Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони були зареєстровані у шлюбі та від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], яка проживає разом з позивачкою. Після розірвання шлюбу відповідач по відношенню до доньки не виконує батьківських обов'язків, ніякої участі в житті доньки не приймає, вихованням дитини не займається, ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги по мотивах, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що він не може бачитися та спілкуватися з дитиною, оскільки позивачка йому в цьому перешкоджає. Також він зазначив, що взагалі не знав про рішення суду про стягнення з нього аліментів та про зміну місця проживання дитини з матір'ю йому ніхто не казав та оскільки це є його єдина дитина, він бажає з нею спілкуватися та допомагати. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Євпаторійської міської ради у судовому засіданні вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Представник третьої особи - управління по справам дітей Сімферопольської районної державної адміністрації у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з мотивів недоведеності винної поведінки батька дитини. Прокурор прокуратури Сімферопольського району АР Крим в судовому засіданні позовні вимоги вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши висновок Управління у справах дітей Євпаторійської міської ради, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] сторони [PERSON] та [PERSON] 28.04.2004 року розірвали шлюб. Постановою Євпаторійського міського суду АР Крим від 13.10.2003 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частки заробітку. Згідно з довідкою-розрахунком ВДВС Сімферопольського РУЮ АР Крим від 02.09.2013 року № 3718/03-34, у [PERSON] станом на 01.09.2013 року складає 14448 грн. Статтею 150 Сімейного кодексу України регламентовано, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. З положень ст. 153 Сімейного кодексу України вбачається, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом. Згідно з відповіді Служби у справах дітей Євпаторійської міської ради від 23.10.2013 оку за № 1895/0509, позивачка [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживають у м. Києві та не одна зі сторін не зверталась до Служби у справах дітей Євпаторійської міської ради. Разом з тим відповідно до висновку Служби у справах дітей Євпаторійської міської ради за № 2208/05-09 від 11.12.2013 року управлінням у справах дітей Євпаторійської міської ради проводилась перевірка виконання [PERSON] батьківських обов'язків. В ході перевірки було встановлено, що [PERSON] повністю самоусунулась від виховання дітей, жодних батьківських почуттів не проявляє. Відповідно до ст.ст. 155, 164 СК України Служба у справах дітей Євпаторійської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його доньки [PERSON] Також у судовому засіданні представник Служби у справах дітей Євпаторійської міської ради пояснила, що висновок робився на підставі наданих документів та після спілкування з дитиною у телефонному режимі. З батьком дитини ніхто не спілкувався, але була досліджена його заява. Згідно зі ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у праві. У ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з характеристики на [PERSON], виданої депутатом Мирнівської сільської ради Сімферопольського району, [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони. Також згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 10.12.2013 року, [PERSON] проживає у будинку за адресою: [ADDRESS], та даний будинок знаходиться у доброму стані та відповідає всім житловим умовам. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення він виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно з п.18 постанови ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідача, представник позивача посилався на рішення суду від 13.10.2003 року щодо стягнення аліментів та виниклу заборгованість. Разом з тим, за даними ВДВС Сімферопольського РУЮ за № 462/03-50 від 19.02.2013 року виконавчі документи, де стороною виконавчого провадження є [PERSON] на користь [PERSON] про стягнення аліментів на виконанні у ВДВС Сімферопольського РУЮ не зареєстровані. Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивачка не надала суду доказів, а в судовому засіданні не встановлено достатніх доказів винної поведінки [PERSON] чи свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Висновок органу опіки та піклування суд вважає передчасним, оскільки він був зроблений за місцем реєстрації позивачки, яка з січня 2013 року проживає у м. Києві та без спілкування з батьком дитини. При цьому ні представник позивача, ні орган опіки та піклування (який надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав) не аргументували в чому полягає захист інтересів самої дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав. Враховуючи встановлені судом обставини по справі, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити та вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини. На підставі наведеного, ст. 164 СК України,

Outcome: dismissed