Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

У травні 2013 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» із вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості; представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату судового розгляду повідомлявся належним чином, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 159 481 грн. 05 коп. та судові витрати, понесені банком. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату розгляду справи повідомлялася належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляла, заперечень проти позову на адресу суду не направила. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: 16.01.08 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 490055295, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 8 207 доларів США 92 центи зі сплатою відсотків та комісійних у розмірі 14,5 % річних з кінцевим терміном повернення 16.01.13 року. Позивач надав відповідачу кредит для купівлі (придбання) транспортного засобу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У забезпечення позовних вимог кредитного договору 16.01.08 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 490055295-П, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобов'язань перед банком в повному обсязі, що виникли з кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного Кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'яжу частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь-кого з них окремо. Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України. Рішенням Третейського суду у 2009 році стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа-банк» суму заборгованості в розмірі 63 704 грн. 89 коп. На виконання вказаного рішення Новозаводським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 6-1360. [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором; щомісячних платежів не здійснює, чим порушує права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Розрахунками, наданими позивачем, підтверджується наявність заборгованості [PERSON] перед банком, яка станом на 16.02.13 року становить 101 644 доларів США 28 центів, що за офіційним курсом НБУ на 16.02.13 року складає 812 442 грн. 72 коп. та складається з: - простроченої заборгованості за кредитом - 5 441 долари США 16 центів, що за курсом НБУ на 16.02.13 року складає 43 491 грн. 18 коп.; - простроченої заборгованості за процентами - 4 414 доларів США 70 центів, що за курсом НБУ на 16.02.13 року складає 35 286 грн. 74 коп.; - пені, яку банк зменшує до 80 703 грн. 13 коп. Отже, розмір заборгованості із врахуванням зменшеної суми пені - складає 159 481 грн. 05 коп. Зміст кредитного договору, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ). Ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, як використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Аналізуючи наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог п.п. «в» п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Ця обставина не дозволяє стверджувати, що режим індивідуального ліцензування поширюється на валютні операції, пов'язані з наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банком кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку. У разі наявності в банку відповідної генеральної ліцензії або дозволу НБУ здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. ПАТ «Альфа-Банк» отримав дозвіл НБУ на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 28 жовтня 1991 року № 57 на здійснення певних валютних операцій, який є генеральною ліцензією. Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного Кодексу України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до п. 7.1. договору доручення № 490055295 від 26.04.10 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] передача майна від довірителя повіреному, оформлена Актом прийому-передачі є підставою для ухвалення Кредитним комітетом рішення щодо припинення нарахування довірителю пені та штрафів за даним кредитним договором 490055295 від 16.01.08 року. 26.04.10 року [PERSON] передав транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 210934-20, д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску, синього кольору, що підтверджується актом-передачі автомобіля. Умова про припинення пені не пов'язувалась у договорі з тим, чи у повному розмірі погасять заборгованість кошти від продажу заставного майна, тому суд аргумент банку про те, що нарахування пені було відновлено через нестачу коштів від реалізації автомобіля на погашення боргу повністю не приймає. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у стягненні з [PERSON] пені у сумі 80 703 грн. 13 коп. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: partial