Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Скаржинецької сільської ради ради про визнання права власності на будинок № 29, що знаходиться в с.Скаржинці Ярмолинецького району по вул. Грушевського. Позовні вимоги мотивує тим, що 24.04.2013 року померла баба позивача [PERSON], яка 22.01.2013 року склала заповіт та все своє майно заповіла [PERSON] Позивачка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про спадкування земельної ділянки, але отримати свідоцтво про спадкування будинку не може тому, що власником будинку значився дід [PERSON], який помер 10.09.1996 року. Баба прийняла спадщину, так як постійно проживала з дідом в будинку і 30.04.2013 році [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, згідно якого вона успадкувала будинок і право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак це було зроблено через 6 днів після смерті баби і таким чином на час її смерті вона не набула права власності на будинок. Спадкоємцем за заповітом є позивачка, яка являється її онукою. Позивачка прийняла спадщину, так як вступила в управління та володіння спадковим майном померлої, але через відсутність свідоцтва про право власності на будинок у спадкодавця позивачка не має можливості оформити право власності на домоволодіння у нотаріальному порядку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з’явився, на адресу суду надіслано довідку про те, що сільська рада не заперечує проти визнання права власності та клопотанням про розгляд справи у відсутності представника Скаржинецької сільської ради. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що 24.04.2013 року померла баба позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-БВ №208127. За заповітом, складеним 22.01.2013 року, підписаним заповідачем – [PERSON], посвідченим секретарем виконкому Скаржинецької сільської ради, все майно [PERSON] заповіла [PERSON], а на день смерті заповідача заповіт не змінено і не відмінено. Після смерті [PERSON], який помер 10 вересня 1996 року, спадщину прийняла його дружина, [PERSON], яка померла 24.04.2013 року. 30 квітня 2013 року померлій [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Скаржинці Ярмолинецького району по вул. Грушевського, 29. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2013р. 30 квітня 2013 року була здійснена державна реєстрація права власності на нерухоме майно – житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 29 по вул. Грушевського в с. Скаржниці Ярмолинецького району, за [PERSON]. 5 листопада 2013 року до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу звернулася позивач для оформлення своїх спадкових прав за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями в с. Скаржинці по вул. Грушевського, будинок № 29 після смерті [PERSON], яка померла 24 квітня 2013 року. У видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, оскільки право власності за [PERSON] було зареєстровано державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори 30 квітня 2013 року, тобто після смерті спадкодавця (24 квітня 2013 року) - а.с. 9. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. А згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори 30 квітня 2013 року [PERSON], яка померла 24 квітня 2013 року на житловий будинок № 29 по вул. Грушевського в с. Скаржниці Ярмолинецького району, та скасування державної реєстрації права власності за померлою [PERSON] на житловий будинок № 29 по вул. Грушевського в с. Скаржниці Ярмолинецького району позивач не пред’являла. Таким чином, оскільки є чинними свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори 30 квітня 2013 року [PERSON], яка померла 24 квітня 2013 року на житловий будинок № 29 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Грушевського в с. Скаржниці Ярмолинецького району, та державна реєстрація права власності на нерухоме майно – житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Грушевського, 29, в с. Скаржниці Ярмолинецького району за [PERSON], яка померла 24.04.2013р., тому у задоволенні позову [PERSON] до Скаржинецької сільської ради Ярмолинецького району про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок № 29 по вул. Грушевського в с. Скаржниці Ярмолинецького району Хмельницької області, який належав [PERSON], котрий помер 10 вересня 1996 року, слід відмовити.

Outcome: dismissed