Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Державної податкової інспекції в Ленінському районні м. Донецька та Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади. В обґрунтування позову зазначили, що у листопаді 2006 року вона дізналася з повідомлення в газеті, що на Донецькій товарній біржі відбудеться аукціон з продажу майна, що знаходиться у податковій заставі, у тому числі на продаж було виставлено вбудоване нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Донецьк, вул. Університетська, 8, що належало ТОВ «Ремпобуттехніка» ЛТД та знаходилось у податковій заставі у Державній податковій інспекції у Ленінському районі м.Донецька, яка і виступила його продавцем. У відповідності до умов участі у біржових торгах, 22 листопада 2006 року вона уклала договір-доручення № 133 з брокером - членом Донецької товарної біржі ТОВ «Донецький брокерський торгівельний дім ЛТД» (брокерський контракт № 303) та сплатила при цьому гарантійний внесок у розмірі 19 524 грн. 27 листопада 2006 року відбувся аукціон, за результатами якого вона стала переможцем та 27 листопада 2006 року між нею та ДПІ у Ленінському районі м.Донецька було укладено біржовий контракт № 028-н (договір купівлі-продажу), згідно якого вона придбала вбудоване нежитлове приміщення, площею 46,4 кв.м, розташоване на першому поверсі жилого будинку № 8 по вул. Університетській в м.Донецьку. У той же день вона згідно п. 2.3 Розділу 2 біржового конкратку № 028-н сплатила 248273,86 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 59-42-к від 27.11.2006 р. та № 59-26-к від 27.11.2006 р. Також нею було сплачено державний страховий збір у розмірі 2 574,82 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 59-24-к від 27.11.2006 р., комісію банку в загальній сумі 2705,72 грн., що підтверджується виданими Донбаським філіалом ВАТ «Родовідбанк» квитанціями № 61762, 62194, 62190, 62196, 62248. Всього нею було сплачено 273095,40 грн. 28 листопада 2006 року вказане нежитлове приміщення було передано Позивачці за актом прийому-передачі від ТОВ «Ремпобуттехніка» ЛТД. Того ж дня, 28.11.2006 року, вона звернулась до КП БТІ м.Донецька для здійснення державної реєстрації приміщення, яке вона придбала, але 4 грудня 2006 року їй було відмовлено у здійсненні державної реєстрації з тих підстав, що ухвалою Господарського суду Донецької області у справі № 45337 від 27.11.2006 року на це приміщення накладено арешт. У грудні 2006 року попередній власник приміщення - ТОВ «Ремпобуттехніка» ЛТД звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про визнання біржових торгів від 27 листопада 2006 року недійсними. 04 липня 2007 року вступило в законну силу рішення Господарського суду Донецької області по справі № 32/415пд від 26.03.2007 року, яким були визнані недійсними біржові торги, проведені на Донецькій товарній біржі 27 листопада 2006 року з продажу вищезазначеного об'єкта нерухомості та визнаний недійсним біржовий контракт № 028-н від 27.11.2006 року. Отже, вогна не набула права власності на зазначене приміщення, і разом з тим понесла збитки, спричинені купівлею даного приміщення. Нерухоме майно було продане на прилюдних торгах, а саме в порядку примусового продажу. Вказаний продаж було проведено відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Пунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Закону передбачено, що у разі коли інші, передбачені цим Законом заходи з погашення податкового боргу не дали позитивного результату, податковий орган здійснює за платника податків та на користь держави заходи щодо залучення додаткових джерел погашення суми податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а за їх недостатності - шляхом продажу інших активів такого платника податків. Отже, шляхом укладення договору купівлі-продажу (біржового контракту) від 27 листопада 2006 року була реалізована частина активів платника податків - ТОВ «Ремпобуттехніка» ЛТД в рахунок погашення податкового боргу перед державою. ДПІ у Ленінському районі м.Донецька під час укладання контракту була особою, що діє на підставі Закону України «Про державну податкову службу», на яку покладено обов'язок, зокрема, приймати заходи щодо примусового стягнення майна, взятого до податкової застави. Про викладене також вказав у своїй Ухвалі від 23.05.2012 р. й Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначивши, що ДПІ у Ленінському районі м.Донецька під час укладання спірного біржового контракту не виступала як суб'єкт господарювання або суб'єкт цивільних правовідносин. Тому в даному випадку мова повинна йти про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу податкової служби. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зокрема, Рішенням господарського суду Донецької області від 26.03.2007 року по справі № 32/415пд, яким були визнані недійсними біржові торги, проведені на Донецькій товарній біржі 27 листопада 2006 року з продажу вищезазначеного об'єкта нерухомості та визнаний недійсним біржовий контракт № 028-н від 27.11.2006 року, була встановлена вина податкового органу. Так, в рішенні зазначено «Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Закону України № 2181 (Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»), податковий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі застав. Відповідно до п. 3.1 Порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 28 серпня 2001 року № 338, за умови строку дії податкової застави більш як десять календарних днів орган державної податкової служби зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу в держаних реєстрах застав нерухомого майна відповідно до вимог пункту 8.3 статті 8 Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою, яка виникає відповідно до закону або рішення суду (включаючи податкову заставу, предметом якої є нерухоме майно), підлягають реєстрації відповідно до законодавства у тому ж реєстрі, в якому реєструються обтяження нерухомого майна іпотекою, яка виникла відповідно до договору. Враховуючи те, що податкова застава відносно об'єкту нерухомості, як і будь-яка інша застава, є обмеженням щодо розпорядження майном, її реєстрація мала бути проведена у Державному реєстрі іпотек. При цьому суд зауважує, що навіть не саме не проведення реєстрації податкової застави нерухомого майна у відповідному реєстрі, а ігнорування податковим органом іншої заборони, яка вже існувала щодо цього майна, потягнуло протиправні дії щодо його реалізації. Та навіть виконання наказу № 9/5/59 не звільняло ДПІ у Ленінському районі м.Донецька від обов'язку від реєстрації податкової застави у Державному реєстрі іпотек». Отже вина ДПІ у Ленінському районі м.Донецька вже встановлена судом і доказуванню не підлягає. Вважає, що компенсація шкоди, завданої їй у спірних правовідносинах, має бути здійснена за рахунок коштів державного бюджету шляхом безспірного списання. Викладене, незважаючи на відсутність будь-яких неправомірних дій Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області, обумовлює необхідність його участі в якості одного із відповідачів по справі. Крім того, вказала, що їй було нанесено також і моральну шкоду, а саме на купівлю зазначеного приміщення їй довелось частково позичити грошові кошти, у зв'язку з нескінченними судовими процесами змінився уклад життя, нею було перенесено психологічний стрес, в результаті якого порушився сон, з'явилися головні болі, дратівливість, та нервозність. Судові процеси по поверненню сплачених нею коштів вже тривають більше 6 років, що безперечно впливає на фізичний та психологічний її стан. Нею моральна шкода оцінюється нею у 50 000,00 гривень. Просила стягнути з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області на її користь 273 095,40 грн. Стягнути з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області в якості відшкодування моральної шкоди на її користь 50000,00 грн. В ході розгляду справи позивачкою було уточнено позовні вимоги, якими вона просила стягнути солідарно з Донецької товарної біржі та з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області на її користь 273 095,40 грн. Стягнути солідарно з Донецької товарної біржі та з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області в якості відшкодування моральної шкоди на її користь 50000,00 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час слухання справи була повідомлена належними чином, надала суду заяву с проханням розглядати справу у її відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі, справу слухати у її відсутність, за участю її представника - [PERSON] Представник позивача [PERSON] присутня у судовому засідання уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічним викладеним в позові, прохала суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ДПІ в Ленінському районні м. Донецька, що діє на підставі доручення Матеша Ю.С. позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала суду заперечення на позов, пояснивши наступне. Під час розгляду господарським судом справи про визнання недійсними біржових торгів та біржового контракту від 27.11.2006 р. вимоги щодо проведення двосторонньої реституції сторонами не заявлялись. Крім того, в рішенні господарського суду від 26.03.2007р. не вирішено питання щодо проведення двосторонньої реституції. Між тим, застосування реституції шляхом повернення сторін недійсної угоди у майновий стан, в якому вони перебували до його вчинення, повинно оформлюватися саме рішенням суду. Однак на даний момент судового рішення, на підставі якого необхідно провести двосторонню реституцію не існує. ДПІ у Ленінському районі м.Донецька під час укладення спірного біржового контракту не виступала як суб'єкт господарювання, а була особою, що наділена владними повноваженнями, що діє на підставі Закону України «Про державну податкову службу в Україні», на яку покладений обов'язок, зокрема, вживати заходи щодо примусового стягнення майна, взятого до податкової застави. Таким чином відбулася примусова процедура, а не цивільна угода. Укладання біржових контрактів відбулося за поданням податкового органу, який вчинив примусову реалізацію майна. Коштами від продажу майна у сумі 231733,44 грн., що надійшли на розподільчий рахунок ДПІ у Ленінському районі м.Донецька, відкритий в УДК у Ленінському районі м.Донецька, відповідач не розпорядився на власний розсуд і не набув власності на них. 27.11.2006 р. до Державного та місцевого бюджетів було зараховано 66475,61 грн. на погашення податкового боргу ТОВ «Ремпобуттехніка» ЛТД. Залишок коштів у сумі 163607,83 грн. був перерахований на розрахунковий рахунок ТОВ «Ремпобуттехніка» ЛТД. Інші кошти були сплачені позивачем під час укладання біржового контракту безпосередньо Донецькій товарній біржі. Вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Прокурор прокуратури Ленінського району міста Донецька Филипова Є.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача Управління державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецька Донецької області що діє на підставі доручення Гречихін С.О. в судове засідання з'явився, надав суду заперечення проти позову, в якому зазначив що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння їй моральних та фізичних страждань, наявності зв'язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача та вини останнього в її заподіянні. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача Донецької товарної біржі Нечитайленко О.В. в судове засідання не з'явився. При цьому статтею 74 ч. 6 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Представник Донецької товарної біржі про час слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать: телеграма про повідомлення про розгляд справи 22.11.2013р. (а.с.144-145), індивідуальний доставочний лист за накладною №23369342 де вказана дата отримання 19.12.2013р. про отримання судової повістки на 25.12.2013р. та уточненого позову. (а.с.179-180) Також про належне повідомлення свідчить отримані судом письмові пояснення Нечитайленко А.В. в якій він просив розглядати справу у його відсутність. (а.с.146-147). Крім того, представником відповідача Донецької товарної біржі Нечитайленко О.В. 24.12.2013р. було надано клопотання про перенесення судового засіданні на іншу дату, оскільки буде знаходитися в іншому судовому засіданні, проте представником відповідача не надано жодного документу на підтвердження його участі в іншому процесі. Тобто представником відповідача не надано підтверджень поважності неявки до судових засідань 22.11.2013р., 18.12.2013р. та 25.12.2013р. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Вирішуючи питання про відкладення розгляду справи, суд враховує складність справи, попередню участь представника у справі, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій представника, який не з'явився, доведеність поважності причини неявки, думку інших осіб, які беруть участь у справі. Неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Згідно частини 4 статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Таким чином, враховуючи думку сторін, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника Донецької товарної біржі Нечитайленко О.В., враховуючи той факт, що представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи без поважної причини повторно не з'явився до судового засідання, суд, вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши їх заперечення, дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави. В судовому засіданні встановлено, що у листопаді 2006 року позивач дізналась з повідомлення в газеті, що на Донецькій товарній біржі відбудеться аукціон з продажу майна, що знаходиться у податковій заставі, у тому числі на продаж було виставлено вбудоване нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Донецьк, вул. Університетська, 8, що належало ТОВ «Ремпобуттехніка» ЛТД та знаходилось у податковій заставі у відповідача Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Донецька, яка і виступила його продавцем. Судом встановлено, що у відповідності до умов участі у біржових торгах, 22 листопада 2006 року позивач уклала договір-доручення № 133 з брокером - членом Донецької товарної біржі ТОВ «Донецький брокерський торгівельний дім ЛТД» (брокерський контракт № 303) (а.с. 10-12), та сплатила при цьому гарантійний внесок у розмірі 19 524 грн. У судовому засідання встановлено, що 27 листопада 2006 року відбувся аукціон, за результатами якого позивач стала переможцем та 27 листопада 2006 року між нею та відповідачем - ДПІ у Ленінському районі м.Донецька було укладено біржовий контракт № 028-н (договір купівлі-продажу), згідно якого позивач придбала вбудоване нежитлове приміщення, площею 46,4 кв.м, розташоване на першому поверсі жилого будинку № 8 по вул. Університетській в м.Донецьку (а.с. 4). У той же день позивач згідно п. 2.3 Розділу 2 біржового конкратку № 028-н сплатила 248273,86 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 59-42-к від 27.11.2006 р. та № 59-26-к від 27.11.2006 р. (а.с. 5). Також Позивачкою було сплачено державний страховий збір у розмірі 2 574,82 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 59-24-к від 27.11.2006 р., комісію банку в загальній сумі 2705,72 грн., що підтверджується виданими Донбаським філіалом ВАТ «Родовідбанк» квитанціями № 61762, 62194, 62190, 62196, 62248 (а.с. 6-8). Всього нею було сплачено 273095,40 грн. 28 листопада 2006 року вказане нежитлове приміщення було передано Позивачці за актом прийому-передачі від ТОВ «Ремпобуттехніка» ЛТД (а.с. 13). Того ж дня, 28.11.2006 року, позивачка звернулась до КП БТІ м.Донецька для здійснення державної реєстрації приміщення, яке вона придбала, але 4 грудня 2006 року позивачу було відмовлено у здійсненні державної реєстрації з тих підстав, що ухвалою Господарського суду Донецької області у справі № 45337 від 27.11.2006 року на це приміщення накладено арешт. У грудні 2006 року попередній власник приміщення - ТОВ «Ремпобуттехніка» ЛТД звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про визнання біржових торгів від 27 листопада 2006 року недійсними (а.с. 15). 04 липня 2007 року вступило в законну силу рішення Господарського суду Донецької області по справі № 32/415пд від 26.03.2007 року, яким були визнані недійсними біржові торги, проведені на Донецькій товарній біржі 27 листопада 2006 року з продажу вищезазначеного об'єкта нерухомості та визнаний недійсним біржовий контракт № 028-н від 27.11.2006 року (а.с. 18-21). Позивачка не набула права власності на зазначене приміщення, і разом з тим понесла збитки, спричинені купівлею даного приміщення. Шляхом укладення договору купівлі-продажу (біржового контракту) від 27 листопада 2006 року була реалізована частина активів платника податків - ТОВ «Ремпобуттехніка» ЛТД в рахунок погашення податкового боргу перед державою. Згідно листа ДПІ у Ленінському районі м.Донецька від 07.02.08 р.№ 3946/Д/24-013 27.11.2006 р. на розрахунковий рахунок № 34128999600009 надійшло 231733,44 грн., як оплата згідно біржового контракту від 27.11.2006р. №028-н. Вказані кошти з цього рахунку 29.11.2006р. були розподілені наступним чином: -на погашення податкового боргу божника ТОВ «Ремпобуттехніка»ЛТД -66475,61 грн., -на рахунок ТОВ «Веда-Консалтинг»- 1550,00 грн.; -на рахунок ПП «Експерт консалтінг»-100 грн.; -залишок коштів у сумі 163607,83 грн., що перевищує суму податкового боргу, спрямовані на розрахунковий рахунок ТОВ «Ремпобуттехніка»ЛТД (а.с. 16). 18 січня 2013 року Ленінським районним судом м.Донецька було прийняте рішення, відповідно до якого позивачці було відмовлено у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків, завданих неправомірними діями посадовими особами органу податкової служби(а.с. 43-45). Приписами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положення вказаної статті застосовуються до будь-яких випадків завдання шкоди. Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим). Загальне правило статті 1166 ЦК України встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Якщо мають місце спеціальні підстави, що надають можливість застосовувати до правовідносин положення інших статей § 1 Глави 82 ЦК, треба застосовувати спеціальні норми. В противному випадку відшкодування шкоди відбуватиметься за правилами вказаної статті. Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди . Суб'єктом відшкодування шкоди є особа, яка її завдала. Отже, судом встановлено, що Біржовий контракт №028-н від 27.11.2006р. (а.с.4) було укладено між брокерською конторою Донецької товарної біржи - Дочірнє підприємство «Броксервіс», яке діяло від імені ДПІ в Ленінському районі м. Донецька та членом біржі товариство з обмеженою відповідальністю «Донецький брокерський торговий дім «ЛТД», яке діяло від імені позивачки. Та саме представники Донецької товарної біржі повинні були перевірити можливість укладення договору купівлі-продажу, при цьому встановити наявність накладеного арешту на вказане приміщення, який було накладено ухвалою Господарського суду Донецької області у справі № 45337 від 27.11.2006 року. Таким чином, судом встановлені всі необхідні факти, а саме неправомірність поведінки особи, яка полягає в не перевірці наявності перешкод для укладання баржевого контракту; наявність шкоди в розмірі 273095,40 грн.; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, оскільки шкода є об'єктивним наслідком поведінки Донецької товарної біржи; та вина Донецької товарної біржи. Враховуючи викладене, суд вважає доведеними у судовому засіданні наявність підстав для часткового задоволення відшкодування шкоди та стягує з відповідача Донецької товарної біржі на користь позивача 273095,40 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Суд вважає, що на підставі ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, моральну шкоду, заподіяну позивачу працівниками Донецької товарної біржі при виконанні ними своїх службових обов'язків повинно відшкодовувати Донецька товарна біржа. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода може полягати, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В судовому порядку розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що діями відповідача Донецької товарної біржі позивачу спричинені моральні страждання, які пов'язанні з хвилюваннями, яких він зазнав, зі зміною стану життя, постійного звернення до різних інстанцій за захистом свого порушеного права, тривалості порушення прав, невжиття працівниками Донецької товарної біржі заходів до поновлення цих прав. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер, глибину душевних страждань позивача, і відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, виходячи з засад розумності та справедливості, та частково задовольняє її позовні вимоги та стягує з відповідача Донецької товарної біржі на користь позивача 5000,00 грн. На підставі вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з Донецької товарної біржі на користь держави пропорційно до задоволених вимог - 3230,95 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial