Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд на підставі ч.5 ст. 267 ЦК України поновити строк давності та на підставі ч.1 ст. 216 ЦК України стягнути з відповідача ДП «Харківський науково - дослідний інститут технології машинобудування» заборгованість в сумі 5604 грн. 08 коп. Свою вимогу позивач обґрунтувала тим, що 01.10.2008 р. між нею та відповідачем ДП «Харківський науково - дослідний інститут технології машинобудування» в особі директора [PERSON] було укладено договір оренди легкового автомобіля № 28-47/у за умовами якого вона передає у користування ДП «Харківський науково - дослідний інститут технології машинобудування» належний їй автомобіль « Деу ланос» держ. номер [NUMBER], а підприємство в свою чергу виплачує їй орендну плату в сумі 700 грн. щомісячно. 27.07.2009 р. вона була звільнена з підприємства ДП «Харківський науково - дослідний інститут технології машинобудування» за згодою сторін. Згідно довідки № 52 від 15.03.2010 р., яка була надана ДП «Харківський науково - дослідний інститут технології машинобудування» заборгованість за оренду автомобіля складає 5604 грн. 08 коп..18.06.2012 р. вона звернулась до Ленінського райсуду м. Харкова з позовною заявою, однією з вимог в якій було стягнення даної заборгованості за оренду автомобіля. При розгляді цієї позовної заяви представником позивача 05.11.2012 року було подану заяву про визнання дійсним даний договір оренди так як він не був нотаріально посвідчений, але дане питання не було розглянута. Після чого вона зверталась з апеляційною та касаційною скаргою і відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.02.2013 р. в відкритті касаційного провадження було відмовлено. Дана ухвала нею була отримана 11.04.2013 р., у звязку з чим вона вважає, що строк звернення з даною позовною заявою підлягає поновленню, так як він пропущений з поважних причин. В судове засідання позивач та представник позивача з»явились. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Пояснення надали аналогічно позову. Доповнив тим, що позивач [PERSON] з 01.09.2008 р. по 27.07.2009 р. працювала на підприємстві ДП «Харківський науково - дослідний інститут технології машинобудування» на посаді спочатку заступником директора з економіки та фінансів, потім першим заступником директора інституту заступником директора з економіки та фінансів. При укладанні договору оренди легкового автомобіля № 28-47/у від 01.10.2008 р. сторонами договору , а саме нею та № 28-47/у в особі директора було досягнуто усі істотні умови договору, і він підписаний сторонами і скріплений печаткою підприємства. І відбулось його часткове виконання. При цьому зазначили, що питання про нотаріальне посвідчення даного договору було покладено на відповідача ДП «Харківський науково - дослідний інститут технології машинобудування». Таким чином, у звязку з тим, що даний договір є нікчемним, вони вважають, що на підставі вимог ч.1ст.216 ЦК України в порядку реституції вони мають право на одержання заборгованості по даному договору оренди. Представник відповідача в судове засідання з»явився. Проти задоволення позову заперечував, посилаючись на той факт, що позивач [PERSON] працювала на підприємств ДП «Харківський науково - дослідний інститут технології машинобудування» на посаді першого заступника директора інститутузаступником директора з економіки та фінансів. Договір оренди укладений між нею та підприємством легкового автомобіля, був укладений з її пропозиції і шляхом зловживання нею свого службового становища. Після чого, вона продовжила користуватись даним автомобілем, який належав їй на праві власності. Хоча , на той час у підприємства був свій транспортний цех. При цьому відповідно до посадової інструкції їй не був призначений транспортний засіб. Потрібності в укладенні даного договору у підприємства не було. При цьому зазначив, що ні яких актів прийому передачі та інших документів, які повинні заповнюватись при виїзду транспортних засобів зі сторони позивача не надано. І так, як даний договір є нікчемним ні яких обовязків у сторін по ньому не має. Суд, вислухавши пояснення і доводи представника позивача, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що наказом № 97/К від 01 вересня 2008 року [PERSON] була прийнята на роботу до ДП «Науково-дослідний інститут технології машинобудування»на посаду заступника директора з економіки та фінансів. Наказом № 113/К від 03 жовтня 2008 року була призначена першим заступником директора інституту заступником директора з економіки та фінансів. Відповідно до наказу № 50/К від 27 липня 2009 року з 27 липня 2009 року була звільнена з займаної посади за згодою сторін.. 1 жовтня 2008 року між позивачем, як фізичною особою, [PERSON] та Державним підприємством «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»в особі директора [PERSON] було укладено договір оренди легкового автомобілю № 28-47/у, за умовами якого [PERSON] передає у користування належний їй автомобіль [NUMBER], а підприємство щомісячно виплачує орендну плату в сумі 700 грн. Даний договір підписаний сторонами та скріплений печаткою підприємства. Відповідно до рішення Ленінського райсуду м. Харкова від 05.11.2012 року за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, заборгованості за витрати на відрядження та за оренду автомобіля, компенсації за час затримки виплати належних сум при звільненні, відшкодування моральної шкоди та зобовязання вчинити певні дії позовні вимоги [PERSON] задоволенні частково, в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з ДП «Харківський науково - дослідний інститут технології машинобудування» заборгованості по договору оренди в розмірі 5604 грн. 08 коп. відмовлено. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12.12.2012 року рішення Ленінського райсуду м. Харкові від 05.11.2012 року залишено без змін. Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З тексту рішення Ленінського райсуду м.Харкова від 05.11.2012 року вбачається, що договір оренди легкового автомобіля № 28-47/у визнаний нікчемним, у звязку з тим, що в порушення вимог ст. 799 ч.2 ЦК України сторони не посвідчили даний договір нотаріально, у звязку з чим на підставі ч.2 ст. 215 ЦК України він є нікчемним. Відповідно до роз»янень даних у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсний правочин, який не вчинено. Крім того, вимогами ст. 220 ч.1 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний. Таким чином, необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, і на підставі дійсного законодавства вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обовязки. Сторонами по справі в судовому засіданні не спростоване питання про те, що даний договір оренди легкового автомобіля № 28-47/у є нікчемний. Представник позивача в судовому засіданні посилався на ч.1 ст. 216 ЦК України, як підставу для стягнення заборгованості за вказаним договором. Вказуючи, що дана заборгованість повинна бути стягнення в порядку реституції. В свою чергу вимоги ст. 216 ч.1 ЦК України передбачає , що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майно, відшкодувати вартість того, що одержано. Однак, суд вважає дані посилання необґрунтованими, так як даний правочин визнаний нікчемним, у звязку з чим він не породжує правових наслідків для сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, представник відповідача в судовому засіданні посилався на той факт, що позивач [PERSON] при укладанні даного договору оренди легкового автомобіля виходила лише з корисних мотивів, так як на підприємстві з яким укладала даний договір, а саме відповідачем ДП «Харківський науково - дослідний інститут технології машинобудування» займала посаду, така яка дозволяла їй стежити за фінансовими питаннями підприємства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дані пояснення представника відповідача знайшли повне своє відображення в рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 05.11.2012 року, яке на даний час набрало законної сили. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] фактично орендувала сама у себе автомобіль «Деу Ланос», який використовувала для поїздок на роботу та у відрядження, при цьому заправляючи бак зазначеного автомобіля за рахунок підприємства, тим самим спричинив шкоду підприємству Крім того, судом не може бути прийнята в якості доказів надана до суду позивачем та представником позивача довідки в якій зазначена сума боргу за оренду автомобіля, яка була видана 15.02.2010 р., оскільки не надані докази, стосовно того, що вказаний легковий автомобіль був прийнятий на баланс підприємства. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Крім того, зі сторони позивача та представника позивача не надано до суду будь-якого доказу, що сума вказаної заборгованості по договору оренди № 28-47/у від 01.10.2008 р. Існує і на теперішній час з урахуванням тієї обставини, що на теперішній час даний договір визнаний нікчемним і для сторін не породжує ні яких прав і обовязків. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем та представником позивача не доведена своя позиція стосовно позивної вимоги про стягнення заборгованості за договором оренди № 28-47/у від 01.10.2008 р., не доведено, що даним договором позивачу заподіяні будь-які наслідки, матеріального характеру. На підставі вказаного суд приходить до висновку, що не вбачається, наявність , передбачених ст.216 ЦК України правових підстав для застосування наслідків недійсності до правочину, який не було вчинено. У звязку з чим в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди № 28-47/у від 01.10.2008 р. необхідно відмовити. Стосовно позовної вимоги про поновлення строку позовної давності на підставі ч.5 ст. 267 ЦК України, суд приходить до висновку, що дана вимога підлягає задоволенню, так як з первісним позовом [PERSON] звернулась до суду 18.06.2012 року, як вбачається з рішення Ленінського райсуду м. Харкова від 05.11.2012 року. Після чого дане рішення, було оскаржено позивачем [PERSON] і відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 19.02.2013 року в відкритті касаційного провадження їй було відмовлено, однак дана ухвала нею була отримана 11.04.2013 р. На підставі вказаного суд, вважає поважною причину для поновлення строку позовної давності на підставі вимог ч.5 ст. 267 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial