Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

31 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], служба у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, в якому просить відібрати дитину, [PERSON], [INFO], та повернути її тому, з ким вона проживала. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] є бабусею малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.06.2011 року визначено місце проживання дитини разом з позивачем. У жовтні 2013 року відповідач фактично змінила місце проживання дитини, дитина на даний час проживає з відповідачем. Тому просить винести рішення про відібрання дитини та повернення її позивачу. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначили, що вважають, що позивач неналежним чином виконує свої обов'язки по вихованню дитини, місце проживання дитина змінила за власним бажанням. В судовому засіданні представник служби у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, органу опіки та піклування Павлоградської міської ради при вирішенні справи просила врахувати інтереси дитини. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є бабусею малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2011 року визначено місце проживання [PERSON], [INFO], разом з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] зверталась до органу опіки та піклування Павлоградської міської ради з заявою про надання висновку щодо визначення місця проживання малолітньої онуки [PERSON], [INFO], разом з нею. Однак згідно висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради від 18.09.2013 року №650 доцільним є проживання дитини [PERSON] з батьком (а.с.18). В вересні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом з нею (а.с.12-14). Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2013 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову (а.с.8). З жовтня 2013 року дитина проживає разом з бабусею за адресою: [ADDRESS]. 15.10.2013 року, 16.10.2013 року, 21.10.2013 року, 22.10.2013 року [PERSON] школу не відвідувала, що підтверджується доповідною класного керівника 6-Б класу ЗШ №16 та показами [PERSON], класного керівника 6-Б класу ЗШ №16, даними нею в судовому засіданні (а.с.15-16). Як вбачається з пояснень представника служби у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, органу опіки та піклування Павлоградської міської ради, показів класного керівника 6-Б класу ЗШ №16 [PERSON] позивач приймав дії по поверненню дитини. Відповідно до ч.1,3 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси. Відповідно до положень ч.ч. 2-3 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Місце проживання [PERSON], [INFO], разом з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], визначено рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2011 року. Норми ст. 163 СК України передбачають переважне право батьків перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Відповідно до ч.1 ст.162 Сімейного кодексу України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Суд не вбачає підстав для застосування зазначених положень абзацу 2 ч.1 ст.162 СК України, оскільки в ході судового розгляду справи не було встановлено наявності реальної небезпеки для життя дитини та здоров'я, а також того, що повернення дитини буде суперечити її інтересам. Із матеріалів справи, зокрема пояснень дитини, вбачається, що батько дитини [PERSON] не вчиняв жодних протиправних вчинків, за місцем проживання дитини за адресою: [ADDRESS], створені належні умови для проживання. Зазначені відповідачем доводи суд вважає необґрунтованими і такими, що не можуть свідчити про те, що повернення дитини батьку буде суперечити її інтересам, оскільки є власною думкою і не підтверджуються матеріалами справи. За таких обставин, враховуючи те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено місце проживання дитини з позивачем, позовні вимоги [PERSON] про відібрання дитини та передання її батьку, підлягають задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п.5 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Outcome: approved