Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

ПАТ «АКБ «Новий» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому посилається на те, що 29 липня 2008 року між АКБ «Новий» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено кредитний договір № 3003808/01 від 29 липня 2008 року, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку для поповнення обігових коштів у розмірі 50 000 грн. строком до 28 липня 2010 року зі сплатою 18 % річних на кожен останній робочий день місяця за поточний звітній місяць. 31 серпня 2010 року між АКБ «Новий» та фізичною-особою [PERSON] укладений договір про зміну умов кредитного договору № 3003808 від 29 липня 2008 року, відповідно до якого встановлено, що позичальник зобов'язаний сплачувати плату за користування кредитом у розмірі 19% річних на кожен останній робочий день місяця за поточний звітній місяць, строк повернення кредиту - 30 серпня 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] 29 липня 2008 року укладено договір поручительства № 3003908/п-(3003808), відповідно до якого поручитель відповідає перед банком позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором, включаючи, нараховані за користування кредитними коштами, проценти, передбачені кредитним договором комісії за кредитне обслуговування та штрафні санкції, усім своїм майном, на яке може бути накладене стягнення. 31 серпня 2010 року між банком та відповідачем укладено договір про внесення змін до договору поручительства. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 35 623, 02 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 35 613, 02 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд без участі представника позивача, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 29 липня 2008 року між АКБ «Новий» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено кредитний договір № 30033808/01, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 50 000 грн. строком до 29 липня 2010 року шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку для поповнення обігових коштів, строком до 28 липня 2010 року зі сплатою 18% відсотків річних. /а.с.9-10/. Банк виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кредит в розмірі 50 000 грн., що підтверджується копією заяви про видачу готівки № 857-1 від 29 липня 2008 року /а.с.11/. В подальшому до вказаного кредитного договору було укладено договір про зміну умов кредитного договору № 3003808/01 від 29 липня 2008 року/а.с.12-14/, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 50 000 грн. шляхом видачі грошових коштів з позичкового рахунку строком до 30 серпня 2012 року. Даний договір діє до повного погашення кредиту, нарахованих по ньому відсотків та штрафних санкцій. Окрім того позичальник зобов'язався сплачувати 19 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 29 липня 2008 року між АКБ «Новий» та [PERSON] укладено договір поручительства № 3003908/п-(3003808) /а.с.15/, відповідно до якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, що визначає право кредитора вимагати виконання зобов'язань у повному обсязі як від боржника та поручителя одночасно, так і від кожного з них окремо. Пунктом 3.1. вказаного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником усіх зобов'язань за кредитним договором, включаючи нараховані за використання кредитними коштами проценти, передбачені кредитним договором комісії та штрафні санкції, що нараховані у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язань за кредитним договором, усім своїм майном на яке, згідно до діючого законодавства України, може бути накладене стягнення. Вимоги про оплату можуть бути подані поручителю у строк до 28 липня 2012 року. В подальшому 31 серпня 2010 року між банком та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору поручительства № 3003908/п-(3003808) від 29 липня 2008 року /а.с.16/, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що вимога про оплату може бути пред'явлена поручителю в строк до 30 серпня 2014 року /а.с.16/. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів, а тому станом на 11 жовтня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 35 613, 02 грн./а.с.7-8/, а саме: - 23 416, 13 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; - 11 660, 80 грн. - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом; - 214, 31 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; - 321,78 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом. На адресу поручителя банком було направлено вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором /а.с.17-19/, проте вказана вимоги залишилась без задоволення. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, "у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя". Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обов'язку боржників частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України. При солідарному обов'язку кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред'явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред'явити вимогу до іншого солідарного боржника. У випадку наявності рішення господарського суду про стягнення заборгованості за кредитним договором із боржника - юридичної особи не є перешкодою для пред'явлення окремого позову до поручителя - фізичної особи, тобто законом передбачено право позивача звернутися до суду до кожного з боржників окремо, крім того в даному випадку предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором та боржником - за кредитним договором; між кредитором та поручителем - за договором поруки. Таке застосування норми статті 543 ЦК України випливає також і з практики Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи, та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договорам. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved