Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що 18.08.2003 року між нею та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. За умовами договору [PERSON] передала майно у власність [PERSON] У день укладання договору [PERSON] сплатила за договором купівлі-продажу 1500 гривень, про що свідчить розписка, а [PERSON] передала їй всю документацію на будинок та ключі від нього. З моменту укладання договору купівлі-продажу [PERSON] відкрито і безперервно володіє та користується нерухомим майном, утримує його в належному стані і здійснює всі оплати за користування будинком. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю. Представник позивача [PERSON], яка діє за довіреністю в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, Просила визнати договір купівлі продажу житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] дійсним, визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи в суді, була повідомлена належним чином, причина неявки суду ненадана. Суд вважає можливим справу розглянути у відсутність відповідача, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку визначеному законом і на підставах, що не заборонені законом. 18.08.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS]. За умовами договору купівлі-продажу [PERSON] передала майно у власність [PERSON], а остання прийняла житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS], що належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами садибного типу від 12 березня 1993 року, посвідченого секретарем виконкому Новокаїрської сільської ради, реєстровий номер 142. Реєстрація права власності проведена Херсонським обласним об'єднанням бюро технічної інвентаризації 01 лютого 1994 року, право власності зареєстровано в реєстровій книзі 1 за реєстровим номером 298. Відповідно до розписки [PERSON] передала [PERSON] погоджену сторонами суму в розмірі 1500 гривень (а.с. 23). [PERSON] передала [PERSON] документацію на будинок та ключі від нього. [PERSON] ухилилася від нотаріального посвідчення договору, мотивуючи нестачею грошових коштів. З моменту укладення вказаного договору [PERSON] володіє та користується будинком. Статтею 128 ЦК України (1963) передбачено, що право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, тобто позивачка набула право власності на спірне майно. Статтею 227 ЦК України ( ред..1963 р.) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Частиною 2 ст.47 ЦК України (1963року) передбачено, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст..153 ЦК України (ред..1963 р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнута згода за всіма суттєвими вимогами. Оскільки позивачка дізналася про порушення своїх прав і обов'язків в частині того, що не може належним чином розпоряджатися своєю власністю у зв'язку з неналежним оформленням угоди від 2003 року у 2013 році то суд вважає, що нею не порушені встановлені ст. 257 ЦК України строк позовної давності. Відповідно до ст. 19 ЗУ „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім іншого нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на нерухоме майно підлягає задоволенню. На основі ст.ст. 128, 153, 227 ЦК України ( ред..1963 р.) ст. ст. 328 ЦК України,

Outcome: approved