Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

13 травня 2013 року публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» в особі відокремленого підрозділу „Макіївського об*єднаного району електричних мереж" звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, мотивуючи вимоги тим, що відповідачі не виконують обов*язків по оплаті спожитої електроенергії. Ухвалою суду від 15 лютого 2013 року публічному акціонерному товариству «ДТЕК Донецькобленерго» в особі «Макіївський об*єднаний район електричних мереж» у прийнятті заяви про видачу судового наказу відмовлено. У судовому засіданні представник позивача - юрисконсульт юридичного відділу відокремленого підрозділу Макіївського об*єднаного району електричних мереж" ПАТ „ДТЕК Донецькобленерго" Маловичко О.Г., яка має відповідні повноваження за довіреністю юридичної особи, підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування яких послалась на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] і є споживачами електричної енергії. Нарахування оплати за використану електричну енергію відповідачам провадилось відповідно з Правилами використання електричної енергії для населення, але протягом тривалого часу [PERSON] та [PERSON] кошти за використану електричну енергію не вносить, у зв'язку з чим за період з 30 червня 2008 року по 26 листопада 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 4966 грн. 02 коп. Посилаючись на наведені обставини і їх правове обґрунтування, представник позивача просить суд стягнути у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 4966 грн. 02 коп. та понесені судові витрати у розмірі 229 грн. 40 коп. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги ПАТ «Донецькобленерго» визнали частково, погодившись з наявністю у них заборгованості з послуг енергопостачання, однак зазначену позивачем суму заборгованості визнають лише у межах строку позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідачів, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Правовідносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України від 16 жовтня 1997 року № 576/97-ВР «Про електроенергетику» та Правилам користування електричною енергією для населення (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (зі змінами та доповненнями). Згідно статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До зазначеного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Приписами статей 25 і 26 Закону України від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР «Про електроенергетику» та пунктом 48 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), передбачено, що споживання електроенергії здійснюється на підставі договору між споживачем і енергопостачальником. Споживач несе відповідальність згідно із законодавством за порушення правил користування електричною енергією. 16 вересня 2002 року між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго» було укладено договір на користування електричною енергією. Постачання електричної енергії для побутового споживання до даної квартири здійснюється публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Макіївського об'єднаного району електричних мереж через приєднану електромережу відповідно до особового рахунку № 10-16-56, відкритого на ім'я [PERSON], що є фактичним підтвердженням правовідносин між споживачами електричної енергії і енергопостачальною організацією, та свідчить про виникнення між сторонами договірних правовідносин. Вказані обставини визнані у судовому засіданні сторонами і відповідно до положень статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до статей 25 і 26 Закону «Про електроенергетику» та пункту 48 Правил споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З представленого ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» розрахунку про нарахування та оплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги з постачання електричної енергії до квартири відповідача убачається, що за період з 30 червня 2008 року по 26 листопада 2011 року заборгованість за спожиту електричну енергію становить 4966 грн. 02 коп. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок терміну та суми заборгованості по оплаті наданих послуг з енергопостачання до спірної квартири, який відповідає встановленому законодавству і тарифам. За таких обставин суд визнає наявність у позивача суб'єктивного права на відшкодування матеріальних збитків. Під час розгляду справи в суді - 10 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» та [PERSON] було укладено договір № 10-16-56 про користування електричною енергією. У відповідності до положень частини 3 статті 267 ЦК України відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з письмовою заявою про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Згідно з вимогами статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність переривається, як визначено правилами статті 264 ЦК України, у разі вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов*язку. Представник позивача Маловичко О.Г. в судовому засіданні стверджувала, що законних підстав для задоволення клопотання про застосування строку позовної давності немає, оскільки ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в установлений строк, в порядку, передбаченому законодавством, звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, крім того 10 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» та [PERSON] було укладено договір № 10-16-56 про користування електричною енергією, в тексті якого відповідачка визнала заборгованість станом на 22 травня 2013 року у сумі 4928 грн. 52 коп. Відповідачка [PERSON] заперечуючи проти доводів представника позивача зазначила, що10 червня 2013 року вона дійсно уклала з позивачем договір про користування електричною енергією, однак при укладанні зазначеного договору вона не погоджувалась з сумою заборгованості і брала на себе будь - яких зобов'язань, щодо її погашення. Крім того, текст договору не містив відомостей щодо суми заборгованості і зобов'язань щодо її погашення. Наведені представником позивача обставини звернення 25 вересня 2012 року в суд з відповідною заявою про видачу судового наказу об'єктивно підтверджені наявними у матеріалах справи доказами. Згідно з вимогами статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність переривається, як визначено правилами статті 264 ЦК України, у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до положень статей 95, 96 ЦПК України у редакції Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Судовий наказ може бути видано, у разі якщо: 3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Приписами частини 3 статті 118 ЦПК України передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Враховуючи наведене, суд визнає, що по даній справі позовна давність перервалася зверненням 25 вересня 2012 року позивача в установленому законом порядку до суду із заявою про видачу судового наказу. Разом з тим вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» за період з 30 липня 2008 року по 25 вересня 2009 року, заявлені за межами трирічного строку позовної давності, тому зазначена сума виключається із загального розміру заборгованості, вказаного позивачем. З представленого ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» розрахунку заборгованості убачається, що станом на 14 січня 2009 року заборгованість складає 3629 грн. 34 коп., на 02 квітня 2010 року - 4251 грн. 55 коп., відомостей про суму заборгованості станом на 25 вересня 2009 року суду не представлено. За таких обставин підлягає стягненню на користь позивача в межах строку позовної давності заборгованість по комунальним платежам за період з 02 квітня 2010 року по 26 листопада 2011 року в сумі 714,47 грн. Виходячи із закріпленого в статті 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд за основу приймає період та, зокрема кінцеву дату стягнення заборгованості, визначені позивачем - 26 листопада 2011 р. Доводи представника позивача про те, що відповідачка [PERSON], уклавши 10.06.2013 року договір про користування електричною енергією, фактично визнала розмір заборгованості за користування електричною енергією станом на 22 травня 2013 року в сумі 4928 грн. 52 коп. не приймаються судом до уваги, оскільки текст зазначеного договору не містить будь - яких об'єктивних відомостей щодо обізнаності відповідачки з наявною сумую заборгованості та її особистих зобов'язань щодо погашення заборгованості. Сторінка договору в який рукописно внесено суму заборгованості не містить особистого підпису відповідача [PERSON] Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду будь - яких об'єктивних доказів, щодо наявності зобов'язань відповідача [PERSON] погасити суму заборгованості за спожиту електричну енергію у внесеному у договір від 10 червня 2013 року розмірі - 4928,52 грн. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку положень статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] внаслідок односторонньої відмови від договірних зобов'язань як споживачі електричної енергії припинили їх виконання з оплати використаних послуг з енергопостачання Такі дії відповідачів є протиправними, у зв'язку з чим стосовно них настають правові наслідки у вигляді відшкодування на користь позивача заборгованості у розмірі 714 грн. 47 коп., яка підлягає стягненню в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] Позивачем, на користь якого ухвалене рішення, документально підтверджена сплата судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial