Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

21.10.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку площею 3,9103 га., яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.04.2012 року померла мати позивачки [PERSON], яка за життя склала заповіт та заповіла належний їй державний акт на земельну частку пай своїй дочці [PERSON] позивачці по справі. Однак позивачка позбавлена можливості оформити свої права на вказане спадкове майно, оскільки нотаріус відмовив їх в оформленні цього право враховуючи, що у заповіті записано, що померла заповіла державний акт на земельну частку пай, а не саму земельну ділянку. В судовому засіданні позивача підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявились, до суду надійшла заяви відповідача про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги відповідач визнає. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2012 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КЕ №212653 виданим Білоцерківською сільською радою Пирятинського району Полтавської області (а.с. 7). За життя (09.01.2009 року) померла склала заповіт, яким, зокрема, заповіла державний акт на земельну частку пай своїй дочці [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Судом встановлено, що позивачка є рідною донькою померлої [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02.11.2012 року (а.с. 12-13). За змістом спадкової справи, яка надійшла до суду з Пирятинської державної нотаріальної контори, позивачка прийняла спадщину після померлої [PERSON] за заповітом (а.с. 21). При цьому, як вбачається з матеріалів справи нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо земельної ділянки, оскільки заповідач заповів державний акт на земельну частку (пай), а не земельну ділянку площею 3,9103 га., яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с. 14). Згідно витягу №883 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, власником земельної ділянки розміром 3,9103 га. рахується за померлою [PERSON] (а.с. 10). За життя померла отримала державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ №652585 на земельну ділянку площею 3,9103 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с. 15). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст. 1235 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК України). Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи все вище викладене суд прийшов до висновку, що у заповіті складеному померлою на імя позивачки не чітко визначений обєкт спадкування, при цьому, встановлені судом обставини справи та наявні у справі документи вказують на дійсну волю померлої заповісти позивачці саме належну їй земельну ділянку, а не державний акт. За обставин, коли земельна ділянка належали померлій [PERSON], позивач є спадкоємцем за заповітом, однак свідоцтво про право на спадщину у спадкоємця відсутнє, учасники процесу не заперечують проти задоволення позову, визнання права власності на вказану земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за заповітом відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved