Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначила, що вона з 03.04.1970 року по 20.07.1970 року та з 29.05.1984року по 31.01.1989 року працювала фільтрувальником та сепараторником на рудозбагачувальній фабриці №1 ПівнГЗК (на теперішній час - Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат») згідно даних санітарно гігієнічної характеристики умов праці, підготовленої Тернівською райСЕС за №Ф-2/2-558 від 28.09.2004р., виконувала роботи, які характеризувались важкістю праці і запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК. З 01.02.1989 року по 16.10.2006 року вона працювала на ДФ 1 ПАТ «ПівнГЗК» машиністом конвеєра виробничої дільниці дроблення руди, виконувала роботи по обслуговуванню стрічкових конвеєрів, зайнятих транспортуванням руди, виконувала підсипку бункерів за допомогою автостел, здійснювала контроль за роботою основного та допоміжного устаткування. Перелічені вище роботи характеризувались важкістю праці через недосконалість робочого місця та неможливість застосування засобів малої механізації, а через недосконалість технологічного процесу подрібнення руди і несистематичного застосування комплексу пилоподавлення - впливом пилу на організм, рівень якого перевищував ГДК. Підсилюючим фактором був несприятливий мікроклімат, обумовлений технологічним процесом. Стаж за професією у цеху в умовах впливу шкідливих виробничих факторів склав 29 років 6 місяців. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, вона отримала хронічне професійне захворювання, а саме радікулопатія шийна та попереково-крижова на фоні нестабільності СЗ-С4, С4-С5 (антеспондилолістез СЗ, С4 на 0.2 см). L4-L5 (антеспондилолістез L4 на 0,5 см) з переважним ураженням корінців СЗ, С4, С5 та L4, L5 справа, стійким вираженим больовим синдромом, порушенням функції ходи, синдромом хребтової артерії, нейродистрофіею у вигляді двостороннього плечолопаткового та ліктьового пері артрозів (ПФС другого ст.) деф.артрозу колінних (ПФ другого ст..) та дрібних суглобів кистей. Хронічний бронхіт. ЛН першого ст., в результаті чого вона постійно змушена звертатись до лікарів за отриманням медичної допомоги. Згідно п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, професійне захворювання виникло в наслідок роботи, протягом 29 років 6 місяців в умовах шкідливих виробничих факторів. 22.04.2009 року за результатами первинного огляду на медико-соціальній експертній комісії їй, в зв'язку із професійним захворюванням було встановлено 3 групу інвалідності та визначено 50% втрати професійної працездатності, з 06 квітня 2009 року та безстроково і з необхідністю додаткових видів допомоги, що підтверджується відповідними довідками, копії яких додаються до позовної заяви. Таким чином, в результаті виконання покладених на неї трудових обов'язків у несприятливих умовах праці, вона отримала важке професійне захворювання, в результаті чого їй протипоказана важка фізична праця, робота в умовах впливу виробничого пилу та несприятливого мікроклімату. Рекомендовано «Д» нагляд щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, санаторно-профілактичне оздоровлення та санаторне-курортне лікування. Перебуваючи на лікуванні, вона не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю хвороби та особливостями її лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів у спині, руках та дихальних шляхів. Все це постійно і негативно позначається на моєму душевному стані. У зв'язку з професійним захворюванням було порушено її нормальні життєві зв'язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі із здоров'ям. Так як вона не може нормально, без допомоги ліків дихати, погано спить, втратила звичний ритм життя. Оскільки їй протипоказано фізичні навантаження, вона не має можливості бавитись із своїми онуками, так як не може підіймати вагу та енергійно рухатись. Дані обставини пригнічують її та завдають їй моральної шкоди, розмір якої, за тривалістю (отримані хвороби триватимуть до кінця її життя) істотністю життєвих змін (докорінне змінення звичного образу життя) вона оцінює у 70000,00 гривень та просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в її відсутність. Представник позивача [PERSON] наполягає на позовних вимогах позивача. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що згідно ст.237-1 КЗпП України підставою для виникнення матеріальної відповідальності є протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання однією із сторін трудового договору своїх обов'язків, яке спричинило заподіянню шкоди. Позивачу було створено всі умови для праці, а згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, професійне захворювання виникло в наслідок роботи, протягом 29 років 6 місяців в умовах шкідливих виробничих факторів. Також позивачем не надано доказів які б підтвердили факт причинення йому моральної шкоди, а розмір її відшкодування ні чим не обґрунтований, а тому просять в позові відмовити в повному обсязі. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 03.04.1970 року по 16.10.2006 року працювала у ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на різних професіях. машиністом конвеєра. Стаж за професією у цеху в умовах впливу шкідливих виробничих факторів склав 29 років 6 місяців, що підтверджується копією трудової книжки, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання і не оспорюється відповідачем - а.с.3-5, 6-7. За результатами первинного огляду від 22.04.2009 року та медико-соціальній експертній комісії їй, в зв'язку із професійним захворюванням було встановлено 3 групу інвалідності та визначено 50% втрати професійної працездатності, з 06 квітня 2009 року та безстроково і з необхідністю додаткових видів допомоги - а.с.10,11. Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 22.04.2009 р., право на відшкодування моральної шкоди виникло з 22.04.2009 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст.1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці» та акту про нещасний випадок, акту про розслідування нещасного випадку, виписок МСЕК, виписок із історії хвороби [PERSON] суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Строк позовної давності для звернення за захистом до суду не пропущений. Відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, або смертю. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманим ним трудовим каліцтвом встановлений в судовому засіданні. Позивач перенесла важку травму ноги, довготривале лікування, знаходиться на обліку та лікуванні травматолога, звільнення з роботи за станом здоров'я, після отриманих травм стан її здоров'я важкий, вона потребує подальшого лікування і спостереження, відчуває незручності у повсякденному житті, переносить фізичні страждання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 50% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ПАТ "Північний гірничозбагачувальний комбінат" на користь [PERSON] 15 000 гри у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial