Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

У квітні 2011 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказував, що 26 травня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, про надання йому кредитних коштів у розмірі 60000 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок [NUMBER] відкритий ПАТКБ «ПРИВАТБАНК», згідно договору №ЕВ 11-08/Р від 26.05.2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.05.2013 року. У порушення умов договору та вимог законодавства відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 02.03.2011 року має заборгованість - 94840.69 грн., яка складається з наступного: -55438.46 грн. - заборгованість за кредитом; -32172.82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -7229.41 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Зобов'язання за вказаним договором забезпечено договором поруки, укладеним з поручителем - [PERSON] Вимога, що була пред'явлена до поручителя, щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. На забезпечення виконання договору кредиту під заставу було взято агломератор, будинок та земельну ділянку за адреслю [ADDRESS] Позивач просить передати йому в заклад шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно, яке зазначено в договорі застави №336 ЕВ від 28.05.2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку за адреслю [ADDRESS], стягнути солідарно судові витрати. Виселити відповідача з вказаного предмету іпотеки. У судовому засіданні представник позивача на своїх вимогах настоював. Відповідачі у судове засідання не прибули, суду направили заяви, слухати справу без їх участі, з позовом не згоддні. Суд вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, про надання йому кредитних коштів у розмірі 60000 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок [NUMBER] відкритий ПАТКБ «ПРИВАТБАНК», згідно договору №ЕВ 11-08/Р від 26.05.2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.05.2013 року. Судом встановлено, що предметом вказаного договору є надання поруки [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за виконання своїх обов'язків, які узяв на себе [PERSON] за кредитним договором №ЕВ 11-08/Р від 26.05.2008 року, та договір іпотеки, укладений між відповідачем та позивачем №335ЕВ від 26.05.2008 року. Відповідно до п.9.12 «Умов та правил надання банківських послуг» договір діє до моменту належного виконання сторонами зобов'язань. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем /позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є неналежне його виконання, що полягає у порушенні при здійсненні дій, що становлять предмет виконання зобов'язання, умов, визначених його змістом. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність з поручителя. Згідно до статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 590 вказаного кодексу закріплено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. * У відповідності до статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, оскільки відповідачем заборгованість в розмірі 88247,69 (вісімдесят вісім тисяч двісті сорок сім) гривень 69 копійок на мою користь не сплачена, відповідно я маю права на підставі договорів іпотеки вимагати звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на частини житлового будинку з надвірними забудовами та частини двох земельних ділянок площею 0,0622 га та площею 0,2500 га, розташованих за адресою [ADDRESS] які належать відповідачу. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно до п. 4.1., 5.2. договору іпотеки від 09.10.2006 року, п. 1.8.1, 4.4. договору іпотеки, у разі невиконання відповідачем умов кредитного договору, іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предметів іпотеки. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ЗО березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Тому суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Підлягають стягненню на користь позивача судові витрати- судовий збір у сумі - 956 грн. 91 коп.

Outcome: approved