Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ним було придбано квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 03.09.2000 року у [PERSON], який діяв від імені власника [PERSON] Правочин було укладено в простій письмовій формі, представник продавця на іншій формі договору не наполягав. Обов'язкове оформлення таких договорів у нотаріуса не було передбачене чинним на той час законодавством. Квартиру він фактично прийняв, про що ними було складено акт від 03.09.2000 року. З того моменту, коли представник продавця передав йому квартиру та ключі від неї, він проживав у цій квартирі разом зі своєю родиною, сплачував належні комунальні платежі, рахунки за електроенергію тощо. Всі сусіди його знають. Жодних претензій або сумнівів щодо підстав його проживання в цій квартирі та прав на неї не виникало ані в нього, ані в інших осіб. В поточному році він вирішив подарувати квартиру своєму сину та звернувся до нотаріуса з питання оформлення цього правочину. Але нотаріус йому повідомила, що не може допомогти йому, оскільки право власності не зареєстровано в КП БТІ м. Донецька завчасно. Пройшло вже занадто багато часу, законодавство сильно змінилось, КП БТІ м. Донецька як було ним з'ясовано під час звернення, вже не реєструє права власності, тому він вирішив звернутись до суду за визнанням цього права за ним. Він є пересічним громадянином, звичайною робочою людиною, за змінами в законах не стежить та не може дати обґрунтовану оцінку цім змінам. На момент укладення договору купівлі-продажу діяв ще старий ЦК УРСР. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Також зазначає, що в розумінні статті 344 ЦК України він відкрито та безперервно володіє, користується квартирою, що становить повні 13 років, у зв'язку з чим вважає що вказана квартира належить йому за набувальною давністю. За таких обставин вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], яка діє на підставах та повноваженнях перевірених судом не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON], який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідач надав суду заяву, в якій підтверджує факти, викладені позивачем в позовній заяві, не заперечують проти задоволення позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03 серпня 2000 року був укладений договір купівлі-продажу квартири між [PERSON], від імені якого діє [PERSON] на підставі доручення на розпорядження квартирою від імені власника від 03.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] про те що [PERSON] зобов'язується передати у власність [PERSON], а [PERSON] зобов'язується прийняти та оплатити визначену у п.1.2 цього договору квартиру за адресою: [ADDRESS] на першому поверсі та складається з 2-х кімнат. Договірна ціна квартири складає 32000 грн. Оплата покупцем ціни кватири здійснюється шляхом передачі грошових коштів в сумі, визначеній в п.2.1 цього договору, в день підписання цього договору (а.с.5-6). Відповідно до копії акту приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 03 серпня 2000 року (а.с.7) [PERSON], від імені якого діє [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв двокімнатну квартиру [ADDRESS] у власність у задовільному стані, про що розписалися обидві сторони. Згідно копії доручення на розпорядження квартирою від 03 серпня 2000 року (а.с.8) [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатись належною йому квартирою [ADDRESS]. Для чого надав йому право від свого імені продати, подарувати, обміняти, здати в оренду, укласти за цінами і на умовах на свій власний розсуд будь-які інші угоди із зазначеною квартирою, не заборонені чинним законодавством, експлуатувати, здійснювати ремонтні роботи, сплачувати витрати по комунальних послугах, відповідні податки та обов'язкові платежі, подавати заяви, отримувати необхідні довідки і документи, розписуватись на відповідних документах, отримати гроші від відчуження або оренди зазначеної квартири, а також здійснювати інші дії, пов'язані з виконанням цього доручення. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно з законом по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності придбається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності зі ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, спорудження і т.п.), що відповідно до закону підлягає державної реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п.8. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.1 п.11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Оскільки [PERSON] добросовісно володіє квартирою [ADDRESS] з 03.09.200 року та продовжує відкрито, безперервне володіти нею протягом тринадцяти років, то він набуває право власності на цю квартиру, у зв'язку з чим суд, з урахуванням аналізу наданих доказів, не вбачає підстав для відмови позивачу в задоволені позову, у зв'язку з чим суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved