Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-23 00:00:00

У лютому 2012 р. Банк звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь заборгованість у 26467,24 грн. за кредитним договором №R151.0004219 від 22 липня 2008 р. Позов обґрунтовано тим, що зобовязання за кредитним договором не виконуються, [PERSON] є позичальником, а [PERSON] її солідарним поручителем.. У серпні 2012 р. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до Банку та [PERSON] про визнання недійсним договору поруки від 22 липня 2008 р. за №R151.0004219 G яким забезпечувалися зобовязання за кредитним договором між [PERSON] та Банком посилаючись на не підписання його ним. В судовому засіданні представник Банку не зявився, надав заяву на підтримку первісного позову в повному обсязі та проханням відмовити у задоволенні зустрічного. Також просив розглянути справу за його відсутністю. [PERSON] з представником проти первісного позову заперечували, на задоволенні зустрічного наполягали. [PERSON] суду пояснив, що ані анкету на отримання кредиту до Банку від 11 липня 2008 р., ані договір поруки 22 липня 2008 р. за №R151.0004219 G він не підписував. Інші копії документів, які витребував суд від Банку, належать йому і дійсно мають його підпис, як-то свідоцтво про реєстрацію ФОП, свідоцтво про сплату єдиного податку, квартальні звіти ФОП, квитанція про сплату єдиного податку. Хто засвідчував дані документи з боку Банку він не знає. Вважає, що копії документів відносно нього з його підписами узяла і використала на той час його дружина [PERSON], з якою він формально перебував у шлюбі, але подружніх відносин не підтримував. Він заготовив дані документи для отримання кредиту в іншому банку. Про існування боргу дізнався лише у 2012 р., підпис на зворотному поштовому повідомленні на а.с. 18 йому не належить. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляд справи повідомлялася належним чином завчасно. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний повністю, з наступних підстав. Згідно кредитного договору №R151.0004219 від 22 липня 2008 р. [PERSON] та ВАТ Банк Траст, правонаступником якого є Банк, домовилися про надання [PERSON] кредиту у 15000 грн. зі сплатою 13.99% річних з кінцевим строком повернення кредиту за графіком, установленим в додатку №1, до 22 липня 2010 р. (а.с.6-10). Гроші [PERSON] перераховані 22 липня 2008 р. за меморіальним ордером №5443 (а.с.14). Свої зобовязання [PERSON] не виконала, через що утворився борг в сумі 26467,24 грн., який складається з заборгованості за кредитом 5691,88 грн. і 20775,36 грн. пені, яка передбачена п. 4.1. кредитного договору (а.с.12-13). Даний розрахунок [PERSON] не спростований, а тому у відповідності до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача до неї обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Втім погодитися з покладенням обовязку з повернення боргу за кредитним договором №R151.0004219 від 22 липня 2008 р. солідарно і на [PERSON] не можна. Так, у відповідності до договору поруки від 22 липня 2008 р. за №R151.0004219 G, [PERSON] поручився перед ВАТ Банк Траст за виконання [PERSON] обовязку за кредитним договором №R151.0004219 від 22 липня 2008 р. з повернення кредиту, процентів, неустойки та погодився на солідарне виконання зобовязань [PERSON] перед Банком у тому ж обсязі, що і позичальник (п.2.2. та 3.1. а.с.196). У Банку наявні документи в копіях, які мають особистий засвідчувальний підпис [PERSON], а саме свідоцтво про реєстрацію ФОП, свідоцтво про сплату єдиного податку, квартальні звіти ФОП, квитанція про сплату єдиного податку. Але договір поруки від 22 липня 2008 р. за №R151.0004219 G у відповідності до категоричного висновку судової почеркознавчої експертизи №387 від 29 травня 2013 р. підписаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.225-227) Висновок експерта є належними та допустимим доказом, не суперечить поясненням позивача щодо обставин справи і не спростований іншими належними доказами. Всупереч обовязку, встановленого ст. ст. 10,11 ЦПК України, доказів на спростування тверджень [PERSON], Банк або [PERSON] не надали. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч ч. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Оскільки оспорюваний договір поруки підписаний не [PERSON], а іншою особою, то наявні правові підстави для визнання його недійсним. [PERSON]М понесені витрати на оплату експертизи в сумі 940,80 грн. (а.с.249) та судового збору у 107,30 грн., які у відповідності із задоволенням його позову у повному обсязі підлягають відшкодуванню Банком та [PERSON] порівну, по 524,05 грн. з кожного. Судові витрати Банку у розмірі 264,68 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок [PERSON]

Outcome: partial