Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У жовтні 2013р. позивачі звернулися до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], а також, стягнення з відповідача судового збору. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS], в якій вони проживають та зареєстровані. Окрім них, у вказаній квартирі зареєстровані дружина позивача 1 - [PERSON] (далі - відповідач) та його син [PERSON]., [INFO] Як зазначає позивач 1, з відповідачем він перебував в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано за рішенням суду. На даний час, відповідач у вказаній квартирі фактично не проживає, оскільки має іншу сім'ю та проживає зі своїм чоловіком за іншою адресою. Позивачі, посилаючись на те, що на спірній житловій площі відповідач не проживає з жовтня 2006р., тобто не проживає більше одного року, в квартирі жодного разу з цього часу не з'являлася, вказаною квартирою не цікавиться, за житло та комунальні послуги не сплачує, ніяких дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування житловим приміщенням не вчиняла, а також, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, звернулися до суду з вказаним позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки реєстрація в квартирі відповідача, не дозволяє їм розпоряджатися квартирою на власний розсуд та обмежує їх право власності. В судовому засіданні позивач 1 та представники позивачів позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав викладених в ньому, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач, у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, про поважність причин неявки суд не повідомляла та не просила розглядати справу у її відсутність, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників позивачів, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] (далі - позивач 1) є власником ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування частини квартири серії АВІ №730062, укладеного 13.03.2000р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Громовою Л.В. (а.с.9) та ? частини вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2007р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Іванько О.О. (а.с.8). Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] (позивач 2) є власником ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.08.2007., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Іванько О.О. (а.с.15). Згідно довідки форми №3 від 07.09.2013р. №859, виданої КП «Житлово-експлуатаційна контора «Золотоустівська» позивачу 1, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (позивач 1), який є власником особового рахунка на вказану житлову площу, [PERSON] (відповідач) - колишня дружина позивача 1, [PERSON] (неповнолітній син позивача 1 та відповідача), [PERSON] (теперішня дружина позивача 1) (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст.319 ЦК України). Частиною 1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Крім того, ст.150 Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 № 5464-X із змінами та доповненнями (далі - ЖК України), передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, з перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім'ї. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З пояснень позивача 1 у судовому засіданні встановлено, що з 23.08.1997р. він з відповідачем, перебував у зареєстрованому шлюбі, який 27.03.2008р. було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 08.02.2013р. відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва (а.с.5). В шлюбі у них народився син, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 08.02.1999р. відділом Феодосійського міськвиконкому АР Крим (а.с.6). Також позивач 1 зазначав, що у жовтні 2006р., відповідач, забравши сина, виїхала з його квартири до іншого чоловіка, з яким наразі знаходиться у зареєстрованому шлюбі. З того часу та по сьогоднішній день, відповідач у квартирі жодного разу не з'являлася, житловою площею не цікавилася, за комунальні послуги не сплачувала, в квартирі не має її речей. За таких обставин, будучи зареєстрованою у належній йому з позивачем 2 квартирі, відповідач, як стороння для них особа, яка на житловій площі не проживає без поважних причин більше одного року, перешкоджає їм, як співвласникам квартири, користуватися та розпоряджатися нею. Факт не проживання відповідача у вищевказаній квартирі підтверджується актами, від 25.09.2012р., 10.04.2013р., 23.08.2013р., 07.10.2013р., складеними комісією КП «ЖЕК «Золотоустівська» у складі мешканців квартир: [NUMBER] - [PERSON], [NUMBER] - [PERSON], [NUMBER] - [PERSON], підписи яких засвідчені майстром б/д КП «ЖЕК «Золотоустівська» [PERSON], з яких вбачається, що відповідач у квартирі [ADDRESS] дійсно, більше ніж п'ять років, не проживає (а.с.11-14). Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.3 ст.156 ЖК, члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи те, що на даний час позивачі є власниками квартири [ADDRESS], а зареєстрована в цій квартирі відповідач, з жовтня 2006р., без поважних причин у цій квартирі фактично не проживає, квартирою не цікавиться, не несе витрати з її утримання, має свою сім'ю та проживає зі своїм теперішнім чоловіком за іншою адресою, з позивачами, у родинних відносинах не перебуває, суд дійшов висновку, що позов про визнання відповідача, такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача судовий збір у розмірі 114,70грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved