Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (відповідач-1), Савранської РДА (відповідач-2), Бакшанської сільської ради Савранського району (відповідач-3), третя особа Відділ держземагенства у Савранському районі про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 27.12.2006р. в с. Бакша, Савранського району, померла його рідна баба по лінії матері [PERSON]. Після смерті баби залишилась спадщина у виді земельної ділянки площею 4,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бакшанської сільської ради, масив 13, ділянка № 2, посвідчена Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 058849, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 20.02.2003р. за № 251. 13.01.2009 року свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 10/2007) отримала мати позивача [PERSON], однак за свого життя Державний акт на право приватної власності на зазначену земельну ділянку виготовити не встигла оскільки 26.01.2009р. померла. Окрім позивача спадкоємцем за законом є його рідна сестра (відповідач-1), яка відмовляється від отримання своєї частки спадщини на користь позивача, оскільки між сторонами існує домовленість про розподіл спадкового майна. Позивач приймає спадщину після смерті баби, а відповідач-1 приймає спадщину після смерті матері. Позивач не відмовлявся та не відмовляється від прийняття спадщини після смерті баби. До нотаріальної контори про прийняття спадщини в установлений строк не звернувся оскільки вважав, що спадщину прийняла його мати. На даний час позивач має намір прийняти спадщину та оформити право власності на спадкову земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву (а. с. 32) про підтримання позовних вимог в повному обсязі, розгляд справи за його відсутності. Відповідач-1 [PERSON] 11.09.2013 року в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 33). Представник відповідача-2 в судове засідання 11.09.2013р. не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 35). Не надав суду заяв про неможливість явки в судове засідання, відкладення розгляду справи, чи розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача-3 в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог (а. с. 36). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 34). В попередньому судовому засіданні представник третьої особи пояснив, що заперечень щодо задоволення позивних вимог немає. Суд, розглянувши наведені причини неявки відповідача-1 та відповідача-3, дійшов до висновку про те, що зазначені у заявах причини неявки не можуть бути визнані судом поважними. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивача, викладену ним у заяві, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. 27.12.2006р. в с. Бакша, Савранського району, померла його рідна баба по лінії матері [PERSON] (а. с. 8). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у виді земельної ділянки площею 4,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бакшанської сільської ради, масив 13, ділянка № 2, посвідчена Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 058849, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 20.02.2003р. за № 251 (а. с. 10). Пряма спадкоємиця за законом мати позивача [PERSON] звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті баби позивача, але за свого життя отримала лише свідоцтво про право на спадщину (а. с. 11) та не встигла оформити право власності на спадщину. Зважаючи на вказані обставини суд приходить висновку, що право власності спадкове майно не оформлене, тобто спадщина після смерті [PERSON] не прийнята. Визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] за позивачем не суперечитиме інтересам третіх осіб. Крім того, відповідач-1 та представник відповідача-3 у своїх письмових заявах вказали, що не заперечують проти задоволення права власності та визнають позовну вимоги в повному обсязі (а. с. 33, 36). На підставі викладеного,

Outcome: approved