Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду 14.03.2012 року з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором №106-пк-2007 від 28.08.2007 року, за договором поруки №106-пп-2007 від 28.02.2007 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 11000,00 грн. згідно з кредитним договором №106-пк-2007 від 28.02.2007 року з сплатою 0,0001 відсотків річних за користування кредитним коштами на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності на строк до 28.02.2010 року. Одночасно з кредитним договором з метою забезпечення виконання договору банком укладено договір поруки № 206-пп-2007 від 28.02.2007 року з [PERSON] Внаслідок порушення та невиконання відповідачами умов кредитного договору в них виникла заборгованість, розмір якої станом на 03.09.29011 року становить 130062,68 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] Ухвалою суду від 22 червня 2012 року за заявою представника позивача провадження по справі в частині позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості до [PERSON] в зв'язку зі смертю останнього було закрито. 22.06.2012 року заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області позов задоволено повністю та з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» стягнута заборгованість за кредитним договором №106-пк-2007 від 28.02.2007 року станом на 03.09.2011 року в розмірі 130062,68 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1300,63 грн. (а.с. 54). 11.03.2013 року відповідачем [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 61-62) та ухвалою суду від 29.03.2013 року зазначене заочне рішення скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку (а.с. 91). 04.07.2013 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість по кредитному договору, яка станом на 27.06.2013 року складає 155 179,52 грн., з яких: - прострочена заборгованість по кредиту 7310,01 грн.; - прострочена комісія - 11 510, 00 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту (за період з 14.03.2011 року по 27.06.2013 року) - 61 184, 78 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення комісії (за період з 14.03.2011 року по 27.06.2013 року) - 75 174, 73 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 145). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, також просив застосувати строк позовної давності (а.с. 142-143). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 28 лютого 2007 року з ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»», правонаступником якого згідно статуту, затвердженого 02.09.2009 року, є позивач (а.с. 31-34), уклав кредитний договір № 106-пк-2007 (а.с.5-6). Згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 11000,00 грн. з оплатою по процентній ставці 0,0001% річних строком погашення наданих кредитних ресурсів до 28 лютого 2010 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно з 1 по 20 число кожного місяця відповідно до графіку зниження заборгованості - додатку №1 (а.с. 7). Пунктом 7.2 Договору, встановлено, що він діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Договором передбачено, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредитних ресурсів в разі несвоєчасного або не в повному обсязі погашення заборгованості за кредитом або процентами відповідно до умов кредитного договору. Крім того в п. 6.1. кредитного договору зазначено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2,3.3,3.5,4.3,4.4,4.6,4.7,4.8 а також будь-яких інших строків платежів, передбачених договором. Пунктом 4.7 кредитного договору передбачений обов'язок позичальника щомісяця в строки з 1 по 20 число кожного місяця сплачувати комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 192,50 грн. Суд вважає, що відповідачем дійсно належним чином не виконувалися умови вказаного договору: несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював зарахування коштів на погашення заборгованості та по відсоткам, комісійної винагороди, що дає позивачу право вимагати повернення в повному обсязі коштів, та виконання всіх інших зобов'язань за цим договором. В зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе за договором зобов'язання, відповідач [PERSON], станом на 27.06.2013 року має заборгованість в розмірі 155 179,52 грн., яка складається з: - простроченої заборгованості по кредиту 7310,01 грн.; - простроченої комісії - 11 510, 00 грн.; - пені за несвоєчасне погашення кредиту (за період з 14.03.2011 року по 27.06.2013 року) - 61 184, 78 грн.; - пені за несвоєчасне погашення комісії (за період з 14.03.2011 року по 27.06.2013 року) - 75 174, 73 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 112-115) та розрахунком суми боргу (а.с. 116), що свідчить про порушення відповідачем умов договору. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 ст.1050 цього ж Кодексу передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. При цьому відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В кредитному договорі сторонами встановлений як строк дії договору - до моменту виконання сторонами у повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 28 лютого 2010 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 21.02.2008 року, а з 01.07.2011 року - зобов'язання зі сплати щомісячної комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 14 березня 2012 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з п. 3.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в термін з 1 по 20 число кожного місяця в розмірі 305,56 грн. та нарахованими процентами відповідно до графіку зниження розміру заборгованості, згідно п. 4.7 - сплату комісійної винагороди в термін з 01 по 20 число кожного місяця у розмірі 192,50 грн. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та комісійної винагороди повинно здійснюватись позичальником частинами з 1 по 20 число кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та комісійної винагороди, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, в нашому випадку 21.03.2008 року банк не отримав щомісячний платіж по тілу кредиту, тому саме з цієї дати у банка виникло право на подачу позову з метою стягнення простроченої заборгованості, тоді як позивач звернувся до суду лише 14.03.2012 року. В зв'язку з вище викладеним в задоволенні позову в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 7310,01 грн. необхідно відмовити. Відповідно до розрахунку заборгованості позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту (за період з 14.03.2011 року по 27.06.2013 року) в розмірі 61 184, 78 грн. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону, а тому в задоволенні позову в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 61184,78 грн. також слід відмовити. Щодо вимоги позивача про стягнення суми комісійних винагород, вона підлягає частковому задоволенню та з відповідача, враховуючи встановлений ст.. 257 ЦК України загальний строк позовної давності в 3 роки, підлягають стягненню суми комісійної винагороди за період з 14.03.2009 року по 27.06.2013 року, що становить 10010,00 грн. , з розрахунку 192,50 грн. х 52 місяці = 10010,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже оскільки позивач звернувся до суду 14.03.2012 року, застосовуючи позовну давність в один рік, з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 14.03.2011 року по 27.06.2013 року, яка відповідно до наданого розрахунку складає 75 174,73 грн. Отже загальна сума заборгованості за кредитним договором №196-пк-2007 від 28.07.2007 року, яка підлягає стягненню з [PERSON] станом на 27.06.2013 року становить 85184,73 грн. Оскільки рішення постановляється на користь позивача, а позовні вимоги задоволені частково, то згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 851,84 грн..

Outcome: partial