Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-14 00:00:00

01 липня 2013 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить зняти арешт з належної його батькові [PERSON] на підставі договору дарування від 20.12.1989 року на праві власності ? частину жилого будинку з житловими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. В зв»язку з цим позивач звернувся до нотаріуса з заявою про надання витягу з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна та дізнався, що арешт на будинок було накладено постановою відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області АА№614078 від 18.08.2003 року. Як зазначає позивач, він звернувся до відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції з заявою про зняття арешту з будинку за адресою: [ADDRESS] та отримав лист в якому було відмовлено у знятті арешту з будинку за адресою: [ADDRESS], оскільки виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-802 від 2000 року знищене за терміном зберігання. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що у Відділі державної виконавчої служби Фастівського МРУЮ відсутні підстави зняття арешту визначені ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 20.12.1989 року батьку позивача [PERSON] належала на праві власності ? частина жилого будинку з житловими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з реєстраційного посвідчення, договір дарування на ім»я [PERSON] на будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстрований Фастівським МБТІ в реєстровій книзі №1 за №1815. Згідно Витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 09.10.2012 року №38191745, який наданий приватним нотаріусом [PERSON], на будинок що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] накладено арешт на нерухоме майно на підставі постанови АА №614078 від 18.08.2003 року. Позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS], однак як вбачається з листа №03.3-22/8559-12 від 07.06.2013 року, відповідач відмовив позивачу в задоволені його заяви, оскільки дане виконавче провадження згідно виконавчого листа №2-802 від 2000 року знищено за терміном зберігання. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»). Частина 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. А тому, оскільки право власності позивача ніким не оспорюється, підстав для накладення заборони на відчуження будинку на даний час немає, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та зняття арешту з будинку з житловими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved