Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ Приватбанк звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 19.05.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KS13540172, згідно якого банк надав [PERSON] , а остання отримала суму кредиту, у розмірі 4 741,76 грн., зі сплатою за користування кредитом 25,08 % річних з погашенням суми кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленими умовами кредитного договору. Однак, взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано. [PERSON] порушувала терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим у неї виникла заборгованість, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість, яка станом на 29.04.2013 року по кредитному договору становить 64 137,41 гривень, з яких: 4 679,69 гривень (чотири тисячі шістсот сімдесят девять гривень, 69 коп.) - основна сума боргу по кредиту; 20 913,33 (двадцять тисяч девятсот тринадцять гривень, 33 коп.) - заборгованість по відсотках, 35 014,04 (тридцять пять тисяч чотирнадцять гривень, 04 коп.) пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 (пятсот гривень) штраф (фіксована частина), 3030,35 (три тисячі тридцять гривень, 35 коп.) - штраф (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст.ст. 526,530,631, 1049, 1054 ЦК України позивач просить суд, стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] загальну заборгованість за кредитним договором в сумі 64 137,41 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 19.05.2006 року, між закритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є позивач та відповідачем - [PERSON], було укладено укладено договір про надання банківських послуг, шляхом приєднання в порядку ст. 634 ЦК України до умов, запропонованих банком в письмових умовах та правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви, в якій міститься його підпис про ознайомлення з цими умовами та правилами. Відповідно до укладеного з відповідачем договору банк надав відповідачу [PERSON] строковий кредит у сумі 4741,76 гривень, на строк 24 місяців по 19.05.2008 року, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, що стверджується заявою [PERSON], Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам , копія якого приєднана до матеріалів справи. /а.с. 6-7/. Відповідно до умов заяви позичальника № DNH4KS13540172 від 19.05.2006 р. кредит надавався відповідачу [PERSON] для розрахунку за товар ТНС і сплати комісії банку за послуги . Відповідно до п. 2.2. умов надання соживчого кредиту та заяви позичальника № DNH4KS13540172 від 19.05.2006 р. позичальник доручив банку перерахувати кредитні кошти в сумі 3824 гривень на рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі за придбання мобільних телефонів. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 29.04.2013 року на його користь підлягає стягненню з відповідача [PERSON] загальна заборгованість по кредитному договору № DNH4KS13540172 від 19.05.2006 року в розмірі 64 137,41 гривень, з яких : 4 679,69 гривень (чотири тисячі шістсот сімдесят девять гривень, 69 коп.) - основна сума боргу по кредиту; 20 913,33 (двадцять тисяч девятсот тринадцять гривень, 33 коп.) - заборгованість по відсотках, 35 014,04 (тридцять пять тисяч чотирнадцять гривень, 04 коп.) пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 (пятсот гривень) штраф (фіксована частина), 3030,35 (три тисячі тридцять гривень, 35 коп.) - штраф (процентна складова). /а.с. 4-5/ Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.п. 3.2.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам позичальник зобовязався погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви Позичальника. Відповідно до п.п. 3.2.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам позичальник зобовязався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п.п. 4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до заяви відповідача [PERSON] № DNH4KS13540172 від 19.05.2006 року остання зобовязалась погашати заборгованість щомісяця в період з 10 по 17 число кожного місяця у сумі 254,10 гривень для погашення заборгованості. Пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Приписами ч.3 ст. 549 ЦК України встановлено, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості Така домовленість сторін цього договору не суперечить положенням ст. 549 ЦК України та не свідчить про подвійну відповідальність за одне й те саме порушення. Фіксована та процентна частини штрафу є складовими передбаченої договором санкції і один одного не замінюють. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до умов кредитного договору № DNH4KS13540172 від 19.05.2006 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] зобовязалася щомісяця погашати заборгованість за кредит, а також остаточно погасити кредит в строк остаточного погашення. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України її слід вважати такою, що прострочила виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Так як своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконувала належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Що стосується розміру неустойки слід зазначити, що суд, на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України може зменшити розмір неустойки (пені), якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положення п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів несправедливими є , зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Нарахована банком пеня за порушення строків повернення кредиту в су-мі 35014,04 гривень більше ніж в сім разів перевищує суму кредиту і на думку суду значно перевищує розмір завданих банку збитків. Відповідно до положень ст. 551 ч. 3 ЦК України та загальних засад цивільного законодавства, якими є справедливість та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) суд, вважає за можливе, розмір пені зменшити до 12 000 гривень. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № DNH4KS13540172 від 19.05.2006 року заборгованість в сумі 64137,41 гривень з врахуванням приписів ч.3 ст.551 ЦК України підлягають до часткового задоволення. Таким чином суд вважає, що на користь позивача слід стягнути з відповідача загальну суму заборгованості по кредитному договору № DNH4KS13540172 від 19.05.2006 року в розмірі 41123,37 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До складу судових витрат, відповідно до статті 79 ЦПК України, віднесено витрати на правову допомогу. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: partial