Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 19.09.2011 року вона перебувала з відповідачем в трудових правовідносинах, обіймаючи посаду бухгалтера. Наказом від 30 вересня 2013 року № 286-к була звільнена з ТОВ «Данко-Ізол» за власним бажанням. В день звільнення з нею відповідачем не був проведений у повному обсязі розрахунок. У зв'язку з чим, просила стягнути в судовому порядку заборгованість по заробітній платі у загальному розмірі 9600,11 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала письмову заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає (а.с. 35). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмову заяву, у якій просив справу розглянути без його участі. Факт наявності заборгованості визнав (а.с. 29) . Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини, які підтверджуються такими доказами. На підставі наказу за № 308-к від 19.09.2011 року позивач була прийнята на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Данко-Ізол» на посаду бухгалтера. Наказом за № 286-к від 30.09.2013 року була звільнена з цього підприємства за власним бажанням, що підтверджується наявністю відповідних записів у трудовій книжкі [PERSON] (а.с. 8-10). Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомляти працівника перед виплатою зазначених сум. Ці вимоги закону відповідачем дотримані не були і на час звільнення перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 5688,44 грн., яка складається: серпень 2013 року - 969,24 грн.; вересень 2013 року - 4719,20 грн., що підтверджується наданою довідкою про заборгованість від 23.10.2013 року (а.с. 22). За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, проте позивачем вимог про стягненні компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільнені не заявлено. Відповідно до частини першої ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», регламентовано, що розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, духовних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З матеріалів справи встановлено, що внаслідок дій відповідача були порушені законні права позивача на оплату праці, у зв'язку з чим, він зазнав душевних страждань. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, час і зусилля, необхідні для відновлення його попереднього стану та виходить при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на викладені обставини на користь позивача повинна бути стягнуто моральну шкоду у розмірі 100,00 грн. Згідно ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Пунктом 1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, враховуючи обсяг задоволених вимог, а також положення ст.ст.5, 6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 344,10 грн. (229,40+114,70 = 344,10). На підставі викладеного,

Outcome: partial