Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-14 00:00:00

Позивач звернувшись до суду з вищевказаним позовом, вимоги якого неодноразово уточнював у процесі розгляду справи і посилаючись на порушення трудових прав при видачі трудової книжки і проведенні розрахунку при звільненні, просив стягнути з відповідача: 15118,87 грн. - середнього заробітку за затримку видачі дублікату трудової книжки за період з 01.03.2013 року по 22.04.2013 року включно; 13308 грн. - у відшкодування моральної шкоди, яка полягає у виникненні скрутного матеріального становища, неможливості прогодувати сім'ю, стражданні, стресі, неможливості працевлаштуватись без трудової книжки, неможливості здійснити оплату за навчання дитини, необхідності шукати грошові кошти, неможливості придбавати подарунки та матеріально допомогти матері, що в свою чергу призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Також, позивач просив зобов'язати відповідача внести запис у дублікат трудової книжки про звільнення з роботи 23.04.2013 року та видати копію наказу про звільнення 23.04.2013 року. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив про його задоволення. Представник відповідача позов не визнав. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії витягу із трудової книжки позивача, останній з 2006 року по 22.03.2013 року, перебував із відповідачем у трудових відносинах. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії наказу відповідача від 21.01.2013 року, позивачу була надана відпустка строком 18 календарних днів з 05.02.2013 року по 22.02.2013 року. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії лікарняного листа, позивач з 25.02.2013 року перебував на лікарняному та до роботи мав стати з 01.03.2013 року. Перебуваючи у відпустці, позивач поштою надіслав відповідачу заяву від 14.02.2013 року про звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Як вказує відповідач, заяву позивача від 14.02.2013 року, він отримав 04.03.2013 року. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії наказу відповідача від 22.03.2013 року, позивача звільнено з роботи з 22.03.2013 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії листа відповідача від 22.03.2013 року, позивачу у письмовій формі було повідомлено, що його заяву від 14.02.2013 року було задоволено та одночасно позивачу було повідомлено про необхідність з'явитись за адресою місця знаходження відповідача для ознайомлення з наказом, отримання розрахунку при звільненні і трудової книжки та передачі справ. На виконання листа відповідача від 22.03.2013 року, позивач до відповідача не з'явився, а 04.04.2013 року поштою направив відповідачу листа з проханням направити йому поштою з доставкою, копію наказу та трудову книжку, а грошові кошти, як остаточний розрахунок при звільненні, перерахувати на рахунок у банку, який відкрито в межах зарплатного проекту відповідача. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії листа відповідача від 22.04.2013 року, разом з цим листом позивачу були направленні копія наказу про звільнення, дублікат трудової книжки, а також у цьому листі було зазначено, що належні позивачу грошові кошти, як остаточний розрахунок, будуть йому перераховані на повідомлений ним банківський рахунок. Відповідно до п. 4.2. "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затверджених наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день насилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. З дня виходу у відпустку, тобто, з 05.02.2013 року на підставі наказу відповідача від 21.01.2013 року, позивач більше на роботу до відповідача не виходив і в день звільнення був відсутній на роботі, проти чого представник позивача не заперечував у судовому засіданні. З урахуванням зазначеного п. 4.2. "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", суд вважає, що відповідачем по відношенню до позивача, не допущено порушення трудових прав позивача при видачі дублікату трудової книжки, а тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача 15118,87 грн. - середнього заробітку за затримку видачі дублікату трудової книжки за період з 01.03.2013 року по 22.04.2013 року включно і зобов'язати відповідача внести запис у дублікат трудової книжки про звільнення з роботи 23.04.2013 року та видати копію наказу про звільнення 23.04.2013 року, є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. Як вбачається із вищевказаного листа відповідача від 22.04.2013 року про направлення позивачу копії наказу про звільнення та дублікату трудової книжки, листа позивача від 04.04.2013 року з проханням направити йому поштою з доставкою, копію наказу та трудову книжку, а грошові кошти, як остаточний розрахунок при звільненні, перерахувати на рахунок у банку, який відкрито в межах зарплатного проекту відповідача, останній отримав 10.04.2013 року. Відповідно до наявної в матеріалах справи і наданої відповідачем, копії відомості № 16 від 23.04.2013 року, належні позивачу при звільненні грошові кошти, були перераховані відповідачем на банківський рахунок позивача, 23.04.2013 року, які як вказував позивач у позові, а його представник у судовому засіданні, позивач отримав 24.04.2013 року. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому при звільненні від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В різ спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Остаточний розрахунок при звільненні, відповідач провів із позивачем з порушенням вимог ст. 116 КЗпП України. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд вважає, що несвоєчасним проведенням відповідачем розрахунку при звільненні, позивачу заподіяно моральну шкоду. Наявність вини відповідача в порушенні трудових прав позивача, судом встановлена. Що ж до розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідача, обставин заподіяння моральної шкоди, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача у зв'язку з порушенням його трудових прав, суд вважає, що 2000 грн., є достатніми розміром для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Оскільки позову частково задовольняється, а позивач при подачі позову був звільнений від сплати судових витрат, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial