Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що відповідно до договору дарування він є власником ? частини житлового будинку по вул. Кірова, 62 в м. Кілія Одеської області. Власником іншої ? частини вказаного будинку була мачуха позивача [PERSON], як померла у 1993 році. Після смерті [PERSON] весь будинок перейшов у володіння позивача, близько 20 років він одноосібно підтримує весь будинок у належному стані, сплачує комунальні платежі за його утримання в звязку з чим просив суд визнати за ним право власності на ? частину зазначеного будинку за набувальною давністю. На призначену дату розгляду справи позивач надав заяву в якій вказав, що підтримує заявлені позовні вимоги та просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] міської ради ,повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України про дату та місце розгляду справи, за викликом суду повторно в судове засідання не зявився, заяву пр. розгляд спрви за його відсутності суду не надав. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Рішенням народного суду Кілійського району від 19 квітня 1973 року [PERSON] було виділено з майна колгоспного двору ? частку домоволодіння по вул. Кірова, 62 в м. Кілія. За договором дарування від 8 жовтня 1992 року посвідченого державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори в реєстрі за № 2931, [PERSON] подарувала [PERSON] ? частку житлового будинку по вул. Кірова, 62 в м. Кілія. Згідно листа КП «[PERSON] РБТІ та РОН» від 17.06.2013 р. за № 159, станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Кірова 62 зареєстровано за [PERSON] ? частка та [PERSON] ? частка. З наданих позивачем квитанцій вбачається, що ним сплачується земельний податок та комунальні платежі за утримання будинку по вул. Кірова, 62 в м. Кілія. /а.с. 13-15/. Згідно актового запису про смерть за № 138, виданого відділом ДРАЦС [PERSON] РУЮ, [PERSON] померла 19.05.1993 року. Згідно листа [PERSON] районної дерЖАвної нотаріальної контори від 12.06.2013 р. № 663/01-16, після смерті [PERSON], яка померла 19 травня 1993 роу, спадкова справа не заводилась, в передбачений зконом термін до нотаріальної контори ніхто не звертався. При розгляді і вирішенні заявлено позову судом враховано відповідні положення законодавства: Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст.. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести прокурор (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: 1/ законний обєкт володіння; 2/добросовісність володіння; 3/відкритість володіння; 4/ володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частки будинку та утримує весь будинок, оскільки інший співвласник будинку помер більше 20 років тому і весь цей час позивач безперервно, відкрито продовжує володіти всім зазначеним нерухомим майном. За встановлених обставин суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а право позивача підлягає захисту на підставі положень ст. 16 ЦК України.

Outcome: approved