Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк Кіпр» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення зі зняттям з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2011 року було задоволено позов ПАТ «Банк Кіпру» до [PERSON]. В рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Банк Кіпру» за кредитним договором № 71/07 від 08.08.2007 року, в розмірі 489407,00 гривень звернуто стягнення на предмет іпотечного договору № 93/07 від 07.08.2007 року, квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною, розмір якої буде визначено на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження, відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність. На примусовому виконанні у Комунарському ВДВС ЗМУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 28708355 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2475, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 08.07.2011 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. В ході проведення виконавчих дій на запит державного виконавця про зареєстрованих осіб, до ВДВС надійшла довідка КП «ВРЕЖО № 11», відповідно до якої стало відомо про те, що в іпотечній квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON], 1971 року народження, та [PERSON], 2010 року народження, що є відповідачами по справі. Квартира [ADDRESS], що належить [PERSON], перебуває в заставі в якості забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором (іпотечний договір № 93/07 від 08.08.2007 року). З огляду на вищевикладене, позивач просить суд виселити [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS] та зобов'язати Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив, надав до канцелярії суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує, на фіксації судового процесу не наполягає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, заперечень до позовної заяви не надавали. Третя особа Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень щодо позову не мають. Третя особа Орган опіки та піклування Комунарського районну м. Запоріжжя у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, в інтересах дитини проти позову заперечують. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення відповідно ст. 224 ЦПК України. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2011 року задоволено позов ПАТ «Банк Кіпру» до [PERSON], в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Банк Кіпру» за кредитним договором № 71/07 від 08.08.2007 року, в розмірі 489407,00 гривень - звернути стягнення на предмет іпотечного договору № 93/07 від 07.08.2007 року, квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності. На примусовому виконанні у Комунарському ВДВС ЗМУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 28708355 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2475, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 08.07.2011 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. В ході проведення виконавчих дій на запит державного виконавця про зареєстрованих осіб, до ВДВС надійшла довідка КП «ВРЕЖО № 11», відповідно до якої, стало відомо про те, що в іпотечній квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON], 1971 року народження, та [PERSON], 2010 року народження. Квартира [ADDRESS], що належить [PERSON], перебуває в заставі в якості забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором (іпотечний договір № 93/07 від 08.08.2007 року). Відповідно до п. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. На підставі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Довідки з КП «ВРЕЖО № 11» від 23.05.2012 року у цій квартирі зареєстровані та продовжують проживати відповідачі по справі. Згідно з ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч. 4.5.9. «Інструкції з організації примусового виконання рішень» у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. На виконання зазначеного позивачем було направлено на адресу відповідачів ([ADDRESS]) вимоги про добровільне звільнення спірної квартири - від 17.07.2013 року, однак до цього часу відповідачі добровільно вимоги позивача не виконали. Положеннями пункту 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу Іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно зі ч.ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Таким чином, вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідачів по справі та інших осіб, які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі є зайвими, оскільки рішення суду щодо виселення з квартири, є автоматичною підставою для зняття їх з реєстрації у спірній квартирі. Згідно зі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп., що був сплачений позивачем при звернені до суду, підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача

Outcome: partial