Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом зазначивши, що вона працювала в комунальному підприємстві «Дніпродзержинський спецкомбінат» на посаді головного бухгалтера. Працювала вона до 02.08.2012 року і звільнилася у зв'язку з виходом на пенсію. При звільнені розрахунок з нею роботодавець у день звільнення не зробив. Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 55452,42 грн. Вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав, які завдали їй моральних страждань. Моральну шкоду вона оцінює в 10000 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористані відпустки в сумі 28962,22 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з 02 вересня 2012 року по 02 квітня 2013 року 55077,54 грн.; 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та витрати пов'язані з наданням юридичної допомоги у сумі 1000 грн. Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, останній раз 13 червня 2013 р., просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористані відпустки в сумі 23962,22 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з 02 вересня 2012 року по 13 червня 2013 року 74196,90 грн.; 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та витрати пов'язані з наданням юридичної допомоги у сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали із зазначених у ньому підстав, представник відповідача позов визнав частково, пояснив, що позивачем завищено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку та ним не обґрунтовано моральну шкоду. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 01.08.1984 року працювала в комунальному підприємстві «Дніпродзержинський спецкомбінат» на посаді бухгалтера-розраховувача. Розпорядження про прийняття на роботу № 96 від 01.08.1984 року. Наказом по комунальному підприємству «Дніпродзержинський спецкомбінат» № 4-к від 03.01.1992 року позивач була переведена на посаду головного бухгалтера. Позивач працювала до 02.08.2012 року і звільнилася у зв'язку з виходом на пенсію. Наказ про звільнення № 14 від 02.09.2012 року. При звільнені з роботи повний розрахунок з позивачем роботодавець у день звільнення не зробив. Заборгованість з виплати заробітної плати, а саме компенсація за невикористані відпуски станом на 22.03.2013 року, становить 28962,22 грн., що підтверджується довідкою відповідача за № 113 від 27 березня 2013 р. Відповідачем виплачено позивачеві 5000 грн. у відшкодування заборгованості з виплати заробітної плати, а саме компенсація за невикористані відпуски. Вказані обставини визнаються сторонами, підтверджуються наявними у справі доказами, тому суд вважає їх встановленими. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України відповідач мав виплатити заборгованість по заробітній платі в день звільнення позивача. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженим ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з довідки відповідача, середня заробітна плата позивача на день звільнення складала 5206,97 грн., за один день складає - 260,34 грн., таким чином відповідач повинен позивачеві сплатити з 02.09.2012 р. по 13.06.2013 р., крім основного боргу, за невикористані відпуски - 23962,22 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку із розрахунку: 260,34 грн. (середній заробіток за один день) х 285 днів = 74196,90 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Зазначені вище обставини підтверджуються наказом про прийняття на роботу № 96 від 01.08.1984 року, наказом про переведення на посаду головного бухгалтера № 4-к від 03.01.1992 року, наказом про звільнення № 14 від 02.09.2012 року, копією трудової книжки, довідкою про середню заробітну плату і заборгованість № 119 від 27.03. 2013 року. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на те, що були втрачені її нормальні життєві зв'язки, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану їй моральну шкоду позивач оцінює в 10000 грн. Суд приймає таке обґрунтування моральної шкоди, разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з урахуванням ступеню моральних страждань. Суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди 2000 грн. Позивачем витрачено 1000 грн. на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України вказані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial