Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, яку надалі неодноразово змінювали, просять стягнути: з відповідача [PERSON]: на користь [PERSON] - у відшкодування матеріальної шкоди - 4586 грн. 25 коп.; на користь [PERSON] - у відшкодування матеріальної шкоди загальну суму 9430 грн. 45 коп.; у відшкодування моральної шкоди з [PERSON] - на користь [PERSON] - 30000 грн., з [PERSON] на користь [PERSON] - 25000 грн.; з ВАТ НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] - страхове відшкодування матеріальних збитків у розмірі 22096 грн., з яких сума страхового відшкодування, з урахуванням індексу інфляції - 19467 грн. 38 коп.; 3% річних від простроченої суми - 452 грн. 33 коп., пеня за прострочення виплати страхового відшкодування - 2176 грн. 29 коп., та відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що зазначені шкоди завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем, належним на праві власності [PERSON], та через невиплату ВАТ НАСК «ОРАНТА» страхового відшкодування. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди фактично не визнала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відшкодування матеріальної шкоди повинно було здійснюватися страховою компанією, та на відсутність спричинення моральної шкоди. Відповідач ВАТ НАСК «ОРАНТА» надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов визнав частково - лише у частині виплати страхового відшкодування у розмірі 19074 грн. 89 коп., без виплати суми індексу інфляції та трьох процентів річних. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 30 травня 2012 р. , приблизно о 00 г. 10 хв., на перехресті вулиць Посмітного та Фонтанської дороги, в м. Одесі, відповідач [PERSON] під час керування у стані алкогольного сп'яніння автомобілем «Mitsubishi Lancer», номерний знак [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON], здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням [PERSON], який належить на праві приватної власності [PERSON], - «DAEWOO MATIZ», номерний знак [NUMBER], після чого [PERSON] залишив місце події. Від зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 03.08.2012 р. [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, 124 КпАП України, з накладенням штрафу у розмірі 425 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована у ВАТ НАСК «ОРАНТА», страховий поліс № [NUMBER]. Про настання страхового випадку [PERSON] повідомив ВАТ НАСК «ОРАНТА» 3.8.2012 р., 19.9.2012 р. звернувся до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування. Рішення ВАТ НАСК «ОРАНТА» за заявою не прийнято. Згідно з висновком за № 375/12 експертного автотоварознавчого дослідження від 22.8.2012 р., вартість матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП 30.5.2012 р. володільцеві автомобілю «DAEWOO MATIZ», дорівнює 20207 грн. Вартість втрати товарної вартості автомобіля дорівнює 2351 грн. Відповідно до дослідження № ВНО485ВО-16.08/1 від 16.8.2012 р., наданого ВАТ НАСК «ОРАНТА», матеріальний збиток власникові автомобіля [PERSON] складає 19584 грн. 89 коп. Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 13 постанови ВССУ від 01.03.2013 р. № 6 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особи, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої майну власника. Відповідно до п.1.4. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно зі ст. 35, п. 36.1. та п. 36. 2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач НАСК «ОРАНТА» був зобов'язаний прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити страхове відшкодування, за відрахуванням суми франшизи. Однак відповідач не виконав жодної з цих передбачених законом дій. Відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Позивач [PERSON] просить стягнути у відшкодування матеріальної шкоди вартість проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 800 грн. за квитанцією до прибуткового касового ордера № 357/12 від 23.7.2012 р., витрати на повідомлення про проведення дослідження - у загальній сумі 96 грн. за двома квитанціями від 27.7.2012 р., втрату товарної вартості автомобіля у розмірі 2351 грн. 58 коп. за висновком експертного товарознавчого дослідження № 357/12 від 22.8.2012 р., суму франшизи, що не сплачується страховиком, - 510 грн., та витрати на роботи з розбирання автомобіля у розмірі 560 грн. за актом виконаних робіт № Б000002433 від 03.08.2012 р. до акту огляду транспортного засобу від 3.8.2012 р. Суд вважає, що усі перелічені суми підтверджені доказами та підлягають з стягненню з відповідача [PERSON] Однак суми: 800 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, 96 грн. - витрати на повідомлення про проведення дослідження, є, відповідно до ст.79 ЦПК України, видами судових витрат. Вартість ліків, що були необхідні [PERSON] для лікування у зв'язку з ДТП, становить 2186 грн. 25 коп. Відповідачем [PERSON] не спростовано факт необхідності придбання позивачем та вартості цих ліків, тому зазначена сума підлягає стягненню з нього. Витрати у розмірі 2400 грн. на утримання [PERSON] у лікарні суд вважає не доведеними та такими, що стягненню не підлягають. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Разом з тим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням матеріального становища відповідача, суд вважає, що стягненню у відшкодування моральної шкоди [PERSON] підлягає лише 2500 грн., [PERSON] - 600 грн., у частині стягнення відшкодування моральної шкоди з ВАТ НАСК «ОРАНТА» слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 79 ч. 3 п. 3 ЦПК України витрати на правову допомогу віднесені до виду судових витрат. Суд вважає, що стягненню на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу у розміні 150 грн.

Outcome: partial