Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з держави в особі Державного казначейства України шляхом списання у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь грошові кошти в сумі 516700грн. заподіяної моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та 7800грн. понесених витрат по наданню юридичної допомоги,а всього 524500грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним засудженням, незаконним обранням міри запобіжного заходу, незаконним утриманням під вартою, незаконним обшуком йому спричинено моральну шкоду, яку визначає в розмірі 516700грн. та просить дану суму стягнути з держави і стягнути витрати з надання юридичної допомоги в сумі 7800грн. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача прокуратури Вінницької області [PERSON] позовні вимоги не визнає, надавши суду письмове заперечення, в якому зазначено, що постановою прокурора Оратівського району від 29.10.2013 року постанова слідчого СВ Оратівського РВ УМВС України від 30.07.2013 року скасована, як незаконна та необґрунтована. Досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013010250000114 за фактом крадіжки коней триває. З цих підстав у задоволенні позову просять відмовити. Представник відповідача управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області [PERSON] позовні вимоги не визнає, надавши суду письмове заперечення, вказавши, що підстави щодо відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки, не підтверджуються жодним належним доказом, тому у задоволенні позову просять відмовити. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.01.2007 року слідчим слідчого відділення Оратівського РВ УМВС [PERSON] винесено постанову про порушення кримінальної справи за фактом крадіжки чотирьох коней з території ферми СВК Чернявка, за ознаками злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України. (а.с.4). 29.03.2007 року постановою слідчого Оратівського РВ УМВС притягнуто [PERSON] в якості обвинуваченого по даній кримінальній справі. (а.с.19). 05.04.2007 року постановою Оратівського районного суду Вінницької області обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді взяття під варту. (а.с.40). 26.05.2007 року постановою слідчого Оратівського РВ звільнено з ІТТ Оратівського РВ [PERSON], в звязку ззакінченням строку тримання під вартою.(а.с.24). 26.05.2007 року постановою слідчого Оратівського РВ УМВС застосовано відносно [PERSON] запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. (а.с.25). 15.05.2008 року постановою слідчого Оратівського РВ УМВС притягнуто [PERSON] в якості обвинуваченого по кримінальні справі і предявлено йому обвинувачення в злочині, передбаченому ст.185 ч.3 КК України. (а.с.27). 11.11.2008 року постановою слідчого СВ Оратівського РВ притягнуто [PERSON] в якості обвинуваченого по кримінальній справі за ознаками злочину, передбаченогост.185 ч.3 КК України. (а.с.29). 28.07.2010 року вироком Оратівського районного суду Вінницької області [PERSON] визнано винуватим за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки із застосуванням ст.75 КК України. (а.с.30-31). 29.09.2010 року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 28.07.2010 року скасовано, справу направлено прокурору Оратівського району Вінницької області для проведення додаткового розслідування. (а.с.32-33). 28.02.2011 року постановою слідчого СВ Оратівського РВ притягнуто [PERSON], як обвинуваченого і предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України. (а.с.34-35). 23.03.2012 року вироком Оратівського районного суду Вінницької області [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,визнано невинним і по суду виправданим.(а.с.36-43). 20.06.2012 року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 23.03.2012 року скасовано, справу направлено прокурору Оратівського району Вінницької області для проведення додаткового розслідування. (а.с.44). Із повідомлення прокуратури Оратівського району від 07.08.2013 року вбачається, що 18.03.2013 року відомості за фактом крадіжки внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань №12013010250000114, правова кваліфікація ч.3 ст.185 КК України. За результатами проведення досудового розслідування слідчим СВ Оратівського РВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] 30.07.2013 року постановою закрито кримінальне провадження.(а.с.50-51). Зазначене кримінальне провадження постановою закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, що підтверджується повідомленням Слідчого управління УМВС України у Вінницькій області від 14.08.2013 року. (а.с.52). Розмір моральної шкоди, яку спричинено незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним засудженням, незаконним обранням міри запобіжного заходу, незаконним утриманням під вартою, незаконним обшуком, [PERSON] визначає в сумі 516700грн. Із наданого в суд заперечення прокуратури Вінницької області вбачається, що 29.10.2013 року постановою прокурора Оратівського району постанова слідчого СВ Оратівського РВ від 30.07.2013 року скасована, як незаконна, що підтверджується постановою про скасування постанови про закриття кримінального провадження. (а.с.94). Із пояснень представника позивача вбачається, що 20.12.2013 року звернувся із скаргою до Оратівського районного суду Вінницької області про скасування постанови прокурора Оратівського району Вінницької області від 29.10.2013 року. Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає в разі постановлення судом виправдувального вироку, скасування незаконного вироку суду, закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства, а також у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового)слідства, прокуратури або суду встановлюється законом. Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робот. У п.5 постанови №4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як встановлено в судовому засіданні, позивач, на обґрунтування моральної шкоди посилається на те, що заподіяна йому шкода спричинена незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним засудженням, незаконним обранням міри запобіжного заходу, незаконним утриманням під вартою, незаконним обшуком. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Однак, перевіривши надані сторонами докази під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засудження, незаконного обрання міри запобіжного заходу, незаконного утримання під вартою, незаконного обшуку, суду не надано. Не надано суду доказів, що впродовж досудового слідства по кримінальній справі [PERSON] позбавлявся можливостей реалізації свої прав та свобод, зокрема, щодо оскарження постанов про обрання запобіжних заходів, обшуку. Не надано позивачем документів щодо стану здоровя до притягнення його у якості обвинуваченого, що унеможливлює встановити причинно-наслідковий звязок між притягненням його до кримінальної відповідальності та погіршенням стану здоровя. Крім того, судом береться до уваги і той факт, що 29.10.2013 року постановою прокурора Оратівського району постанова слідчого СВ Оратівського РВ від 30.07.2013 року скасована, як незаконна, досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013010250000114 триває. Доказів щодо скасування постанови прокурора Оратівського району від 29.10.2013 року суду не надано. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди залишається не доведеним, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на юридичну допомогу в сумі 7800грн. за період з січня 2007 року по липень 2013 року , то суд вважає наступне. Відповідно до ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної, зокрема, у п.4 ст.3 цього Закону, а саме, суми, сплачені громадянином у звязку з наданням йому юридичної допомоги, визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що орган, який провадив слідчі дії чи розглядав справу в місячний термін з дня звернення громадянина виносить постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] з вимогою про відшкодування суми, сплаченої ним у звязку з наданням йому юридичної допомоги, звертався до органів досудового розслідування,прокуратури чи суду. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд не знаходить підстав щодо стягнення з держави на користь позивача грошових коштів в сумі 524500грн., оскільки, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо заподіяння шкоди позивачу, тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed