Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди та судових витрат. В позові [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] 04.05.13р. звернулась із заявами до голови Вінницької обласної ради С.Татусяка, до голови Вінницької районної ради С. Щербатого, до сільського голови с. Бохоники М.Бондаря про нібито неправомірні дії позивача відносно неї та її власності. З заяві відповідач вказала, що позивач своїми, діями дискредитує депутатський корпус порушує її права та інтереси, захопив частину її земельної ділянки, поставив металевий стовп на її території, виконав фіксацію газової труби на її даху, наніс їй тілесні ушкодження, самовільно зняв та забрав належну їй металеву сітку, якою був огороджений її город, тощо. За заявами відповідача, на засіданні « Постійної Комісії Вінницької райради з питань депутатської діяльності, етики, гласності, діяльності рад, органів місцевого самоврядування, законності та правопорядку», яке відбулось 21.05.13р., факту порушень позивачем ЗУ« Про статус депутатів місцевих рад», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та дискредитації депутатського корпусу - не встановлено. 30.05.13р. комісією Бохоницької сільської ради Вінницького р-ну в склади депутатів сільської ради Костик Т.В., Демчука М.П., землевпорядника сільської ради Патули Г. П., позивача та в присутності відповідача була проведена перевірка її заяви про неправомірні дії позивача відносно неї. Комісією встановлено, що будь-яких правопорушень правил добросусідства позивачем допущено не було. Також відповідач в 2011 році звернулася до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області із заявою про те, що ніби то позивач при заміні старого паркану на новій, незаконно, самовільно зайняв земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності та ще й наніс їй тілесні ушкодження. Вказані факти перевірялись і спростовуються постановою ДІМ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області про відмову в порушенні відносно позивача кримінальної справи від 16.09.11р., актом комісії Бохоницької сільської ради від 28.09.2011р. Крім того, відповідач, безпідставно звинуватила позивача в крадіжці її металевої сітки. З цього приводу позивач звернувся з відповідною заявою до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області про перевірку цього звинувачення. Проведеною перевіркою неправомірність дій позивача встановлена не була. Виходячи з зазначеного, позивач вважає, що [PERSON] безпідставно та навмисно поширює завідома неправдиві відомості відносно позивача з метою дискредитувати його, як депутата, як представника громади та як громадянина. Всі відомості, які вона поширює є неправдивими і не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність та ділову репутацію. Позивач є законослухняним громадянином, є представником інтересів мешканців району в Вінницькій райраді, обраний по мажоритарному окрузі із семи кандидатів. Відповідачу добре відома безпідставність власних претензій та вимог, проте вона надсилає ідентичні листи в різні інстанції, маючи на меті змусити позивача виправдовуватися, страждати, в наслідок чого погіршився стан здоров»я позивача. В наслідок дій відповідача у позивача також стався гіпертонічний криз і він був змушений звернутись по медичну допомогу. В зв»язку з вказаним позивач просить відновити його порушене право у судовому порядку, шляхом відповідного захисту його права на честь, гідність та ділову репутацію, та стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. та судових витрат за послуги адвоката. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги в частині забов»язання [PERSON] спростувати неправді відомості, та збільшення суми моральної шкоди на 2000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за обставинами викладеними в позовній заяві та в межах змінених позовних вимог. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що право на оскарження дій посадовця гарантовано Констиутції України. В реалізацію свого права на захист своїх інтересів відповідач дійсно зверталася в різні інстанції, якими було проведено перевірки її скарг, як це передбачено чинним законодавством, так як вбачала неправомірність дій позивача. За результатом розгляду заяв відповідача їй надавалися відповіді, і тому свої дії відповідач вважає законними та просить в їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне: Дійсно, [PERSON] 04.05.13р. звернулась із заявами адресованими до голови Вінницької обласної ради С.Татусяка, до голови Вінницької районної ради С. Щербатого, до сільського голови с. Бохоники М.Бондаря про дії її сусіда [PERSON], який є депутатом Вінницької районної ради з приводу встановлення паркану без її згоди, захват частини належної їй земельної ділянки та встановлення металевого стовпа на її території, а також дій позивача по фіксації металевої труби для утримання своєї газової труби (а.с.7,8,9). З приводу розгляду даних заяв 21.05.2013р. було зібрано засідання « Постійної Комісії Вінницької райради з питань депутатської діяльності, етики, гласності, діяльності рад, органів місцевого самоврядування, законності та правопорядку», на якому факт порушень позивачем ЗУ« Про статус депутатів місцевих рад», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та дискредитації депутатського корпусу встановлений не був. 30.05.13р. комісією Бохоницької сільської ради Вінницького р-ну в склади депутатів сільської ради Костик Т.В., Демчука М.П., землевпорядника сільської ради Патули Г. П., позивача та в присутності відповідача була проведена перевірка її заяви про неправомірні дії позивача відносно неї щодо правил добросусідства. За висновком даної комісії було встановлено, що будь-яких правопорушень правил добросусідства позивачем допущено не було, що підтверджено також численними актами Бохоницької сільської ради (а.с.11,14,15,16). За постановою ДІМ Вінницького РВ УМВС також було відмовлено і в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ч.2 ст.6 КК України з приводу дій по демонтуванню паркана на спільній межі сторін (а.с.12). Виходячи з вищевикладеного, суд визначаючись щодо наявності чи відсутності факту порушення честі, гідності та ділової репутації позивача, виходить з того, що ст.40 Конституції України гарантує право на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Виходячи з розуміння нормативних положень закріплених у Конституції України усі особи мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тому, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає наявним у діях відповідача реалізацію гарантованого конституційного права на на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. На звернення відповідача [PERSON] було отримано відповідне реагування, а незаконність дій позивача не встановлено, тому порушення права позивача на честь, гідність та повагу до ділової репутації суд не вбачає. Враховуючи зазначене, суд вважає, що хоча викладені у зверненнях відповідача факти і не знайшли свого підтвердження у ході перевірки проведеній відповідними органами, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову та застосування ст.ст.277,297 ЦК України, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що ст.1167 ЦК України вказує, що моральна шкода завдана фізичній, або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Оскільки, судом не встановлено протиправність дій відповідача щодо позивача і дії [PERSON] грунтувалися на наданому їй конституційному праві, суд вважає позов в частині стягнення моральної шкоди є безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає. За вимогами ст.88 ЦПК України в зв»язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, до стягнення судові витрати не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed