Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12.05.2010 року помер її дядько [PERSON]. Її мати [PERSON] та померлий [PERSON] рідні брат та сестра. Померлий [PERSON] проживав та був зареєстрований у квартирі №35 будинку №6 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську з 02.11.2005 року. На даний час Ордер не зберігся. Померлий [PERSON] був не одружений та не мав дітей. З 2002 року у вищевказаній квартирі разом із дядьком тривалий час мешкала її сестра [PERSON], яка переїхала до Дніпропетровську з метою працевлаштування. Позивачка зазначає, що в 2005 році вона закінчила навчання, здобула середню освіту і поступила до Дніпропетровського технікуму економіки та бізнесу. З початку навчання, а саме з серпня 2005 року вона стала постійно мешкати за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2[ADDRESS] разом з дядьком [PERSON] та сестрою [PERSON]. За життя дядько зайнявся приватизацією квартири за вищевказаною адресою, у звязку з чим 02.02.2009 року ним була подана заява про оформлення в приватну власність квартири, тому вони вважали, що квартира є приватною власністю. Після смерті [PERSON] її мати [PERSON], як спадкоємець ІІ черги, так як відсутні спадкоємці І черги, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Нотаріус надала до КП «ДМБТІ» запит про необхідність надати інформацію за ким і на підставі якого документу значиться квартира №35, що знаходиться в м.Дніпропетровську, ж/м Тополя-2, буд.6. Таким чином зясувалось, що квартира, попре подачу померлим [PERSON] заяви про приватизацію, не приватизована. Як стверджує позивачка, з 2005 року вона постійно проживає за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2[ADDRESS]. Вселилась до спірної квартири зі згоди наймача [PERSON], вела з ним спільне господарство. Після смерті дядька за її рахунок та за рахунок її матері він був похований на батьківщині в м.Берщадь, Вінницької області. Після смерті [PERSON] вона постійно проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні платежі. Проте, через рік після смерті [PERSON] начальником КЖЕП №14 було видане попередження про виселення її з квартири. На підставі вищевикладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просить визнати за нею право користування житловим приміщенням квартири №35 в будинку №6 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську; визнати її наймачем житлового приміщення квартири №35 в будинку №6 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську замість померлого 12 травня 2010 року наймача [PERSON]; зобовязати КЖЕП №36 укласти з нею договір найму житлового приміщення квартири №35 в будинку №6 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, в дане судове засідання не з»явились. Від [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу у її відсутності та у випадку неявки відповідачів постановити заочне рішення. Представник відповідача [PERSON] комітету Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, в дане судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] житлово-експлуатаційного підприємства №36 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі. Представник відповідача [PERSON] житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району м.Дніпропетроовська судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Бабушкінський РВ у м.Дніпропетровську ГУ Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі. Вислухавши осіб, які зявились, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і при домової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Згідно ст.63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до вимог ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно ч.4 ст.3 цього Кодексу сімя створюється на підставі кровного споріднення. Відповідно до ст..106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Як зазначає ст.78 ЖК УPCP, члени сімї наймача мають право користуватися вказаною квартирою, та реалізовувати своє право на житло, що прямо передбачено ст.47 Конституції України. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, 12.05.2010 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ№168298, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області 14.05.2010 року, актовий запис №56. Мати позивачки [PERSON] та померлий [PERSON] рідні брат та сестра, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-АМ№402540, виданим Бершадським районним відділом РАЦС Вінницької області 29.05.1962 року, актовий запис №17 та відповідно свідоцтвом про народження серії VII-УР№0201834, виданим Бершадським районним відділом РАЦС Вінницької області 14.07.1967 року, актовий запис №66, де в розділі «Батько» зазначений [PERSON], а в розділі «Мати» зазначена [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що померлий [PERSON] є рідним дядьком позивачки [PERSON]. Померлий [PERSON] проживав та був зареєстрований у квартирі №35 будинку №6 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську з 02.11.2005 року, що підтверджується довідкою про склад сімї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення від 02.02.2009 року, виданої Житлово-комунальним управлінням №14. Як зазначає позивачка, померлий [PERSON] був не одружений та не мав дітей. В 2005 році [PERSON] закінчила навчання, здобула середню освіту і поступила до Дніпропетровського технікуму економіки та бізнесу та з цією метою переїхала до м.Дніпропетровська. Таким чином з початку навчання, а саме з серпня 2005 року [PERSON] стала постійно мешкати за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2[ADDRESS] разом з дядьком [PERSON] та сестрою [PERSON], що підтвердила допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] За життя [PERSON] зайнявся приватизацією квартири за вищевказаною адресою, у звязку з чим 02.02.2009 року ним була подана заява про оформлення в приватну власність квартири, тому позивачка вважала, що квартира є приватною власністю її дядька [PERSON] Після смерті [PERSON] мати позивачки та сестра померлого [PERSON], як спадкоємець ІІ черги, так як відсутні спадкоємці І черги, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на підставі чого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було відкрито Спадкову справу №721/2010 після сперті [PERSON], померлого 12 травня 2010 року. З дослідженої судом в судовому засіданні належним чином завіреної копії Спадкової справи вбачається, що окрім [PERSON] до нотаріальної контори з відповідними заявами більше ніхто не звертався. Нотаріус надала до КП «ДМБТІ» запит про необхідність надати інформацію за ким і на підставі якого документу значиться квартира №35, що знаходиться в м.Дніпропетровську, ж/м Тополя-2, буд.6. Таким чином зясувалось, що квартира, попре подачу померлим [PERSON] заяви про приватизацію, не приватизована. Судом було встановлено, що [PERSON] з 2005 року постійно проживає за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2[ADDRESS]. Вселилась до спірної квартири зі згоди наймача [PERSON], вела з ним спільне господарство. Після смерті дядька за її рахунок та за рахунок її матері він був похований на батьківщині в м.Берщадь, Вінницької області, що підтверджується довідкою №405 від 28.02.2012 року, виданою [PERSON] комітетом Бершадської міської ради Вінницької області. Після смерті [PERSON] [PERSON] постійно проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні платежі, що підтверджується відповідними копіями квитанцій. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року за №5 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенню, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно з абз.2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст..33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 р. у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Рішенням Конституційного Суду України (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") від 3 червня 1999 року справа № 1-8/99 визначено, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. З урахуванням вищевказаного, суд, приходить до висновку про те, що, оскільки [PERSON] є рідною племінницею наймача спірної квартири, яка з 2005 року постійно проживала з померлим дядьком [PERSON], вела з ним спільне господарство, а тому може бути визнана членом сімї наймача, на даний час постійно проживає в спірній квартирі, дбає про житло, сплачує комунальні послуги, а тому є користувачем вказаної квартири, та відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню. Будь-яких яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог, відповідачами не надано. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved