Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-28 00:00:00

25.03.2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнське народне товариство «Форум» про визнання договору нікчемним. У судове засідання позивач не з'явився, направивши до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, не повідомив про причини своєї неявки. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 8 жовтня 2012 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнське народне товариство «Форум» ( далі ТОВ «Форум») укладено договір № 01584 про надання послуг щодо придбання товару в групах ( далі договору). Відповідно до частин 1, 2 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У ч. 1 ст . 215 ЦК України визначені підстави недійсності правочину. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути судом визнаний недійсним (оспорюваний правочин). У статті 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину. Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ( далі Закону) фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законом і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно п. 1 ст. 4 вказаного Закону Фінансовими вважаються такі послуги: - залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; - надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону до фінансових послуг, окрім тих, які прямо зазначені у ч. 1 ст. 4 цього Закону, відносяться інші операції, які відповідають критеріям, вказаним у п. 5 ч . 1 ст. 1 Закону. Згідно статті 5 Закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності (далі - суб'єкти підприємницької діяльності). Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно - правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції Статтею 34 Законом України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено обов'язкове ліцензування діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Наведене свідчить про те, що перелік фінансових послуг, передбачений Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не є вичерпним, визначення послуг як фінансових можливе при відповідності операцій критеріям, встановленим п. 5 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону. У листі Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 24 квітня 2009 року № 5737/12-12 також указано, що надання послуг при придбанні товарів у групах містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим залученням фінансових активів від фізичних осіб. Водночас відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. В п. 2 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі Постанови) роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. В пункті 4 Постанови роз'яснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. В п. 5 Постанови роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про спростування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. З умов оспорюваного договору вбачається, що ТОВ «Форум», як виконавець зобов'язалося надати позивачу, як замовнику фінансову послугу у вигляді кредиту на придбання об'єкта нерухомості вартістю 150 тисяч гривень за рахунок розподілу фонду замовників ( ст.ст. 2, 3, 4, 8 договору). Згідно ст. 1 договору фонд замовників - це сума чистих платежів, здійснюваних замовниками, що витрачаються на їх користь і знаходяться на рахунку виконавця в установі банку. Позивач, як замовник відповідно до умов договору зобов'язаний кожен місяць сплачувати загальний платіж в сумі 880 гривень за можливість одержання права на купівлю товару в майбутньому ( ст.ст. 5, 8 договору). Тобто, з умов договору вбачається, що ТОВ «Форум» здійснює нечесну підприємницьку практику, яка вводить споживача в оману, оскільки фонди групи з придбання товару формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами є реалізацією діяльності пірамідальної схеми. Крім того є підстави для визнання вказаного договору недійсним з підстав, передбачених ст. 227 ЦК України. Частиною 1 ст. 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Зокрема ТОВ «Форум» уклало договір про надання фінансової послуги не маючи відповідної ліцензії. ТОВ «Форум» не є фінансовою установою, інформація про нього до Державного реєстру фінансових установ Держфінпослуг не вносилася. Вказані обставини ТОВ "Форум" визнає та не оспорює. Закону або іншого нормативно-правового акту державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, який би відповідно до положень ст. 5 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг'- давав можливість та визначав порядок надання ТОВ „Форум", як юридичною особою, яка не є фінансовою установою окремих фінансових послуг не існує. Враховуючи наведене, вище зміст договору суперечить ст. 5 Законом України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Аналогічні правові позиції зазначені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ України в ухвалі від 26 грудня 2012 року, яка постановлена у справі № 6-44655св12. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа №6- 35цс12), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, формування особою без залучення власних коштів групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, є такою, що вводить споживача в оману. З врахуванням наведених вище обставин вважаю, що є законні підстави для того щоби встановити, що оспорюваний договір є нікчемним та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. На виконання вищевказаного нікчемного правочину позивач сплатив ТОВ «Форум» 1760 гривень. Вказана обставини підтверджується листом ТОВ «Форум від 12 лютого 2013 року № 75, квитанцією (копію листа додаю). Своїми неправомірними діями відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Моральна шкода яка заподіяна позивачу відповідачем полягає у душевних стражданнях, які позивач тривалий час переносить у зв'язку протиправною поведінкою щодо нього з боку ТОВ «Форум» Позивач оцінює моральну шкоду в розмірі десяти тисяч гривень. Виходячи з вищевикладеного, суд задовольняє позов повністю. Питання судового збору суд вирішує на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягнувши його з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved