Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

08.10.2013 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідач 03.02.2007 року уклав з банком кредитний договір № HEXRRX02280165, але не виконує умов договору в зв'язку з чим виникла заборгованість по кредиту станом на 24.09.2013 року в сумі 26976 грн. 32 копійок, тому просив стягнути зазначені суми та судові витрати. В судове засідання представник позивача з'явився, наполягає на задоволенні позову . Відповідач до суду не з'явився, причини суду не відомі, хоча його було повідомлено належним чином. Представник позивача згодна на заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 03.02.2007 року уклав з банком кредитний договір № HEXRRX02280165. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст.ст.11,509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи- 03.02.2007 року між ПриватБанком та [PERSON] був укладений кредитний договір № HEXRRX02280165 про надання останньому кредиту в сумі 1854 гривень, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення03.02.2008 року. Зазначений договір підписаний сторонами. Відповідно до умов укладеного договору визначених в заяві позичальника, договір складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», «Стандарт». Заявою позичальника передбачено, що виконання договору здійснюється шляхом погашення заборгованості по кредиту в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 210,29 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами. Як вбачається з позовних вимог позивача у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав Згідно умов договору кредит надано строком 12 місяців з 03.02.2007 року по 03.02.2008 року. Згідно п.5.5. такого договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки- пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, тобто на момент подачі позову 08.10.2013 року минув строк позовної давності, так як останній платіж було зроблено в березні 2007 року, враховуючи, що термін договору скінчився 03.02.2008 року , в межах позовної давності(5 років) позов повинен був подати позивач до 04.02.2013 року Відповідно до ст..257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно ст. 258 ЦК України відносно стягнення неустойки встановлюється спеціальна позовна давність тривалістю один рік. Позивач звернувся до суду тільки в 08.10.2013 року, таким чином ним пропущено строк позовної давності. Будь-яких заяв про поновлення такого строку представником позивача не надано. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). На підставі ст.3,12,13,15,20, 256, 257, 258, 260, 261,267 ЦК України та

Outcome: dismissed