Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

Представник позивача Долгарева Ольга Василівна звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить, з урахуванням уточнень, стягнути з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2007 року по 31.05.2013 року у розмірі 2085,07 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг за зазначений період, у зв'язку з чим виникла заборгованість. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином, просив справу слухати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала до суду клопотання, в якому просила застосувати строк позовної давності у три роки, у зв'язку з чим відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання. Відповідачі є наймачами жилого приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] та користуються послугами з центрального опалення та підігріву води, у з'язку з чим вони перебувають з позивачем у зобов'язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов'язки. Відповідно до розрахунків, які надані позивачем, заборгованість відповідачів за споживання послуг з теплопостачання складає 2085,07 грн. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власником квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, у ст. 256 ЦК України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся з позовом 25.07.2013 року, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2007 року по 31.05.2013 року, тобто включаючи період з 01.02.2007 року по 24.07.2010 року після спливу позовної давності. У позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.02.2007 року по 24.07.2010 року заявлена поза межами строку позовної давності, в зв'язку з чим сума заборгованості за цей період, не підлягає стягненню, оскільки як вбачається із заяви про відмову у позові, поданої відповідачем [PERSON], вона вказує, що КП «ХТМ» заявлено позовні вимоги з порушенням загального строку позовної давності, що розцінюється судом, як заява про застосування позовної даності. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за період з 25.07.2010 року по 25.07.2013 року, то така вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з розрахунку, який наданий представником позивача, заборгованості за споживання послуг з теплопостачання за період з 03.2009р. по 05.2013р. відповідачі не мають. Ця обставина визнається представником позивача по справі, а отже у відповідності до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Таким чином, відповідачі виконують покладені на них обов'язки щодо своєчасної оплати наданих послуг з опалення та підігріву води, тому сума заборгованості перед позивачем, не підлягає стягненню з відповідачів, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем не наведено доказів, що підтверджують наявність у відповідачів суми заборгованості. Відтак, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність законних підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачі немають боргових зобов'язань перед позивачем, на час звернення позивачем з позовом до суду. На підставі вищевикладеного та керуючить ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed