Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

В лютого 2012 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста [PERSON] з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплат недоплаченої заробітної плати. Ухвалою суду вимога позивача, за заявою представника позивача, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат недоплаченої заробітної плати залишена без розгляду. Неодноразово представник позивача уточнював позовні вимоги. В уточненій позовній заяві представник позивача зазначив, що позивач працював у [PERSON] акціонерному товаристві «ЄВРАЗ [PERSON]» (раніше Відкрите акціонерне товариство «СУХА БАЛКА») у період з 07 жовтня 1976 року по 23 травня 2006 року на різних професіях і посадах, що підтверджується доданою до цієї позовної заяви копією трудової книжки. За час роботи позивача у [PERSON] акціонерному товаристві «ЄВРАЗ [PERSON]» наказами відповідача неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади всім працівникам підприємства, що підтверджується наказами по підприємству. За період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 рік, відповідачем неправильно розраховувалась і виплачувалась позивачу заробітна плата за час його відпусток, а саме без коригування його заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної платні, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати позивачу за весь період роботи у відповідача заробітної плати за час відпусток. Відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпункту «а» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні дванадцять календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до пункту 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення; на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей (тобто зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування). Положення Порядку обов'язкові для виконання підприємствами усіх форм власності та господарювання на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Зазначені дії відповідача суперечать Законам України «Про відпустки» і «Про оплату праці», а також статті 43 Конституції України де зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю; кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Таким чином, відповідач за зазначений період недоплачував позивачу частину заробітної плати в розмірах, зазначених у додатку до цієї позовної заяви. Розмір недоплаченої заробітної плати за час відпусток позивача за зазначений період складає 1955 гривень 32 копійки. Факт зазначених порушень визнаний відповідачем у Спільній постанові Генерального Директора та голів профспілкових комітетів [PERSON] акціонерного товариства «ЄВРАЗ [PERSON]» від 06 лютого 2012 року № 3 яка не передбачена Статутом відповідача і не має статусу розпорядчого документу, який видає керівник підприємства в межах своєї компетенції від імені підприємства - наказу, або розпорядження Генерального Директора Відповідача п.п. 1.1 і 1.2 цієї постанови визначено здійснити фізичним особам, в тому числі і позивачу відповідні виплати, але визначений цією постановою підстава та порядок виплати заборгованості (п.1.3) Позивача не задовольняє, так як це суперечить вимогам ст. 15, 20, 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до розяснень Мінсоцполітики України (лист від 24 жовтня 2008 року N 696/13/84-08) зменшення коефіцієнтів коригування можливе лише у випадку скрутного фінансового стану підприємства шляхом видання наказу або розпорядження про застосування коефіцієнта коригування нижчого, ніж встановленого відповідним наказом коефіцієнту підвищення тарифних ставок і посадових окладів. За спірний період і пізніше Відповідачем не видано жодного наказу або розпорядження про застосування коефіцієнта коригування нижчого, ніж встановлений відповідним наказом коефіцієнту підвищення тарифних ставок і посадових окладів і тому зменшення суми виплати недоплаченої заробітної плати позивачу на 29% на підставі Спільної постанови від 06 лютого 2012 року є неправомірним і безпідставним. Крім того, Позивач на момент прийняття зазначеної Спільної постанови від 06 лютого 2012 року не був членом трудового колективу підприємства і не уповноважував голів профспілкових комітетів Відповідача виступати від його імені і вирішувати питання недоплаченої йому заробітної плати. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином, на користь позивача з відповідача повинні бути стягнена компенсація втрати частини заробітної плати позивача у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, а саме відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, що діє з 01 січня 2001 року. Розмір зазначеної компенсації на день звільнення позивача складає 202 гривні 75 копійок згідно до додатку у п. 25 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення із заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (статті 225, 233 КЗпП), і відповідно до цього суди мають з'ясовувати зазначену дату. Закінчення строку виплати заробітної плати (ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання. З врахуванням відсутності у матеріалах справи доказів надання відповідачем позивачу відомостей, на підставі яких позивач міг би дізнатись про порушення свого права на отримання заробітної плати за час відпусток у належному розмірі за період до 01 серпня 2001 року (дати набрання чинності відповідних змін до ст. 233 КЗпП України), а також з врахуванням того, що перевіркою адміністрації відповідача, проведеної після 27 вересня 2011 року, було встановлено те, що нарахування заробітної плати всім працівникам ВАТ «СУХА БАЛКА» в період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року здійснювалось з порушенням п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, про що свідчить Спільна постанова Генерального Директора та профспілкових комітетів [PERSON] акціонерного товариства «ЄВРАЗ [PERSON]» від 06 лютого 2012 року № 3 (далі Спільна постанова), є всі правові підстави вважати, що позивач не пропустив строк звернення до суду, так як позивач дізнався про Спільну постанову і про порушення свого права на отримання заробітної плати за час відпусток у належному розмірі лише у березні 2012 року. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні зменшив суму позовних вимог в частині недоплаченої заробітної плати за час відпусток до 845 гривень 97 копійок, та просив дану суму стягнути з відповідача, частково погодившись з нарахованими сумами відповідачем без врахування спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року за періоди відпусток за липень-вересень 1995 року в розмірі 00 гривень 00 копійок, липень-серпень 2000 року в розмірі 148 гривень 50 копійок, лютий-березень 2002 року в розмірі 234 гривні 50 копійок, вересень 2002 року в розмірі 94 гривні 88 копійок, січень-лютий 2003 року в розмірі 00 гривень 00 копійок, червень-липень 2003 року в розмірі 00 гривень 00 копійок, січень-лютий 2004 року в розмірі 226 гривень 52 копійки, листопад-грудень 2004 року в розмірі 101 гривня 66 копійок, лютий-березень 2006 року в розмірі 105 гривень 00 копійок, травень 2006 року в розмірі 72 гривні 60 копійок, та з урахуванням суми недоплаченої заробітної плати за час відпусток добровільно сплаченої позивачу відповідачем з врахуванням спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року в розмірі 1030 гривень 39 копійок. Вважає що позивачем не було пропущено строк звернення до суду по вимогам про стягнення заробітної плати за час відпусток, оскільки про порушення свого права позивач дізнався лише зі Спільної постанови ПАТ Євраз [PERSON] в лютому 2012 року і одразу ж звернувся до суду. Представник відповідача ПАТ Євраз [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі зазначивши що позивач працював на підприємстві відповідача та звільнився 23 травня 2006 року. Позивач надав відповідачу заяву про сплату недоплаченої заробітної плати за час відпусток. Вищезазначена заява відповідачем була задоволена та останньому була виплачена сума 1030 гривень 39 копійок в рахунок погашення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, тому представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] встановлено що, позивач працював на підприємстві відповідача у період з 07 жовтня 1976 року по 23 травня 2006 року, в тому числі за час роботи позивача на підприємстві відповідача, наказами по підприємству № 543 від 29 липня 1994 року, № 786 від 31 жовтня 1994 року, № 191 від 28 лютого 1995 року, № 84 від 31 січня 1996 року, № 462 від 28 червня 1996 року, № 522 від 29 липня 1997 року, № 312 від 25 квітня 2000 року, № 1252 від 19 грудня 2001 року, № 637 від 29 липня 2003 року, № 717 від 20 серпня 2003 року, № 391 від 21 квітня 2004 року, № 952 від 15 вересня 2004 року, № 83 від 24 січня 2005 року, № 331 від 21 березня 2005 року, № 92 від 31 січня 2006 року, № 367 від 05 квітня 2006 року, № 1117 від 02 жовтня 2006 року, № 23 від 05 січня 2007 року, № 624 від 08 травня 2007 року, № 1432 від 10 жовтня 2007 року, № 103 від 22 січня 2008 року, № 614 від 18 квітня 2008 року, № 1269 від 30 липня 2008 року, № 1705 від 13 жовтня 2008 року, № 7 від 04 січня 2010 року, неодноразово було підвищено тарифні ставки і посадові оклади працівникам підприємства. За вказаний період позивач неодноразово перебував у відпустках, отримував заробітну плату та йому нараховувалися, та виплачувалася заробітна плата за час відпусток. Спір між сторонами виник з приводу невірного визначення розміру середньої заробітної плати підприємством при нарахуванні відповідачем сум оплати за час відпусток без застосування відповідних коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів по підприємству, що призвело до недоплати заробітної плати за час відпусток позивача у період з 01 січня 1995 року по 23 травня 2006 року. Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпункту "а" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні дванадцять календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до пункту 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення; на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей (тобто зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування). Положення Порядку обов'язкові для виконання підприємствами усіх форм власності та господарювання на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Спільною постановою Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ «Євраз [PERSON]» від 06 лютого 2012 року № 3 визнано порушення п.10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ «Євраз [PERSON]» з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року та з метою усунення порушень щодо незастосування коефіцієнтів підвищення заробітної плати при нарахуванні відпускних працівникам у спірні періоди встановлено, що виходячи з фінансових можливостей підприємства при розрахунку заробітної плати за час відпусток за період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року як працівникам, так і колишнім працівникам, коригуючи коефіцієнти для визначення заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідності з актами законодавства та рішеннями, передбаченими колективним договором, розраховується за формулою: коригуючий коефіцієнт = 1+ розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів ( в частках одиниці) х 0,71). При вирішення вимог про заборгованість по оплаті часу відпусток суд виходить з наступного розрахунку: Відпустка за період лютий 1996 року березень 1996 року: Відкоригований заробіток позивача за період, що передував відпустці складає 4264 гривні 69 копійок, кількість розрахункових днів 355, кількість днів відпустки 24; фактично виплачена сума відпускних 182 гривні 47 копійок, розрахункова 288 гривень 32 копійки (4264,69 грн. : 355 дн. Ч 24 дн. = 288,32 грн.), сума недоплати заробітної плати за час відпустки 105 гривень 85 копійок (288,32 грн. 182,47 грн. = 105,85 грн.). Відпустка за період червень 1996 року липень 1996 року: Відкоригований заробіток позивача за період, що передував відпустці складає 7159 гривень 83 копійки, кількість розрахункових днів 355, кількість днів відпустки 28; фактично виплачена сума відпускних 248 гривень 28 копійок, розрахункова 564 гривні 72 копійки (7159,83 грн. : 355 дн. Ч 28 дн. = 564,72 грн.), сума недоплати заробітної плати за час відпустки 316 гривень 44 копійки (564,72 грн. 248,28 грн. = 316,44 грн.). Відпустка за період березень 1997 року квітень 1997 року: Відкоригований заробіток позивача за період, що передував відпустці складає 4130 гривень 87 копійок, кількість розрахункових днів 354, кількість днів відпустки 28; фактично виплачена сума відпускних 299 гривень 04 копійки, розрахункова 326 гривень 74 копійки (4130,87 грн. : 354 дн. Ч 28 дн. = 326,74 грн.), сума недоплати заробітної плати за час відпустки 27 гривень 70 копійок (326,74 грн. 299,04 грн. = 27,70 грн.). Відпустка за період липень 1997 року серпень 1997 року: Відкоригований заробіток позивача за період, що передував відпустці складає 5115 гривень 35 копійок, кількість розрахункових днів 351, кількість днів відпустки 17; фактично виплачена сума відпускних 215 гривень 56 копійок, розрахункова 247 гривень 75 копійок (5115,35 грн. : 351 дн. Ч 17 дн. = 247,75 грн.), сума недоплати заробітної плати за час відпустки 32 гривні 19 копійок (247,75 грн. 215,56 грн. = 32,19 грн.). Відпустка за період липень 2005 року: Відкоригований заробіток позивача за період, що передував відпустці складає 23789 гривень 07 копійок, кількість розрахункових днів 354, кількість днів відпустки 19; фактично виплачена сума відпускних 1017 гривень 26 копійок, розрахункова 1276 гривень 81 копійка (23789,07 грн. : 354 дн. Ч 19 дн. = 1276,81 грн.), сума недоплати заробітної плати за час відпустки 259 гривень 55 копійок (1276,81 грн. 1017,26 грн. = 259,55 грн.). Відпустка за період листопад 2005 року грудень 2005 року: Відкоригований заробіток позивача за період, що передував відпустці складає 23075 гривень 63 копійки, кількість розрахункових днів 355, кількість днів відпустки 28; фактично виплачена сума відпускних 1669 гривень 08 копійок, розрахункова 1820 гривень 05 копійок (23075,63 грн. : 355 дн. Ч 28 дн. = 1820,05 грн.), сума недоплати заробітної плати за час відпустки 150 гривень 97 копійок (1820,05 грн. 1669,08 грн. = 150,97 грн.). Разом сума заборгованості по заробітній платі за час відпусток позивача по спірним відпусткам за період лютий 1996 року березень 1996 року, червень 1996 року липень 1996 року, березень 1997 року квітень 1997 року, липень 1997 року серпень 1997 року, липень 2005 року, листопад 2005 року грудень 2005 року становить - 892 гривні 70 копійок із розрахунку: (105,85 грн. + 316,44 грн. + 27,70 грн. + 32,19 грн. + 259,55 грн. + 150,97 грн. = 892 гривні 70 копійок). Враховуючи, що представник позивача погодився з нарахованими сумами відповідачем без врахування спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року відпустки за періоди липень-вересень 1995 року в розмірі 00 гривень 00 копійок, липень-серпень 2000 року в розмірі 148 гривень 50 копійок, лютий-березень 2002 року в розмірі 234 гривні 50 копійок, вересень 2002 року в розмірі 94 гривні 88 копійок, січень-лютий 2003 року в розмірі 00 гривень 00 копійок, червень-липень 2003 року в розмірі 00 гривень 00 копійок, січень-лютий 2004 року в розмірі 226 гривень 52 копійки, листопад-грудень 2004 року в розмірі 101 гривня 66 копійок, лютий-березень 2006 року в розмірі 105 гривень 00 копійок, травень 2006 року в розмірі 72 гривні 60 копійок, та з урахуванням суми недоплаченої заробітної плати за час відпусток добровільно сплаченої позивачу відповідачем з врахуванням спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року в розмірі 1030 гривень 39 копійок усього в сумі 983 гривні 66 копійок із розрахунку (00,00 грн. + 148,50 грн. + 234,50 грн. + 94,88 грн. + 00,00 грн. + 00,00 грн. + 226,52 грн. + 101,66 грн. + 105,00 грн. + 72,60 грн. = 983 гривні 66 копійок) тому підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості по заробітній платі за час відпусток позивача по спірним відпусткам в сумі - 892 гривні 70 копійок та нарахованою відповідачем сумою заборгованості по відпусткам з якими погодився представник позивача без урахування спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року в сумі 983 гривні 66 копійок усього в сумі - 1876 гривень 36 копійок із розрахунку (892,70 грн. + 983,66 грн. = 1876,36 грн), з врахуванням різниці суми недоплаченої заробітної плати за час відпусток добровільно сплаченої позивачу відповідачем з врахуванням спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року в розмірі 1030 гривень 39 копійок яка становить 845 гривень 97 копійок із розрахунку (1876,36 грн 1030,39 грн. = 845 гривень 97 копійок). Обґрунтування відповідача щодо незастосування вказаних коефіцієнтів суперечить вимогам п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", змістом якого передбачено право госпрозрахункових підприємств здійснювати коригування заробітної плати з урахуванням фінансових можливостей, але не звільняє ці підприємства від необхідності такого коригування. Заява представника відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки суд вважає, що позивач дізнався про порушення свого права лише зі Спільної постанови Генерального директора та профспілкових комітетів від 06 лютого 2012 року і одразу ж звернувся до суду за захистом своїх прав в березні 2012 року, а отже позивачем не пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України. Вирішуючи питання щодо застосування Спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року Генерального директора ПАТ "Євраз [PERSON]" та профспілкового комітету та застосування коригуючого коефіцієнту до розрахунку суми недоплаченої заробітної плати за час відпусток суд виходить з наступного. Виходячи зі змісту п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, госпрозрахунковим підприємствам і організаціям надано право коригування заробітної плати та інших виплат з урахуванням їх фінансових можливостей. Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 03 серпня 2005 року № 18-441-1 також роз'яснило, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Протоколом засідання Наглядової ради ПАТ «Євраз [PERSON]» від 03 лютого 2012 року, в межах повноважень. Передбачених Статутом, вирішено надати згоду генеральному директору ПАТ «Євраз [PERSON]» на проведення перерахунку та виплати заробітної плати за час відпусток працівникам та колишнім працівникам ПАТ «Євраз [PERSON]» за зверненням за період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року. Зазначено про необхідність погодження строків та порядку такої сплати з профспілковими комітетами у встановленому порядку. Генеральним директором ПАТ "Євраз [PERSON]" погоджено застосування понижуючого коефіцієнту у Спільній постанові № 3 від 06 лютого 2012 року з головами профспілкових комітетів, а отже вказаний документ носить погоджувальний характер і не є рішенням уповноваженого органу відповідача. Жодного рішення про встановлення коефіцієнту 0,71 оформленого належним чином ПАТ «Євраз [PERSON]» суду не надано, на відміну від діючих під час відпусток позивача [PERSON] про підвищення тарифних ставок та посадових окладів за період 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року. Зі змісту Розрахунку понижуючого коефіцієнту до розміру коригування середньої заробітної плати, вбачається, що коефіцієнт 0,71 розраховано ПАТ «Євраз [PERSON]» з урахуванням очікуваного розміру чистого прибутку в 2012 році, очікуваних затрат на інвестиції та очікуваних затрат на виплату коригування середньої заробітної плати за період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року. При цьому, відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст.24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Однак на час розгляду справи в суді ПАТ «Євраз [PERSON]» не доведено необхідності застосування саме такого розміру коригування та неможливості виплатити позивачу спірні суми недоплати, необґрунтовано жодним чином фінансового стану підприємства, отже суд не знаходить підстав для застосування Спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі. Так, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці", Закону від 19 жовтня 2000 року "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та ІІостановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація в разі затримки заробітної плати передбачена законодавством за обовязкової умови її нарахування. При цьому з матеріалів справи убачається, що вказані в позові суми не були нараховані на момент звернення до суду з позовом позивачу, який на цей час до суду із заявою відповідно до п.1.2 Спільної постанови також не звертався. Спір виник з приводу визначення розміру середнього заробітку для оплати відпустки відповідно до п. 10 Порядку. Таким чином, до виниклих правовідносин не застосовуються положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати", оскільки за правилами, визначеними статтею 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. За відсутності наявності умови для компенсації нарахованої та не виплаченої заробітної плати, вказана відповідальність у вигляді виплати компенсації не настає. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави сума судового збору в сумі 229 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial