Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю, встановлення факту володіння квартирою, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 вересня 1962 його мати [PERSON] уклала шлюб з його батьком [PERSON] та прийняла його прізвище [PERSON]. 30 січня 1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. У період знаходження в зареєстрованому шлюбі його батько вступив до житлово-будівельного кооперативу з метою придбання двокімнатної квартири [ADDRESS], внески за яку було виплачено у повному обсязі у 1984році за рахунок спільного сімейного бюджету. 15 травня 1986р. його мати уклала шлюб з [PERSON] та прийняла його прізвище. [INFO] [PERSON] помер. 26 лютого 1994року його батько зареєстрував шлюб з [PERSON]. [INFO] померла його мати [PERSON]. Після смерті його матері відкрилась спадщина у вигляді 10/100 частин квартири [ADDRESS], яку він прийняв у встановлений законом строк та на яку отримав свідоцтво про право спадщину за законом. Право власності на спадщину у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] після смерті матері юридично він оформити не зміг, оскільки право власності на квартиру не зареєстровано. [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 12 частки квартири [ADDRESS]. Після смерті батька він звернувся до приватного нотаріуса [PERSON], проте частку на спадщину не оформив у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS]. Вважає, що оскільки квартира належить його батькам на праві спільної сумісної власності, у яких їх частки є рівними, то він має право на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті матері та на 14 частину цієї ж квартири після смерті його батька. Просив суд визнати квартиру [ADDRESS] об»єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], встановити факт володіння [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності квартирою [ADDRESS], визнати за ним право власності на ? частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. [PERSON] також звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування позовних вимог вказавши що в період з 1970р. по 1985р. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають спільного сина [PERSON]. 24 квітня 1985року народний суд Ленінського району м. Донецька постановив ухвалу, якою затвердив мирову угоду, відповідно до якої [PERSON] не претендує на розподіл квартири [ADDRESS], а [PERSON] зобов»язується виплатити [PERSON] грошову компенсацію ? частини квартири в сумі 2305 рублів. Відповідно довідки судового виконавця [PERSON] сплатив [PERSON] вказану суму. 26 лютого 1994року його мати [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. 19 липня 1994року залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої донецької нотаріальної контори, згідно якого у випадку своєї смерті все своє майно, в чому б воно не складалось буде належити [PERSON] Після смерті [PERSON] його мати 07 листопада 2012року звернулась до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом. За запитом нотаріуса КП БТІ м.Донецька видало довідку від 09.11.2012року згідно якої вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] за померлим [PERSON] не зареєстроване. Крім його матері, заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подав син померлого - [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, проте свідоцтво про право власності не отримала у зв»язку зі спором щодо спадщини та у зв»язку зі смертю. Після смерті своєї матері [PERSON] він звернувся до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вважає, що після смерті матері [PERSON] він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом та має право на отримання спадщини та визнання за ним права власності на всю спірну квартиру. Просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, що прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Ухвалою суду від 17 вересня 2013 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] об»єднані в одне провадження. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення згідно обставинам, викладеним у позові. Позовні вимоги [PERSON] визнав в частині визнання за останнім права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В іншій частині просив у задоволенні позову відмовити. Представник [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] визнала в частині визнання за останнім права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В іншій частині просила у задоволенні позову відмовити та пояснила, що подружжям [PERSON] та [PERSON] не було вирішено питання щодо поділу суми пайових внесків (паєнакопичення) ані в шлюбі, ані після його розірвання, спірна квартира залишилась об»єктом спільної власності подружжя, оскільки до прийняття Закону України «Про власність» вони мали право лише на пайові внески, а не на квартиру. Також пояснила, що відповідно до Витягів із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) дані щодо наявності заповіту, складеного [PERSON] відсутні, тому [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва не з підстав наявності заповіту, а з підстав відсутності правовстановлюючого документу на квартиру. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позові. Позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник [PERSON]- адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі та просив у задоволенні позову відмовити. Позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що рішенням народного суду Ленінського району м. Донецька від 24 квітня 1985року затверджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON], за якою [PERSON] на розподіл квартири не претендує, за що отримала кошти в сумі 2306рублів., що підтверджується довідкою судового виконавця. Також пояснив, що при житті [PERSON] склав заповіт на ім»я [PERSON], у зв»язку з чим [PERSON] має право на визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Представник третьої особи - Житлово-будівельний кооператив «Сталь-1» у судове засіданні не зв»явився, причина неявки суду невідома, про час та дату слухання справи повідомлялись належним чином. Третя особа - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явився, причину неявки суду не повідомив, направив до суду завірену належним чином спадкові справи після смерті [PERSON], [PERSON] Представник третьої особи - Четвертої донецької державної нотаріальної контори у судове засідання на неодноразові виклики суду не з»явились, причина неявки суду не повідомили, про час та дату слухання справи повідомлялись належним чином. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою померлого [PERSON], була з ним у добрих довірливих стосунках. Також добре знала та часто спілкувалась з першою дружиною брата [PERSON] та з другою дружиною [PERSON]. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] її брат [PERSON] разом придбали квартиру [ADDRESS] та сплачували за неї кошти. [PERSON] завжди казав, що вказана квартира повинна залишитись його єдиному сину [PERSON]. Щодо заповіту, складеного [PERSON], а також мирової угоди щодо розподілу квартири їй нічого не відомо. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона добре знайому з померлим [PERSON], оскільки знаходиться у дружніх стосунках з ним з самого дитинства. Вона часто з ним спілкувалася та приходила в гості. Також вона добре знала першу дружину [PERSON] - [PERSON] та другу дружину [PERSON]. Також вона пояснила, що 12.10.2012року у [PERSON] був День народження, на яке вона була запрошена, де [PERSON] їй пояснив, що дуже хворіє. На її запитання щодо квартири він запевнив її, що вона дістанеться його сину [PERSON], оскільки він в нього єдиний син. Щодо заповіту та мирової угоди їй нічого не відомо, оскільки [PERSON] нічого їй про це не казав. Суд, вислухавши пояснення позивачів та їх представників, свідків, дослідивши матеріали судової справи, матеріали спадкових справ, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] також підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 05 вересня 1962року зареєстрували шлюб, що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00011662631 від 23 січня 2013року (а.с.10). Від шлюбу мають сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). У період знаходження в зареєстрованому шлюбі [PERSON] вступив до житлово-будівельного кооперативу «Сталь-1» з метою придбання двокімнатної квартири [ADDRESS], пай за яку був повністю сплачений у 1984 році, що підтверджується довідкою ЖБК «Сталь-1» (а.с.20). 15 травня 1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Оскільки отримання спірної квартири та виплата за неї паю відбулися у 80-х роках минулого століття, суд вважає за необхідне застосовувати законодавство, яке діяло на момент виникнення цих правовідносин. За змістом п.п.27,28 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №186 від 30.04.1985р., ст.ст.141,145 Житлового кодексу Української РСР особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається в безстрокове користування окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім»ї, суми її пайового внеску та граничного розміру жилої площі. Надання квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться в межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. За наданими суду доказами підтверджуються обставини, що [PERSON] була надана у безстрокове користування двокімнатна квартира, загальною площею 48,8кв.м. із розрахунку на проживання в ній члена житлово-будівельного кооперативу та його сім»ї. 24 квітня 1986року народним судом Ленінського району м. Донецька затверджена мирова угода, укладена між [PERSON] та [PERSON], за якою: [PERSON] не претендує на розподіл квартири за адресою: [ADDRESS] та виділ їй в натурі жилої площі, кімнату розміром 17,2 кв.м. [PERSON] зобов»язується протягом трьох днів сплатити [PERSON] ? вартості квартири в грошовій компенсації розміром 2305рублів, 67 копійок. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл паю та квартири в ЖБК «Сталь-1» припинено. Рішення набрало законної сили 04.05.1986 року (а.с.63). Згідно довідки судового виконавця Ленінського районного народного суду від 25.04.1986 року позов в сумі 2306 рублів за мировою угодою від 24 квітня 1986року був виплачений [PERSON] в повному обсязі (а.с.64). Згідно довідки КП «БТІ м.Донецька» право власності на нерухоме майно за [PERSON] не зареєстроване (а.с.68). Відповідно п.43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №186 від 30.04.1985р. поділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а при відсутності згоди - за рішенням суду. Між тим, суд звертає увагу, що [PERSON] пайовий внесок за квартиру був повністю сплачений у 1984 році, а Закон УРСР «Про власність», за яким член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, був уведений у дію лише з 1991року. Отже до 1991року, [PERSON] не мав право власності на квартиру [ADDRESS], а тільки право постійного користування. Проте, рішення Ленінського народного суду м. Донецька 04.05.1986року набуло законної сили, сторонами оскаржено не було. Враховуючи, що судове рішення є обов»язковим для виконання всіма особами в Україні, то воно також обов»язкове для суду, який розглядає справу в частині певних фактів та правового становища сторін. Тому рішення суду (у справі, яка розглядається) не повинно суперечити рішенню суду від 24 квітня 1986 року (а.с.63). З огляду на вищевказане, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання квартири спільною сумісною власністю, встановлення факту володіння квартирою на праві спільної сумісної власності є такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, який повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включаються відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та насадження. Відтак, померлий [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS]. 30 січня 1986 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та прийняла його прізвище - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.11) 26 лютого 1994 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], яка прийняла його прізвище, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу (а.с.67). 19 липня 1994року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої донецької державної нотаріальної контори за реєстровим №1-2819, згідно якого на випадок своєї смерті [PERSON] все належне йому майно, в чому б воно не складалось, де б воно не знаходилось, все те, що буде йому належати на день смерті, він заповідає [PERSON] (а.с.145). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13). Після її смерті спадкоємцями першої черги за законом є син - [PERSON], оскільки чоловік [PERSON] помер [INFO] Після смерті матері [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до Четвертої державної нотаріальної контори м. Донецька з заявою про прийняття спадщини та юридично оформив право власності на частку спадкового майна у вигляді 10/100частин квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 20.03.2008р. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.16). Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини за заповітом 07 листопада 2012року звернулась його дружина [PERSON], а також у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини за законом 30 січня 2013року звернувся його син [PERSON] (а.с.17). Приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 07 листопада 2012року заведена спадкова справа №53677533 (а.с.26). Свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом/постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій [PERSON] не отримала, оскільки [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.140, 142). Після її смерті у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини 20.02.2013 року звернувся її син [PERSON]. Родинний зв»язок між [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.134, 135). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] заведена спадкова справа №33315663 від 20.02.2013р. (а.с.125). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №33315595 від 20.02.2013року інформація щодо заповітів/спадкових договорів після смерті [PERSON] відсутня. 16 лютого 2013року [PERSON] знов звернувся до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] Відповідно до Постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій №165/02-14 від 16.08.2013р. [PERSON] приватним нотаріусом донецького міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] так як не надані оригінали правовстановлюючого документа. Оцінюючи наданий [PERSON] заповіт суд враховує наступне. Заповіт це односторонній правочин, який є посмертним розпорядженням особи про своє майно, правові наслідки за цим правочином наступають після смерті заповідача. Тому до правовідносин щодо реалізації заповіту необхідно застосовувати норми законодавства, які діють на момент оформлення права на спадщину. Загальні вимоги до повіту викладені у ст. 1247 ЦК України, відповідно до ч. 4 якої заповіти підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі. Згідно до вимог підпункту 2.2. п.2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. №296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У підпункті 5.1. п. 5 Порядку, передбачено, що при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Порядок створення Спадкового реєстру заповітів та спадкових справ, внесення до нього відомостей, отримання інформації врегульований наказом Міністерства юстиції України №51/5 від 17.10.2000року «Про Спадковий реєстр», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.10.2000р. №714/4935; Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів, що ратифікована Законом України від 10.07.2010р.; постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011р. №491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі»; Наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011р. №1810/5 «Про затвердження Положення про Спадковий реєстр», зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №831/19569. Так, Наказом Міністерства юстиції України №51/5 від 17.10.2000р. затверджено Положення про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ (п.1 наказу); зобов'язано органи юстиції, державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в строк до 01.05.2001 забезпечити реєстрацію в Єдиному реєстрі заповітів, складених та посвідчених, змінених у встановленому законодавством порядку, заведених спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину до 01.12.2000 відповідно до розділу 4 Положення про Єдиний реєстр (п. 6 наказу); встановлено з 01.05.2001 обов'язкову перевірку наявності (відсутності) заповіту та наявності (відсутності) заведеної спадкової справи за даними Єдиного реєстру згідно з пунктами 2.4, 3.3 Положення про Єдиний реєстр (п.7 наказу). У перехідних положеннях «Положення про спадковий реєстр», затвердженого наказом Міністерства юстиції «Про Спадковий реєстр» №51/5 від 17.10.2000р. було передбачено, що заповіти, складені та посвідчені в установленому законодавством порядку, заведені спадкові справи до введення в дію Єдиного реєстру підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі. Відповідно до п.1 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011р. №491, спадковим реєстром є електронна база даних, яка містить відомості про посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) заповіти і спадкові договори, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину. Порядок внесення до Спадкового реєстру відомостей про посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) заповіти і спадкові договори визначається Мін'юстом. Держателем Спадкового реєстру є Мін'юст, що забезпечує його функціонування і виконує функції національного органу. Відповідно до п 2.5. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 07.07.2011р. №1810/5, заповіти, посвідчені нотаріусами, консульськими установами, посадовими і службовими особами, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат", до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру підлягають обов'язковій державній реєстрації. Таким чином, презумпція правомірності заповіту має місце лише у випадку реєстрації даного заповіту у Спадковому реєстрі. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №32284398 від 07.11.2012року інформація щодо заповітів/спадкових договорів після смерті [PERSON] відсутня. Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №32999362 від 28.12.2012р. інформація щодо заповітів/спадкових договорів після смерті [PERSON] відсутня. Відповідно до Постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій №262/02-14 від 13.11.2013р. [PERSON] приватним нотаріусом донецького міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], з причини відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, а не з причини наявності заповіту. За змістом частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, наведене суд при вирішення справи не приймає до уваги наданий відповідачем заповіт, оскільки такий доказ не може бути покладений в основу судового рішення. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) і яке здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1258,1261,1262 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у першу чергу право на спадкування мають дружина (чоловік) та діти спадкодавця. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, [PERSON] прийняв спадщину у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на 1/2 частини квартири. [PERSON] прийняв спадщину у порядку спадкування за законом на ? частину квартири після смерті матері [PERSON] Враховуючи вищезазначені норми матеріального та процесуального права, оцінивши всі надані сторонами докази та вислухавши пояснення, суд виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідним визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ? частини квартири [ADDRESS]. Суд також вважає за необхідне, враховуючи часткове задоволення позовних вимог [PERSON] стягнути з нього на користь держави частину судового збору, який повинен бути сплачений при подачі позову, у розмірі 813 гривень 15 копійок, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ч.3 ст.384, ст. 1247, ч. 5 ст. 1268, ст. 1216, ст. 1217, ст.1258, ст. 1261, ст. 1262 ч.ч.1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст.1269 ЦК України, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.141,145 Житлового кодексу Української РСР, п.43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №186 від 30.04.1985р., підпункту 2.2. п.2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. №296/5, Наказу Міністерства юстиції України №51/5 від 17.10.2000р.,

Outcome: partial