Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в квартирі. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 12.07.2000 року між ним та [PERSON] було розірвано шлюб, у зв'язку з чим були припинені шлюбно-сімейні стосунки. Після розірвання шлюбу за рішенням Лисичанського міського суду проводились стягнення аліментів з його доходів на утримання доньки, [PERSON], від спільного шлюбу з [PERSON]. Згідно з договором дарування квартири від 27.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON]., в реєстрі за № 4348, йому у право приватної власності надійшла двокімнатна квартира [ADDRESS]. 22.11.2002 року, за проханням [PERSON], в якості тимчасових жильців, у вищевказане житлове приміщення були вселені та зареєстровані його колишня дружина та донька, які є відповідачами по справі, з метою створення сприятливих умов для життя та розвитку його доньки. У подальшому сімейно-шлюбні відносини не відновилися, спільного господарства не велось, він також продовжував сплачувати вищезазначені аліменти, побутові питання кожен вирішував самостійно. Проживання з [PERSON] носило тимчасовий характер та вона часто виїжджала строком до 3 місяців за межі міста Лисичанська Луганської області на заробітки, але підтримувала зв'язок за допомогою мобільного телефону, та через деякий час поверталась до дому за місцем реєстрації за вищезазначеною адресою. 25.10.2012 року [PERSON] зібрала свої особисті речі виїхала на заробітки до міста Києва та до теперішнього часу місцем реєстрації у квартиру за вищезазначеною адресою не повернулася. З розмов через мобільний зв'язок йому стало відомо, що вона повертатися за місцем проживання не бажає, приймати участь по утриманню квартири та оплати комунальних та інших послуг не бажає, на його неодноразові звернення з проханням самостійно знятися з реєстраційного обліку у його квартирі [PERSON] відмовлялася та вимагала сплатити їй невизначену суму у розмірі, яка буде достатньою для придбання нею іншої квартири для проживання окремо, а з квітня 2013 року вона припинила з ним будь-який зв'язок. Одразу після від'їзду [PERSON] на заробітки до міста Києва, 25.10.2012 року [PERSON] зібрала свої особисті речі та перейшла до постійного проживання до свого співмешканця на ім'я [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], та створила з ним сім'ю. Таким чином відповідачі за місцем постійної реєстрації не проживають без поважних причин, ними фактично вибрано інше місце проживання, будь-які їх особисті речі в квартирі відсутні. Всі обов'язки по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг та газопостачання, електроенергію, а також по ремонту та обслуговуванню квартири в даний час несе він сам. Наявність реєстрації відповідачів у належній йому квартирі позбавляє його можливості в повній мірі користуватися належними йому правами по утриманню житла та він несе додаткові обов'язки по її утриманню. У зв'язку з вищевикладеним просив визнати [PERSON], [INFO] року народження, такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку; визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив доводи, викладені у позові, та уточнив позовні вимоги, а саме: просив позовні вимоги в частині визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку залишити без розгляду. У решті частині позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд, уточнені позовні вимоги задовольнити та просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку в квартирі, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 114,70 та витрати на правову допомогу у розмірі 200 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав уточнений позов, факти, викладені у позовній заяві підтвердив та просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечувала. Пояснила, що позивач є її батьком, а відповідач [PERSON] є її матір'ю. Також зазначила, що [PERSON] дійсно вже тривалий час не проживає за адресою [ADDRESS]. Окрім цього, дана квартира є власністю її батька за договором дарування, а батько зареєстрував їх з матір'ю за даною адресою тимчасово. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає за адресою [ADDRESS]. За даною адресою вона проживає усе своє життя. Вона є сусідкою позивача. З позивачем вона знайома більше 5 років. Вона дуже добре знає дружину позивача - [PERSON] Їй відомо, що [PERSON] з вересня 2012 року не проживає за адресою: [ADDRESS]. Вона поїхала з дому і з того часу більше не поверталася. Інші сусіди їздять на заробітки, але через певний час повертаються до дому, а [PERSON] поїхала у вересня 2012 року і з того часу не поверталася. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживає за адресою [ADDRESS] Він є сусідом позивача, з яким він знайомий з 2003-2004рр. Він добре знає дружину позивача - [PERSON] Приблизно рік потому у вересня чи жовтні 2012 року вона поїхала і з того часу він її не бачив. Йому також відомо, що квартира зав адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу за договором дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Стаття 41 Конституції закріплює у нормі-гарантії, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України закріплює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 319 ЦК України регламентує наступне: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 321 ЦК України призюмує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Згідно з статтею 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Стаття 382 ЦК України дає легальне визначення квартири, тобто квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Стаття 386 ЦК України передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором дарування квартири від 27.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON]., в реєстрі за № 4348, громадянин [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 12 липня 2000 року Лисичанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, шлюб між громадянином [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний запис № 361. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 07 лютого 1995 року Лисичанським відділом РАГС у Луганської області, [PERSON] народилася [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис № 101. Батьком записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Виходячи із зазначеного, суд доходе висновку, що позивачу [PERSON] належить право вселення в свою квартиру інших осіб, передбачене ст. 65 ЖК України. Так, позивач, відповідно до статті 65 ЖК України, вселив у спірну квартиру свою колишню дружину [PERSON] Згідно з довідкою, виданою КП «ПАСПОРТНА СЛУЖБА» № 488 від 11.07.2013 року, у кварирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з довідкою, наданою председателем ЖСК № 2 від 10.07.2013 року вбачається, що [PERSON], [INFO] року народження, та [PERSON], [INFO], з кінця жовтня 2012 року не проживають за адресою: [ADDRESS] Як встановлено з пояснень позивача, існування реєстрації відповідача у квартирі позивача обмежує його права, так як він змушений сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача, яка у комунальних витратах участі не приймає. Судом також встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з кінця жовтня 2012 року. За таких обставин суд вважає, що позов, у частині про позбавлення права користування житловим приміщенням, заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, відповідач [PERSON] дійсно не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з кінця жовтня 2012 року, тобто понад 6 місяців, і судом не встановлено поважність причини відсутності [PERSON], у зв'язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню. Суд не може задовольнити вимоги позивача в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для подальшого зняття відповідача з реєстраційного обліку на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а тому вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасною та безпідставною. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає, що вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Отже до складу витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги повинні бути оформлені у встановленому законом порядку, а саме: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється з огляду на те, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. В даному випадку суд вважає, що позивачем доведено факт надання йому правової допомоги адвокатом [PERSON], оскільки 10.07.2013 року між адвокатом [PERSON] та громадянином [PERSON] був укладений договір про надання правових послуг алвоката. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1-3/13 від 10.07.2013 року вбачається, що від гр. [PERSON] прийнято за надання правової допомоги у вигляді складання позовної заяви 200 гривень, у зв'язку з чим зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] у повному обсязі. Згідно з квитанцією № 47 від 19.07.2013 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 114 гривень 70 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 114 гривень 70 копійок.

Outcome: partial