Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення страхового відшкодування, в якій зазначила, що 08.10.2008 року між нею та ЗАТ СК «Кредо-Класик» (яке змінило назву на ПАТ «Страхова компанія «УНІКА») було укладено договір № 072001/4001/0000043 добровільного страхування її автомобіля Mitsubishi Lancer X 2,0, державний номер [NUMBER]. 30 травня 2011 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої її автомобіль зазнав пошкоджень. Факт ДТП був зафіксований працівниками ДАІ та аварійним комісаром фірми «Екліс», яка співпрацювала з ЗАТ СК «Кредо-Класик». 01.06.2011 року [PERSON] звернулась до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, рішенням страховика їй відмовили у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що нею надані свідомо неправдиві відомості про факт настання страхового випадку та невиконання умов договору в частині невжиття заходів, що зменшують збитки. Позивач звернулась до суду з позовом про визнання дій незаконними та стягнення страхового відшкодування. Рішенням суду її позов був задоволений частково: визнана неправомірною відмова ПАТ СК «УНІКА» у виплаті страхового відшкодування, викладена у листі №4662 від 29.11.2011 року. В частині стягнення страхового відшкодування, відмовлено, оскільки вказана вимога заявлена без дотримання порядку визначення розміру страхового відшкодування, передбаченого договором страхування, отже - була передчасною. З урахуванням рішень судів, позивачка знову звернулась до відповідача з вимогою здійснити страхове відшкодування, на що знову отримала лист про відмову у виконанні відповідачем умов договору, в тому числі щодо визначення розміру страхового відшкодування та його виплаті. З урахуванням викладеного, [PERSON] просила стягнути з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на її користь 115517,61 гривень страхового відшкодування та 13951,52 гривні пені. Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, пояснила, що страховик умисно не визначає розмір страхового відшкодування та безпідставно відмовляє в його виплаті. Представник відповідача позов не визнав повністю та пояснив, що страхове відшкодування не виплачено через те, що страхувальник [PERSON] умисно сфальсифікувала факт спрацювання подушок безпеки водія. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог не заперечував проти задоволення позову на користь позивача, оскільки заборгованість по кредитному договору відсутня. Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 08.10.2008 року між сторонами був укладений договір добровільного страхування на транспорті №072001/4001/0000043 (надалі Договор), згідно якого відповідач ПАТ СК «УНІКА» прийняв під страховий захист транспортний засіб позивачки [PERSON] - автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. Вигодонабувач за вказаним договором - ПАТ «ВТБ Банк» згідно кредитного договору № 071/2008 від 08.10.2008 року. Рішеннями Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2012 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 21 березня 2013 року були встановлені наступні обставини, які у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи: 30 травня 20111 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивачки [PERSON] - Mitsubishi Lancer 2.0, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], та автомобілем марки Dewoo Lanos, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] На місце ДТП був здійснений виїзд аварійного комісара компанії «Екліс», який виконав фотофіксацію місця пригоди, пошкоджень автомобіля, склав відповідні документи, в яких зазначено факт спрацювання подушок безпеки водія та водійської нижньої. 01 червня 2011 року позивачка [PERSON] звернулась до ПАТ СК «УНІКА» з заявою про виплату страхового відшкодування. 29 листопада 2011 року відповідач ПАТ СК «УНІКА» відмовило [PERSON] у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п.п. 11.1.3 та 11.1.6 Договору, а саме надання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку та порушення пункту 6.4.7 договору в частині вжиття заходів, щодо зменшення збитків, заподіяних при настанні страхового випадку. Дана відмова відповідача, викладена у листі №4662 від 29.11.2011 року, рішенням суду Центрального району м. Миколаєва від 28 листопада 2012 року була визнана неправомірною. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції зазначив, що вимога позивачки про стягнення 116098,10 гривень страхової суми без дотримання порядку визначення розміру страхового відшкодування, передбаченого Договором (п.п. 1.7, 10.1.14.2), є передчасною і на заявленій підставі (рахунку-фактурі) задоволенню не підлягає, що при усуненні зазначених перешкод не позбавляє її права вимоги в майбутньому. 25 березня 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до ПАТ СК «УНІКА» з письмовою вимогою про виплату страхового відшкодування у відповідності до умов Договору та рішень судів першої та апеляційної інстанції. 22 квітня 2013 року ПАТ СК «УНІКА» відмовило у виплаті страхового відшкодування з посиланням на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 березня 2013 року. Натомість суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 979 ЦК України та ст. 16 ЗУ «Про страхування» від 07.03.1996 року за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 1.7 Договору сторони узгодили порядок та умови розрахунку суми страхового відшкодування за варіантом №2. Вказаний варіант передбачений п.10.1.14.2.1 - розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі звіту (дослідження) експерта/оцінювача або розрахунку Страховика із застосуванням: 1)для транспортного засобу, на який поширюються гарантійні зобов'язання виробника/ імпортера/дилера - цін на запасні частини та вартості нормо-години СТО, яка підтримує гарантійні зобов'язання щодо транспортного засобу, а також рекомендованих виробником транспортного засобу нормативів трудоємності ремонтних робіт, що діють на дату настання страхового випадку; 2)для транспортного засобу, на який не поширюються гарантійні зобов'язання виробника/імпортера/дилера, - цін на запасні частини та вартості нормо-годин СТО за вибором страховика, а також рекомендованих виробником транспортних засобів нормативів трудоємності ремонтних робіт, що діють на дату настання страхового випадку. У відповідності до сервісної книжки на автомобіль позивачки [PERSON] на дату настання страхового випадку розповсюджувались гарантійні зобов'язання. В переліку офіційних дилерів MITSUBISHI на Україні зазначено ТОВ «Автомір-Херсон». 09 червня 2011 року ТОВ «Автомир-Херсон» надало калькуляцію (рахунок-фактуру) ТР №9 від 09.06.2011 року цін на запасні частини та вартості ремонтних робіт на суму 116098,10 грн. Звіт/дослідження експерта оцінювача не проводилися, умовами Договору не передбачено покладення обов'язку на будь-яку сторону Договору проведення такого дослідження. Крім того, в серпні 2011 року позивачкою був проведений фактичний ремонт автомобіля за згодою ПАТ СК «УНІКА». Однак, суд критично відноситься до тверджень відповідача про те, що згоду на ремонт автомобіля ПАТ СК «УНІКА» не надавало, оскільки навіть після проведення авто технічного і транспортно-трасологічного дослідження 11 листопада 2011 року на замовлення Страховика, претензій або незгоди щодо фактично виконаного позивачкою ремонту автомобіля ПАТ СК «УНІКА» не висловлювало. Крім того, умовами Договору не передбачено надання обов'язково письмової згоди на виконання фактичного ремонту застрахованого транспортного засобу. Таким чином розрахунок страхового відшкодування має бути виконаний відповідно до умов Договору (п. 10.1.14.2.1) Страховиком із застосуванням для транспортного засобу, на який поширюються гарантійні зобов'язання виробника/ імпортера/дилера - цін на запасні частини та вартості нормо-години СТО, яка підтримує гарантійні зобов'язання щодо транспортного засобу, а також рекомендованих виробником транспортного засобу нормативів трудоємності ремонтних робіт, що діють на дату настання страхового випадку. Тому суд вважає, що відповідач безпідставно відмовився виконати зазначені умови Договору, порушуючи право позивачки [PERSON] на отримання страхового відшкодування. У відповідності до п.12.3 Договору Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі подвійної ставки НБУ, що діє під час прострочення сплати, від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення. Пунктом 10.2 Договору встановлений термін здійснення страхового відшкодування - 10 робочих днів з дня прийняття Страховиком рішення про здійснення страхової виплати або страхового відшкодування. Виплата страхового відшкодування проводиться Страховиком згідно умов Договору після отримання всіх необхідних документів, визначених розділом 10 Договору. 11 листопада 2011 року Страховик отримав останній документ, визначений розділом 10 Договору. Не пізніше 21 листопада 2011 року Страховик зобов'язаний був прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування і не пізніше 31 листопада 2011 року його здійснити. Таким чином період, за який Страховик несе обов'язок сплатити пеню становить з 01 грудня 2011 року по 10.07.2013 року. Згідно наданої інформації офіційного сайту Національного банку України облікова ставка НБУ з 10.08.2010 року становила 7,75% річних, з 23.03.2012 року - 7,5% річних, з 10.06.2013 року - 7.0% річних. Сума страхового відшкодування становить 115517,61 грн. (116098,10 гривень - 580,49 грн. франшизи). З 01.12.2011 року по 23.03.2012 року - 113 днів - 115517,61 грн. х 113/365 днів х 7.75% =2771,63 грн.; з 23.03.2012 року по 10.06.2013 року - 443 дні - 115517,61 грн. х 443/365 днів х 7.5% =10515,27 грн.; з 10.06.2013 року по 10.07.2013 року - 30 днів - 115517,61 грн. х 30/365 днів х 7.0% = 664.62 грн. Всього 13951,52 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки [PERSON] також підлягають стягненню судові витрати в сумі 1294.70 грн.

Outcome: approved