Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

15 квітня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 08 серпня 2011 року між ним та відповідачем був укладений договір № ANEЕСС9НІF3584, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 20000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.08.2014р. Відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов'язки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути заборгованість в сумі 66903,20 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 18336,19 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 22,57 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом - 5994,20 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 38888,18 гривень, штрафи, відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 3162,06 грн. (процентна складова) та судові витрати. (а.с.2-3) В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог банку, пояснила, що банк просить завелику пеню, і разом з тим просить стягнути штрафи, відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 3162,06 грн. (процентна складова) за одне й теж саме порушення. Повідомлення про дострокове виконання банком направлено не було, що порушило права відповідача (а.с.32-34). Просила задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню, у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 08 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір (заява) № ANEЕСС9НІF3584, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 20000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк по 07.08.2014 року (а.с.5). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.5). Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Відповідно Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, пеню, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У встановлені договором строки, позивач зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 18.02.2013 року, згідно розрахунку позивача, утворилася заборгованість в сумі 66903,20 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 18336,19 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 22,57 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом - 5994,20 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 38888,18 гривень, штрафи, відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 3162,06 грн. (процентна складова) (а.с.4). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредиту, відсотків та комісії за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов'язань у розумінні наведеної норми. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Натомість, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та з наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає необхідним зменшити розмір пені до 20 000 гривень, оскільки її розмір значно перевищує розмір неповернутої суми кредиту. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 500,00 грн. та 3162,06 грн. в якості штрафів за неналежне виконання зобов'язання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. У зв'язку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Аналізуючи спірні правовідносини за зустрічним позовом [PERSON] суд доходить висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору При укладенні договору, підписаного позичальником, який підтвердив цим свою згоду умовами даної угоди, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін На момент укладення договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами сторін, правочин був спрямований на отримання кредиту та, відповідно, його погашення згідно умов договору. Незважаючи на те, що позивач вважає пункт 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам Кредитного договору несправедливим в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки містить умови, які суперечать принципу добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків, що шкодять позивачу, а саме перевищення розміру пені п'ятдесяти відсотків від розміру заборгованості, суд не вважає це достатньою підставою для визнання частково недійсним кредитного договору. Внаслідок відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, понесені судові витрати стягненню з протилежної сторони не підлягають.

Outcome: partial