Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач, Кредитна спілка «Аккорд», звернулось 19 листопада 2012 року до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № В-33854 від 19 грудня 2007 року в сумі залишок кредиту: 10 054,49 гривень; залишок процентів: 14 516,58 гривень; нараховані штрафні санкції: 1500 гривень; інфляційна складова та 3% річних: 15 542, 81 гривень, а всього 41 613,88 гривень, а також стягнути з відповідача судовий збір. Свої позовні вимоги Кредитна спілка «Аккорд» обґрунтовує тим, що 19 грудня 2007 року між Кредитною спілкою «Аккорд» та членом кредитної спілки «Аккорд» [PERSON], було укладено договір № В-33854. Згідно з п.п. 1.1. договору, кредитна спілка надала позичальнику кредит у розмірі 11 000 гривень. Отримання грошових коштів позичальником підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Відповідно до п. 2.2. договору позичальнику було надано право щомісячно сплачувати спілці нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах, передбачених рекомендованим графіком платежів (додаток №1 до договору кредиту). При дотриманні позичальником умов сплати кредиту, передбачених у рекомендованому графіку платежів, нарахування процентів є мінімальним: на залишок суми кредиту. Розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом передбачено п. 2.3. договору. Однак, всупереч договірним зобов'язанням, у встановлені рекомендованим графіком терміни позичальником не повернуто належні грошові кошти, в результаті чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до п. 3.2. договору, при порушенні строків сплати кредиту нараховується пеня в розмірі 0,5 % від суми остаточної заборгованості за кожний день прострочення. Заборгованість за тілом кредиту становить 10 054,49 гривень, за процентами становить 14 516,58 гривень, за встановленою рішенням кредитного комітету пенею 1500 гривень, що в сумі складає 26 071,07 гривень. Останній платіж за кредитним договором був проведений позичальником 25 липня 2012 року. Сума індексу інфляції та 3% річних складає 15 542,81 гривень. Так, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 41 613,88 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтривав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду, що строк давності за штрафними санкціями та за кредитом давно минув, а тому вважає вимоги позивача необґрунтованими. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про кредитні спілки», кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2007 року [PERSON] звернувся із заявою до КС «Аккорд» про прийняття його в члени кредитної спілки «Аккорд» (а.с.8). Цього ж дня, 19 грудня 2007 року [PERSON] звернувся до КС «Аккорд» із заявою про надання йому кредиту в розмірі 11000 гривень на строк до 19 грудня 2008 року. (а.с.9). Цього ж дня, 19 грудня 2007 року, між Київським відділенням Кредитної спілки «Аккорд» та [PERSON] було укладено договір № В-33854 (а.с.10). За умовами п.п 1.1. - 1.3. п.1 договору, спілка надає позичальнику кредит у розмірі 11 000 гривень 00 копійок. Об'єктом кредитування є побутові потреби. У процесі користування кредитом позичальник зобов'язується дотримуватись принципів кредитування: цільового характеру, повернення, платності та забезпеченості. Згідно п.п. 2.1., 2.3 п.2 договору, позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати спілці нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах не менше, відповідно вказаного у рекомендованому графіку платежів (додаток №1). Проценти за користування кредитом нараховуються спілкою на фактичний залишок суми кредиту, виходячи з розрахунку 0,14795 за кожний день користування кредитом. Відповідно до п.п. 3.2 п.3договору, при порушенні строків сплати кредиту, Спілка має право нараховувати пеню, а позивальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми остаточної заборгованості за кожен день Прострочення. Крім того, п.п. 4.1 п.4 договору встановлено, що позичальник підтверджує, що ознайомлений з «Положенням про кредитування членів СК «Аккорд» і зобов`язується його виконувати. Відповідно до п.п. 5.1 п.5 договору, цей договір діє з моменту його підписання та до повного його виконання сторонами. Відповідно до наданого розрахунку суми заборгованості за кредитним договором станом на 02 листопада 2012 року заборгованість відповідача становить 41613 гривень 88 копійок, яка включає в себе: 10 054 гривень 49 копійок - залишок кредиту; 14516 гривень 58 копійок - залишок процентів; 1500 гривень - нараховані штрафні санкції; 15 542 гривень 81 копійок - інфляційна складова та 3% річних (а.с.5-7). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Виходячи з вищезазначених приписів Закону та наявних вищенаведених у справі доказів, обставини справи вказують на порушення зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків з боку відповідача. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п.п. 5.1 п.5), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 19 грудня 2008 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 19 лютого 2008 року, а після 25 липня 2012 року - зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом спілка звернулася 19 листопада 2012 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (ст.2.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Як зазначено вище та встановлено судом, [PERSON] здійснив останнє та єдине погашення зі сплати основного боргу (тіла кредиту) - 19 січня 2008 року. Таким чином, саме з наступного, визначеного у графіку, нездійснення починальником погашення заборгованості за кредитом, позивач мав би дізнатися про порушення свого права та відповідно звернутися до суду з вимогами про захист порушеного цивільного права - отримання кредитної заборгованості. В той же час, з такими вимогами позивач звернувся до суду лише 19 листопада 2012 року, тобто пропустив загальний строк позовної давності та підстав для його поновлення судом не встановлено. В той же час, судом встановлено. що у період часу з 29 червня 2010 року по 25 липня 2012 року позичальник, [PERSON] здійснював погашення за кредитом - сплачував щомісячно суму нарахованих процентів у розмірі по 500 гривень щомісяця. За вимог ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, строк позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим процентам, переривався у зв'язку із сплатою відповідачем грошових коштів в рахунок їх погашення, а тому заперечення відповідача (представника відповідача) про застосування строків позовної давності до усіх вимог позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позивачем відповідачу також розраховано до сплати штрафні санкції за прострочення грошового зобов`язання, передбачені п.3.2 договору у вигляді пені на загальну суму 1500 гривень, а також інфляцію та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. В той же час, до даних вимог позивача слід застосувати строки позовної давності у відповідності до вимог ст. ст. 258, 266 Цивільного кодексу України, оскільки такі штрафні санкції розраховані позивачем поза межами строку позовної давності та включають в себе усю суму заборгованості як за тілом кредиту так і за процентами. Крім того, проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Як роз'яснено у пункті 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, а саме вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати процентів за договором № В-33854 від 19 грудня 2007 року в сумі 14516 гривень 58 копійок. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 214 гривень 60 копійок, що були сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням положень п.п.1.п.1.ч.2.ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial