Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

28.05.2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Мостобуд» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що з 31.07.2007 року і по 30.03.2012 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «Мостобуд». На день його звільнення з роботи ПАТ «Мостобуд» Мостобудівельний загін №27 нарахувало йому заробітну плату в сумі 17 000, 00 грн., яка не була виплачена йому через відсутність грошових коштів. Стверджував, що порушення його права на отримання заробітної плати триває і на час звернення в суд з позовом. Просив стягнути з відповідача належну йому заробітну плату у сумі 17 000, 00 грн. яка була нарахована на час його звільнення. З підстав порушення строків виплати заробітної плати просив стягнути з відповідача компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні , яка за 413 днів складає 83 583, 33 грн., з розрахунку, що середньоденна його заробітна плата на момент звільнення складала 202,38 грн.. Посилаючись на те, що не проведення розрахунку при звільненні йому завдало значних моральних страждань, а тому для компенсації моральних страждань які мали місце з вини відповідача, просив стягнути з останнього на його користь 10 000, 00 грн., а також компенсувати понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 500, 00 грн.. Ухвалене судове рішення в частині платежів за один місяць просив допустити до негайного виконання. У судове засідання позивач не з'явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково. Стверджувала, що на момент звільнення позивача з роботи підприємство мало перед ним борг по заробітній платі за два місяці, а саме за грудень 2011 року та березень 2012 року, що складав 7 444, 62 грн.. Також вказала суду, що у січні та лютому 2012 року ПАТ «Мостобуд» не виконувало будь-яких замовлень, а тому його працівники перебували у відпустках за власний рахунок. За даними про заробітну плату позивача у грудні 2011 року та березні 2012 року відповідачем було визначено середньогодинний заробіток позивача у розмірі 15,13 грн.. Також послалася на те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження завданої йому з вини відповідача моральної шкоди, що може бути компенсована грошовою сумою у розмірі 10 000, 00 грн.. Крім того, завдана позивачу моральна шкода внаслідок невиплати розрахунку при звільненні буде компенсована середнім заробітком за час вимушеного прогулу. У подальшому представник відповідача уточнила, що належний позивачу розрахунок при звільненні складався із заробітної плати за грудень 2011 року у розмірі 1 919, 12 грн. та компенсації за невикористані відпустки за час роботи у ПАТ «Мостобуд» у розмірі 6 201, 28 грн.. Середній заробіток [PERSON] підлягає визначенню за останніх два місяці - листопад та грудень 2011 року за які позивачу було виплачено заробітну плату 1 910, 00 грн. та 1 919, 12 грн., відповідно середнього динна заробітна плата складає 10, 88 грн. розмір якої просила врахувати при визначенні належної [PERSON] компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 31.07.2007 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «Мостобуд», а наказом начальника мостозагону №27 ПАТ «Мостобуд» від 30.03.2012 року №16-к. [PERSON] звільнено з 30.03.2012 року за власним бажанням, відповідно до ст.. 38 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористані відпустки за періоди: з 31.07.07 - 30.07.08 за 28 календарних днів; з 31.07.08. - 30.07.09 за 28 календарних днів; з 31.07.09. - 30.07.10 за 28 календарних днів; з 31.07.10 - 30.07.11 за 28 календарних днів; з 31.07.11. - 30.03.12 за 19 календарних днів (а.с.26,27). Звертаючись в суд з позовом, позивач вказав, що на момент його звільнення відповідач мав перед ним заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 17 000, 00 грн., для стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні просив взяти до уваги, що його середньоденна заробітна плата мала розмір 202, 38 грн.. Поте, в порушення вимог ст. 10 ЦПК України на підтвердження зазначених обставин, які є підставами для його позову позивач суду не надав. Крім того, з огляду на клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, на адресу останнього було направлено копію заперечень представника відповідача та запропоновано надати суду докази на їх спростування, однак зазначеним правом позивач не скористався, повторно направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Наразі, суд приймає до уваги заперечення представника відповідача з приводу того, що у зв'язку зі звільненням позивача з 30.03.2012 року, останньому у березні місяці 2012 року до виплати було нараховано грошові кошти у розмірі 6 201, 28 грн., що складали компенсацію за невикористані [PERSON] щорічні відпустки за період роботи з 31.07.2007 року по 30.03.2012 року включно та заробітна плата за грудень 2011 року у розмірі 1 919,12 грн., що разом склало належну позивачу до виплати на момент його звільнення суму у розмірі 7 444, 62 грн. (а.с.57,58). Відповідно до вимог статтей 74,83 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Правилами ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми можуть бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Наразі, невиплата ПАТ «Мостобуд» грошової компенсації за невикористані [PERSON] щорічні відпустки при його звільненні, а також заробітної плати за грудень місяць 2011 року є грубим порушенням чинного законодавства про працю, а тому зазначені виплати підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у примусовому порядку, оскільки вони не виплачені ПАТ «Мостобуд» [PERSON] і на час розгляду справи судом. Крім того, підлягають задоволенню і заявлені [PERSON] позовні вимоги у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за правилами ст. 117 КЗпП України, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Час затримки виплати [PERSON] розрахунку при звільненні з 30.03.2012 року по час завершення судового розгляду справи за заявленими позовними вимогами, а саме по 24.12.2013 року складає 438 робочих дні. За даними довідки Мостозагону №27 ПАТ «Мостобуд» заробітна плата [PERSON] за останні два робочих місяці складала - у листопаді 2011 року 1 910, 00 грн., у грудні 2011 року 1 919, 12 грн. (а.с.57). Суд погоджується з визначеним відповідачем розміром середньогодинної заробітної плати [PERSON] у сумі 10, 88 грн., відповідно до якої середньоденна заробітна плата має розмір 87, 04 грн. Відтак, на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38 558, 72 грн., який визначений судом за даними про кількість робочих днів за весь період затримки виплати розрахунку при звільненні та розміру середнього заробітку за один відпрацьований день (438 (кількість робочих днів) х 87,04 (середній заробіток за один день) = 38 558,72 грн.. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] у частині відшкодування завданої їй з вини відповідача моральної шкоди, то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України. Звертаючись в суд з позовом, позивач послався на порушене відповідачем його право на заробітну плату, яка як встановлено судом не була виплачена останньому тільки за один місяць. Судом також встановлено, що позивач не отримав у встановлені законом строки і належний йому розрахунок при звільненні. На думку суду, наведеними вище неправомірними та триваючими діями відповідача у справі, було порушено законні права та інтереси позивача, такими діями останньому завдана моральна шкода, що підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Для визначення розміру грошової суми, що може компенсувати моральні страждання позивача, суд приймає до уваги характер порушеного права, яким завдано моральну шкоду, тривалість порушення такого права, що не було усунуто відповідачем і на час розгляду заявленого спору судом. Невиплата заробітної плати є підставою для висновку, що такими діями відповідача позивач був поставлений у скрутне матеріальне становище. Для відновлення порушеного законного права щодо отримання винагороди за виконану роботу, а саме заробітної плати та належного розрахунку при звільненні змушений був вживати додаткові заходи, а саме звертатися з позовом до суду. На думку суду, сам факт невиплати заробітної плати, необхідність вживання заходів для її отримання призвело до змін у способі життя позивача у справі. Крім того, суд приходить до висновку, що такі зміни були тривалими. З урахування наведених обставин, суд приходить до висновку, що завдана [PERSON] моральна шкода має бути компенсована відповідачем за правилами ст. 237-1 КЗпП України у розмірі 500,00 грн.. Заявлені позивачем вимоги про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки зазначені витрати та їх розмір не доведені суду в установленому законом порядку Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи на користь держави стягнути з відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial