Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, в обґрунтування вимог вказала, що 26.02.1993 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у відділі реєстрацій актів цивільного стану міста Артемівська Донецької області, актовий запис № 125. Від спільного життя у них народилася дитина: [PERSON] [INFO]. З відповідачем припинено сімейно - шлюбні відносини на початку 2007 року в зв'язку з частими сварками і відсутністю взаєморозуміння між ними. 18.12.2007 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний. Даний факт підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів цивільного стану в місті Артемівську , актовий запис № 506. Їм на весілля батьками відповідача був подарований будинок [ADDRESS]. Однак був оформлений на відповідача [PERSON] тільки в 2003 році. За період шлюбу, [PERSON] і відповідач по справі [PERSON], робили ремонт, здійснювали оплату комунальних послуг, зробили поліпшення житлових умов збільшивши його площу, провели газ. Відразу ж після реєстрації шлюбу прописалися в будинок, а надалі в ньому була зареєстрована і дитина. У середині 2007 року відповідач [PERSON] її і їх неповнолітню дитину, вигнав на вулицю, поміняв замки в будинку і не пускав в будинок їх жити. 30.03.2010 року вона [PERSON] зверталася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про визнання спільною сумісною власністю подружжя будинку [ADDRESS], про те позов було залишено без розгляду. Про те, що відповідач 30.05.2012 року провів реєстрацію Договору дарування в органах БТІ міста Артемівська, вона [PERSON] дізналася, коли отримала заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.01.2013 року по справі № 0503/10919/2012, яке було скасовано. Згідно ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.07.2013 року по справі № 219/6017/2013-ц заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.01.2013 року «про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням» було скасовано, а справу призначено до розгляду. При ознайомленні з матеріалами справи було з'ясовано, що [PERSON] 30.05.2012 року провів реєстрацію Договору дарування в органах БТІ міста Артемівська Донецької області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на заявлених вимогах та просив суд звернути увагу, що позивач [PERSON] під час спільного проживання з відповідачем [PERSON] в вищевказаному будинку за власні кошти обладнала будинок газопостачанням - котлом опалення та системою опалення будинку, після чого будинок значно зріс у ціні. Після того як шлюбні відносини було припинено і позивач виїхала з вказаного будинку, вона неодноразово зверталася до відповідача про відшкодування витрат понесених нею на поліпшення житлових умов у будинку. Проте відповідач [PERSON] займав нейтральну позицію, намагався уникати цієї теми, хоча періодично обіцяв, що суму понесених нею витрат поверне. На даний час відповідач не має намірів відшкодувати витрати понесені [PERSON] Позивач [PERSON] зареєстрована в спірному будинку, але по місцю реєстрації не проживає в зв'язку з діями відповідача [PERSON], який перешкоджає її проживанню у цьому будинку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що з позивачем знаходився в зареєстрованому шлюбі з 1993 року. За час спільного проживання вони періодично проживали у різних місцях, але з 2003 року вони оселились на постійне місце проживання у будинку [ADDRESS], який був подарований йому його батьком [PERSON] 13.01.2003 року. Після того, як вони поселились в даний будинок, вони спільно за кошти з сімейного бюджету здійснили поліпшення житлових умов в даному будинку а саме: обладнали будинок газопостачанням, котлом опалення та системою опалення. Ці поліпшення було здійснено на протязі 2003-2004 року. На момент дарування будинку 13.01.2003 року його ціна була біля 15000 грн., після здійснення поліпшення житлових умов у 2004 році вартість будинку становила біля 20000 грн. В 2007 році шлюб між ними було розірвано і відповідач виїхала з вказаного будинку. Він не проти відшкодувати своїй колишній дружині [PERSON] кошти на поліпшення житлових умов, які були витрачені ними за час спільного проживання у 2003-2004 році, але на даний час у нього відсутні кошти, а також між ними не досягнуто згоди по сумі відшкодування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що позивач та відповідач з 26.02.1993 року по 18.12.2007 року знаходились в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу 13.01.2003 року відповідачу [PERSON] було подаровано його батьком [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], який згідно ст..57 СК України перейшов в його особисту приватну власність. В судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу в 2003-2004 році позивачем та відповідачем за спільні кошти було здійснено значне поліпшення даного будинку, а саме обладнання будинку газопостачанням, котлом опалення та системою опалення. В результаті чого будинок, який до даного поліпшення коштував 15000 грн. набув ціни на момент закінчення поліпшення 20000 грн., тобто збільшився у вартості на ? частину, що вказує на те, що позивачем та відповідачем було витрачено власних коштів у розмірі 1/8 частини вартості будинку кожним. Посилання позивача [PERSON] на збільшення площі будинку, здійснення ремонту за спільні кошти не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд не бере це до уваги. Оплата комунальних послуг за спільні кошти під час спільного проживання - не є витратами на покрашення житлових умов. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована в спірному будинку, але по місцю реєстрації не проживає в зв'язку з діями відповідача [PERSON], який перешкоджає її проживанню у цьому будинку. Згідно ст..60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст..62 ч.1 СК України - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст..63 СК України - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст..357 ч.2 ЦК України - якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно ст..368 ч.3 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Outcome: partial