Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 листопада 2013 року позовні вимоги [PERSON] до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Куйбишевському районі м. Донецька про стягнення моральної шкоди задоволені частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Куйбишевському районі м. Донецька на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м. Донецька (далі ФСС) просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог позивачу в повному обсязі, посилаючись на те, що суд при ухваленні рішення порушив норми діючого матеріального та процесуального законодавства, на його думку відшкодування моральної шкоди в даному випадку передбачено ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України і моральна шкода повинна бути стягнута з підприємства, де працював позивач, а не з Фонду, враховуючи зміни в Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», оскільки на час розгляду справи дія норм Закону, якими було передбачено підстави та порядок відшкодування моральної шкоди зупинена. Фонд не є особою, яка спричинила шкоду позивачеві, втрата працездатності у позивача сталася не у зв'язку з неправомірними діями або бездіяльністю відповідача. Спричинена моральна шкода у спірних правовідносинах за законодавством не є матеріально-правовою презумпцією, а тому має доводитися не лише сам факт спричиненої моральної шкоди, а і її розмір. Заслухавши доповідача, представника ФСС, який просив задовольнити апеляційну скаргу, позивача [PERSON], який просив рішення суду залишити без зміни, заперечуючи проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України за таких підстав. Відповідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] працював на підприємствах вугільної промисловості та перебував у трудових відносинах з шахтою «Куйбишевська» ПО «Донецькуголь», (а.с. 4-6). Під час роботи на шахті позивач захворів на професійне захворювання за діагнозом: хронічний обструктивний пиловий бронхіт, легеневу недостатність першого-другого ступеню, а також ряд супроводжувальних захворювань. Висновком МСЕК від 07.03.1995 року йому вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності, повторними довідками МСЕК від 06.03.1996 року, 03.07.1997 року та 15.10.1999 року та було підтверджено 40 % втрати професійної працездатності (а.с. 46, 47, 48, 52). Висновком МСЕК від 21.11.2001 року при повторному огляді позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково (а.с. 7). Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], та визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, посилаючись на вимоги Закону України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності " виходив саме з висновків МСЕК від 21.11.2001 року, якими позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності. Однак такі висновки суду першої інстанції є помилковими. Як вбачається з висновків МСЕК, які містяться в матеріалах справи, позивачу вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності 07.03.1995 року, у зв'язку з отриманим захворюванням - хронічний бронхіт. В подальшому висновками МСЕК, в тому числі і на час дії ФСС, тоб-то 21.11.2001 року, зазначене захворювання підтверджувалось, 50% втрати професійної працездатності також встановлено у зв'язку з отриманим захворюванням обструктивний бронхіт. Таким чином на момент отримання позивачем зазначеного захворювання та встановлення вперше втрати професійної працездатності у 1993 році діяли «Правила відшкодування власником підприємств, установи і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472. Саме на підставі зазначених Правил підприємством де працював позивач у свій час призначалися та виплачувалися збитки у зв'язку з професійним захворюванням /а.с.45/, у свою чергу ФСС не може нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди по правовідносинам, які виникли у 1995 році.

Outcome: dismissed