Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив, посилаючись на те, що п.п. 5, 5.84 рішення сімдесят дев’ятої сесії Бердянської міської ради V скликання № 41 від 25.02.2010 року “Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок” затверджено проект відведення та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0584 га, розташовану за адресою: вул. Макарова, 32-е для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення 04.06.2010 року за [PERSON] проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500648 державного акту на право власності серії ЯК № 858633 на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер 2130400000:08:004:0164. Зазначена земельна ділянка по вул.Макарова, 32-е на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2012 року ВРХ № 849759, який зареєстрований в реєстрі за № 1478, була відчужена [PERSON]. Проведеною прокурорською перевіркою встановлено, що п.п. 5, 5.84 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року підлягають скасуванню, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, його державна реєстрація підлягає скасуванню, земельна ділянка – поверненню, з наступних підстав. Прокурор зазначає, що Бердянська міська рада під час прийняття рішення №41 від 25.02.2010 року грубо порушила положення чинного законодавства в частині підстав та порядку надання земельних ділянок у власність, визначених Конституцією, Земельним кодексом України та Водним кодексом України, і не мала права надавати у власність земельну ділянку по вул. Макарова, 32-е в м. Бердянську. Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у власність, належать крім інших, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Спірна земельна ділянка розташована на території Бердянської коси та передана у власність з порушенням ст. ст. 58, 59, 60 ЗК України та ст. ст. 88, 90 Водного кодексу України при відсутності затвердженої містобудівної документації м. Бердянська, а саме відсутності детальних планів територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси. Крім того, проект відводу земельної ділянки, всупереч вимогам ст. ст. 51, 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України, ст. 9 Закону України “Про державну експертизу землевпорядної документації” не передавався відповідному органу земельних ресурсів для проведення обов’язкової державної експертизи землевпорядної документації. Посилаючись на зазначені обставини прокурор просив суд визнати незаконними та скасувати п.п. 5, 5.84 рішення сімдесят дев’ятої сесії Бердянської міської ради п’ятого скликання № 41 від 25.02.2010 року “Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок”; визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 858633 на земельну ділянку площею 0,0584 га для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по вул.Макарова, 32-е, що виданий на ім’я [PERSON]; зобов’язати управління Держземагенства у Бердянському районі скасувати запис у Поземельній книзі на земельну ділянку по вул.Макарова, 32-е в м.Бердянськ; витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку вартістю 44179,60 грн., площею 0,0584 га по вул.Макарова, 32-е в м.Бердянськ, та повернути її територіальній громаді м.Бердянськ. В судове засідання прокурор Ємельяненко С.А. надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала уточнені позовні вимоги. Представник Бердянської міської ради [PERSON] в судове засідання не з’явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідно до закону. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з’явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, заяв про розгляд справи за їх відсутності, про відкладення слухання справи чи заперечень проти позову до суду не надходило. Представник Управління Держземагентства у Бердянському районі в судове засідання не з’явився, заяв не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб’єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. ст. 50, 51, 52 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва. Набуття права на землю громадянами України здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом. Рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та заповнення державного акта на право приватної власності на землю здійснюють органи місцевого самоврядування або органи виконавчої влади в залежності від місця знаходження земельної ділянки. Як встановлено судом, і це підтверджується матеріалами справи, що п.5, 5.84 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0584 га в м. Бердянську з по вул. Макарова, 32-е для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. 04.06.2010 року проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500648 державного акту на право власності серії ЯК № 858633 на земельну ділянку площею 0,0584 га, для індивідуального дачного будівництва, виданого на підставі вказаного вище рішення на ім’я [PERSON] Зазначена земельна ділянка по вул.Макарова, 32-е на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2012 року ВРХ № 849759, який зареєстрований в реєстрі за № 1478, була відчужена [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з вимогами ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Місцеві органи самоврядування виступають у відповідності зі ст. 83 ЗК України суб’єктами права комунальної власності в межах населеного пункту. Згідно з вимогами ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об’єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, Положеннями ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Згідно з ч. 5 ст. 88 ВК України уздовж морів і навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Частиною 1 ст. 90 ВК України визначено, що прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Однак, у порушення п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 5 листопада № 434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2004 року, при відведенні спірної земельної ділянки не враховано наявність прибережної захисної смуги, хоча вказаним порядком передбачено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок, нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року № 486 “Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них”, з урахуванням конкретної ситуації. Відсутність у проекті землеустрою урахування відповідно до ст. 60 ЗК України розмірів і меж прибережної захисної смуги Азовського моря унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Згідно ст. 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об’єктів фізичної культури та спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об’єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об’єктів стаціонарної рекреації. Відповідно до ст. 9 Закону України “Про державну експертизу землевпорядної документації” проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов’язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення. Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, обов’язкова державна експертиза землевпорядної документації проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. Статтями 17, 18 Закону України “Про основи містобудування” визначено, що містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб. Статтею 13 Закону України “Про планування і забудову територій” передбачено, що детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Проте, відповідно до інформації виконавчого комітету Бердянської міської ради від 15.05.2013 року з посиланням на Генеральний план м. Бердянську, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009 року, спірна земельна ділянка розміщується на території зелених насаджень загального користування. Крім того, позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] спірної земельної ділянки за наслідками перевірки Головного управління Держкомзему в Запорізькій області та розпорядження голови облдержадміністрації №101 від 16.04.2010 року були відкликані: 01.06.2010 року управлінням Держкомзему у м. Бердянську та 22.03.2011 року управлінням архітектури та земельних відносин виконкому Бердянської міської ради. У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно ч. 2 ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. З урахуванням вищезазначеного, передача у власність [PERSON] земельної ділянки на підставі п.п. 5, 5.84 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року відбулася з порушенням норм закону, а отже п.п. 5, 5.84 вказаного рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. За таких обставин державний акт на право приватної власності на земельну ділянку видано [PERSON] без належної правової підстави, а тому його слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов’язана його повернути. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У відповідності до правових позицій, висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при перегляді цивільних справ у касаційному порядку у І півріччі 2011 року, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України, якщо особа не була стороною договору. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Outcome: approved