Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

12.11.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом та просив визнати ? частку житлових будинків, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: село Валуйське, вул. Набережна, буд. №2 Станично-Луганського району, Луганської області, спадковим майном після смерті [PERSON], яка померла 15.12.2010 року, а також визнати за собою право власності на ? частку: - житлового будинку «А-1» - житловою площею 31,0 кв.м., «а» - тамбур, «а-1» - ганок; - житлового будинку «Г-1» - житловою площею 26,5 кв.м., «г» - прибудову, «№4» - колодязь, які розташовані за вищевказаною адресою, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 15.12.2010 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що до складу спадкового майна відноситься два житлових будинків, розташованих за вищевказаною адресою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.1991 р., спадкоємцями майна (житловий будинок за вищевказаною адресою у технічному паспорті позначений літерою «А») після смерті [PERSON] є син [PERSON] та донька [PERSON], яка за згодою [PERSON], протягом 1991-1992 років побудувала на земельній ділянці за цією ж адресою, ще один житловий будинок, зазначений у техпаспорті – «Г-1». До будинку побудована прибудова – «г» та колодязь «№4». Однак ці спадкоємці не отримали правовстановлюючі документи на вищевказаний заново збудований житловий будинок. [PERSON] помер 25.05.2000 р., спадщину за ним прийняла за законом його дружина – [PERSON], яка є матір’ю позивача, але ж вона також померла – 15.12.2010 року, а її спадкоємцем за заповітом є позивач. Позивач посилається на те, що він позбавлений можливості оформити спадщину документально, оскільки його матір при своєму житті спадщину не оформила і свідоцтво про право на спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] не отримала. Позивач також зазначив, що [PERSON], не пред’являє вимог на весь заново збудований житловий будинок і згодна на визнання права власності на цей будинок в рівних частках. Позивач та його представник в судове засідання не з’явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, підтримали позов та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з’явився, надав заяву про визнання позову та не заперечує проти його задоволення, просив розглянути справу за його відсутністю, про що подав відповідну заяву. Третя особа – [PERSON], в судове засідання не з’явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Вказані обставини, згідно ст. 61 ЦПК України, суд вважає достовірними, не підлягаючими доказуванню бо вони визнані сторонами. Згідно зі ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], яка була власником житлового будинку з надвірними будівлями на земельній ділянці, розташованих в селі Валуйське, вул. Набережна, буд. №2 Станично-Луганського району, спадщину отримали за законом 25.12. 1991 р. її діти: син [PERSON], який помер 25.05.2000 р., та дочка [PERSON] - третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог (а.с. 14, 21). Після смерті спадкоємця [PERSON] спадщину прийняла його дружина – [PERSON], яка не оформивши цю спадщину документально (а.с. 19, 22), померла 15.12.2010 р. (а.с. 24) заповівши все своє майно синові [PERSON] – позивачу по справі (а.с. 25, 27, 29). Технічний паспорт на житловий будинок №2 по вул. Набережна с. Валуйське свідчить про те, що на земельній ділянці за даною адресою розташоване два житлових будинки – «А-1» (рік побудови – 1940-1953) та «Г-1» (рік побудови – 1992). Таким чином, судом з’ясовано, що спадщина у виді ? частки житлових будинків, розташованих за вищевказаною адресою, належали спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення права діяло законодавство, що не передбачало обов’язкової реєстрації таких прав. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов’язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм частини п’ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов’язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов’язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов’язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. За такими обставинами, суд не бачить підстав для відмови в задоволенні позову, у зв’язку з чим наведені позивачем докази переконали суд в законності його вимог і тому його позов слід задовольнити в повному обсязі, оскільки він знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 1216-1218, 1220, 1221, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України,

Outcome: approved