Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-26 00:00:00

17 червня 2013 року з позовною заявою звернулася юридична особа ПП «Н-Транс» до відповідачів фізичної особи [PERSON] та юридичної особи ВАТ «СК «Оранта-Січ» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП), посилаючись на те, що 21 червня 2010 року о 19 годині 50 хвилин [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп’яніння, керуючи належним йому автомобілем [NUMBER], рухаючись зі швидкістю 60 км/год в напрямку від м. Маріуполь до м. Запоріжжя, на перехресті вулиць Леніна та Визволителів в смт Розівка Розівського району Запорізької області, внаслідок порушення пункту 10.1, дорожньої розмітки 1.1 (п.1 розділу 34 «Дорожня розмітка») Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), допустив зіткнення з належним [PERSON] автомобілем [NUMBER] з напівпричепом бортовим «TRAX-S393DOR» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія ПП «Н-Транс» [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. На час скоєння ДТП вказаний автомобіль разом з напівпричепом перебував в оренді ПП «Н-Транс» відповідно до договору №14/1 оперативної оренди транспортного засобу від 21 грудня 2009 року (далі – Договір оренди). Внаслідок зіткнення транспортних засобів автомобіль вантажний сідловий тягач «DAF-95XF430» державний реєстраційний номер [NUMBER] отримав технічні пошкодження, у зв’язку з чим [PERSON] було завдано матеріальну шкоду в розмірі 64196 грн. 82 коп. – вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, який з урахуванням 70% фізичного зносу складає 26165 грн. 45 коп.. Позивач зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2013 року у вказаному ДТП встановлено вину водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ВАТ «СК «Оранта-Січ» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Посилаючись на здійснення ПП «Н-Транс» відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля відповідно до пп.3.2.4 п.3.2 ст.3 Договору оренди, позивач прохав стягнути з відповідача [PERSON] завдану ПП «Н-Транс» матеріальну шкоду в розмірі 38696 грн. 82 коп. та франшизу в розмірі 510 грн., а всього 39206 грн. 82 коп., а з відповідача ВАТ «СК «Оранта-Січ» в межах ліміту відповідальності завдану ПП «Н-Транс» матеріальну шкоду в розмірі 24990 грн.. Крім того, позивач прохав стягнути суму понесених ним судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги ПП «Н-Транс» по тих підставах, які були вказані в заяві, надала відповідні пояснення. В судовому засіданні представник відповідача ВАТ «СК «Оранта-Січ» [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що до ВАТ «СК «Оранта-Січ» із заявою про виплату страхового відшкодування зверталась лише [PERSON], яка є потерпілою особою, оскільки є власником пошкоджених транспортних засобів – вантажного сідлового тягача «DAF-95XF430» державний реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепа бортового «TRAX-S393DOR» державний реєстраційний номер [NUMBER]. У зв’язку з цим розмір відшкодування повинен розраховуватись в межах встановленого ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, на одного потерпілого, який складає 25500 грн., франшиза – 510 грн.. Оскільки 13 серпня 2013 року відповідачем ВАТ «СК «Оранта-Січ» сплачено відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2013 року на користь [PERSON] 19494 грн. 16 коп. за пошкоджений напівпричеп бортовий, то розмір страхового відшкодування потерпілій [PERSON] за пошкоджений вантажний сідловий тягач повинен складати лише 5491 грн. 84 коп.. До того ж, ПП «Н-Транс» із заявою про виплату страхового відшкодування взагалі не зверталось, через що у ВАТ «СК «Оранта-Січ» відсутні будь-які правові підстави для виплати позивачу страхового відшкодування. Крім того, представник ВАТ «СК «Оранта-Січ» [PERSON] вказав, що у позивача взагалі відсутні правові підстави вимагати відшкодування матеріальної шкоди з відповідачів, посилаючись на те, що на час звернення до суду ПП «Н-Транс» не мало право власності на автомобіль вантажний сідловий тягач, оскільки термін дії Договору оренди №14/1 закінчився 21 листопада 2010 року. Відповідач [PERSON] на протязі розгляду справи в суді позов визнавав частково, а саме в частині стягнення з нього прямої дійсної матеріальної шкоди, завданої володільцю транспортного засобу, у розмірі 26165 грн. 45 коп., який вказано у висновках звіту № 249 про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 01 липня 2010 року, посилаючись на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження здійснення саме ПП «Н-Транс» відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, належного [PERSON]. Вказав, що на час розгляду справи в суді страховою компанією не вирішено питання щодо виплати страхового відшкодування [PERSON] щодо пошкодженого автомобіля. Разом з тим, в судових дебатах відповідач зазначив, що позов ПП «Н-Транс» взагалі не підлягає задоволенню, посилаючись на відсутність будь-якого рішення страхової компанії по заяві [PERSON] в частині страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль. Крім того, вважав, що позивач ПП «Н-Транс» не довело факту володіння автомобілем на відповідній правовій підставі, оскільки договір оренди транспортного засобу з участю третьої особи [PERSON] нотаріально не посвідчений. Позицію відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав його представник адвокат [PERSON]. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] вважала позов ПП «Н-Транс» таким, що підлягає задоволенню, оскільки підприємство на виконання умов Договору оренди за свій рахунок здійснило відновлювальний ремонт належного їй на праві власності автомобіля – вантажного сідлового тягача «DAF-95XF430» державний реєстраційний номер [NUMBER]. Разом з тим, [PERSON] в судовому засіданні, наполягаючи на повному відновленні пошкодженого автомобіля, не змогла пояснити, які саме роботи були здійснені ПП «Н-Транс» по здійсненню ремонту пошкодженого транспортного засобу. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 21 червня 2010 року о 19 годині 50 хвилин [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп’яніння, керуючи належним йому автомобілем [NUMBER], рухаючись зі швидкістю 60 км/год в напрямку від м. Маріуполь до м. Запоріжжя, на перехресті вулиць Леніна та Визволителів в смт Розівка Розівського району Запорізької області, внаслідок порушення пункту 10.1, дорожньої розмітки 1.1 (п.1 розділу 34 «Дорожня розмітка») Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), допустив зіткнення з належним [PERSON] автомобілем [NUMBER] з напівпричепом бортовим «TRAX-S393DOR» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія ПП «Н-Транс» [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. Постановою заступника Куйбишевського міжрайонного прокурора Запорізької області від 13 грудня 2010 року за вищевказаним фактом відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] (а.с.22). Постановою судді Розівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2011 року провадження в справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] закрито у зв’язку закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 цього Кодексу (а.с.23). Приписами ч.3 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до приватного підприємства «Н-Транс», приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» в особі Маріупольської філії ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», [PERSON], відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» в особі Розівської філії ВАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», третя особа [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], приватного підприємства «Н-Транс», приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» в особі Маріупольської філії ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, встановлено наступне (а.с.47-53). Згідно висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 27 липня 2012 року №2762-2763, проведеної державною експертною установою – Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, дії водія автомобіля «ВАЗ-21093» [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1, дорожньої розмітки 1.1 (п.1 розділу 34 «Дорожня розмітка») ПДР і знаходились в причинному зв’язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія [PERSON] порушень вимог ПДР не вбачається, також він не мав технічної можливості попередити дану дорожньо-транспортну пригоду. З огляду на висновки експертизи та з врахуванням дослідженої у справі сукупності доказів, суд прийшов до висновку, що винною особою у скоєнні ДТП, що сталася 21 червня 2010 року, є [PERSON]. Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2013 року набрало законної сили 11 червня 2013 року (а.с.85-91). Автомобіль «DAF-95XF430», вантажний сідловий тягач державний реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] (а.с.18,40). 27 квітня 2001 року [PERSON] зареєстрована як фізична особа – суб’єкт підприємницької діяльності. Згідно до Свідоцтва про сплату єдиного податку видом господарської діяльності [PERSON], як суб’єкта господарювання, є здача в оренду рухомого майна (а.с.19,41,49). За договором №14/1 оперативної оренди транспортного засобу від 21 грудня 2009 року [PERSON], як фізична особа – підприємець, передала в оренду ПП «Н-Транс» транспортний засіб – автомобіль «DAF-95XF430», вантажний сідловий тягач державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.19,41). В пункті 2.11 Постанови №12 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» Пленум Вищого господарського суду України роз’яснив, що законом встановлено вимоги щодо обов’язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи (частина друга статті 799 ЦК України). При цьому, однак, слід мати на увазі, що такого посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб’єкта підприємницької діяльності. Враховуючи викладене, суд вважає, що твердження позивача [PERSON] та його представника про необхідність нотаріального посвідчення договору №14/1 оперативної оренди транспортного засобу від 21 грудня 2009 року між [PERSON] і ПП «Н-Транс» не ґрунтуються на законі. Таким чином, ПП «Н-Транс» на час скоєння ДТП на достатній правовій підставі було володільцем джерела підвищеної небезпеки. Автомобіль «ВАЗ-21093» державний реєстраційний номер [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] (а.с.50). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну третім особам, застрахована ВАТ «СК «Оранта-Січ» в особі Розівської філії за Полісом №ВС/7824921 обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тип договору 1, зі строком дії з 04 серпня 2009 року до 03 серпня 2010 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну – 25500 грн. (на одного потерпілого), франшизи на суму 510 грн.. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль [NUMBER] (а.с.54). Таким чином, водій [PERSON] на момент ДТП на законній правовій підставі експлуатував вищевказаний транспортний засіб. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами частини першої статті 1188 ЦК України вбачається, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В пункті 13 Постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз’яснив, що відповідно до стст.386,395,396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Таким чином, ПП «Н-Транс» вправі було звернутися до суду з вимогами щодо відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу, який на відповідній правовій підставі перебував у його володінні. Відповідно до положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною 22.1 ст.22 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон, у редакції, чинній на час скоєння ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно частини 35.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий – МТСБУ) відповідну заяву. Після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування (частина 36.1 статті 36 Закону). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ПП «Н-Транс» до страхової компанії – ВАТ «СК «Оранта-Січ» про виплату страхового відшкодування не звертався. Разом з тим, у матеріалах справи є заява про страхове відшкодування, подана [PERSON] 24 червня 2010 року до ВАТ «СК «Оранта-Січ» (а.с.92). Відмови ВАТ «СК «Оранта-Січ» у виплаті страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку 21 червня 2010 року у матеріалах справи немає, що також не заперечується сторонами. Крім того, у заяві про страхове відшкодування, поданій [PERSON], заявлена майнова вимога про сплату страхового відшкодування, у тому числі за пошкоджений автомобіль «DAF-95XF430», вантажний сідловий тягач державний реєстраційний номер [NUMBER]. Вказана майнова вимога про страхове відшкодування розглянута, згідно рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2013 року, лише в частині стягнення з ВАТ «СК «Оранта-Січ» на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 18744 грн. 16 коп. – вартості відновлювального ремонту напівпричепа бортового «TRAX-S393DOR» державний реєстраційний номер [NUMBER]. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що правові підстави для покладення відповідальності за відшкодування матеріальної шкоди в сумі 24990 грн. на ВАТ «СК «Оранта-Січ» відсутні, оскільки позивач ПП «Н-Транс», вважаючи себе особою, яка має право на страхове відшкодування, у встановленому Законом порядку до страхової компанії з відповідними вимогами не звертався. Не дотримання позивачем встановленого Законом порядку щодо отримання страхового відшкодування позбавляє відповідача ВАТ «СК «Оранта-Січ» прийняти відповідне рішення щодо виплати такого відшкодування. Відповідно, відсутні й правові підстави для стягнення на користь ПП «Н-Транс» з відповідача [PERSON] суми франшизи 510 грн.. Згідно зі стст.22,29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до звіту №249 від 17 липня 2010 року про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, виконаного оцінювачем товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», ринкова вартість пошкодженого автомобіля «DAF-95XF430», вантажний сідловий тягач державний реєстраційний номер [NUMBER], на момент ДТП становила 150219 грн. 83 коп., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу – 64196 грн. 82 коп., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин транспортного засобу (сума матеріальної шкоди) - 26165 грн. 45 коп. (а.с.26-39). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на час розгляду справи автомобіль «DAF-95XF430», вантажний сідловий тягач державний реєстраційний номер [NUMBER], відремонтовано ПП «Н-Транс». Доказів на підтвердження того, що сума матеріальної шкоди є значно більшою від суми, визначеної відповідно до звіту №249 від 17 липня 2010 року, позивачем не надано, чим не виконано вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. З врахуванням вищенаведеного, суд застосовує положення ч.2 ст.1192 ЦК України, згідно яких розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При наявності проведення ремонту, суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з прямої дійсної шкоди, а не з витрат, які мають бути здійснені у подальшому. У пункті 9 постанови №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» Пленум Верховного Суду України роз’яснив, що зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, вимоги ПП «Н-Транс» до [PERSON] підлягають задоволенню лише в частині прямої дійсної шкоди, а саме в сумі 26165 грн. 45 коп.. Враховуючи те, що позов ПП «Н-Транс» задоволено частково, суд, згідно положень ст.88 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, з [PERSON] в сумі 261 грн. 67 коп., виходячи з розрахунку: 26165 грн. 45 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 642 грн. (сума сплаченого судового збору) / 64196 грн. 82 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 261 грн. 67 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial