Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що він наказом № 1138-ВК від 23.02.2011 року був прийнятий у Відкрите акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В.Фрунзе» на посаду радника [PERSON] ВАТ з соціальних питань з 01.03.2011 року з окладом згідно штатного розкладу у зв'язку з поданою заявою, за згодою [PERSON]Лук`яненка. Він є членом профкому Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» та членом обласного комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки. Крім того, він є членом виборних профспілкових органів Центрального комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки України та членом ради федерації профспілок України. Наказом від 04.04.2013 року він звільнений з посади за прогул без поважних причин у зв’язку з тим, що 06.03.2013 року прибув на роботу о 08 годині 45 годині, вибув з роботи о 10 годині 30 хвилин, більше протягом робочого дня 06.03.2013 року не з`являвся, таким чином у сукупності 06.03.2013 року був відсутнім на роботі протягом шести годин п’ятнадцяти хвилин, що є прогулом, і підтверджується актом, складеним співробітниками управління економічної безпеки Публічного акціонерного товариства. В оскаржуваному наказі «Про звільнення» містяться посилання і на інші акти, в яких зафіксовано начебто порушення ним трудової дисципліни: від 27.02.2013 року, від 01.03.2013 року, від 04.03.2013 року, від 05.03.2013 року. [PERSON] керується положенням про [PERSON], затвердженим [PERSON], якою передбачено наявність в нього відповідного апарату. В своїй роботі як радник [PERSON] з соціальних питань він керувався посадовою інструкцією, затвердженою [PERSON]. Пунктом 1.2 посадової інструкції передбачено, що радник президента з соціальних питань призначається на посаду і звільнюється з посади у встановленому порядку директором підприємства за згодою президента Публічного акціонерного товариства. Наказ № 1138 - ВК від 23.02.2011 року яким він був прийнятий у Відкрите акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе» приймався, за згодою президента [PERSON]. З 02.01.2013 року приміщення, в якій розташовані службові кабінети працівників апарату [PERSON] знаходиться за адресою: місто Суми, вулиця Реміснича, 35. Пропускна система для входу в зазначене приміщення відсутня, приміщення, для розташування працівників управління економічної безпеки відсутні. Будь-які засоби для фіксування часу приходу та виходу працівників відсутні. В дні, які начебто зафіксовано його відсутність в службовому приміщенні апарату [PERSON] в робочий час, будь-яких перевірок явки працівників апарату [PERSON] на робочому місці не було. До нього не підходив будь-хто з питаннями про причини його виходу з приміщення в якому знаходяться службові приміщення апарату [PERSON]. З цього він вимушений зробити висновок про таємний нагляд за працівниками апарату [PERSON] з метою дискримінації. Його робота за межами службового кабінету була пов'язана з виконанням завдань [PERSON] та виконання їх поза межами службового кабінету було погоджено з [PERSON]. Крім того, незважаючи на ті обставини, що він є членом виборних профспілкових органів - Центрального комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки України та членом ради федерації профспілок України, про що керівництву ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім.. [PERSON]» було відомо, всупереч вимогам ст. 252 КЗпП України подання про дачу згоди на звільнення до цих профспілкових органів не направлялось, звільнення проведено за відсутності попередньої згоди зазначених профспілкових органів. Як незаконні, та такі, що не відповідають фактичним обставинам справи повинні бути скасованими і оскаржувані акти про порушення трудової дисципліни. Його незаконне звільнення відповідачем з займаної посади, попереднє таємне стеження за ним протягом декількох днів, складання актів, інформація, викладена в яких не відповідає дійсності, видання наказу про звільнення, грубо порушують його трудові права. Зазначеними порушеннями трудового законодавства відносно нього, безпідставним, незаконним звільненням, йому завдається значна моральна шкода. Він протягом зазначеного часу з часу звільнення знаходився в стані струсу, в нього погіршився стан здоров'я, тиск, погіршився сон. Тому, позивач просить суд ухвалити рішення яким наказ № 2011- ВК від 04.04.2013 року ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» «Про звільнення» визнати незаконним та скасувати, поновити його на посаді радника [PERSON] ПАТ з соціальних питань, стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» на його користь середній заробіток за період з часу його звільнення - 05.04.2013 року по час винесення рішення суду про поновлення його на роботі, стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» на його користь на відшкодування завданої моральної шкоди 50000грн., визнати незаконними акти про порушення трудової дисципліни: від 27.02.2013 року; від 01.03.2013 року; від 04.03.2013 року; від 05.03.2013 року; від 06.03.2013 року. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі із зазначених в позові підстав та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав заперечення на позов, зазначивши, що 06 березня 2013 року позивач прибув на роботу о 08 годині 45 хвилин, вибув з роботи о 10 годині 30 хвилин, більше протягом робочого дня 06.03.2013 року на роботі не з`являвся, таким чином у сукупності 06.03.2013 року позивач був відсутнім на роботі 06 годин 15 хвилин, що є прогулом та порушення п.3.4.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства, що підтверджується актом, складеним співробітниками управління економічної безпеки Товариства від 06.03.2013 року. Згідно п. 1.9 Правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства виконання вимог цих Правил для всіх працюючих у Товаристві є обов'язковим. Раніше, в період часу з 27.02.2013 року по 05.03.2013 року включно Позивач допускав подібні порушення трудової дисципліни та був відсутній на роботі 27.02.2013 року у сукупності протягом 03 годин 05 хвилин, 01.03.2013 року у сукупності протягом 03 годин 59 хвилин, 04.03.2013 року у сукупності протягом 03 годин 15 хвилин, 05.03.2013 року у сукупності протягом 05 годин 08 хвилин, що підтверджується актами, складеними співробітниками управління економічної безпеки Товариства. Посилання позивача на посадову інструкцію радника [PERSON] Товариства з соціальних питань, затверджену [PERSON] Товариства 11.03.2011 року є хибним, оскільки, як пояснює сам позивач зазначена посадова інструкція виготовлена ним самостійно, до того ж з численними порушеннями операційної інструкції ПР 04-03 «Розробка положень та посадових інструкцій працівників структурних підрозділів». Станом на 11 березня 2013 року такої організаційно-правової форми Товариства як ПАТ (Публічне акціонерне товариство) не існувало, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АБ № 166435. У найменуванні Товариства організаційно-правова форма ПАТ з'явилася лише 29.04.2011 року, що підтверджується записом 24 зазначеної довідки. Попередній запис 23 свідчить, що навіть станом на 24.03.2011 року, після дати затвердження Посадової інструкції (11.03.2011 року) у найменуванні Товариства була зазначена організаційно - правова форма ВАТ (Відкрите акціонерне товариство). Отже, зазначені відомості свідчать про те, що Посадова інструкція була виготовлена та затверджена вже після 29.04.2011 року, а не 11.03.2011 року як зазначено в Посадовій інструкції. Посадова інструкція радника [PERSON] з соціальних питань містить ознаки підробленого документа. 19.03.2013 року на виконання ч.1 ст.149 Кодексу законів про працю України від позивача було зажадане письмових пояснень про причини відсутності на роботі у вищезазначені дні. Від давання письмових пояснень позивач відмовився, про що складений акт. Постановою від 27.03.2013 року № 48 профспілка відмовила у наданні згоди на звільнення позивача за прогул, вчинений 06.03.2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України без обгрунтування причин. Відомості про те, що 06.03.2013 року позивач ніби то був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки мав право на день відпочинку (відгул) за раніше відпрацьований час, а саме 23.06.2012 року та 06.03.2013 року скористався цим правом та знаходився у відгулі є завідомо неправдивими. 23.06.2013 року (субота) для працівників Товариства, в тому числі для позивача був робочим днем, що підтверджується Табелем обліку робочого часу за червень 2012 року по підрозділу № 296 ([PERSON] Товариства) та наказом від 24.04.2012 року № 129. Надання іншого для відпочинку (відгулу) за виконання трудових обов'язків у робочий день чинним законодавством України не передбачено. Накази про залучення позивача до роботи у вихідні дні з дати його працевлаштування і до дати звільнення Товариством не видавався, отже позивач не мав відгулу, наказ про надання позивачу відгулу 06.06.2013 року також не видавався. У разі наявності у позивача відгулу 06 березня 2013 року, у табелі обліку робочого часу за березень 2013 року, в осередку, відповідному 06 березня 2013 року, проти фамілії [PERSON] повинно бути відображено « 8о». Просить в позові відмовити. Свідок [PERSON] – оперативний черговий Управління економічної безпеки (УЕБ) пояснив, що наприкінці лютого 2013 року його викликав заступник директора з економічної безпеки [PERSON] і сказав, що [PERSON] порушує трудову дисципліну і поставив задачу зафіксувати час приходу та виходу [PERSON] з роботи. На автомобілі вони під’їжджали на вул.Ремісничу,35, де працював [PERSON], і фіксували час прибуття [PERSON] на роботу та час, коли він залишає робоче місце. Контролювали тільки [PERSON], перевіряли дотримання останнім Правил внутрішнього трудового розпорядку. В кінці робочого дня [PERSON] складав акти. Функціональні обов’язки [PERSON] йому невідомі. Свідок [PERSON] – оперативний черговий УЕБ пояснив, що на початку березня 2013 року йому разом з іншими працівниками доручили простежити, як [PERSON] ходить на роботу. Вони приїздили на вул.Ремісничу,35 та фіксували, коли [PERSON] приходив та уходив з роботи. Вони робили нотатка, а потім складали акт. Сам акт складав [PERSON] Куди саме виходив під час роботи [PERSON] йому невідомо, вони лише фіксували час. Свідок [PERSON] – оперативний черговий УЕБ пояснив, що він, [PERSON] та [PERSON] за розпорядженням [PERSON] виїздили за місцем роботи [PERSON], була інформація, що [PERSON] порушує трудовий розпорядок. Протягом дня фіксували час приходу та виходу [PERSON] з роботи, а наприкінці робочого дня [PERSON] складав акт про порушення правил внутрішнього трудового розпорядку. Свідок [PERSON] – оперативний черговий УЕБ пояснив, що йому надійшла вказівка від керівника [PERSON] простежити, час приходу, перебування на роботі протягом дня та виходу з роботи [PERSON] Вони під’їжджали на автомобілі на вул.Ремісничу, 35 і стояли біля торгового дому, записували час приходу та виходу з роботи [PERSON] В кінці робочого дня [PERSON] складав акт, де фіксувався час приходу та виходу з робочого місця [PERSON] Свідок [PERSON] – оперативний черговий УЕБ пояснив, що за вказівкою заступника директора [PERSON] здійснювався контроль за [PERSON] щодо його приходу та уходу з роботи протягом дня. Він підписував акт про порушення трудової дисципліни [PERSON] Графік роботи [PERSON] йому невідомий. Свідок [PERSON] – оперативний черговий УЕБ пояснив, що за вказівкою [PERSON] вони виїжджали до торгового дому, де було робоче місце [PERSON], та фіксували, коли саме [PERSON] приходить та уходить з роботи. Ввечері у [PERSON] в кабінеті складали акт. Йому невідомо, який графік роботи у [PERSON], які обов’язки останній виконував, чому залишав своє робоче місце. Свідок [PERSON] – голова обкому обласної профспілки працівників машинобудування, пояснив, що ПАТ «Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе» звернулося з поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] На засідання обласного комітету профспілки були надані акти про відсутність [PERSON] на робочому місці. [PERSON] надав заяву, що він був у відгулі, структуру підприємства, де він підпорядкований [PERSON], був табель обліку робочого часу, а також посадова інструкція [PERSON] Членам обласного профкому було достатньо для вирішення цього питання погодження [PERSON] відгулу з [PERSON] Свідок [PERSON] – референт-секретар [PERSON] товариства пояснила, що внутрішні накази щодо роботи в апараті [PERSON] не видаються, погоджуються в письмовому вигляді з [PERSON] товариства питання прийняття, звільнення, надання відпусток працівникам апарату. Заяву щодо надання дня відгулу [PERSON] підписував [PERSON] товариства. Працівники апарату [PERSON] товариства працюють з 08год. до 17год., але досить часто затримуються після роботи, працюють у суботу, якщо це необхідно за умовами роботи. Вона веде табель обліку робочого часу в Апараті [PERSON]. Накази про надання відгулів, про роботу у вихідні дні не видаються в Апараті [PERSON]. Журнал обліку відгулів також не ведеться. З 02.01.2013 року їх підрозділ перевели на вул.Ремісничу, 35 в м.Суми. Прибуття на роботу та вихід працівників Апарату [PERSON] з роботи не фіксується технічними засобами, не фіксується в журналі. З Положенням про надання відгулів вона ознайомилася в липні 2013 року. Свідок [PERSON] – керуючий справами Апарату [PERSON] пояснив, що в грудні 2012 року їх підрозділ перевели з приміщення управління на вул.Горького,58 на вул.Ремісничу,35. 06.03.2013 року [PERSON] був у відгулі. 05.03.2013 року [PERSON] передав заяву на відгул, і оскільки [PERSON] товариства не було на роботі, кореспонденція, в тому числі і заява [PERSON] була передана [PERSON] через водія, який відвіз ці документи [PERSON], і водій привіз з підпису [PERSON] товариства погоджену заяву [PERSON] [PERSON] безпосередньо погоджував з [PERSON] відгул. Накази в Апараті [PERSON], в тому числі і на надання відгулів не видаються. Всі працівники Апарату [PERSON] працюють, поки на роботі [PERSON] товариства. Положення про [PERSON] товариства в Апараті не має. Він сам готував посадову інструкцію для [PERSON] Табель обліку робочого часу в їх підрозділі веде секретар. Електронний облік прибуття та виходу з роботи не ведеться, журналу, в якому б фіксувалося прибуття та вихід з робочого місця працівників не має, облік надурочних годин також не ведеться. Час роботи працівників Апарату контролюється [PERSON] товариства. Свідок [PERSON], яка працювала за договором підряду сторожем у підрозділі охорони, пояснила, що її керівник [PERSON] приніс журнал і сказав, щоб в цьому журналі вона та інші сторожи фіксували, коли [PERSON] приходив та уходив з робочого місця на вул.Ремісничій,35 в м.Суми. Ця інформація передавалася її начальнику (керівнику). Її робоче місце знаходиться на першому поверсі будинку по вул.Реміснича,35 при вході. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, показання свідків, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно з наказом №1138/ВК від 13.02.2011 року [PERSON] був прийнятий в ВАТ «Сумське машинобудівне виробниче об’єднання ім.М.В.Фрунзе» на посаду радника [PERSON] ВАТ з соціальних питань з 01.03.2011 року за згодою президента ВАТ [PERSON] (а.с.5). Згідно з наказом №2011/ВК від 04.04.2013 року [PERSON] звільнений з ПАТ 04.04.2013 року за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. Наказ про звільнення [PERSON] мотивовано тим, що 06 березня 2013 року [PERSON] прибув на роботу в 08год.45хв., вибув з роботи о 10год.30хв., більше протягом робочого дня 06.03.2013 року на роботі не з’являвся, в сукупності 06.03.2013 року [PERSON] був відсутній на роботі 06 годин 15 хвилин, що є прогулом та порушенням п.3.4.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с.6). Також в наказі є посилання на акти про порушення трудової дисципліни, які були складені 27.02.2013 року, 01.03.2013 року, 04.03.2013 року, 05.03.2013 року, 06.03.2013 року (а.с.8-10). З показань свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що з кінця грудня 2012 року – на початку січня 2013 року [PERSON] товариства був розміщений на вул.Реміснича,35 в м.Суми. В актах про порушення трудової дисципліни було зафіксовано, коли [PERSON] прибував на робоче місце по вул.Реміснича,35 в м.Суми і коли він покидав це робоче місце, що було встановлено при розгляді справи в суді та підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - оперативних чергових УЕБ. В цих актах також було посилання на порушення [PERSON] п.3.4.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку. З показань свідків - оперативних чергових УЕБ вбачається, що їм не було відомо, які трудові обов’язки виконував [PERSON], з якою метою він виходив з приміщення по вул.Реміснича,35 в м.Суми, чи був погоджений вихід [PERSON] з цього приміщення з [PERSON] товариства, і без з”ясування цих питань в актах сформульований висновок про порушенням [PERSON] Правил внутрішнього трудового розпорядку. В дні, які зазначені в актах, будь-яких перевірок явки працівників апарата [PERSON] на робочому місці не було. 27.02.2013 року, 01.03.2013 року, 04.03.2013 року, 05.03.2013 року, 06.03.2013 року не з’ясовувалося у [PERSON], його безпосереднього керівника, з яких причин позивач виходив з приміщення на вул. Реміснича,35 в м.Суми. Як вбачається з показань свідків [PERSON], [PERSON] пропускна система для входу в приміщення по вул.Реміснича,35 відсутня, будь-які засоби для фіксування часу приходу та виходу працівників також відсутні. Відповідно до організаційної структури управління ВАТ (а.с.92) апарат [PERSON], до якого входила і посада радника [PERSON] з соціальних питань, яку обіймав [PERSON], підпорядковувався [PERSON] товариства [PERSON], а [PERSON] товариства підпорядкувався Наглядовій раді. З трудових обов”язків [PERSON] як радника [PERSON] товариства з соціальних питань вбачається, що [PERSON] вирішував питання, які були пов’язані з соціальним розвитком трудового колективу, вирішенням соціально-побутових питань працівників, організацією зустрічей з колишніми працівниками – ветеранами фрунзенцями, що підтверджується наданими [PERSON] документами – заходами щодо проведення зустрічей, службовою запискою, порядком проведення зустрічей (а.с.60-65). Отже, акти про порушення трудової дисципліни не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки в них зазначений час прибуття та вибуття з робочого місця [PERSON] і при складанні цих актів не з”ясовувалося, які саме трудові обов’язки виконував [PERSON] в період відсутності на робочому місці, чи було це погоджено [PERSON] з безпосереднім керівником – [PERSON] товариства. Посилання на ці акти про порушення трудової дисципліни в обгрунтування звільнення позивача [PERSON] є безпідставними. Відповідно до заяви від 05.03.2013 року (а.с.39) [PERSON] звернувся до [PERSON] Товариства [PERSON] щодо надання йому відгулу на 06 березня 2013 року за раніше відпрацьований час. [PERSON] товариства погоджено надання відгулу [PERSON] на 06.03.2013 року, що підтверджується резолюцією [PERSON] на заяві [PERSON] (а.с.39). Свідок [PERSON] – керуючий справами апарата [PERSON] підтвердив, що 05.03.2013 року [PERSON] передав заяву про надання відгулу. Оскільки [PERSON] товариства не було на роботі, заява [PERSON] разом з іншою кореспонденцією була передана [PERSON] через водія, і 06.03.2013 року водій привіз з підпису [PERSON] цю кореспонденцію, серед якої була і погоджена [PERSON] заява [PERSON] на відгул. [PERSON] безпосередньо погоджував свій відгул з [PERSON] Накази про надання відгулів в апараті [PERSON] не оформлялися. Свідок [PERSON] підтвердила, що заяву про надання відгулу [PERSON] підписував [PERSON] товариства [PERSON] Отже, суд не має підстав ставити під сумнів погодження відгулу [PERSON] з [PERSON] товариства [PERSON] Сумніви представника відповідача, щодо справжності підпису [PERSON] на заяві [PERSON] від 05.03.2013 року, ніяким чином не обгрунтовані і спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини. [PERSON] подав [PERSON] товариства заяву про надання йому відгулу і надання позивачу відгулу на 06.03.2013 року було погоджено [PERSON] Отже, [PERSON] був у відгулі не самовільно, а з дозволу свого безпосереднього керівника. Доводи представника відповідача щодо порушення правил ведення Інструкції про табельний облік, оскільки проти фамілії [PERSON] в табелі обліку робочого часу запис « 80», який ставиться у випадку надання відгулу, відсутній, судом не можуть бути взяті до уваги. Позивач [PERSON] не є особою, відповідальною за ведення обліку робочого часу, ведення Журналу обліку відгулів в апараті [PERSON] товариства. Відсутність необхідної відмітки в табелі обліку робочого часу у разі надання відгулу, яка не проставлена особою, що веде табель обліку робочого часу, не є доказом, що позивач скоїв прогул 06.03.2013 року. Позивач не відповідає за видання наказів про надання відгулів в апараті [PERSON], тому відсутність наказу про надання відгулу позивачу також не є доказом, що позивач [PERSON] скоїв прогул 06.03.2013 року. Згідно з п.п.3.1, 4.1 Положення про порядок надання працівникам товариства відгулів табельники структурних підрозділів зобов”язані вести облік наявності у працівників відгулів та їх використання, керівники структурних підрозділів несуть відповідальність за своєчасність надання працівникам відгулів у відповідності з цим Положенням. Згідно з Положенням про порядок надання працівникам товариства відгулів для отримання дозволу на надання відгулу працівника товариства завчасно готує письмову заяву в довільній формі на ім”я керівника структурного підрозділу з зазначенням дати надання відгулу. Цю заяву візує безпосередній керівник. Прогул – це різновид порушення трудової дисципліни і передбачає вину працівника. Доводи представника відповідача, що позивач не міг використати відгул за відпрацьований час 23.06.2012 року, оскільки це був робочий день для всіх працівників товариства, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з Положенням працівник лише зазначає в заяві, на який день він просить надати відгул, а за який саме відпрацьований час чи в рахунок наступного відпрацювання надається відгул, вирішує керівник підрозділу. Позивачем [PERSON] дотримані вимоги цього Положення, і відповідно [PERSON] не може відповідати за оформлення в належній формі йому відгулу його керівником та табельником. Як вбачається з табелю обліку робочого часу по підрозділу (№296) [PERSON] (а.с.122) в березні 2013 року [PERSON] був відсутній на роботі лише в вихідні та в святкові дні. Судом не можуть бути взяті до уваги і посилання представника відповідача на використання [PERSON] посадової інструкції радника [PERSON] товариства з соціальних питань, яка містить ознаки підробленого документа, оскільки в посадовій інструкції зазначена організаційно-правова форма товариства як «Публічне акціонерне товариство», в той час як на момент її затвердження в березні 2011 року організаційно-правова форма товариства була «Відкрите акціонерне товариство». При прийнятті на роботу саме роботодавець, адміністрація товариства зобов’язана була забезпечити радника [PERSON] товариства з соціальних питань [PERSON] як працівника товариства посадовою інструкцією, затвердженою в установленому порядку, в якій повинні бути сформульовані його обов’язки. В своїй роботі [PERSON] керувався посадовою інструкцією, яка була надана йому після прийняття його на роботу. Свідок [PERSON] пояснював, що він готував посадову інструкцію для [PERSON] В посадовій інструкції радника [PERSON] з соціальних питань зазначено, що радник [PERSON] призначається на посаду і звільняється з посади наказом директора по роботі з персоналом за погодженням з [PERSON] товариства (а.с.23-26). Це положення було дотримано при прийнятті [PERSON] на роботу. Згідно з п.1.3 цієї посадової інструкції радник [PERSON] з соціальних питань підпорядковується безпосередньо [PERSON] товариства. Режим роботи за згодою сторін встановлюється [PERSON]. Згідно з ч.3 ст.252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації, його керівників, профспілкового представника, крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки. Адміністрація ПАТ «Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе» зверталася за отриманням згоди на звільнення члена профкому [PERSON] до виборного органу первинної профспілкової організації та Сумського обласного комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки України, на що була отримана мотивована відмова у наданні згоди на звільнення. З виступів членів профкому об”єднаної первинної профспілкової організації (а.с.80-87) вбачається, що при розгляді подання було встановлено, що [PERSON] звертався 05.03.2013 року з заявою про надання йому відгулу до свого керівника – [PERSON], надання йому відгулу погоджено [PERSON] товариства, а за правильність ведення табеля обліку робочого часу та надання відгулів відповідає безпосередній керівник. Сумський обласний комітет профспілки працівників машинобудування та металообробки на своєму засіданні відмовив в наданні згоди на звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України, оскільки факт прогулу спростовується табелем обліку робочого часу за березень 2013 року та заявою [PERSON] про надання відгулу на 06.03.2013 року (а.с.89). Отже, звільнення [PERSON] всупереч відмови профспілкових органів в наданні згоди на звільнення є незаконним. Позивач [PERSON] є членом Центрального комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки України (а.с.15) та членом [PERSON] Федерації професійних спілок України (а.с.16). Частиною 2 ст.252 КЗпП України передбачено, що зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення з підстав, передбачених пунктом 4 ст.40 КЗпП України є дисциплінарним стягненням. З врахуванням положень ч.2 ст.252 КЗпП України звільнення [PERSON] за ініціативою адміністрації мало бути проведене лише за умови отримання попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого він є. [PERSON] звернення адміністрації товариства перед звільненням [PERSON] до Президії Центрального комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки України та до [PERSON] Федерації професійних спілок України не надходило. Під час розгляду трудового спору Президія Центрального комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки України розглянула питання щодо згоди на звільнення [PERSON] і своює постановою відмовила у наданні згоди на звільнення [PERSON] за прогул за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.136-138). Отже, судом встановлено, що [PERSON] був звільнений без законної підстави за п.4 ст.40 КЗпП України, без погодження з [PERSON] товариства, всупереч відмови профспілкових органів в наданні згоди на звільнення [PERSON], без згоди Центрального комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки України, без згоди [PERSON] Федерації професійних спілок України і він підлягає поновленню на посаді радника [PERSON] товариства з соціальних питань згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України. Згідно з наказом №414 від 22.11.2013 року з 22.11.2013 року ліквідований структурний підрозділ ПАТ «Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе» - «Апарат Президента» у зв’язку зі змінами в організації виробництва і праці. Оскільки згідно з цим наказом працівники Апарату [PERSON] попереджаються за два місяця про наступне вивільнення і на даний час працівники Апарату [PERSON] продовжують обіймати свої посади, суд не вбачає перешкод для поновлення позивача на посаді радника [PERSON] товариства з соціальних питань. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З відповідача на користь [PERSON] належить стягнути середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу – з 04.04.2013 року на час ухвалення рішення 23.12.2013 року. Згідно з п.2 постанови КМУ “Про порядок обчислення середньої заробітної плати” від 08.02.1995 року №100 із змінами та доповненнями середньомісячна заробітна плата обчислюється за два останні місяці – лютий, березень 2013 року, що передують звільненню. Згідно довідки відповідача (а.с.12) заробітна плата [PERSON] за лютий 2013 року становить 17364,67грн., за березень 2013 року становить 17364,67грн. Кількість робочих днів [PERSON] за лютий 2013 року становить 20 днів, березень 2013 року – 20 днів Відповідно до п.8 цієї Постанови середньоденна заробітна плата позивача становить (17364,67грн.+17364,67грн.) : (20+20) = 868,23грн-середньоденна заробітна плата. Середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу з 04.04.2013 року по 23.12.2013 року включно становить 156 281грн.40коп. (868,23грн. х 180дн.=156281,40грн., кількість робочих днів з 05.04.2013 року за квітень 2013 року – 18 днів, в травні – 19 днів, в червні – 18 днів, в липні – 23 дні, в серпні – 21 день, в вересні – 21 день, в жовтні – 23 дні, в листопаді – 21 день, в грудні – 16 днів). Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 156 281грн.40коп. Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв’язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконним звільненням з роботи позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях у зв’язку з втратою роботи, що потягло за собою вимушені зміни у його життєвих стосунках, призвело до душевних страждань, оскільки він має значний трудовий стаж роботи в товаристві, більше 40 років, багато років обіймав посаду голови профкому ВАТ «Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе». заподіяна шкода її діловій репутації. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з суті позовних вимог, порушення відповідачем законних прав позивача, характеру та тривалості моральних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль до організації свого життя та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 600 грн. в відшкодування моральної шкоди. Акти про порушення трудової дисципліни від 27.02.2013 року, від 01.03.2013 року, від 04.03.2013 року, від 05.03.2013 року, від 06.03.2013 року використовуються відповідачем як письмові докази. Згідно з ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Отже, акти відповідач використовує як докази у справі. Судом надана правова оцінка цим доказам. Цивільним процесуальним законодавством не передбачено визнання незаконними доказів у справі. Підстав для задоволення позову в частині визнання недійсними актів про порушення трудової дисципліни суд не вбачає. З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним визнати незаконним наказ №2011-ВК від 04.04.2013 року Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім.М.В.Фрунзе» про звільнення [PERSON], поновити [PERSON] на посаді радника [PERSON] ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім.М.В.Фрунзе» з соціальних питань, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім.М.В.Фрунзе» на користь [PERSON] 156281грн.40коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску. Суд вважає необхідним стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім.М.В.Фрунзе» на користь [PERSON] 600 грн. в відшкодування моральної шкоди. Підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе» на користь держави 1792грн.21коп. судового збору.

Outcome: partial