу діти залишаються мешкати разом з матір'ю. Питання про стягнення аліментів на утримання дітей між ними вирішено. Просить суд позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала. Згідно зі ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Подружні відносини припинили, як єдина родина не проживають з кінця 2012 року. Основною причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом з відповідачкою. Спору про розподіл майна між подружжям не має. Після розірвання шлюбу діти залишаються мешкати разом з матір'ю. Питання про стягнення аліментів на утримання дітей між ними вирішено. Позивач вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернулась з позовом [PERSON] про визнання права власності право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON]. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі на спадкове майно позивач позбавлений можливості в зв'язку з у зв'язку з відсутністю правовстановчого документу на спадкове майно. Представник позивача в судове засідання не прибув, але надіслав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив суд справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача по справі в судове засідання не прибув, але надіслав заяву відповідно до якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову, просив слухання справи провести без участі представника відповідача. Суд, розглянув заяву представника позивача та відповідача по справі, перевірив матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню за наступних підстав. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. 14 червня 2010 року [PERSON] склав заповіт, яким зробив таке заповітне розпорядження: все те, що буде належати мені на день моєї смерті, на що по закону буду мати право, заповідаю [PERSON], [INFO]. На час смерті [PERSON] даний заповіт не змінено і не скасовано про що свідчить відповідний напис на вищевказаному заповіті. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS]. Відповідно до записів у погосподарський книзі житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] належав [PERSON]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Враховуючи заяву, що надана відповідачем по справі про визнання позову та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачем є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб. Отже є підстави ухвалити рішення про задоволення позову з урахуванням визнання позову відповідачем та на підставі з'ясованих та досліджених обставин справи. Судом встановлено право власності спадкодавця, [PERSON], який помер [INFO], на спадкове майно, у зв'язку з чим суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем по справі зареєструвала шлюб 06 липня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Від даного шлюбу дітей не мають. Причиною звернення до суду послужило те, що вони різні за характерами і поглядами на життя люди і їх одруження із відповідачем виявилося невдалим та спільне життя неможливе. В результаті, шлюбні відносини між ними припинені з травня 2013 року. Враховуючи наведене, просила шлюб розірвати і справу розглянути без її участі. [PERSON] в судове засідання не з'явився та надіслав лист в якому просив справу про розірвання шлюбу розглянути без його участі, на розірванні шлюбу наполягав. Заслухавши під час попереднього судового засідання відповідача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає до задоволення. Під час судового слідства встановлено, що сторони тривалий час спільно не проживають і не підтримують подружніх стосунків та окремо ведуть домашнє господарство. Примирення між ними не відбулося і обидва наполягають на розірванні шлюбу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і її збереження не можливе. Вимог майнового характеру не заявлено. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому зазначив, що 24.10.2012 року в магазині «[INFO]», розташованому за адресою: [ADDRESS] між позивачем та ФОП [PERSON] був укладений договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням. Згідно п.2.1 Договору «Вартість виробу» замовником - позивачем здійснено оплату на загальну суму 2989 гривень з урахуванням 300 грн. авансового платежу та 100 грн. транспортних послуг. Згідно п.2.2. даного договору виконавець протягом 40 робочих днів зобов'язаний доставити і зібрати ліжко «Комфорт» (175*210 - вільха). Згідно п.4 даного Договору, замовник зобов'язується сплатити вартість замовлення, яке передбачене п.2.1 Договору у розмірі 2989 грн. з урахуванням авансового платежу у розмірі 300 грн. та транспортних послуг у розмірі 100 грн.(а.с.11) та оформлено замовлення № 07-190 від 24.10.2012 року. Відповідно до п.4 Договору виконавець 23.11.2012 року поставив та зібрав замовлену продукцію, в ході перевірки якої були виявлені істотні недоліки. Про виявлені недоліки 23.11.2012 року було повідомлено відповідача по телефону та написана заява з переліком претензій, яку було прийнято продавцями магазину «[INFO]». 23.01.2013 року позивач звернувся з заявою до відповідача з метою усунення недоліків, але відповіді від відповідача так і не отримав. 12.02.2013 року позивач звернувся до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області. 11.03.2013 року позивач звернувся з заявою про проведення експертизи якості даної продукції згідно з рекомендаціями Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області. Позивач зазначає, що ним було у повному обсязі виконано умови договору, а саме сплачено відповідачу у повному обсязі всю вартість замовлення у розмірі 2989 грн., вжито заходів щодо інформування відповідача про неякісно виконану роботу, наявність недоліків та станом на 15.08.2013 року відповідачем зазначені недоліки не усунуто. Через невиконання відповідачем умов укладеного договору, позивач зазнав матеріальної та моральної шкоди, яка полягає у хвилюваннях, нервових переживаннях через невиконання відповідачем зобов'язань за договором, відповідач з сім'єю не мав змоги належним чином використовувати дане ліжко за призначенням. Просить суд стягнути з відповідача 7054, 04 грн. завданої майнової шкоди за кожен день невиконання зобов'язань та 7000 грн. моральної шкоди, судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи тривалий час розгляду справи та на підставі вищенаведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Головний лікар Чернівецької обласної клінічної психіатричної лікарні звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію в примусовому порядку [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що [PERSON] була госпіталізована 02 грудня 2013 року в Чернівецьку обласну психлікарню, обстежена лікарем-психіатром, який зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу. Потребує госпіталізації в умовах Чернівецькоі обласної клінічної психіатричної лікарні. За висновком комісії лікарів-психіатрів хвора страждає хронічним психічним захворюванням, що обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, та може завдати суттєвої шкоди її здоров»ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. В судовому засіданні представник Чернівецької обласної психіатричної лікарні заву підтримала, просить примусово госпіталізувати в психіатричний стаціонар [PERSON] у зв'язку з важким психіатричним захворюванням. Представник прокуратури Шевченківського району м.Чернівці в судовому засіданні заяву підтримав, проти примусової госпіталізації хворої у психіатричний стаціонар не заперечує. Суд, вислухавши представника психіатричного закладу, прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. На підставі ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. За висновком комісії лікарів психіатрів Чернівецької обласної клінічної психіатричної лікарні від 03 грудня 2013 року [PERSON] потребує примусового лікування в умовах Чернівецької обласної клінічної психіатричної лікарні внаслідок важкого психічного розладу, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Відповідно наведеного судом встановлено необхідність примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, з підстав, передбачених ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернувшись до суду з позовом, просить стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, на утримання двох дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей. Позивач у своїй позовній заяві вказує, що з [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 16.06.2007 року. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. На даний час, діти мешкають разом з нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає в добровільному порядку. У зв'язку з цим вона змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком дітей позивача - доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження - а.с.5,6. Також, встановлено, що діти проживають разом із матір'ю - позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї - а.с.8. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити і у відповідності зі ст.ст. 180, 181 ч.3, 182 Сімейного кодексу України стягнути з відповідача [PERSON] на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При задоволенні позову, та звільненні позивача від сплати судового збору, згідно ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181 ч.3, 182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник Державного підприємства «Одеська залізниця» з позовом про стягнення заборгованості за користування жилим приміщенням та комунальними послугами до [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS] у відомчому гуртожитку Одеського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 ДП «Одеської залізниці». Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, представник позивача посилався на те, що вказаний гуртожиток знаходиться на балансі відокремленого структурного підрозділу ДП «Одеської залізниці», а відповідач в свою чергу не своєчасно проводить розрахунки, в результаті чого станом на 01.01.2011 року виникла заборгованість у сумі 2263 грн. 02 коп., яка не була сплачена ним своєчасно. В судове засідання представник позивача надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач неодноразово у засідання не з'являлась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причин своєї неявки суду не повідомляла, клопотань щодо розгляду справи у її відсутності або про відкладення судового засідання не подавала. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, на балансі відокремленого структурного підрозділу Одеської залізниці без статусу юридичної особи - Одеського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 знаходиться гуртожиток, за адресою: [ADDRESS]. Відповідачем з 01.01.2011 по цей час не вноситься плата за користування житловою площею та за наданні послуги, в результаті чого склався борг за користування житловою площею та комунальні послуги 2263 грн. 02 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. В порушення вимог ст. ст. 68, 191 ЖК УРСР, п. 38, 39, 45 «Зразкового положення про гуртожитки» відповідач не виконала прийняті на себе зобов'язання, та не сплатила спожиті комунальні послуги, тому заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сторона, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із названим позовом, у якому просить визнати дії ПАТ СК "Нова" неправомірними, стягнути з ПАТ СК "Нова" на користь позивача недоплачені кошти страхового відшкодування в сумі 10 329 гривень 53 копійки; стягнути з ПАТ СК "Нова" на користь позивача кошти за проведення авто товарознавчого дослідження, в сумі 560 грн. та судові витрати в сумі 229 гривень 40 копійок. На обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на такі обставини: 25.10.2012 року в м. Херсоні на розі вулиць Червонопрапорна та Філатова, її чоловік [PERSON], який керував належним позивачці автомобілем ВАЗ 210994-20, державний № [NUMBER], потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, в якій автомобіль позивачки отримав значні механічні пошкодження. Постановою від 20.12.2012 року Суворовського районного суду м. Херсона визнано винною у ДТП [PERSON], водія автомобіля Шевроле, державний № [NUMBER], яка не надала переваги в русі належному позивачці автомобілю ВАЗ210994-20, державний № [NUMBER], під керування чоловіка позивачки. На момент скоєння ДТП цивільно - правова відповідальність винної особи було застраховано в ПАТ СК «Нова» поліс № АВ/8302879. Позивачка,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 21 вересня 1961 р. на виділеній земельній ділянці побудував житловий будинок та господарські споруди, в якому мешкає по цей час. Будинок він не зареєстрував у встановленому порядку, що позбавляє його права розпорядження власністю. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на зазначений будинок та належні йому господарські споруди та будівлі. В попередньому судовому засіданні представник позивача підтвердила позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Представник відповідача позов визнав, в судовому засіданні підтвердив пояснення позивача. За згодою сторін розгляд справи відбувся в попередньому судовому засіданні. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними документами встановлено, що рішенням виконкому Петровської районної ради депутатів трудящих м. Донецька від 28 липня 1961 р. [PERSON] для будівництва житлового будинку виділено земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS]. 21 вересня 1961 р. між виконкомом Петровської районної ради депутатів трудящих м. Донецька та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про надання у безстрокове користування вказаної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку. (а.с. 7-8) В судовому засіданні встановлено, що протягом 1962-1970 р.р. позивач на зазначеній земельній ділянці за свої кошти побудував житловий будинок літ. А-1 загальною площею 49,0 кв. м, житловою площею 30,4 кв. м, з прибудовою літ. а, ганкою літ. а-1, а також літню кухню літ. В з прибудовою літ. в, сараї літ. Б, Г, душ літ. Д, вигрібну яму літ. Е, огородження № 1-3. (а.с. 9-11) У відповідності зі ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно зі ст. 376 ч.5 ЦК на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оскільки в судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що вказані будівлі побудовані позивачем на власні кошти, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на ці будівлі, що не порушує права інших осіб. При цьому суд приймає до уваги, що згідно висновку технічного дослідження побудований позивачем житловий будинок, господарські споруди та будівлі відповідають вимогам Державних будівельних норм та можуть експлуатуватись за призначенням. (а.с. 14-25) На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2003 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що відносини між подружжям унеможливлюють подальше спільне проживання, позивач просив суд розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав позов, просив шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена, про причини неявки від відповідачки повідомлення не надійшло. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з'явився. Суд, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до задоволення. Сторони не підтримують подружні стосунки, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, сім'я існує формально, збереження її неможливе. На підставі викладеного, ст. 111, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі чверті всіх видів доходів боржника, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою до повноліття сина. В судовому засіданні позивачка зменшила позовні вимоги, просила стягувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 182, 183 СК України,

Outcome: approved