Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика" (далі - відповідач, ПАТ "Банк Таврика") про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між Позивачем та ПАТ "Банк "Таврика" були укладені договори банківського строкового вкладу № ПСГ (391) 10716 від 11.02.2012 року, № ПСГ (391) 11450 від 13.03.2012 року, № ПСГ (366) 1990 від 21.08.2012 року, № ПСГ (366) 5696 від 23.10.2012 року. 20.03.2013 року виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 17 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Таврика». При розрахунку відповідач не в повному обсязі виконав свої обов'язки та не повернув відсотки за період дії тимчасової адміністрації з 21.12.2012 року по 20.03.2013 року у сумі 5783 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. У судове засіданні позивач не з'явився, повідомлений належним чином про розгляд справи, надіслав на адресу суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. Згідно ст. 55 цього Закону відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами між клієнтом та банком. Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем та ПАТ "Банк "Таврика" були укладені договори банківського строкового вкладу № ПСГ (391) 10716 від 11.02.2012 року, № ПСГ (391) 11450 від 13.03.2012 року, № ПСГ (366) 1990 від 21.08.2012 року, № ПСГ (366) 5696 від 23.10.2012 року. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №33 від 20 грудня 2012р. "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації" на підставі Постанови Правління НБУ від 20 грудня 2012р. №548, в ПАТ "Банк "Таврика" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 21 грудня 2012р. по 20 березня 2013р. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 20 березня 2013р. № 97 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Банк "Таврика" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2013р. № 17 про початок здійснення процедури ліквідації АТ "Банк "Таврика" з 21 березня 2013р. Рішенням від 20 березня 2013р. № 18 про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ "Банк "Таврика" начальника відділу тимчасової адміністрації та ліквідації неплатоспроможних банків Фонду Соловйової Н.А. Згідно з п. 2 ч. 1, 4, 5 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк може бути ліквідований у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої п. 4 ч. 1 ст. 52 цього Закону. Таким чином, з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію наступають певні правові наслідки, у тому числі припиняється нарахування процентів, діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій, закриттям кореспондентських рахунків банку, діючим залишається тільки рахунок, відкритий банку для здійснення ліквідаційної процедури. Згідно з ч. 9 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 112 ЦК України встановлено черговість задоволення вимог кредиторів: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Відповідно до положень ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Згідно п.4 ч.1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Отже, у разі наявності вимог до банку, щодо якого застосована ліквідаційна процедура, Закон передбачає певний спосіб захисту прав такого кредитора, який зобов'язаний заявити уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку про свої вимоги до банку, які уповноважена особа у разі їх підтвердження акцептує та відносить до певної черги погашення. Як вбачається із матеріалів справи, позивач у встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" свої вимоги не заявив. Відповідно до ч. 8 ст. 49 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки, позивач не скористався своїм правом заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Суд вважає також за необхідне зазначити те, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обов'язок відшкодувати кошти за вкладом відповідно до Закону покладено саме на Фонд, а не на банк з яким укладено договір банківського вкладу.

Outcome: dismissed