Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-03 00:00:00

Позивач, Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на їх користь завдану шкоду в розмірі 3 929, 60 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з розпорядження Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 472-р [PERSON] був призначений на посаду директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Відповідно до наказу Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 06 червня 2011 року № 96-к відповідач приступив до виконання обов'язків директора з 06 червня 2011 року. Розпорядженням від 13 лютого 2012 року № 71-р Кабінет Міністрів України звільнив [PERSON] з посади директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною за власним бажанням. Згідно з наказом Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 14 лютого 2012 року № 66-к відповідач припинив виконання обов'язків директора з 14 лютого 2012 року. Тож, в період з 06 червня 2011 року по 14 лютого 2012 року [PERSON] займав посаду директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Директор Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною діє відповідно до Статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2002 року № 1393. Відповідно до п. 5.1. Статуту директор Підприємства здійснює керівництво діяльністю підприємства, у межах своїх повноважень видає накази та розпорядження з питань діяльності підприємства, організовує і контролює їх виконання, розпоряджається коштами та майном Підприємства відповідно до законодавства та ін. Директор підприємства несе персональну відповідальність за стан справ та діяльність підприємства, за повноту і своєчасну сплату податків і зборів (інших обов'язкових платежів) до бюджету, складання, погодження, затвердження відповідно до вимог законодавства і виконання річних та з поквартальною розбивкою фінансових планів підприємства. Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Підприємства за 2011 рік та завершений звітний період 2012 року. Ревізією дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті працівникам Обласного управління «Луганськекоресурси» премій встановлено, що в порушення вимог ст. 151 Кодексу законів про працю України, ст. 2, ст. 5 Закону України « Про оплату праці», п. 6.4. Колективного договору та п. 3.10 Положення про преміювання начальнику управління [PERSON] згідно з наказами про преміювання від 02 грудня 2011 року № 170 та від 23 грудня 2011 року № 181 нарахована та виплачена премія за листопад та грудень 2011 року в той час, коли протягом даного періоду діяла догана, оголошена йому згідно з наказом від 17 листопада 2011 року № 330-к, що призвело до зайвої виплати премії на суму 2 870,00 гривень та, відповідно, до зайвого перерахування єдиного соціального внеску на суму 1 059, 60 гривень. Порушення допущено колишнім директором Підприємства [PERSON], яким було підписано накази про преміювання від 02 грудня 2011 року № 170 та від 23 грудня 2011 року № 181. Внаслідок допущених [PERSON] порушень Державному підприємству з питань поводження з відходами як вторинною сировиною завдано матеріальної шкоди (збитки) на загальну суму 3929, 60 гривень. Позивачем направлялись відповідачу вимоги від 25 жовтня 2012 року, від 11 грудня 2012 року про сплату матеріальної шкоди (збитки) на загальну суму 3 929, 60 гривень. Зазначені вимоги залишились без уваги, чим були порушені права та законні інтереси Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Відповідачем не вжито жодних заходів щодо погашення заборгованості. Уповноважений представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Уповноважений представник третьої особи позовні вимоги підтримала, подала до суду пояснення до позовної заяви. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, відповідача та за згодою представника позивача постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 472-р, [PERSON] було призначено директором Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (а.с.10). Відповідно до Наказу Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «По особовому складу» від 06 червня 2011 року № 96-к, [PERSON] приступив до виконання обов'язків Директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною з 06 червня 2011 року, з окладом згідно зі штатним розкладом (а.с.11). Відповідно до Статуту Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекомресурси», управління діяльністю Підприємства здійснює директор Підприємства відповідно до цього Статуту. Директор Підприємства призначається на посаду і звільняється з посади в установленому порядку Кабінетом Міністрів України. Директор Підприємства: здійснює керівництво діяльністю Підприємства; у межах своїх повноважень видає накази та розпорядження з питань діяльності Підприємства, організовує і контролює їх виконання; розпоряджається коштами та майном Підприємства відповідно до законодавства; проводить розподіл функціональних обов'язків між заступниками директора, керівниками структурних підрозділів Підприємства, затверджує штатний розклад працівників Підприємства і його територіальних структурних підрозділів, положення про структурні підрозділи апарату та територіальні структурні підрозділи Підприємства; за погодженням з наглядовою радою затверджує структуру та граничну чисельність Підприємства, приймає рішення про утворення, реорганізацію та ліквідацію філій, представництв, інших відокремлених підрозділів Підприємства; відкриває в банках рахунки, підписує фінансову та іншу звітність Підприємства, укладає договори в межах повноважень, визначених цим Статутом, видає доручення та інші документи, необхідні для провадження діяльності Підприємства; діє без доручення від імені Підприємства в межах, визначених законодавством та цим Статутом, представляє його інтереси на підприємствах, в установах та організаціях; призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату Підприємства, а також за погодженням з наглядовою радою - керівників головних (старших) бухгалтерів територіальних структурних підрозділів, філій, представництв, інших відокремлених підрозділів Підприємства; приймає рішення щодо притягнення до матеріальної відповідальності працівників Підприємства та їх заохочення; установлює розпорядок робочого дня, визначає форми і систему оплати праці, конкретні розміри тарифних ставок, відрядних розцінок, посадових окладів; забезпечує створення безпечних та належних умов роботи працівників Підприємства; укладає колективний договір; здійснює інші повноваження відповідно до законодавства та цього Статуту. Директор Підприємства несе персональну відповідальність за стан справ та діяльність Підприємства, за повноту і своєчасну сплату податків і зборів (інших обов'язкових платежів) до бюджету, складання, погодження, затвердження відповідно до вимог законодавства і виконання річних та з поквартальною розбивкою фінансових планів Підприємства. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2012 року № 71-р, [PERSON] було звільнено з посади директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною за власним бажанням (а.с.12). Наказом від 14 лютого 2012 року № 66-к, [PERSON] припинив виконання обов'язків директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною з 14 лютого 2012 року за власним бажанням (а.с.13). Згідно Акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (ДП «Укрекоресурси») за 2011 рік та завершений звітний період 2012 року № 07-23/40 від 16 серпня 2012 року, ревізією дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті працівникам ОУ «Луганськекоресурси» премій встановлено, що в порушення вимог ст. 151 Кодексу законів про працю від 10 грудня 1971 № 332-УІІ, ст. 2, ст. 5 Закону Украни від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», п. 6.4. Колективного договору та п. 3.10 Положення про преміювання начальнику управління [PERSON] згідно з наказами про преміювання від 02 грудня 2011 року № 170 та від 23 грудня 2011 року № 181 нараховано та виплачено премію за листопад та грудень 2011 року, в той час коли протягом даного періоду діяла догана оголошена йому згідно з наказом від 17 листопада 2011 року № 330-К, що призвело до зайвої виплати премії на суму 2 870,00 гривень та, відповідно, зайвого перерахування єдиного соціального внеску на суму 1 059, 60 гривень. Внаслідок допущеного об'єкту контролю завдано матеріальної шкоди (збитків) у вигляді зайвої сплати коштів в сумі 3 929, 60 гривень (а.с.64 -68). Відповідно до ч. 1 ст. 132 Кодексу законів про працю України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. За вимог ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. В аспекті цивільно-правової відповідальності шкодою вважають різноманітні негативні наслідки правопорушення. Оскільки це поняття насамперед є категорією соціальною, негативний результат цивільного правопорушення з точки зору наукового пізнання розглядається в трьох взаємопов'язаних аспектах - як соціальна, юридична та фактична шкода, що залежить від конкретно порушеного об'єкта. Шкода може бути договірною та недоговірною, майновою та немайновою, завданою особі або майну. Шкода може проявлятися в знищенні чи пошкодженні речі; в позбавленні або зменшенні працездатності особи, смерті годувальника; в здійсненні витрат на медичну допомогу, санаторно-курортне лікування, сторонній догляд, поховання; в душевних стражданнях чи фізичному болю; в зниженні честі, гідності, ділової репутації тощо. Прояви шкоди охоплюються її розумінням як несприятливих, негативних наслідків, спричинених порушенням, ущемленням майнових та немайнових благ потерпілої особи. Тобто шкода - це будь-який негативний наслідок посягання на майнові чи немайнові блага потерпілого, які охороняються цивільно-правовим законом. Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям», під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства затратитись на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Не одержані прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків, не можуть враховуватись при визначенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Так, статтею 147 Кодексу законів про працю України, встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Як вбачається з матеріалів справи, Наказом директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 17 листопада 2011 року № 330к «Про оголошення доган начальникам територіальних структурних підрозділів Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною», було оголошено догани начальникам територіальних структурних підрозділів Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, в тому числі [PERSON], начальнику Обласного управління «Луганськекоресурси» (а.с.14-15). В той же час, наказом директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною [PERSON] від 02 грудня 2011 року № 170 «Про преміювання», за листопад 2011 року начальнику Обласного управління «Луганськекоресурси» [PERSON] було надано премію у розмірі 20% (а.с.16-17). Наказом директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною [PERSON] від 23 грудня 2011 року № 181 «Про преміювання начальників територіальних структурних підрозділів Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, за грудень 2011 року начальнику Обласного управління «Луганськекоресурси» [PERSON] було надано премію у розмірі 50% (а.с.18-19). Відповідно до ч. 3 ст. 151 Кодексу законів про працю України, протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Таким чином, стає очевидним порушення директором Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною [PERSON] вимог чинного законодавства з приводу нарахування та виплати премій. За вимог ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску, а також за неодержані підприємством, установою, організацією прибутки і за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідно до статті 132 Кодексу законів про працю України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 133 Кодексу законів про працю України керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей. Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності на підставі цього пункту, по суті, є будь-які порушення трудових обов'язків, що призвели до прямої дійсної шкоди Крім того, ст. 134 Кодексу законів про працю України встановлені випадки повної матеріальної відповідальності працівників за заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації шкоди. Таким чином, підставами та умовами матеріальної відповідальності працівників підприємств, установ та організацій, в тому числі їх керівників, визначені Кодексом законів про працю України. Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2012 року Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною було направлено [PERSON] вимогу щодо сплати заборгованості у розмірі 3929,60 гривень. Разом з тим, дана вимога була залишена відповідачем поза увагою. Відповідно до довідки, виданої [PERSON], його сукупний дохід з 06 червня 2011 року по 13 лютого 2012 року на посаді директора Державного підприємства «Укрекоресурси» склав 144 319, 80 гривень. Середньомісячна заробітна плата склала 16035,53 гривень (а.с.63). Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачем будь-яких заперечень на предмет позову не надходило, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved