Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Славутської міської ради в порядку застосування вимог статей 11, 16 ч. 3, 509, ч. 2 ст. 651 ЦПК України на предмет скасування Договору № 18-2012 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Славути. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та пояснив, що 08 листопада 2012 року між його довірителем [PERSON] та виконавчим комітетом Славутської міської ради Хмельницької області було укладено договір про пайову участь у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Славути № 18-2012. У позовних вимогах позивач та його представник вимагають скасування договору, оскільки, на їх думку, такий укладений з грубими порушеннями ст. 40 Закону України № 3038-VІ від 17 лютого 2011 року "Про регулювання містобудівної діяльності" та п. 3.3 "Положення про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Славути". Позивач та його представник наполягають на тому, що у названих Законі... та Положенні... вказано обов'язок забудовника об'єкта будівництва укласти договір про пайову участь до подачі Декларації про початок будівельних робіт державному адміністратору. Позивач та його представник наполягають, що вказаний договір про пайову участь підписаний під тиском та шантажем з боку посадовців виконавчого комітету Славутської міської ради. Без підписання договору [PERSON] відмовлялося у видачі дозволів на виготовлення правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно (магазин "[INFO]"), придбане ним у 1992 році. Спираючись на свої висновки позивач та його представник просять визнати договір незаконним та скасувати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник відповідача виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області Мельник Н.П. позов не визнала та пояснила, що відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, який встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. На підставі наведеного Закону Славутською міською радою прийнято рішення № 9-14/2011, яким затверджено "Положення про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Славути" та Типовий договір про пайову участь. На виконання ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та рішення Славутської міської ради від 28 грудня 2011 року № 9-14/2011 "Про затвердження Положення про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Славути", 08 листопада 2012 року між виконавчим комітетом та [PERSON] був укладений договір на основі Типового договору, згідно якого замовник ([PERSON]) зобов'язується прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури міста Славути та перерахувати кошти до спеціального цільового фонду міста. Уклавши договір позивач [PERSON] порушив його умови. 23 травня 2013 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області прийнято рішення (справа № 682/869/13-ц, провадження № 2/682/393/2013), яким позов виконавчого комітету задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором про пайову участь в сумі 8 253.68 гривень. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 03 липня 2013 року рішення Славутського міськрайонного суду від 23 травня 2013 року залишено без змін. Пояснення представника позивача [PERSON] про те, що договір № 18-2012 був підписаний [PERSON] внаслідок неналежного виконання службових обов'язків та шантажування працівниками виконкому не доведені у судовому засіданні. Фактично, Славутська міська рада 29 серпня 2008 року прийняла рішення № 8.4-22/2008, яким [PERSON] як фізичній особі затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення магазину на умовах оренди. На підставі вказаного рішення було укладено договір оренди земельної ділянки з [PERSON] саме як з фізичною особою, договір про пайову участь також укладений з фізичною особою. Крім того, 17 жовтня 2012 року [PERSON] була складена власноруч заява про укладення такого договору. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані докази по справі, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038 VІ від 17 лютого 2011 року встановлений обов'язок замовника взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Судом встановлено, що на виконання ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та рішення сесії Славутської міської ради від 28 грудня 2011 року № 9-14/2011 "Про затвердження Положення про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Славути", 08 листопада 2012 року між Виконавчим комітетом та [PERSON] був укладений договір на основі Типового договору. Згідно з умовами договору [PERSON] взяв на себе зобов'язання прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури міста Славута та перерахувати до спеціального цільового фонду грошові кошти в розмірі визначеному у розрахунку величини пайової участі в розвитку інфраструктури. У зв'язку з тим, що умови договору [PERSON] не виконуються, виконавчий комітет Славутської міської ради звертався до Славутського міськрайонного суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про пайову участь. 23 травня 2013 року Славутським міськрайонним судом прийнято рішення (справа № 682/869/13-ц, провадження № 2/682/393/2013), яким позов виконавчого комітету задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором про пайову участь в сумі 8 253.68 гривень. 03 липня 2013 року за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на вищевказане рішення, апеляційним судом Хмельницької області ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу відхилено, а рішення Славутського міськрайонного суду від 23 травня 2013 року залишено без змін. Згідно ст. ст. 61, 215 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлені судом обставини зазначаються, зокрема, в мотивувальній частині рішення суду. Згідно Положення про пайову участь замовників будівництва у створені та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури міста Славути (додаток №1 до рішення Славутської міської ради №9-14/2011 від 28 грудня 2011 року) замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом договорів про пайову участь Згідно п. 1.3 Положення про пайову участь встановлено, що дія цього Положення поширюється на всіх Замовників, незалежно від форми власності, які здійснюють будівництво на території міста Славути. Як вбачається з договору оренди землі від 17 вересня 2008 року та угод до вказаного договору за 2011-2012 роки, позивач [PERSON], як фізична особа з Славутською міською радою уклав договір оренди землі під розміщення магазину "[INFO]" в [ADDRESS]. З технічного паспорта на виробничий будинок від 22 березня 2012 року слідує, що нежитлова будівля в [ADDRESS], загальною площею 62,4 кв. м, є приміщенням магазину і приватною власністю позивача [PERSON] Згідно Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Хмельницькій області 03 серпня 2012 року № ХМ 14112133908 будівництво магазину по [ADDRESS] вважається закінченим 25 липня 2012 року. Відповідно до ст. 40 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що замовник будівництва бере участь у розвитку інфраструктури до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Таким чином, обов'язок щодо укладання договору про пайову участь, покладено саме на замовника до моменту прийняття об'єкта в експлуатацію. П. 3.3 Положення про пайову участь встановлено, що замовник зобов'язаний укласти договір до подачі Декларації про початок будівельних робіт державному адміністратору. Декларація про початок виконання будівельних робіт від 14 травня 2012 року, яку подав [PERSON] до інспекції ДАБК у Хмельницькій області, була затверджена 15 травня 2012 року. Відповідно у п. 1 угоди до договору оренди землі від 06 квітня 2012 року зазначено - "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі", що обґрунтовується наступним: - 23 липня 2010 року наказом Державного комітету України із земельних ресурсів затверджено за № 548 Класифікацію видів цільового призначення земель, який набрав чинності з 15 лютого 2011 року; - до прийняття зазначеного Класифікатора, були визначені лише категорії земель відповідно до Земельного кодексу України. Під час прийняття відповідних рішень органи місцевого самоврядування керувались категоріями земель та зазначили їх функціональне призначення, в даному випадку - "для здійснення комерційної діяльності".; - 28 січня 2011 року (до набрання чинності Класифікатором) прийнято рішення Славутської міської ради № 16.3-3/2011, яким продовжено термін дії договору оренди [PERSON] строком на 1 рік (в рішенні не могли керуватись Класифікатором, який не набрав чинності). Угода до договору була укладена 07 квітня 2011 року; - 27 березня 2012 року міською радою прийнято рішення № 4.3-14/2012 про продовження терміну дії договору оренди укладеного з [PERSON], в якому зазначено про те, що цільове призначення земельної ділянки "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі"; - у зв'язку з чим було внесено відповідні зміни до договору оренди землі угодою від 06 квітня 2012 року, підписаною сторонами, в якій зазначили нове цільове призначення землі. За таких обставин доводи позивача [PERSON] не знайшли свого підтвердження в частині того, що до укладання договору мало місце неналежне виконання службових обов'язків та застосування шантажу працівниками виконавчого комітету, оскільки доказів, які б свідчили про те, що договір укладався під тиском зі сторони посадових осіб виконкому, позивач суду не надав. Ст. 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів осіб, серед яких відсутній такий спосіб захисту, який зазначений у позовній заяві [PERSON] - визнання договору таким, що укладений з грубим порушенням чинного законодавства та його скасування. Ст. 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до п. п. 7, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов не пілягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed