Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що 14 травня 2013 року відповідача засуджено за спричинення йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі з іспитовим терміном один рік. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2013 року вирок Талалаївського районного суду залишено без змін. Своїми діями відповідач [PERSON] спричинив позивачу моральну шкоду,яка полягає в моральних переживаннях в зв'язку з ушкодженням здоров'я. Позивач через протиправну поведінку відповідача був вимушений звертатись до медичних закладів, їздити в м. Чернігів на проведення додаткової експертизи. Своєю поведінкою відповідач порушив нормальні життєві зв'язки позивача, він не міг вести звичний спосіб життя. Розмір моральної шкоди позивачем оцінено в 3000 гривень, які позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] разом з понесеними судовими витратами. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав і просив задовольнити, поскільки відповідач спричинив йому моральні страждання і переживання своєю протиправною поведінкою. Внаслідок протиправних дій відповідача, за які його засуджено вироком суду 14 травня 2013 року, позивач зазнав моральних страждань, які полягли в порушенні його нормального життя, зверненню до лікувальних установ з приводу нанесених тілесних ушкоджень, вимушено проходив медичне обстеження в експертній установі м. Чернігова в рамках розслідування кримінальної справи. Тому позивач [PERSON] просить суд задовольнити позов та сягнути з відповідача на його користь спричинену відповідачем моральну шкоду та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов до нього [PERSON] не визнав, поскільки винним він себе не визнає, ніяких тілесних ушкоджень позивачу він не наносив, доказів того, що позивач лікувався, він не надав, ніяких гілок на дереві у позивача він не пиляв і взагалі ребро позивач поламав ще раніше до тих подій, про які йдеться у позові, тому просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч.4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що вироком Талалаївського районного суду від 14 травня 2013 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання в межах санкції статті у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнений від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком один рік (а.с. 5-9). З даного вироку вбачається, що 12 листопада 2010 року [PERSON] під час з'ясування особистих неприязних відносин із сусідом [PERSON], кинув у нього через паркан порожню скляну пляшку об'ємом 0,2 л та влучив нею в ліву частину грудної клітки [PERSON], спричинивши тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2013 року апеляційна скарга захисника [PERSON] в інтересах засудженого [PERSON] залишена без задоволення, а вирок Талалаївського районного суду від 14 травня 2013 року - без змін. Ухвала набуває законної сили негайно. (а.с. 10.12). З копії паспорта вбачається, що позивач [PERSON] народився 08 липня 1936 року (а.с. 4), тобто є особою похилого віку. Відповідач [PERSON] на виконання вимог ст. 60 ЦПК України ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав, його твердження про те, що він не спричиняв позивачу тілесних ушкоджень в рамках даної цивільної справи не розглядалось у відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України, так як питання чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою в рамках цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено вирок і який набрав законної сили, судом при розгляді цивільної справи не встановлюються. Таким чином, суд оцінює, що відповідач [PERSON] згідно вироку Талалаївського районного суду від 14 травня 2013 року, який на даний час набрав законної сили згідно положень чинного КПК України, визнаний винним у заподіянні тілесних ушкоджень позивачу [PERSON], а тому факт нанесення тілесних ушкоджень позивачу знаходиться в причинному зв'язку з протиправними діями відповідача, і не потребує доведення при розгляді даної справи. В силу ст. 61 ЦПК вирок Талалаївського районного суду від 14 травня 2013 року є обов'язковим при розгляді даного позову, як такий, що на час розгляду цивільної справи набрав законної сили, поскільки згідно ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення, та згідно ст. 533 КПК України, вирок, який набрав законної сили, обов'язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, і підлягають виконанню на всій території України. Згідно норм чинного цивільного законодавства України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.3 ст. 23 цього Кодексу розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Дане положення ЦК конкретизовано і в інших актах законодавства. Зокрема, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року із послідуючими змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя. Суд при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди повинен врахувати стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Як убачається з доводів позивача, йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях від фізичного болю у зв'язку із ушкодженням здоров'я, переживаннях у зв'язку з поїздками в експертні установи та до лікарів у похилому віці та оцінена позивачем у 3000 грн. Оскільки вина відповідача [PERSON] у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] є доведеною, тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, яка передбачена ст. 23 ЦК України, підлягають задоволенню. Суд приходить до переконання, що подія, яка спричинила позивачу моральну шкоду і заподіяла моральні страждання, сталася з вини відповідача [PERSON], який засуджений за заподіяння [PERSON] умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження. В зв'язку з протиправними діями відповідача позивач, що являється особою похилого віку, звертався за медичною допомогою, вимушено проводив медичне обстеження в судово-експертній установі в рамках розслідування кримінальної справи, вимушено з'являвся на виклики органів досудового розслідування та суду, чим було порушено його звичний спосіб життя. При цьому враховується ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних злочином, їх наслідки, тривалість досудового розслідування та розгляду справи в судах, що в сукупності тривало з листопада 2010 року до вересня 2013 року. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача - людини похилого віку, конкретну ситуацію, що склалась, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та приходить до висновку, що заявлений до стягнення позивачем розмір моральної шкоди - 3000 гривень - є достатньою грошовою компенсацією для відшкодування моральної шкоди, яку позивач отримав внаслідок злочину, вчиненого відповідачем, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, стягненню з відповідача підлягають і судові витрати, понесені позивачем та документально підтверджені, а саме - згідно квитанції, яка міститься в матеріалах справи, при подачі позову до суду [PERSON] сплачено 230 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved