Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-07 00:00:00

24 липня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], треті особи з боку відповідача: [PERSON] та [PERSON] про стягнення моральної шкоди. 04 вересня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою до відповідачів [PERSON] про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування свого позову позивачка [PERSON] посилається на те, що Старобільским РВ ГУМВС України в Луганській області розслідувалася криміналь на справа за № 29/12/0148 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15 квітня 2012 року, в ході якої вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що потяг ли довготривалий розлад здоров'я. 29 листопада 2012 року Старобільським районним судом Луганської області була ро зглянута кримінальна справа № 1-н/1230/2012 року за звинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відносно особи, яка недосягла віку кримінальної відповідальності та якого було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та було встановлено наступне: [PERSON] будучи рідною тіткою неповнолітнього [PERSON], [INFO], з яким знаходилась мати [PERSON], та яка одночасно є її рідною сестрою відносно [PERSON], достовірно знаючи про вік неповнолітнього племінника [PERSON], що він притягується до кримінальної відповідальності за скоєні злочини, про те, що він зовсім не має навиків і досвіду до керування транспортним засо бом та не має посвідчення водія, 15 квітня 2012 року близько о 3 годині ночі надала сво єму неповнолітньому племіннику [PERSON] дозвіл на пере бування в салоні автомобілю ВАЗ-210994 державний знак № [NUMBER], на якому вона прибула на підставі довіреності. Неповнолітній [PERSON] перебуваючи в салоні вказаного автомобіля, завів двигун і у присутності неповнолітнього [PERSON] який теж перебував в салоні автомобіля, почав рухатись по дорозі та не справився з керуванням, скоїв наїзд на неї і відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 132 (107) від 04 травня 2012 року, причинив їй травми, а саме: закритий перелом лонних кісток з права і ліва без зміщення та закритий перелом правої ключиці зі зміщенням, тобто середньої тяжкості тілесні ушкод ження, що потягли за собою довготривалий розлад здоров'я. Також у цій дорожньо-транспортній пригоді перебувавша з нею [PERSON] теж отримала легкі тілесні ушкодження. У наслідок ДТП (дорожньо-транспортної пригоди) вона була госпіталізована до травмато логічного відділення Старобільської ЦРЛ (центральної районної лікарні) Луганської об ласті де знаходилась на стаціонарному лікуванні з 15 квітня 2012 року по 05 травня 2012 року та на лікування, згідно листів призначення, нею були витрачені власні кошти у розмірі - 1 715 гривень 66 копійок, які їй у повному обсязі повернула законний представ ник неповнолітнього відповідача, [PERSON] 20 липня 2012 року за висновком судово-автотехнічної експертизи № 1038/18 було встановлено про те, що дії неповнолітнього [PERSON] не відповідали вимо гам пункту 12.1 Правил дорожнього руху та знаходяться у причинному зв'язку з настан ням наслідків в дорожньо-транспортній пригоді. 29 листопада 2012 року Старобільським районним судом Луганської області була ви несена постанова про закриття кримінальної справи і застосовані примусові міри виховно го характеру. За цією ж постановою суду [PERSON] був визнаний винним у скоєнній ДТП. 23 січня 2013 року Старобільським районним судом Луганської області була розгля нута цивільна справа № 2/431/84/2013 року за якою була укладена мирова угода між [PERSON] з однією сторони та [PERSON], [PERSON] діючою в інтере сах неповнолітнього [PERSON] з другої сторонни, за якою [PERSON] та [PERSON] зобов'язались відшкодувати матеріальні та моральні збитки [PERSON] Ухвала набрала чинності. Тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України об ставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За час знаходження на лікуванні, вона перенесла та продовжую переносити больові від чуття, почуття страху, стан здоров'я погіршився, сон став супроводжуватися кошмарами та частим безсонням. За час потрапляння до лікарні та перші часи знаходження у лікарні морально сприйняла те, що життя закінчилось. У неї до теперішнього часу знаходиться шпиця бо отримала перелом правої ключиці зі зміщенням і за живлення травми не у пов ному обсязі не наступило, а тому вона продовжую отримувати постійні больові відчуття. Більш того,вона зустрічаюся зі неповнолітнім [PERSON], його матір'ю та тіткою і які не тільки до тепе рішнього часу не вибачилися, але ще своїм ворожим, неповажним відношенням, вислов лювалась так, що надавала знати про те, що вони праві і вона начебто від них безпідставно вимагаю гроші, та таким чином продовжують їй наносити моральні страждання та пере живання. І тому на теперішній час зазначені моральні страждання вона оцінює не менш як у 40 000 гривень. Однак, [PERSON] відмовлялась в судовоу засіданні від раніше наданих пояснень про те, що вона надавала неповнолітньому відповідачу [PERSON] право на керування автомобілем яким вона керувала на підставі довіреності, а тому згідно з ч. 3 ст. 1187 ЦК України зазначено, якщо особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом,... завдала шкоди щодо її використання, зберігання або ут римання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. А тому, обов'язок відшкодувати завдану шкоду джерела підвищеної небезпеки покла дається на неповнолітнього [PERSON] відповідно до вимог ст. 1179 ЦК Укра їни. Також правила ст. 1179 ЦК передбачають, що неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завданої нею шкоди, а ч. 2 цієї ж статті передбачено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завда ної шкоди, ця шкода вішкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено і те, що суд не може зменши ти розмір шкоди, коли шкоди завдано вчиненням злочину при врахуванні матеріального становища особи, яка завдала шкоди. Нею при подачі позовних вимог було сплачено державне мито у розмірі 1 відсотка від ціни позову - 400 гривень та з неї було стягнуто мито за послуги банку у розмірі 4 гривні, а тому судові витрати проила витребувати з відповідача. Просила суд, стягнути на її користь з неповнолітнього [PERSON] моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень та витрати пов'язані зі сплатою державного мита та послуг банку у розмірі 404 гривні 00 копійок. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], виступаючий за довіреністю свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], представник Відповідача [PERSON] та законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] у судовому засіданні факт завдання моральної шкоди не заперечували, однак суму позовних вимог вважали необґрунтованою та просили позов не задовольняти. Заслухавши думку сторін, вивчивши і дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в зв'язку з наступним: Згідно копії постанови про припинення кримінальної справи Старобільського районного суду Луганської області № 1-н/1230/3/2012 року від 29 листопада 2012 року (а.с.6-8) видно, що кримінальна справа у відношенні неповнолітнього [PERSON], [INFO], за скоєння злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України була припинена, а до неповнолітнього [PERSON] була застосована примусова міра виховного характеру у вигляді передачі під нагляд його матері [PERSON]. Дана постанова не була оскаржена та вступила в законну силу. Виходячи зі змісту вищезазначеної постанови суду відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, але в силу того, що відповідач [PERSON] не досяг віку кримінальної відповідальності, кримінальна справа була припинена. Крім того, постанова суду містить відомості щодо отриманих позивачем тілесних ушкоджень. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 5 ст. 23 ЦК України - моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1187 ЦК України зазначено, якщо особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом,... завдала шкоди щодо її використання, зберігання або ут римання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. А тому, обов'язок відшкодувати завдану шкоду джерела підвищеної небезпеки покла дається на неповнолітнього [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1179 ЦК Укра їни, неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завданої нею шкоди, а ч. 2 цієї ж статті передбачено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завда ної шкоди, ця шкода вішкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено і те, що суд не може зменши ти розмір шкоди, коли шкоди завдано вчиненням злочину при врахуванні матеріального становища особи, яка завдала шкоди. Відомостей про те, що неповнолітнім відповідачем [PERSON] або відповідачем [PERSON], яка є законним представником неповнолітнього, відшкодована моральна шкода, суду не надано. Суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] - підлягають частковому задоволенню та вважає за необхідним стягнути з неповнолітнього [PERSON] на користь позивачки [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому суд стягує з неповнолітнього відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON], суму витрат пов'язаних з судовим збором у розмірі 50 гривень 00 копійок. На підставі ст.ст. 23, 1167, 1179, 1187, 1193 ЦК України,

Outcome: partial