Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення боргу за договором позики. Вимоги мотивовано тим, що [PERSON] отримала від позивача за договором позики грошові кошти в сумі 625 доларів США та 2 200 грн., які зобов'язувалася повернути за першою вимогою позивача, про що видала відповідну розписку. Відповідач на вимогу позивача гроші не повернув, не оспорюючи свого зобов'язання від його виконання ухилявся. За вказаних обставин позивач просив суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 7 195, 63 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився - надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, з підстав викладених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду вдруге не з'явився повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Письмових заперечень проти позову, будь-яких заяв та клопотань від нього не находило. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 11 серпня 2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 625 доларів США та 2 200 грн. Підтверджує цей правочин розписка (а.с. 7). Відповідно до зворотнього поштового повідомлення, [PERSON], 18 жовтня 2013 року отримала претензію про повернення суми боргу (а.с. 10 - 11). Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Тобто повернення суми позики позикодавцеві, у відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, є зобов'язанням позичальника за договором позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Невиконання [PERSON] грошових зобов'язань, згідно ч. 2 ст. 545 ЦК України, підтверджується наявністю в позивача оригіналу розписки. Повернення суми позики позикодавцеві, у відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, є зобов'язанням позичальника за договором позики. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Чинним цивільним законодавством (ч. 3 ст. 509, ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України) встановлено, що зобов'язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, повинні виконуватися належним чином в установлений строк. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні (ст. 524 ЦК України). Зі ст. 525 ЦК України слідує, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом - ч. 1 ст. 612 ЦК України. Чинним цивільно-процесуальним законодавством України (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України) на сторони покладається обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Розмір заборгованості викладений в позовній заяві, суд вважає обґрунтованим позивачем та не спростований. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до відхилених чи задоволених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Правову допомогу, згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Суд, дослідивши надані письмові докази, визнає факт невиконання [PERSON] грошових зобов'язань доведеним. Оскільки бездіяльністю відповідача порушуються цивільні права та інтереси позивача - вони підлягають захисту у спосіб примусового виконання боржником обов'язку в натурі. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при розгляді даної справи були понесені наступні судові витрати - по сплаті судового збору за подачу позовної заяви (29 жовтня 2013 року) до Каховського міськрайонного суду Херсонської області у розмірі 229,40 грн. (а.с. 2). Вимога позивача щодо відшкодування їй витрат, понесених на правову допомогу в розмірі 80 грн. відповідно до товарного чеку від 14 вересня 2013 року, складання вимоги (а.с. 12), не підлягає задоволенню. Вказані витрати понесені позивачем до подання позовної заяви, тому останні не є витратами на правову допомогу, що відповідає положенню ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК України. Враховуючи наведене суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума позики та, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені і документально підтвердженні останнім судові витрати (а.с. 2).

Outcome: partial