Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 35 000 гривень та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 травня 2009 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 50 000 гривень, які зобов'язалася повернути до 01 листопада 2009 року, про що було складено розписку. В обумовлений між сторонами строк відповідачка суму боргу у повному обсязі не повернула, що послужило підставою звернення до суду. Зазначаючи, що протягом всього часу за його згодою на розстрочку відповідачкою йому повернуто загалом 15 000 гривень, останній раз вона передала йому приблизно 2 500 гривень у червні 2012 року, просить стягнути на його користь суму боргу у загальному розмірі 35 000 гривень та судовий збір у розмірі 350 гривень. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, наполягав на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином в порядку абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи відповідно до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ч. 1 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, які свідчать про правовідносини, які склалися між сторонами. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, яка вважає, що її право порушене, самостійно визначає спосіб його захисту, передбачений ст. 16 ЦК України. Судом встановлено, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст.ст. 1046 - 1050 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або цінні речи, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. При цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, між сторонами 20 травня 2009 року було укладено договір позики, згідно якого відповідачка [PERSON] взяла у позивача [PERSON] 50 000 гривень із зобов'язанням повернення у термін до 01 листопада 2009 року, що підтверджується розпискою відповідачки. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Вищезазначене встановлює ст. 1049 ЦК України, якою передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику, зокрема, грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що у порушення вимог ст.ст. 526, 1049 ЦК України відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, вчасно суму боргу у повному обсязі позивачу не повернула, повернувши на час розгляду справи загалом 15 000 гривень. Отже, на день розгляду справи судом борг відповідачки перед позивачем склав 35 000 гривень. Таким чином, вимоги позивача є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі у сумі 35 000 гривень. Відповідачкою під час розгляду справи вимог щодо оспорювання договору позики та визнання його недійсним у встановленому законом порядку не заявлено. Вимоги позивача про стягнення судових витрат, понесених при подачі позову до суду у відповідності зі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», підлягають присудженню з [PERSON] у повному обсязі. А саме, з відповідачки на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 350 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 1046, 1048, 1051 ЦК України,

Outcome: approved