Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] вказавши в ньому, що 27 серпня 2008 року сторони уклали шлюб, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 1342. Від шлюбу у сторін дітей немає. Позивачка зазначає, що шлюб фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з листопада 2012 року шлюбні відносини з відповідачем вони припинили, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивачка вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечитиме їх інтересам, примирення вважає неможливим, оскільки кожен з них живе самостійним відокремленим життям. Крім того, позивачка в позовній заяві вказує, що на даний час вона проживає і має намір створити сім»ю та укласти шлюб з іншим чоловіком [PERSON], з яким очікує народження дитини. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте до початку судового засідання від неї надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак до початку судового засідання від нього надійшло клопотання про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 27 серпня 2008 року сторони уклали шлюб, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 1342. (а.с.6). Від шлюбу у сторін дітей - немає. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також судом встановлено, що шлюб сторін фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з листопада 2012 року шлюбні відносини сторони припинили, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини, вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Зазначені обставини підтвердили самі сторони. Також судом встановлено, що на даний час позивачка очікує народження дитини від іншого чоловіка, що підтверджується довідкою ЛКК № 1412/11 ( а.с.5). В добровільному порядку через органи РАГСу відповідач відмовився розірвати шлюб. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved