Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Після відкриття провадження у справі в судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та на їх обґрунтування пояснила, що у 2002 році між нею та відповідачем було укладено шлюб та він став проживати в її квартирі. Від шлюбу є неповнолітня дитина, [PERSON], [INFO]. В звязку з тим, що сімейні стосунки з відповідачем припинено з квітня 2013 року, спільне господарство не ведеться, позивач вважає, що збереження сім'ї неможливе та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також визнати відповідача таким, що втратив право на проживання у квартирі, належній позивачу в якій вони разом мешкали до цього часу. Після перерви в судовому розгляді, оголошеної в звязку з наданням судом сторонам строку на примирення, пояснила, що відповідач вживав заходи для примирення, однак вона не бажає зберігати сім'ю та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вважає, що є можливість зберегти сім'ю, хоче щоб спільна з позивачем дитина виховувалась у повній родині, крім того, він не має власного житла, оскільки до цього часу проживав у квартирі позивача, та на підставі викладеного просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: В судовому засіданні встановлено, що шлюб сторін зареєстровано 5 жовтня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, запис акта про одруження № 78 /а.с. 6/. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 039666, виданого 18 квітня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 67, сторони батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. Відповідно до довідки, виданої 29.07.2013 р. комунальним підприємством «Жилсервіс» за № 469, до складу сім'ї [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], входять: [PERSON] чоловік; [PERSON] донька /а.с. 7/. Як вбачається з напису на титульному аркуші технічного паспорту, складеного Кілійським районним бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] /а.с. 8/. При вирішенні справи судом застосовано відповідні положення діючого законодавства: Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім'ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, заходи, вжиті судом щодо примирення подружжя, виявились безрезультатними, внаслідок чого суд приходить до висновку, що шлюб сторін підлягає розірванню. В частині позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, суд виходить з наступного: Як зазначено в ст. 405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З пояснень сторін судом встановлено, що відповідач вселився до квартири позивача як член сім'ї власника після реєстрації шлюбу з позивачем. Доказів щодо відсутності відповідача у відповідному житлі понад один рік, позивачем суду не надано. Так само як і не надано належних доказів щодо володіння позивачем вказаною квартирою на праві власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов у вказаній частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В звязку з частковим задоволенням позову, за правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по справі, підлягають до стягнення на його користь з відповідача.

Outcome: partial