Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з даною позовною заявою до відповідача Великомостівської міської ради, свої вимоги мотивує тим, що 05.09.2008 року, на ім`я [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №474319, яка розташована по [ADDRESS] та надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно свідоцтва про право на спадщину серія ВМО №500512 від 03.03.2009р., посвідченого державним нотаріусом Великомостівської Державної нотаріальної контори Бойком І.Г., спадкоємцем всього майна [PERSON], який помер [INFO], стала його дочка [PERSON] Спадкове майно на котре видане згадане свідоцтво складається із житлового будинку [ADDRESS]. До будинку відносяться такі господарські будівлі: господарська будівля з літньою кухнею та гаражем цегляна - (Б), споруди №1-№3. Також, згідно свідоцтва про право на спадщину серія ВМХ №173000 від 03.03.2009р., посвідченого державним нотаріусом Великомостівської державної нотаріальної контори Бойком І.Г., спадкоємцем всього майна [PERSON], який помер [INFO], стала позивачка. Спадкове майно на котре видане згадане свідоцтво складається із земельної ділянки, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговуваня житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована в [ADDRESS]; земельної ділянки, площею 0,0493 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Великомостівської Міської Ради за №190 від 11.12.2009 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS], в межах власної присадиби, відповідно до містобудівних умов та обмежень. На згаданій попередньо земельній ділянці, що розташована по [ADDRESS], позивачем проведено будівництво нового житлового будинку. Будівництво згаданого житлового будинку відбулось без розробки та використання належно розробленої проектно-кошторисної документації. Відсутність належної проектно-кошторисної документації на новозбудований житловий будинок не дає можливості ввести даний будинок в експлуатацію та зареєструвати право власності. Зазначає, що на праві приватної власності належить земельна ділянка на котрій розташовано новозбудований житловий будинок та рішенням Виконавчого комітету Великомостівської Міської Ради за №190 від 11.12.2009 року, надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку, дотримано цільове використання, вважаю за можливе звернутись до суду, з метою визнання права власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, зазначає що під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Просить суд визнати за нею право власності на самочинно збудоване будинковолодіння, розташоване в [ADDRESS] та зобов`язати Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної Реєстраційної Служби у Сокальському районі зареєструвати за нею самочинно збудоване нерухоме майно розташоване в [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав в суд заяву у якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача Великомостівської міської ради в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без участі представника міської ради, позов визнав. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову представниками відповідачів, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. На підставі ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Вказане право власності позивач набула на підставі свідоцтва про право на спадщину №340 від 03.03.2009р. виданого Великомостівською державною нотаріальною конторою. Як встановлено з рішення виконавчого комітету Великомостівської міської ради №190 від 11.12.2009р. [PERSON], жительці [ADDRESS] надано згоду на будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] в межах власної присадиби, відповідно до містобудівних умов та обмежень. Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 05.10.2012р. встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] є двоповерховий та складається з п'яти житлових кімнат, трьох коридорів, двох кухонь, двох санвузлів. Загальна площа будинку становить 136,5 кв. м., житлова 67 кв.м. та допоміжна - 69,5 кв.м. Станом на 31.01.2012 р. вартість вказаного будинку становить 399 251 грн. Відповідно до звіту від 03.10.2012 р. наданого державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» Регіонального відділення у Львівській області встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] загальною площею - 136,5 м.кв., об'ємом - 475,0 кубм. відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливості його безпечної експлуатації. У відповідності до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом з цим, згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване майно, суди зобов'язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. П.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» на підставі ч.3 ст.376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК). Крім цього, відповідно до п. 3.1. р.3 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24.06.2011р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 р. за № 830/19568 прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Відповідно до п.4 ст.26 та ст.27 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації; затвердження проектної документації, виконання підготовчих та будівельних робіт. В судовому засіданні встановлено, що позивачка згідно свідоцтва про право на спадщину серія ВМХ №173000 від 03.03.2009р. посвідченого державним нотаріусом Велиомостівської державної нотаріальної контори Бойком І.Г., є спадкоємцем земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка надана для будівництва та обслуговуваня житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована в [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Позивачка зверталася у встановленому законом порядку до інспекції ДАБК у Львівській області про прийняття забудови до експлуатації, однак їй було відмовлено у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації. В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що під час будівництва житлового будинку, [PERSON] не допущено порушень будівельних норм та правил, а також не порушено права інших осіб. Таким чином, позовна вимога про визнання за [PERSON] право власності на на самочинно збудоване будинковолодіння, розташоване в [ADDRESS] підлягає до задоволення. Разом із тим, що стосується позовної вимоги про зобов'язання Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної Реєстраційної Служби у Сокальському районі зареєструвати за позивачем право власності на будинок, суд відмовляє у задоволенні даної вимоги, оскільки згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», саме до повноважень органу державної реєстрації прав входить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. В свою чергу, згідно п.5 ч.1 ст. 19 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Крім цього, відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна. Згідно матеріалів справи встановлено, що ціна позову (вартість будинковолодіння) становить 399 251 грн. Частиною 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. З оглянутої квитанції встановлено, що [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплатила судовий збір в розмірі 114,71 грн. Таким чином з позивача [PERSON] слід стягнути в дохід Держави 3 326,29 грн. недоплаченого судового збору.

Outcome: partial