Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Відповідач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з зустрічним позовом [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд. При цьому сторони посилались на те, що 19.02.2004 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував автомобілем марки Субару н/з [NUMBER], та [PERSON], який керував автомобілем марки "Тойота" н/з [NUMBER]. ДТП сталася в м. Одесі, на перехресті вулиць Серединській Сквер та Розумовської. Обидві сторони зазначають, що вони не порушували правил дорожнього руху, а тому відповідати за скоєну ДТП має протилежна сторона. При цьому сторони також зазначають, що через протиправні дії протилежної сторони, їм було завдано моральну шкоду. В судове засідання представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, заперечував проти задоволення зустрічних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню а зустрічний позов задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.02.2004 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував автомобілем марки Субару н/з [NUMBER], та [PERSON], який керував автомобілем марки "Тойота" н/з [NUMBER]. ДТП сталася в м. Одесі, на перехресті вулиць Серединській Сквер та Розумовської. Обидві сторони зазначають, що вони не порушували правил дорожнього руху, а тому відповідати за скоєну ДТП має протилежна сторона. Згідно до Протоколу (а.с. ) та додатку (а.с. ) автомобіль [PERSON], марки "Тойота" н/з [NUMBER] у момент зіткнення із автомобілем [PERSON] марки "Субару" н/з [NUMBER], знаходився на дорожному полотні вулиці Розумовської, на перехресті із другорядною вулицею Серединний сквер. Автомобіль [PERSON] марки "Субару" н/з [NUMBER], у той час рухався впродовж вулиці Розумовської. Перед виїздом з вулиці Серединний сквер до вулиці Розумовської встановлений дорожний знак 2.1. "Дати дорогу". Згідно до п. 16.11. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 "На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.", а згідно до п. 16.3. ПДР "У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.". Таким чином, у ДТП, яке відбулося 19.02.2004 року наявна провина водія [PERSON], який керував автомобілем марки "Тойота" н/з [NUMBER]. Факти не притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та не накладення адміністративного стягнення, на які посилався [PERSON] у поясненнях та на судовому засіданні не впливають на висновки суду, оскільки непритягнення сталося внаслідок порушення строків, передбачений для притягнення до адміністративної відповідальності ст. 38 КпАП України і не містять доказів відсутності вини [PERSON] у скоєнні правопорушення. Внаслідок зіткнення, автомобіль [PERSON] зазнав пошкоджень загальної вартості 12353,20 грн, що підтверджується висновком експертизи. Крім того, у якості додаткових збитків [PERSON] заявлені: вартість проведення експертизи у сумі 250 грн., вартість юридичної допомоги у сумі 700 грн. та вартість витрат по сплаті держмита на 142,5 грн. [PERSON] зі свого боку звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому він просив компенсувати вартість пошкоджень, завданий його автомобілю у ДТП, яке відбулося 19.02.2004 року та моральну шкоду. У підтвердження вартості збитків, [PERSON] надав висновок експертизи, згідно до якого відновна вартість автомобіля "Тойота" н/з [NUMBER] склала 4907,73 грн. У підтвердження власного позову, [PERSON] посилається на те, що у висновку № 16325 міститься фраза: "В умовах події швидкість Субару Імпреза перевищувала 60 км/г". Але, вказане твердження не може бути прийняте судом у якості належного підтвердження факту порушення [PERSON] ПДР, оскільки встановлення швидкості автомобіля [PERSON] марки "Субару" н/з [NUMBER] не входило до кола питань, поставлених перед експертом, крім того, вказана фраза міститься у описової частині висновку № 16325 та експертом у висновку не зазначено яким чином можливість перевищення автомобілем [PERSON] швидкості 60 км/годину могло вплинути на об'єктивну можливість запобігти ДТП. Крім того, суд зазначає, що висновок експертизи, згідно до якого відновна вартість автомобіля "Тойота" н/з [NUMBER] був виданий у 2006 році, через два роки після ДТП, виходячи з чого, стан автомобіля, наданого експерту для дослідження може не збігатися зі станом автомобіля після ДТП 19.02.2004 року. Таким чином, враховуючи те, що, саме, [PERSON] було допущено порушення ПДР, а порушення ПДР з боку [PERSON] не доказане, - суд вважає, що ДТП 19.02.04 відбулося внаслідок винніх дій [PERSON] Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до положень ст. 1188 Цивільного кодексу України: "1. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;" Згідно постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки. [PERSON] заявлені позовні вимоги щодо відшкодування матеріальних збитків на суму 12353,20 грн, а також компенсація вартості проведення експертизи у сумі 250 грн. і вартості юридичної допомоги у сумі 700 грн., держмито на суму 142,5 грн., що загалом складає 13445,70 грн. За таких підстав, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду розмірі 13445,70 грн. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] суд вважає за необхідне залишити без задоволення. Протягом розгляду справи [PERSON] були уточнені позовні вимоги до [PERSON] у частині вимоги щодо стягнення інфляційних збитків за період часу з моменту подачі первинного позову (квітень 2004 року) до моменту подачі уточнення позовних вимог (листопад 2010 року). Згідно до розрахунку, поданому [PERSON], вартість інфляційних збитків становить 17759,71 грн. Суд вважає за можливе задовольнити додаткові позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] у частині компенсації інфляційних збитків. Протягом розгляду справи [PERSON] були уточнені позовні вимоги до [PERSON] у частині вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України за період часу з моменту подачі первинного позову (квітень 2004 року) до моменту подачі уточнення позовних вимог (листопад 2010 року). Згідно до розрахунку, поданому [PERSON], вартість трьох відсотків річних становить 2386,61 грн. Суд зазначає, що вказані вимоги стосуються компенсації боржником кредитору вартості користування грошима, та, оскільки до набрання законної сили рішенням суду, яке би встановлювало дійсність та розмір грошового зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] такого зобов'язання не існувало, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначеної позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] у частині стягнення трьох відсотків річних, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення на її користь моральної шкоди, то суд відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" видно, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд вважає, що позивачем у судовому засіданні не було надано доказів, що підтверджують наявність моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Проте суд вважає, що такими діями з боку [PERSON] було завдано моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Таким чином, за умов заочного розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а вимоги [PERSON], - відмові у задоволенні

Outcome: partial