Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

26 листопада 2013 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд, з урахуванням уточнень позовних вимог від 09 грудня 2013 року, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], яка продовжує навчання аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 листопада 2013 року та до закінчення навчання останньою, чи до досягнення [PERSON], [INFO], двадцятитрьохрічного віку, відповідно до того, яка з зазначених вище обставин настане першою; стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину, що становить 9875,00 гривень додаткових витрат по оплаті за навчання спільної дитини - [PERSON], шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 395,00 гривень, в період з січня 2014 року по січень 2016 року включаючи (остання оплата навчального семестру), які переведені позивачем на розрахунковий рахунок навчального закладу в період оплати чергових навчальних семестрів чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, відповідно до того, яка з зазначених вище обставин настане першою; стягнути з відповідача на користь позивача 1975,00 гривень понесені нею додаткові витрати по оплаті 1-го семестру навчання [PERSON], за період з 01 вересня 2013 року до 01 лютого 2014 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалась на те, що з відповідачем [PERSON] позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1988 року. З вини відповідача родина розпалась. 10 квітня 2007 року на підставі судового рішення було зареєстровано розірвання шлюбу у відділі РАЦС Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 173 від 10 квітня 2007 року. Від шлюбу подружжя має сина – [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. До досягнення дітьми повноліття відповідач сплачував аліменти на їх утримання, а після досягнення донькою повноліття – 13 квітня 2013 року відповідач сплату аліментів припинив повністю. У липні 2013 року [PERSON] вступила на денну комерційну форму навчання до Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» за спеціальністю «Економіка підприємства». Строк навчання становить три навчальних роки. Згідно до договору про надання освітніх послуг, вартість навчання за весь період складає 23700,00 гривень, а один навчальний семестр (до лютого 2014 року) становить 3950,00 гривень, а відтак, вартість одного навчального року складає 7900,00 гривень. Отже, у зв’язку з тим, що донька навчається на денній формі навчання, вона не має можливості працювати та потребує матеріальної допомоги щодо оплати свого навчання та інших побутових витрат, таких як проїзд до навчального закладу, придбання одягу, продуктів харчування та оздоровлення. В силу зазначеного позивач і звернулася до суду з даним позовом до відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та обґрунтовуючи їх доказами наявними в матеріалах справи. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, поясняв, що не заперечує проти стягнення з нього на користь доньки аліменти на навчання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) до закінчення останньою навчання або досягнення нею двадцятитрирічного віку, інші позовні вимоги відповідач не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав їх необґрунтованості та незаконності. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з’явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, відповідно до вимог ст. 74 – 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулась. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 листопада 1988 року був зареєстрований шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-КИ № 485913 від 12 листопада 1988 року (а.с. 8). 13 квітня 1995 року народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON], матір’ю – [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 280569 від 24 березня 2010 року, видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 9). Відповідно до посвідчення серії Д № 596046 від 27 червня 1995 року, [PERSON] було надано статус дитини, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи (а.с. 12). 10 квітня 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського обласного управління юстиції шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрів розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис №173 від 10 квітня 2007 року (а.с. 13). Відповідно до виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2006 року по цивільній справі № 2-3344/2006 р. було присуджено з [PERSON] стягувати аліменти на утримання його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до досягнення ними повноліття в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дітей [PERSON], починаючи стягнення з дня пред’явлення позову, а саме з 25 вересня 2006 року (а.с. 14). Також судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 липня 2013 року [PERSON] в інтересах [PERSON] був укладений з Державним вищим навчальним закладом «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» (в особі ректора) договір про підготовку фахівця з вищою освітою освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр, згідно якого вбачається, що [PERSON] вступила на денну комерційну форму навчання до Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» за спеціальністю «Економіка підприємства». Строк навчання становить три навчальних роки. Вартість навчання за весь період складає 23700,00 гривень, а один навчальний семестр (до лютого 2014 року) становить 3950,00 гривень, а відтак, вартість одного навчального року складає 7900,00 гривень (а.с. 15). Відповідно до довідки, виданої Державним вищим навчальним закладом «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» від 09 вересня 2013 року № 56, [PERSON] дійсно є студенткою ІІ курсу Економічного факультету денної форми навчання (а.с. 16). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем було надано суду копію квитанції про оплату послуг за навчання [PERSON] за один навчальний семестр у розмірі 3950,00 гривень, а також довідку з місця роботи, відповідно до якої [PERSON] працює продавцем в магазині Продукти 110 та отримує заробітну плату, сукупний розмір якої за період з травня 2013 року по жовтень 2013 року включно становив 8385,33 гривень (а.с. 17 - 18). 09 грудня 2013 року відповідачем також було надано суду довідку з місця роботи, відповідно до якої він працює майстром в ПАТ «ВЕСТА-Дніпро» та його заробіток за період з травня 2013 року по жовтень 2013 року включно складав: нараховано - 16048,14 гривень, сплачено – 12989,37 гривень (а.с. 29). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік». Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Так, відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Нормою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову. Відповідно до ст. 367 ч. 2 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач працює в Публічному акціонерному товаристві «ВЕСТА-Дніпро», отримує заробітну платню, яка в середньому складає 2164,90 гривень, має іншу родину, позов визнав частково та не заперечує сплачувати на користь доньки аліменти на навчання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) до закінчення останньою навчання або досягнення нею двадцятитрирічного віку. Враховуючи вищевикладене, роз’яснення постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці [PERSON], якій виповнилось вже 18 років і не має 23 років, що обумовлено продовженням навчання та необхідністю отримання такої матеріальної допомоги на навчання. Тобто, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в обумовленій частині. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частину, що становить 9875,00 гривень додаткових витрат по оплаті за навчання спільної дитини - [PERSON], шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 395,00 гривень, в період з січня 2014 року по січень 2016 року включаючи (остання оплата навчального семестру), які переведені позивачем на розрахунковий рахунок навчального закладу в період оплати чергових навчальних семестрів чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, відповідно до того, яка з зазначених вище обставин настане першою; а також стягнення з відповідача на користь позивача 1975,00 гривень понесені нею додаткові витрати по оплаті 1-го семестру навчання [PERSON], за період з 01 вересня 2013 року до 01 лютого 2014 року, суд відмовляє в їх задоволенні виходячи з наступного. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Отже, вищезазначені позовні вимоги [PERSON] за своєю суттю не відносяться до вимог про компенсацію додаткових витрат на дитину, пов’язаних з певними її здібностями або потребами, а обумовлені саме затратами на навчання дитини, понесеними позивачем до звернення до суду з даним позовом. Крім того, згідно ст. 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, при цьому ст. 185 СК України, якою визначено участь батьків у додаткових витратах на дитину до зазначеного переліку не входить, а тому її норми до спірних правовідносин з приводу утримання батьками повнолітніх дітей не можуть бути застосовані. З урахуванням того, що спільна донька позивача та відповідача [PERSON] у відповідності до вимог ст. 6 Сімейного кодексу України вже є повнолітньою, а Сімейним кодексом України не передбачено можливості стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої особи, суд відмовляє в задоволенні даної частини позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 229,40 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial