Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про припинення права власності відповідача [PERSON] на 1/5 частку квартири [ADDRESS] з підстав, передбачених ст. 365 Цивільного кодексу України. Підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, представник позивача просив позов задовольнити. По суті заявлених позовних вимог пояснив, що між сторонами склалися неприязні стосунки, які унеможливлюють спільне володіння та користування нерухомим майном; 1/5 частка в квартирі, належна відповідачці, є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки становить 6,7 кв.м., при тому, що квартира складається з двох жилих кімнат площею 18,7 кв.м. і 18,7 кв.м. і припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, оскільки вона має у власності інше житло. Представник позивача надав суду висновок про вартість 1/5 частки квартири і оригінал квитанції на підтвердження того, що грошова компенсація вартості частки відповідачки в розмірі 119 050, 80 грн. внесена на депозитний рахунок суду. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у позові з тих підстав, що право власності жодної зі сторін не зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідно, право власності позивача не може бути порушеним, оскільки на сьогодні за ним зареєстроване право власності на квартиру цілу за адресою: [ADDRESS], а право власності відповідача не можна припинити, оскільки вона його не набула. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Загальними засадами цивільного законодавства, згідно положень ст. 3 ЦК України, є. в тому числі, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. З матеріалів справи убачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2010р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку його користування та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя при вирішенні зустрічного позову про поділ майна подружжя було визнано за [PERSON] право власності на 4/5 частини квартири [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частини квартири [ADDRESS]. При цьому, було встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана сторонами за період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у березні 2004 року, покупцем у якому зазначений [PERSON] Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 26.10.2011р. рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2010р. в частині поділу майна подружжя залишено без змін і з цього часу набрало законної сили. Як визнається сторонами, право власності сторін на частки квартири, визначені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2010р. не було зареєстроване в органах БТІ до 01.01.2013р. і на даний час не зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація проводиться, серед іншого, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Внесення записів до Державного реєстру прав здійснюється, згідно зі ст. 26 Закону, на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Право власності у відповідачки на 1/5 частку квартири за адресою: [ADDRESS] на час розгляду справи не виникло, отже, не може бути припинене на підставі ст.365 ЦК України. Відповідно, і право позивача не є порушеним, оспорюваним і таким, що не визнається, тому не підлягає судовому захисту. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed