Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

14 жовтня 2013 року Кіровська сільська рада Оріхівського району Запорізької області звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що на балансі Кіровської сільської ради перебуває житловий будинок, який розташований за адресою:[ADDRESS] вказаного будинку зареєстрований [PERSON]. Відповідач за вказаною адресою протягом останніх трьох років не проживає. Вказані обставини також підтверджуються актами обстеження квартири відповідно від 25.05.2011 року, 14.02.2012 року, 26.07.2013 року та 05.08.2013 років. Так ч.1 ст. 71 ЖК України закріплює, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. А це фактично ознчає, що власник житлого приміщення, або квартиронаймач, або члени сім"ї квартиронаймача можуть звернутися до суду лише після того, як особа яку необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, була відсутня протягом шести місяців за місцем свого проживання. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Частина 3 ст.71 ЖК України встановлює виключення при яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім"ї понад шість місяців. До них відносяться: - призов на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстроковї служби - протягом перших п"яти років перебування на дійсній військовій службі; - тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв"язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном,- протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; -поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім"ї. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім"ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; - виїзд в зв"язку з виконанням обов"язків опікуна (піклувальника) - протягом усього часу виконання цих обов"язків; - влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; -виїзд для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; - взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім"ї. Основні підстави втрати права користування жилим приміщенням в свою чергу зазначені у ч.2 ст.107 ЖК України - у разі вибуття наймача та членів його сім"ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім"я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім"ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Стосовно вищезазначеної статті надав роз"яснення Верховний Суд України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України". В п.11 зазначено наступне: -відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім"ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред"явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК України (в редакції Закону від 18 грудня 1991 року інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними житлої площі протягом 12 місяців. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім"ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, еспедицій та інші працівники, діяльність яких пов"язана з постійним перевуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст. 107 ЖК України такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв"язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу плошу членів сім"ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Крім того, виходячи зі змісту абз.7 ст.3, ст.ст.6,7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація особи за певною адресою може відбуватися тільки при наявності у ній права на житло; зняття особи з реєстрації може бути здійснено за рішенням суду в разі доведення втрати нею права на житло. Основними доказами не проживання у житловому приміщенні є відповідні акти або пояснення свідків. Таким чином, зайняття житлового приміщення, яке перебуває на балансі Кіровської сільської ради особою, яка у ньому зареєстрована, але не проживає протягом тривалого періоду, порушує права інших осіб, які перебувають на квартирному обліку і потребують поліпшення житлових умов. Представник позивача голова Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області в судовому засіданні прохає визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS] внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки та зняти його з реєстраційного обліку в квартирі. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно не мешкає за адресою вказаною в позові 9 років, але добровільно не бажає виписуватися, оскільки йому ніде прописатися. Суд, заслухавши Представника позивача, Відповідача, розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Судом в судовому засіданні було встановлено, що згідно акту приймання - пердачі відомчого житлового фонду в комунальну власність (а.с.12), акту-накладної приймання-передачі основних засобів (а.с.11), та рішення Кіровської сільської ради №02 від 26 липня 2002 року (а.с.16) житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Так, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач. Факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], підтверджується актами комісії з квартирного обліку про обстеження квартири за адресою:[ADDRESS], від 05 серпня 2013 року, від 25 липня 2013 року, від 25 травня 2011 року , від 14 лютого 2012 року, відповідно до яких [PERSON] довгий час не проживає в квартирі, не утримує її в належному стані.(а.с.5,6,7, 8). Відповідач був повідомлений про необхідність сплати заборгованості з квартирно плати та про зняття з реєстрації в місячний термін, так як вищевказане житло він не підтримує в належному стані, що підтверджується листами Виконавчого комітету Кіровської сільської ради №220 від 26.05.2011 року та №359 від 26.07.2013 року (а.с.9), а також повідомленнями про вручення поштового відправлення. (а.с.10). В контексті ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно правила ст. 71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо вона не користується ним без поважних причин більше ніж шість місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. На підставі ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року передбачено, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статей 71,72, 116, 156 ЖК, ст.405 ЦК). Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо зняття з реєстрації відповідача, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, так як вимоги про покладення зобов'язання провести зняття з реєстрації є передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial