Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-21 00:00:00

Позивач 03.04.2013 року звернулася до відповідача із зазначеним позовом та просила постановити судове рішення, яким стягнути з останнього на утримання їх спільного повнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, посилаючись на те, що їх син є студентом 3 курсу денного відділення Жовтоводського промислового коледжу Дніпропетровського університету ім.. [PERSON] і до часу його закінчення 30.06.2014 року потребує матеріальної підтримки відповідача, яку останній у добровільному порядку не надає. У судове засідання позивач не зявилась. У письмовій заяві просила розглянути справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Відповідач також у судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином, позов визнав, не заперечував проти розгляду справу у його відсутність Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Закон - ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України - встановив, що : -якщо повнолітній син чи дочка продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки забовязані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. -право на утримання припиняється у разі припинення навчання. -право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає дочка, син, або самі дочка та син, які продовжують навчання. -суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі, або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. -при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків інші істотні обставини, а також можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком. Таким чином, із аналізу перелічених вимог закону, необхідно зробити висновок, що батьки забовязані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, але за умови, якщо вони мають таку можливість. У судовому засіданні із досліджених копії свідоцтв про укладення шлюбу, народження, довідки з навчального закладу (а.с. 6, 7, 8) судом безспірно встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, від шлюбу мають спільного повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на момент предявлення позову до суду є студентом третього курсу денного відділення Жовтоводського промислового коледжу Дніпропетровського університету ім. О.Гончара, який він закінчить 30.06.2014 року. Із пояснень позивачки, викладених в позовній заяві, суд встановив, що до повноліття сина відповідач сплачував на користь позивача аліменти на утримання сина, а на теперішній час матеріальним утриманням вже повнолітнього сина [PERSON] мати дитини займається сама, самостійно забезпечуючи його життєдіяльність під час навчання у навчальному закладі. Син [PERSON] своїх доходів не має. Саме тому, на думку позивача, відповідач також забовязаний приймати участь в утриманні свого повнолітнього сина. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач має бути зобовязаний судовим рішенням надавити сину матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частки від усіх видів своїх доходів до закінчення ним навчання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи наведене,

Outcome: approved