Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 22 листопада 2013 року звернулося до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на майно. Позивач у своєму позові посилався на те, що 19.04.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі25175.22 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.76 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.04.2011 року, а відповідач зобов’язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором 19.04.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави рухомого майна – автомобілю ЗАЗ модель 110557 , рік випуску 2006, тип ТЗ, Пікап-В , р/н АЕ 4381АТ. Разом з тим, відповідач свої зобов’язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 07.11.2013 року склав 121960.67 грн. Позивач у своєму позові просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором вилучити у відповідача та передати позивачу предмет застави – автомобіль ЗАЗ модель 110557 , рік випуску 2006, р/н АЕ 4381АТ, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Звернути стягнення на предмет застави – автомобіль ЗАЗ модель 110557 , рік випуску 2006, р/н АЕ 4381АТ, шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. У своїй заяві представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з’явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у зв’язку із порушенням його виконання. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 19.04.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNZOAK03110756, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 25175.22 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.76 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.04.2011 року, а відповідач зобов’язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. З кредитного договору № DNZOAK03110756 від 19.04.2006 року ,вбачається, що він був укладений за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладання договору. Всі умови кредитного договору , викладені сторонами в цьому договорі, з якими вони погодились, підписавши це договір без якихось зауважень, та розбіжностей. В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором 19.04.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, посвідчений приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом застави за вказаним договором є автомобіль ЗАЗ модель 110557 , рік випуску 2006, тип ТЗ, Пікап –В, № кузова /шасі, Y6D11055760037810, реєстраційний номер АЕ 4381АТ, що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 15-17). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит – будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем порушуються взяті на себе зобов’язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 07.11.2013 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 121960.67 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 16066.84 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 41599.96 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1750.00 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором у розмірі 62543.87 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивачем 20 вересня 2013 року було направлено [PERSON] повідомлення про наявність заборгованості (а.с.8.13), про що свідчить реєстр повідомлень та квитанція (а.с. 9-10.14), але до цього часу заборгованість за кредитним договором сплачено не було. За змістом ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов’язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення. Як передбачено ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов’язання забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право продати предмет забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем або на публічних торгах. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв’язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» доГарбар Д.О. про звернення стягнення на майно законні, обґрунтовані, повністю доведені, а тому є можливим їх задоволення. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1219.61 грн., тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved