Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-18 00:00:00

У квітні 2013 року позивачі звернулися до суду з позовом до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства Жилсервіс - 5, треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровської міської ради, про визнання правомірності проживання в гуртожитку. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивачі просили суд визнати за ними правомірність вселення, законні підстави реєстрації та проживання з 1983 року у кімнатах № 301,302,303 гуртожитку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бердянська,7. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяву, в якій просять суду розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Позивачі [PERSON], [PERSON]В у судове засідання не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради в судове засідання у справі не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. В матеріалах справи мається заява, в якій просять справу розглядати без участі представника, розглянути позовні вимоги згідно вимог чинного законодавства. Представник Комунального підприємства Жилсервіс - 5 в судові засідання у справі не зявлявся, про час і місце їх проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання у справі не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. В матеріалах справи мається заява, в якій просять справу розглядати без участі представника, розглянути позовні вимоги згідно вимог чинного законодавства. Представник Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровської міської ради в судові засідання у справі не зявлявся, про час і місце їх проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не зявилася, суду надала листа, в якому просить слухати справу без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 1983 року по 2003 рік позивачка [PERSON] працювала на ПАТ Дніпропетровський стрілочний завод, що підтверджується записом в трудовій книзі. В 1983 році на підставі її заяви та спільного рішення профкому та адміністрації ПАТ Дніпропетровський стрілочний завод [PERSON] та членам її сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON] для мешкання була виділена одна кімната в гуртожитку, розташованого за адресою М.Дніпропетровськ, вул. Бердянська, 6.7. Також в 1983 році [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі дозволу на вселення в зазначений гуртожиток, були зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується записом про реєстрацію у їх паспортах. В 1984 році позивачкою [PERSON] до ПАТ Дніпропетровський стрілочний завод була подана заява про виділення додатково кімнати, на підставі якої була виділена друга кімната в зазначеному гуртожитку. Та в 1998 році у зв'язку з наявністю в двох дорослих різностатевих дітей, [PERSON] подала ще одну заяву до ПАТ Дніпропетровський стрілочний завод про виділення кімнати в зазначеному гуртожитку, на підставі якої їй було виділено третю кімнату. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не законних підставах тривалий час (не менше п'яти років) зареєстровані та фактичне проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей та не мають іншого власного житла. У відповідності до ст.2 Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, яким передбачено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житлі шляхом приватизації житла у гуртожитку. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків вбачається, що громадяни, які проживають у гуртожитках, що є об'єктами права державної чи комунальної власності, мають право на приватизацію займаного житла у вигляді окремої кімнати (кількох кімнат, жилих блоків, секцій). Приватизація жилих приміщень (кімнат, жилих блоків, секцій) у гуртожитках, що є об'єктами права державної чи комунальної власності, здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Оскільки позивачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на законних підставах та фактично проживають та зареєстровані у гуртожитку з 1983 року по сьогоднішній день, та не мають іншого власного житла, позивачка [PERSON] 07 листопада 2012 року подала заяву до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради про винесення рішення щодо приватизації займаних мною та членами моєї сім'ї кімнат №№ 301, 302, 303 у гуртожитку, розташованого за адресою М.Дніпропетровськ, вул. Бердянська, б. 7. Проте Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради відмовило в можливості приватизувати кімнати в зазначеному гуртожитку, посилаючись відсутність ордера про надання жилої площі в зазначеному гуртожитку. Згідно ч.1 ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Відповідно до ч.2 ст.128 Житлового Кодексу України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Відповідно до ст.129 Житлового Кодексу України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Підставою для вселення та реєстрації [PERSON] та членів її сім'ї у вказаному гуртожитку слугували подані заяви та прийняття спільного рішення профкому та адміністрації ПАТ Дніпропетровський стрілочний завод про виділення кімнат. На запит Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради до ПАТ Дніпропетровський стрілочний завод, останній повідомив, що заяви позивачки [PERSON] від 1983 та 1984 років не збереглися. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка [PERSON] ордеру на спірну квартиру не отримувала. Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради у своїй відповіді № Б-171 від 29 листопада 2012 року на заяву позивачки [PERSON] щодо приватизації кімнат у гуртожитку вказало, що для цього необхідно підтвердити законність нашого вселення та надати ордер на вселення. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved