Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

Позивачка 30.08.2012р. звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на боці позивача: Відділ опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання права власності в порядку спадкування. Згодом 24.12.2012 року надала уточнення до позовної заяви та 19.09.2013 року внесла зміни до позовної заяви (а.с.199-204) та просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 1/12 частину квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 1/12 частину квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 1/12 частину квартири [ADDRESS], Визнати за [PERSON], яка також діє в інтересах малолітніх [PERSON] і [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на майно, а саме на: стельову люстру вартістю 300 грн.; пральну машину-автомат фірми «Бломберг» вартістю 780 грн., пилосос фірми «Керхер» DS5500 вартістю 1919,40 грн., телевізор фірми «Самсунг» СS-29Z47HSQ вартістю 1470 грн., водонагрівач фірми «Атлантік» VM 75SCM вартістю 840 грн., стельову люстру на 7 ламп вартістю 855 грн., визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом право на майнові права на об'єкт інвестування- квартиру [ADDRESS] загальною проектною площею 56,9 кв.м., визнати [PERSON] стороною ( позичальника) у кредитному договорі №1 від 23.12.2005р., який було укладено між Одеським регіональним управлінням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та [PERSON], допустивши заміну [PERSON] (як позичальника) на [PERSON], визнати [PERSON] стороною (інвестора) у договорі про інвестування в будівництво (реконструкція житла) №192/05-52 від 18.12.2005р., який було укладено між ПП МЖБ «АРКАДА» та [PERSON] за погодженням Одеського регіонального управління Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, допустивши заміну «Інвестора» з [PERSON] на [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що після смерті чоловіка вона у встановлений законом строк звернулася до Першої державної нотаріальної контори, але оформити право власності на спадкове майно позивач не може, у зв'язку з тим, що у відповідача знаходяться оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно та згідно відповіді нотаріуса їй рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно, належне померлому. В судовому засідання позивачка та її представник [PERSON], якій діє на підставі довіреності від 05.06.2012р. (а.с. 44), підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі. При цьому позивачка пояснила що їй невідомо де і у кого на теперішній час знаходяться транспортні засоби та пояснила що коли вона проживала в квартирі разом з чоловіком все нажите майно було у придатному стані, а тепер за судовою експертизою тільки його частина придатна для використання, на яке вона і просить визнати за нею право власності. В судове засідання представник відповідачки [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі довіреності від 23.07.2012р. (а.с. 77) не з'явилась, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, проте надала до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з її хворобою, до заяви надана довідка про відвідування прийому сімейного лікаря 21.11.2013 року. Суд ухвалив проводити судове засідання у відсутності представника відповідачки, визнавши причину неявки неповажною, так як надана довідка не свідчить про неможливість приймати участь у судовому засіданні 27.11.13р. В минулих судових засіданнях представник відповідачки заперечувала проти задоволення позову, та вказувала, що зазначене в позові майно а саме, 1/3 частини квартири [ADDRESS] та 1/3 частина автотранспортних засобів ГАЗ 2402, КАМАЗ 5410, ВАЗ 2107, ТЦ 13 є особистою власністю померлого [PERSON], та не є спільною сумісною власністю. Вимоги позивача щодо визнання майнових прав на суму 33779,91 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки крім позивачки є ще три спадкоємця, тому всіма спадкоємцями повинно бути укладено додаткові угоди до кредитного договору, а також за позивачем може бути визнано право лише на її частку. Стосовно вимог позивача щодо отримання грошової компенсації за частину спадкових автотранспортних засобів Газ-2402, д./н. [NUMBER], 1981 р.в.; Камаз-5410, д./н. [NUMBER], 1991 р.в.; Ваз-2107, д./н. [NUMBER], 2002 р.в.; ТЦ -13, д./н. [NUMBER], 1991 р.в., то вимоги позивача не підтверджені будь-якими доказами, тобто є лише припущеннями, відповідач не відчужувала ці автомобілі і представнику відповідачки невідомо у кого знаходяться зараз ці транспортні засоби. Вимоги позивача стосовно визнання за нею одноособово права на майнові права в порядку спадкування на об'єкт інвестування квартиру [ADDRESS], визнання [PERSON] стороною в договорі про інвестування в будівництво № 192/05-52, визнання [PERSON] стороною у кредитному договорі № 1 від 23.12.2005 року,який був укладений між фондом та [PERSON] є незаконними, необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню. В судове засідання представник Одеського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Михайлін О.Є., якій діє на підставі довіреності від 05.05.2012р. (а.с. 54) не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. В минулих судових засіданнях надав письмові пояснення від 04.12.2012 року, в яких визнав позовну заяву [PERSON], зазначивши що вказані договори були укладені з сім'єю померлого яка має статус молодої сім'ї, а відповідачка [PERSON] не є членом сім'ї померлого і не перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і протягом усього часу після смерті саме позивачка погашає кредит, тому просив позов задовольнити та визнати [PERSON] стороною у кредитному договорі № 192/05 від 18.12.2005 року допустивши заміну «позивальника» з [PERSON] на [PERSON], визнати [PERSON] стороною у договорі про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла № 192/05-52 від 18.12.2005 року, допустивши заміну «Інвестора» з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 88-89) та надав графік погашення зобов'язань за кредитом [PERSON] (а.с. 90). Також до суду 10.10.2013 року надійшла заява фонду про визнання позову. (а.с 224-225). Представник Приватного підприємства «МЖБ «Аркада» у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Станчева Т.Л. не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила розглядати справи без участі органу, та ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. (а.с. 57). В порядку 169 ЦПК України суд ухвалив проводити судове засідання у відсутності представників відповідачів та третьої особи Приморської райадміністрації Одеської міської ради. Суд, вислухавши думку осіб, які з'явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.07.2003 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 163. (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження, актовий запис № 555(а.с. 7), та [PERSON], [INFO], згідно свідоцтву про народження, актовий запис № 872 (а.с. 8), які проживають з матір'ю. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1317 (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1993 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях кожному належить квартира [ADDRESS], згідно розпорядження органу приватизації від 12.05.1993 року № 9222. (а.с. 69,14). Зазначена квартира складається з 3-х житлових кімнат, заг. площею 58,5 кв.м. та житловою пл.. 36,1 кв.м.(копія технічного паспорту від 07.04.1993р-а.с.70-71). Також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2008р. [PERSON] набув права власності як спадкоємець після смерті батька [PERSON] на 1/3 частину його майна, яка складається з ? частини спірної квартири, що дорівнює 1/12 частини (а.с.64). Тобто померлий [PERSON] мав на праві власності 1/4 та 1/12 частину вказаної квартири., що також підтверджується довідкою КП «ОМБТІтаРОН» від 23.04.2012р. (а.с.14). Згідно довідки Ф № 1 від 27.08.2012 року дільниці № 3 КП «ЖКС Порто-Франковський» [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], оснований наймач [PERSON](а.с. 11). Таким чином спадкоємцями першої черги спадкування за законом є: його дружина-позичка [PERSON], їх неповнолітні діти-[PERSON], [INFO] та дочка [PERSON] [INFO], та мати померлого-відповідачка [PERSON] Листом Першої Одеської державної нотаріальної контори від 06.08.2012 року [PERSON] повідомлено, що відкрита спадкова справа №46/2012 і вона є спадкоємцем першої черги та для отримання свідоцтв про право на спадщину за законом їй необхідно надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Якщо вказані документи не будуть надані, то для вирішення питання про визнання права власності на майно, належне померлому, в порядку спадкування, рекомендовано звернутися до суду.(а.с. 43). Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При цьому, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Зі змісту ст. 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуюче діюче законодавство суд вважає що позивачка разом з дітьми має право на спадщину згідно закону після смерті свого чоловіка як спадкоємці першої черги у розмірі по 1/12 частину квартири [ADDRESS] на кожного. З відповіді Управління державної автоінспекції ГУ МВС України в Одеській області від 09.10.2013 року вбачається, що автомобіль ГАЗ 2402, реєстраційний номер [NUMBER] 1981р.виг. з 07.07.2008р. , автомобіль КАМАЗ 5410 реєстраційний номер [NUMBER] 1991р. виг. з 07.07.2008р., автомобіль ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] 2002р. виг., напівпричіп «ТЦ 13», номерний знак [NUMBER] 1991р. вип. з 07.07.2008р., зареєстровані на ім'я [PERSON]. та співвласників: [PERSON], [PERSON], що також підтверджується копіями свідоцтв про їх реєстрацію (а.с. 12, 66-68, 230,). Тобто померлому [PERSON] належало по 1/3 частину на кожен з цих транспортних засобів. В судовому засіданні встановлено, що ні у позивачка ні у відповідачки вказані автомобілі відсутні і їм невідомо у кого вони знаходяться та хто ними користується. Згідно висновку № 547/548/549/550 судової авто-товарознавчої експертизи щодо ринкової вартості КТС від 11.04.2013 року у зв'язку з неможливість надати судовому експерту ці транспортні засоби для огляду, проведена їх середня ринкова вартість , з якої вбачається що така вартість автомобіля ГАЗ 2402, реєстраційний номер [NUMBER], 1981 року випуску, станом на 11.04.2013 року становить 8950 грн.; середня ринкова вартість автомобіля КАМАЗ 5410 реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску, станом на 11.04.2013 року складає 51480 грн.; середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску, станом на 11.04.2013 року становить 22780 грн.; середня ринкова вартість напівпричепу цистерни ТЦ 13, 1991 року випуску, станом на 11.04.2013 року становить 33000 грн. (а.с. 158-166). Таким чином спадкоємцям першої черги [PERSON] та її дітям [PERSON], [PERSON], та [PERSON] з урахування ст.. 1267 ЦК України повинно належати в порядку спадкування за законом на 1/12 частин вказаних транспортних засобів. Позивачка просить суд з урахуванням прав дітей стягнути грошову компенсацію з відповідача на її користь по ? частини вартості цих транспортних засобів , окрім автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску, у розмірі 31 143,32 грн. Судом також встановлено, що Автомобіль ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску був придбаний померлим в період шлюбу з позивачкою, тому він є їх спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках. Тому позивачка разом з іншими спадкоємцями першої черги має право спадкування за законом на ? частину автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску, яка належала померлому [PERSON], тобто по 1/8 частини на кожного. Позичка також просить стягнути грошову компенсацію за вартість автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року, у розмірі 8 542,50 грн. де їх частка з дітьми становить по 1/8 частки на кожного. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам і гідності громадян, інтересам суспільства. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Проте транспортні засобі неможливо поділити між співвласниками у натурі. Представник відповідача заперечувала можливість сплатити позивачу грошову компенсацію за транспортні засоби у сумі 59 095,17 грн., зазначивши що відповідачка не заперечує проти надання позивачу та її дітям у володіння та користування належної їм частки спадкового майна в натурі. При цьому суд також враховує, що співвласником транспортних засобів (автомобіль ГАЗ 2402, реєстраційний номер [NUMBER] 1981р. виг. з 07.07.2008р., автомобіль КАМАЗ 5410 реєстраційний номер [NUMBER] 1991р. виг. з 07.07.2008р., напівпричепу цистерни ТЦ 13, 1991 року випуску) є не лише відповідачка, а й [PERSON] та те що на час розгляду справи невідомо їх місцезнаходження та у кого в користуванні знаходяться ці всі транспортні засоби. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як убачається з матеріалів справи, позивач вимог про присудження частки у праві власності на майно(автотранспортні засоби) не ставив. У зв'язку з викладеним та з урахуванням позовних вимог суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 59 095,17 грн. Також судом встановлено, що в період шлюбу з померлим ними було придбано слідуюче майно, яке є спільною сумісною власністю: 25.07.2009 року придбано водонагрівач фірми «Атлантік» VM 75SCM вартістю 1 370 грн., що підтверджується накладною № 25/07/2009-0002 (а.с. 31), 08.10.2010 року [PERSON] було придбано пилосос циклонний Delfa DVC-835 вартістю 258,33 грн. що підтверджується накладною № 08/10/2010-0002 (а.с. 30), відповідно товарного чеку № 2 від 15.05.2010 року [PERSON] було придбано диван кухонний вартістю 500 грн. (а.с. 32), згідно товарного чеку № 2 від 29.05.2010 року - столик зі стільцем вартістю 210 грн. (а.с. 33), згідно видаткової накладної № Т20-008095 від 19.07.2008 року придбано пилосос «Керхер» DS5500 вартістю 2 263,27 грн., телевізор фірми «Самсунг» СS-29Z47HSQ вартістю 1859 грн. (а.с. 34), згідно накладної № 3 від 03.03.2008 року - пральну машину-автомат фірми «Бломберг» вартістю 1450 грн.(а.с. 42), люстра кришталева № 306518 за накладною вартістю 960 грн. (а.с. 35), стельову люстру №18646, Комод для білизни, шафа-купе. Згідно висновку № 3728/26 судово-товарознавчої експертизи від 07.08.2013 року, встановлений розрахунок середньої ринкової вартості досліджуваного майна (таб. № 1), а саме середня ринкова вартість, з урахуванням знижки за рік експлуатації, становить за стельову люстру - 300,00 грн.; за пральну машину-автомат т.м. «Бломберг» - 780,00 грн.; за пилосос т.м. «Керхер» DS5500 - , за телевизор т.м. «Самсунг» СS-29Z47HSQ діагональ 29" - 1470, 00 грн.; за водонагрівач т.м. «Атлантік» VM 75SCM -840,00 грн.; за комод до білизни у розібраному стані - 1056,00 грн; за шафу купе у розібраному стані - 8008,00 грн.. за тепло-вентилятор т.м. «Дельфа» DVC-835 - 490,00 грн.; за стельову люстру на сім ламп - 855,00 грн.. за диван кухонний - 492,00 грн., разом середня ринкова вартість дослідженого майна, що знаходиться в квартирі [ADDRESS] з урахуванням зносу на момент проведення експертизи (в т.ч. ПДВ 20% складає 16210 грн.00 коп. (а.с. 179-183). Тобто вартість частки позивача складає 8 105 грн. Таким чином це майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, де частки майна дружини та чоловіка є рівними які складають по ? частині, з яких інша ? частина має бути розподілено між спадкоємцями порівну згідно ст.1267 ЦК України, тобто по 2026,25 грн. на кожного спадкоємця. Таким чином з урахуванням долі померлого у вигляді рухомого майна на суму 8 105 грн. позивач яка також виступає в інтересах двох малолітніх дітей має право на 6078,75 грн. Тому суд, враховуючи інтереси малолітніх дітей, вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на слідуюче майно: Стельову люстру вартістю 300 грн. Пральну машину-автомат фірми «Бломберг» вартістю 780 грн. Пилосос фірми «Керхер» DS5500 вартістю 1919 грн. Водонагрівач фірми «Атлантік» VM 75SCM вартістю 840 грн. Стельову люстру на 7 ламп вартістю 855 грн. телевізор фірми «Самсунг» CS-29Z47HSQ вартістю 1470 грн., всього вартістю 6 164,40 грн. Враховуючи також те. що позивачка має право і на ? частини спільного нажитого вищевказаного рухомого майна , вартість яких складає 8105 грн. та третину від іншої половини на суму 6078,75 грн., та визнання за нею права власності на майно на загальну суму 6 164,40 грн., суд також вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за останнє мано у розмірі (8105 грн. +6078,75 грн.-6 164,40 грн.) 8 019,35 грн. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошей підлягають частковому задоволенню у розмірі 8 019,35 грн. Судом також встановлено, що 18.12.2005 року між [PERSON] та Приватним підприємством МЖБ «Аркада» укладено договір про інвестування та будівництво (реконструкцію) житла. Вартість квартири складає 119718 грн., вт.ч. ПДВ 19953 грн. і включає в себе вартість будівництва квартири з комплектацією та переліком робіт по квартирі згідно з п.3.4. цього Договору. Згідно п.4.3.1. вказаного договору розрахунок за квартиру здійснюється коштами інвестора за розпорядженням регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».(а.с. 16-21). 23.12.2005 року між Одеським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] укладено кредитний договір № 192/05, на підставі якого Фонд від імені держави надав позичальнику прямий (цільовий) кредит у сумі 109901, 00 грн. строком повернення 99 кварталів з дати укладення кредитного договору з цільовим призначенням на будівництво житла. (а.с. 25-29). 15.12.2006р. між Одеським регіональним відділенням ДСФУ «Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №192/05 від 23.12.2005р. ( а.с.22), згідно якого змінено сума кредиту з 109901, 00 грн. на 155710 грн.., а також п.1.2.-за яким кредит надається на будівництво житла, проектною площею 56,90 кв.м., згідно з проектом за будівельною адресою [ADDRESS], також змінено рахунок позичальника. Згідно відповіді Одеського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 26.07.2012 року [PERSON] за період з 01.12.2005 року по 31.12.2011 року за кредитною угодою від 23.12.2005 року № 192/05 між ним та Одеським регіональним управлінням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, було погашено кредит на суму 33778,91 грн. (а.с. 15). Фактично позивач просить перевести на неї права та обов'язки кредитора та інвестора за вищевказаними договорами в інтересах двох малолітніх дітей. Представник відповідача Одеського регіонального відділення ДСФУ «Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву» в цій частині визнав позовні вимоги. Суд в силу ст.174 ЦПК України приймає таке визнання позовних вимог, вважаючи що такі дії не суперечать інтересам ні позивача з дітьми ні законодавству. Згідно ст.64 Житлового Кодексу Української РСР до складу сім'ї наймача входять їх діти та батьки. Проте єдиний підхід до визначення поняття «члени сім'ї» в українському законодавстві відсутній, а отже в кожному випадку це питання вирішується окремо. До даних відносин необхідно застосовувати саме спеціальне законодавство Закон України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні», на підстав ст..10 якого Кабінетом Міністрів України постановою №584 від 29.05.2001р. і було затверджено Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла. Відповідно до ст.1 цього Закону до складу молодої сім'ї входять подружжя та їх діти. Відповідно до абз. 10 п.1 та п.3 Положення позичальником (стороною за кредитним договором) може бути сім'я (або неповна сім'я), члени якої згідно із законодавством визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов. Згідно п.16 Положення максимальний термін надання кредиту - до 30 років але не більше ніж до досягнення позивальником пенсійного віку. Кредитні кошти були надані з боку держави в особі ОРУ Фонду у власність молодої сім'ї: [PERSON], [PERSON] та їх дітям для будівництва житла, яке після завершення будівництва, відповідно до п.39, 40 Положення має їм належати. Отже позивач та її неповнолітні діти, які потребують поліпшення житлових умов, є учасниками державної програми забезпечення молоді житлом на 2002-2012 роки затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2002 року №1089 і є отримувачами державного кредиту, наданого на умовах Положення. Тому майнові права на житло (квартиру [ADDRESS]) повинні належати неповній сім'ї [PERSON] та її неповнолітнім дітям, яка і має бути визнана позичальником за кредитним договором і відповідно, стороною за Договором будівництва житла, з метою забезпечення даної неповної сім'ї житлом, що є головною метою Положення та наданого кредиту. Згідно п.6.7. кредитного договору, у разі смерті позичальника, його права та зобов'язання переходять до спадкоємця (спадкоємців), що оформлюється додатковою угодою. Відповідно до п.8.2. кредитного договору, питання не врегульовані цим договором вирішуються з урахуванням вимог Положення. Відповідно до п. 42 Положення, у разі смерті позичальника його права і зобов'язання за кредитним договором переходять до спадкоємців. Тобто, до спадкоємців застосовуються ті самі норми Положення, що й до кандидатів в позичальники та позичальників. Відповідно до абз. 2 п.19 Положення ОРУ Фонду зобов'язано надавати перевагу: молодим громадянам, подружжю, в якому чоловік або дружина користуються правом першочергового або позачергового надання житлових приміщень; сім'ям, в яких один з членів сім'ї в поточному році досягає граничного віку, визначеного цим Положенням; молодим ученим, подружжю, в якому чоловік або дружина є молодим вченим, та неповним сім'ям (сім'я, що складається з матері або батька і дитини (дітей), в яких мати або батько є молодим ученим; молодим спортсменам, які мають найвищі досягнення на офіційних та міжнародних змаганнях і які включені до складу збірних команд України; молодим громадянам, подружжю, в якому чоловік або дружина перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, три і більше років. Враховуючи той факт, що позичальником у кредитному договорі була сім'я, до складу якої входили ([PERSON], [PERSON] та їх діти), позивачка [PERSON] та її неповнолітні діти вже більше 5 років перебувають на квартирному обліку, яка продовжує погашати кредит, натомість, відповідачка [PERSON] є пенсіонером, має власну квартиру, не входить до складу сім'ї позивальника (згідно ст..1 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні») не перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та взагалі не відповідає вимогам Положення, тому суд погоджується з тим, що ОРУ Фонду зобов'язано надати перевагу саме позивачці та її неповнолітнім дітям, з якою і має бути укладена додаткова угода. Крім того, виключно [PERSON] та її діти як позичальник ОРУ Фонду є носіями майнових прав на квартиру, що будується відповідно до Договору будівництва житла. Відповідно до правого висновку Верховного Суду України, з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, що відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування), майнове право - це обумовлено право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Верховний Суд дійшов висновку, що сплата повної вартості квартири, що будується є діями, спрямованими на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання прав вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва та набуття майнових прав на цей об'єкт. (Постанова ВСУ від 15.05.2013 року по справі № 6-36цс13). Отже, саме молодою сім'єю, до складу якої входять [PERSON] та її діти, було вчинено необхідні та достатні дії (сплата кредиту, сплата повної вартості квартири) для набуття відповідних майнових прав. Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним и чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.3, ч.3 ст.27 Конвенції, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Зі змісту Закону України «Про охорону дитинства» права та інтереси дітей (фізичних осіб віком до 18 років) мають пріоритетне значення та підлягають захисту з боку держави. Головною метою Положення є забезпечення молодих сімей належним рівнем житлових умов, що відповідно до п.20 цього Пооложення, п.1 ч.1 ст.34 Житлового Кодексу УРСР, Правил обліку громадян,які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984р. № 470, встановлюється не нижче 21 кв.м. загальної площі житла на одного члена сім'ї (а в тому числі й дитини) та додатково 20 кв.м. на сім'ю. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, діти, які проживають із матір'ю є такими ж учасниками Державної програми на забезпечення молоді житлом й повинні мати окремі кімнати та бути забезпечені житловою площею не нижче ніж 21 кв.м. Враховуючи, що загальна площа квартири, що будується становить 56, 90 мІ визнання майнових прав на цю квартиру за позивачкою та її дітьми забезпечить дотримання житлових прав й інтересів малолітніх дітей та досягнення мети Державної програми забезпечення молоді житлом. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Крім того, суд також враховє, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки [PERSON] в цій частині , тому на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України набуті майнові права позивачки на квартиру, що будується відповідно до договору будівництва житла підлягають визнанню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню. Також відповідно до ст.88 ЦПК підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача судові витрати у розмірі 4348 ( чотири тисячі триста сорок вісім) грн..58 коп, з яких судовий збір 1020 грн., 3*112 грн.(а.с.78-80), 107,30 грн.(а.с.93), 1414,08 грн, 1471,20 грн. (вартість суд. Експертизи-а.с.166, 211, 208),

Outcome: partial