Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Хворостівської сільської ради Любомльського району Волинської області, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться по [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе приналежне їй майно заповіла позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] Крім цього, обов'язкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON] мав син спадкодавця - відповідач [PERSON] Оскільки відповідач [PERSON] в нотаріальному порядку засвідчив свою відмову від спадкового майна на користь позивача, а відповідач [PERSON] у встановлені строки спадщину не прийняв та в нотаріально посвідченій заяві заявив про те, що з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до суду звертатись не буде, тому спадкове майно після смерті [PERSON] успадковується лише позивачем, яка спадщину прийняла своїми фактичними діями, оскільки разом проживала зі спадкодавцем на день смерті останньої. Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно, однак у вчиненні даної нотаріальної дії їй було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вказане спадкове домоволодіння. З викладених підстав позивач просила визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яке знаходиться в [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач подала в канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, та просила позов задовольнити. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Від Хворостівської сільської ради Любомльського району Волинської області надійшла заява від 25.12.2013 року за вих. № 253, відповідно до якої з заявленим позовом сільська рада погодилась та просила справу розглядати у відсутності представника сільської ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, однак в судове засідання не з'явились, заяв чи клопотань щодо суті позову та процедури його розгляду, в тому числі про відкладення, не подали. За таких обставин суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Хворостівської сільської ради Любомльського району Волинської області 12.12.2012 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в селі Хворостів Любомльського району Волинської області (а.с.11). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З копії заповіту, посвідченого Хворостівською сільською радою Любомльського району 12.01.1994 року, встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті все приналежне їй майно заповіла позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON]. Даний заповіт не скасований і не змінений (а.с.15). Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], а тому, незважаючи на відсутність у справі будь-яких письмових доказів на ствердження даної обставини, суд приймає твердження позивача до уваги. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві із часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. З копії заяви відповідача [PERSON], яка посвідчена Берестівською сільською радою Артемівського району Донецької області 19.11.2013 року, слідує, що він, як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON], пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, питання про його продовження ставити не буде та відмовився від належної йому частки на користь позивача [PERSON] (а.с.13). Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] пропустив встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини та відповідно до копії заяви, посвідченої приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] 22.10.2013 року, ставити питання і звертатися до суду з заявою про продовження даного строку не буде (а.с.14). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Та обставина, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем доводиться довідкою, виданою Хворостівською сільською радою Любомльського району 23.09.2013 року за № 388, з якої слідує, що разом з [PERSON] по [ADDRESS] постійно проживала і була зареєстрована її дочка [PERSON], яка і на даний час там проживає (а.с.8). З копії матеріалів спадкової справи № 34/2013 до майна померлої [PERSON] вбачається, що інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно після смерті останньої, немає (а.с.39-52). Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Постановою Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області від 26.11.2013 року № 759/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно (а.с.9). Право спадкодавця [PERSON] на зазначене нерухоме майно доводиться довідкою, виданою Хворостівською сільською радою Любомльського району 23.09.2013 року за № 388, та витягом з погосподарської книги № 2 за 2012 рік Хворостівської сільської ради Любомльського району, відповідно до яких по особовому рахунку [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами, які знаходяться в [ADDRESS], належить [PERSON] (а.с. 7, 8). У відповідності до ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Реєстраційна служба Любомльського районного управління юстиції Волинської області своїм рішенням № 9673070 від 27.12.2013 року щодо отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за результатом розгляду запиту, повідомила про відсутність записів щодо об'єкта, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.56, 57). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: раніше побудованого житлового будинку, погрібу, прибудови, сараю, дворової вбиральні, сараю, огорожі, колодязя, які знаходяться по [ADDRESS] та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії рекомендовано позивачу [PERSON] узаконити вказане спадкове нерухоме майно (22-25). Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В порядку ч.1 ст.61 ЦПК України фактичні обставини, на які позивачка покладається як на підставу своїх вимог, у зв'язку із визнанням позову суд вважає доведеними. Таким чином, з'ясовані по справі обставини дають підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]

Outcome: approved