Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Представник позивача 22 листопада 2013 року звернувся до поштового відділення для надіслання до суду позову до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 3 травня 2008 року ПАТ «Дельта Банк», яке є правонаступником ТОВ «КБ «Дельта», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 005-27984-030508, відповідно до п. 1.2 якого позивач відкриває відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України, випускає та надає платіжну картку, здійснюючи обслуговування на умовах, викладених в тарифному пакеті «Visa» Класичний, що міститься в додатку № 1 до кредитного договору. Банк надає відповідачу кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, що передбачена п. 1.3 кредитного договору, за яким банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 2000 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не укладається. За п. 1.5 кредитного договору кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання зобов'язань перед банком за договором, вчинення інших операцій передбачених договором. За п. 2.1 договору моментом надання банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя. У відповідності до договору відповідач зобов'язаний щомісяця в строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, що виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в заборгованості за овердрафтом, сплачувати суму процентів, нарахованих за користування кредитом, за овердрафтом за попередній звітний місяць, пеню, що нарахована за попередній звітний місяць в разі порушення строків сплати заборгованості, овердрафтом та відсотків за користування кредитом. Однак станом на 25 грудня 2012 року відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. [PERSON] була повідомлена про виникненням заборгованості по оплаті передбачених договором платежів перед ТОВ «КБ «Дельта», однак на даний час кредитна заборгованість позичальником погашена не була. Станом на 25 грудня 2012 року відповідач по укладеному з ТОВ «КБ «Дельта» кредитному договору № 005-27984-030508 від 3 травня 2008 року наявний борг на загальну суму 1660,96 грн., яка складається з тіла кредиту 598,57 грн., заборгованості за відсотками 410,39 грн. та боргу за комісією 652 грн. На підставі переліченого просить стягнути суд вказану суму боргу з відповідачки на користь позивача разом із судовими витратами. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, Леонова Г. В., у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву, за якою просила суд розглянути вказану справу без участі представника позивача, підтримуючи при цьому заявлені позовні вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилась за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Факт укладення договору про відкриття кредитної лінії ТОВ «КБ «Дельта» та [PERSON] підтверджується копією заяви відповідачки на отримання кредиту та копією договору від 3 травня 2008 року № 005-27984-030508 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. При цьому за п. 1.4 договору кредитування відкритого рахунку здійснюється протягом 364 календарних днів та кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої на раніше погоджених умовах. За п. 2.3 держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та овердрафтом, що встановлюється тарифами банку (а. с. 5-6, 8). Згідно до тарифів на обслуговування платіжних карток «Visa» Класичний, з якими була ознайомлена [PERSON], процент за користування кредитною лінією складає 29,90 % річних, а плата за обслуговування кредитного залишку від суми використання кредитних коштів складає 2,99 %, що також складає й відсотковий розмір оплати щомісячно за обслуговування кредитного ліміту в разі наявності заборгованості за згаданим рахунком (а. с. 7). Інші умови відкриття кредитної лінії відповідачці банком, що викладені у п. п. 1.2, 1.3, 1.5, 2.1, 2.13 кредитного договору від 3 травня 2008 року, повністю підтверджують вмотивування поданого до суду позову ПАТ «Дельта Банк». При цьому відповідно до тарифів на обслуговування платіжних карток вбачається, що держатель платіжної картки зобов'язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, який складається з погашення тіла кредиту, нарахованих відсотків, плати за обслуговування оплати за прострочення заборгованості (а. с. 7). До того ж відповідно до п. 2.4 кредитного договору від 3 травня 2008 року відсотки за користування кредитною лінією нараховуються щомісячно, а на підставі п. п. 3.3, 3.6 кредитного договору держатель зобов'язаний здійснювати оплату вартості послуг, що надаються банком, у строки та порядку, визначені тарифами банку, щомісяця. Зміна назви позивача на ПАТ «Дельта Банк» підтверджується свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи. За положеннями ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд на підставі переліченого погоджується із доводами банку, що договір кредитування від 3 травня 2008 року між сторонами не розірвано, отже він є чинним, тому зобовязання, що виникло за ним повинно виконуватись сторонами згідно діючого законодавства. Довідкою-розрахунком заборгованості станом на 25 грудня 2012 року, наданою ПАТ «Дельта Банк», вбачається, що за кредитним договором від 3 травня 2008 року заборгованість відповідача перед позивачем складає: по тілу кредиту - 598,97 грн., по нарахованим відсоткам - 410,39 грн., по комісії - 652 грн. (а. с. 12-13). З огляду на вказаний розрахунок, договір про відкриття кредитної лінії та тарифи банку, суд дійшов висновку, що нарахована сума, як заборгованість відповідача за договором від 3 травня 2008 року по тілу відкритої кредитної лінії, по відсоткам за користування кредитом та по комісії відповідають умовам договору споживчого кредитування від 3 травня 2008 року, а також нормам закону, тому сума боргу в загальному розмірі 1660,96 грн. є такою, що складає обсяг невиконаних зобов'язань [PERSON] перед банком за кредитним договором № 005-27984-030508. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином суд дійшов висновку з огляду на дослідженні письмові докази, що [PERSON] отримала 3 травня 2008 року від позивача споживчий кредит. При цьому відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. На підставі ч. 3 ст. 5 та ч. 1 ст. 22 Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюють суди. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі ст. 264 ЦК України позовна давність переривається при пред'явленні особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Відповідно до ст. 266 ЦК України за минуванням позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла й до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно та інше). В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошено, що враховуючи положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку або іншої фінансової установи. Верховним Судом України у справі № 6-116 цс 13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із цих платежів. На підставі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином суд встановив, що згідно до кредитного договору від 3 травня 2008 року та тарифів банку, відповідачка повинна була погасити борг по кредиту в повному обсязі не пізніше останнього місяця, вказаного у платіжній картці, яка видається на термін 12 (дванадцять) місяців. Враховуючи, що договір було пролонговано після 3 травня 2009 року між сторонами, який у подальшому не було розірвано або визнано недійсним, то договір залишається чинним. В свою чергу останній платіж [PERSON] було проведено за вказаним договором 17 липня 2009 року, що підтверджується розрахунком банку. З огляду на перелічене можна зробити висновок, що позичальник, [PERSON], повинна була сплачувати суму боргу за вказаним договором щомісячними платежами за відкритою кредитною лінією банку, що однак нею було порушено, починаючи з серпня 2009 року. Таким чином право зі зверненням до суду в представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від позичальника у момент, коли та повинна була здійснити відповідний платіж з метою захисту майнових прав за цим договором, тому саме з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосується окремо кожної суми платежу, який повинна була внести на картковий рахунок [PERSON] З переліченого виходить, що оскільки останній платіж було здійснено [PERSON] 17 липня 2009 року, у якої за вказаним договором не було заборгованості на той момент, то, починаючи з вказаної дати, слід обраховувати початок перебігу строку позовної давності за вказаним позовом. Суд дійшов того, що трирічний строк позовної давності з початку наявності заборгованості відповідачки по черговому щомісячному платежу за цим договором закінчився у серпні 2012 року. Оскільки представники позивача звернулись до суду із вимогами до відповідачки лише 22 листопада 2013 року, то вимоги банку підлягають задоволенню за цим позовом в межах позовної давності, яка дорівнює трирічний період часу, тобто починаючи з 1 листопада 2010 року до моменту звернення до суду. Внаслідок того, що кредитний договір від 3 травня 2008 року є діючим, та за ним також проводиться нарахування відсотків та комісії за наданий кредит, то вимоги банку підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності. При цьому в судовому засіданні було встановлено відсутність доказів переривання позовної давності за вказаним позовом. Згідно до наданого представниками банку розрахунку вбачається, що станом з 1 листопада 2010 року по момент звернення до суду із вказаним позовом представниками банку в [PERSON] утворилась заборгованість в розмірах: по тілу кредиту 260 грн. (598,57 - 338,57 = 260), по відсоткам за наданий кредит - 320,01 грн. (410,39 - 90,38 = 320,01), по комісії - 504,78 грн. (652 - 147,22 = 504,78), що загалом дорівнює - 1084,79 грн. З урахуванням переліченого, незважаючи на існування невиконаного зобов'язання у відповідача перед банком за договором від 3 травня 2008 року, суд вважає необхідним задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» частково, тобто в сумі 1084,79 грн., бо спливли строки позовної давності по іншій частині заявлених вимог по споживчому кредиту. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони, відповідно до частки задоволених вимог, понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у розмірі 229,40 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого суд вважає за необхідне стягнути на користь банку з відповідачки витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн.

Outcome: partial