Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-23 00:00:00

Позивач Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мельнице-Подільський обласний комунальний дитячий будинок-інтернат, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що одинока мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яку згідно розпорядження міського голови Тернопільської міської ради від 29.05.2001 р. № 548 «Про влаштування малолітньої дитини» влаштовано в обласний спеціалізований Будинок дитини на повне державне утримання на виховання. Мати свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не проживає з дитиною, не займається її утриманням та вихованням, не піклується про розвиток свого сина та станом здоров'я, чим порушує права дитини. У зв'язку з цим, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] на користь малолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на мотиви викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомила та не подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлена належним чином і повторно не з'явилася у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мельнице-Подільського обласного комунального дитячого будинку-інтернату у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання представник третьої особи суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Батьками [PERSON], [INFO], являється [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 17.05.2001 р. відділом РАГС Тернопільської міської ради, актовий запис № 752. Відповідно до листа № 1343/22 від 13.08.2007 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, вбачається, що в актовому записі про народження дитини [PERSON], підставою запису відомостей про батька є заява [PERSON], згідно якої батько записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Актом від 15.05.2001 р., складеного в присутності головного лікаря Стебло П.Й., завідувачем відділом обсервації Кравцової Л.А., юриста Стус Н.Л., встановлено, що 10 травня 2001 року в обсерваційному відділенні пологового будинку громадянка [PERSON] народила дитину, в результаті чого, 14 травня 2001 року написала заяву, у якій просить передати її новонародженого сина в Будинок дитини на повне державне утримання та виховання, від своїх материнських прав на дитину відмовляється повністю. Згідно розпорядження міського голови Тернопільської міської ради від 29.05.2001 р. № 548 «Про влаштування малолітньої дитини» неповнолітнього [PERSON], [INFO] р. н., влаштовано в обласний спеціалізований Будинок дитини на повне державне утримання на виховання. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 22.03.2007 р. та медичного висновку № 7 від 20.07.2010 р., встановлено, що [PERSON], [INFO], є дитиною інвалідом із захворюванням ДЦП, подвійна спастична диплегія, важка форма з стійкою втратою функції ходу. Витягом з протоколу засідання опікунської ради при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] стосовно дитини [PERSON], [INFO] р. н., від 14.02.2013 р. № 40, захищаючи інтереси дитини, вирішили за доцільне позбавити громадянку [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до пунктів 1, 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є не забрання дитини з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач не цікавиться вихованням, навчанням, духовним та фізичним розвитком свого сина, матеріальної допомоги йому не надає, не спілкується з останнім та не проявляє до нього батьківської турботи. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини та її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, у зв'язку з чим, враховуючи інтереси дитини, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суду не подано доказів, якій б свідчили, що відповідач є працевлаштований, однак за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем може виконувати свої обов'язків по утриманню малолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги і відповідач не подала доказів про неможливість надати матеріальну допомогу, а тому, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі не меншому ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягнення судового збору у розмірі 229,40 грн. в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved