Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

У вересні 2012 року позивачка за первинним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], який обґрунтувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування від 12.09.2011 року. В даній квартирі були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], останній не мешкає за вказаною адресою з квітня 2007 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.10.2011 року [PERSON] визнано таким, що втратив право користування вказаною квартирою, проте він до теперішнього часу відмовляється добровільно звільніти квартиру. У зв'язку з чим, позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом, яким просить суд усунути перешкоди у володінні належній їй квартири, шляхом примусового виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. У вересні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], який обґрунтований тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], який мешкав за адресою: [ADDRESS]. 12.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], зареєстрований приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON]. Проте на момент укладання даного договору дарування [PERSON] страждав на захворювання целебросклероз 111, стенокардія напружена, ФК111, атеросклератіческій і постіннфарктний (ІМ2004), кардіосклероз ГБ 111 ст. ризику високий. Також [PERSON] заявляв, що вказана квартира, після його смерті буде належить [PERSON], оскільки [PERSON] вже житлом забезпечена. Тому вважає, що [PERSON] оманним шляхом перевезла їх батька до її квартири, нібито здійснювати за ним догляд, та змусила його тяжкохворого, який знаходився у стані неадекватного сприяння дійсності, підписати договір дарування, тим самим навмисно позбавила його спадщини. Крім того у позивача за зустрічним позовом маються сумніви, щодо того, що в даному договорі дарування стоїть підпис саме [PERSON] Тому на підставі того, що останній на момент укладення договору дарування був у стані не усвідомлення значення своїх дій та не міг ними керувати, просить суд визнати договір дарування квартири [ADDRESS], зареєстрований приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним. В ході розгляду справи позивач за зустрічним позовом збільшив свої позивні вимоги, у зв'язку з тим, що спірний договір дарування квартири був укладений на підставі довіреності від 16.06.2011 року №400 виданої [PERSON] на ім'я [PERSON], та посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], та відповідно до яких просить визнати дану довіреність недійсною з підстав того, що на момент її укладення [PERSON] був у стані не усвідомлення значення своїх дій та не міг ними керувати. Крім того 03.12.2013 року [PERSON] також збільшив свої позивні вимоги, відповідно до яких просить суд визнати вищевказані: довіреність та договір дарування квартири недійсними, посилаючись на положення ч.3.ст.238 ЦК України а саме, що довіреність була видана [PERSON] на ім'я [PERSON], який раніше полягав в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], проте по теперішній час вони мешкають разом та ведуть спільне господарство. Тому [PERSON] на момент укладання угоди діяв як у своїх інтересах, так і в інтересах своєї колишньої дружини [PERSON], що підтверджує корисний умисел в подальшому оформлення право власності на квартиру [ADDRESS] на [PERSON], також на це вказує сума вартості даної квартири, вказана в договорі дарування в розмірі 39387 грн., яка не відповідає дійсній ринковій вартості двохкімнатної квартири. Та просить суд стягнути з [PERSON] понесені ним судовим витраті по сплаті судового збору при звернення до суду з зустрічним позовом. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи у її відсутність, за участю її представника [PERSON] Представник позивачки за первинним позовом в судовому засідання позивні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, дав аналогічні поясненні викладені в позові, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] та заяв про збільшення позивних вимог заперечував в повному обсязі, на підставі не доведеності та не обгрунтованості викладених доводів. Відповідач за первинним позовом [PERSON] та його представник первинний позов [PERSON] не визнали в повному обсязі, заперечували на його задоволенні, на підставах, викладених в зустрічній позивній заяві, на задоволенні якої наполягали, давши аналогічні пояснення викладені в ній. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що зустрічні позивні вимоги [PERSON] не визнає, та просить в їх задоволенні відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є сусідом померлого [PERSON], з яким підтримував дружні відносини. Після погіршення стану здоров'я [PERSON] його забрала до себе [PERSON], де він і мешкав приблизно останні 2 роки свого життя. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], які є також сусідами померлого [PERSON], підтвердили факт тяжкого хворобливого стану останнього, порушення ходьби та можливості писання, пояснили, що складений акт, про те що [PERSON] тривалий час у квартирі [ADDRESS] не мешкає, вони підписували, проте з його змістом не ознайомлювались. При цьому [PERSON] зауважила, що у спірній квартирі після смерті [PERSON] та після того як вона здавалась квартирантам мешкав [PERSON]. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первинний позов [PERSON] підлягає задоволенню, в той час як в задоволення зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до витягу про держану реєстрацію прав, виданого МКП «Маріупольське буро технічної інвентаризації» 13.09.2011 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS], на підставі договору дарування від 12.09.2011 року № 749, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON]. Так 29.09.2011 року між [PERSON], діючим від імені [PERSON] на підставі довіреності №400 посвідченої 16.06.2011 року, та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №749. В свою чергу 16.06.2011 року [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатися усім належним йому майном, про що була складена відповідна довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №400. Також судом встановлено, та сторонами по справі не оспорюється, що [INFO] помер [PERSON], який мешкав за адресою: [ADDRESS] Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.10.2011 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задоволений. Визнано [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31.08.2012 року поновлено [PERSON] строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 21 жовтня 2011 року. Заочне рішення від 21 жовтня 2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням скасоване і призначено справу до розгляду. Проте ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.10.2011 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням зупинено до розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Також відповідно до акту, складеного ЖБК «Луна» від 23.09.2011 року, [PERSON] зареєстрований та мешкає один за адресою: [ADDRESS], з 01.07.2007 року по 23.09.2011 року. Його син [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 07.06.1989 року та з 01.04.2007 року у квартирі не мешкає та не здійснює догляд за батьком. В той час як згідно також наявної в матеріалах справи довідки ЖБК «Луна» № 425 від 24.12.2010 року [PERSON], [INFO], зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] з 17.12.1969 року, та до складу його сім'ї входять: батько - [PERSON], дружина - [PERSON] Крім того відповідно до акту, складеного ЖБК «Луна» від 23.07.2012 року, [PERSON] мешкає у квартирі [ADDRESS]: з 17.12.1969 року по квітень 1986 року - постійно, з 1989 року по жовтень 2003 року - зареєстрований та мешкав постійно, з 2004 року по вересень 2011 року - періодично мешкав, з вересня 2011 року по 23.07.2012 року мешкає постійно. [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 17.12.1969 року по [INFO] - часу смерті. А [PERSON] у вказані квартирі з 1995 року не мешкає. Згідно довідки, виданої зам.предцехкома Служби колії та споруд залізничного цеху ПАТ «ММК ім..Ілліча», [PERSON] працює у Службі колії та споруд залізничного цеху ПАТ «ММК ім..Ілліча», та у 2011 році на період з 20.07. по30.07 йому та членам його сім'ї дружині - [PERSON], синам: [PERSON], [PERSON], та тестю [PERSON] була видана путівка на цехову базу відпочинку «Бригантина». Та відповідно до копій документації з поховання [PERSON]: свідоцтва про поховання, квитанцій про сплату, похованням останнього займалась [PERSON] У відповідності до акту посмертної судово-психіатричної експертизи №316а/524а від 04.10/22.10.2013 року, проведеної в рамках розгляду даної цивільної справи, [PERSON], [INFO], в період підпису довіреності 16.06.2011 року ніяким психічним розладом, при якому він не міг би розуміти свої дії та керувати ними, не страждав, а виявляв органічне ураження головного мозку, психоорганічний синдром. По психічному стану міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Зокрема вирішуючи позивні вимоги [PERSON] про визнання недійсними довіреності від 16.06.2011 року та договору дарування квартири від 29.09.2011 року суд виходиться з наступного. Відповідно до положень ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1,2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У відповідності до ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Частиною 3 ст.238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Проте в ході розгляду справи не найшли свого підтвердження та не доведені як самим відповідачем за первинним позовом [PERSON], так і його представником обставини, на які останні посилаються, як на обґрунтування зустрічних позивних вимог, зокрема щодо не усвідомлення [PERSON] значення своїх дій та відсутність вільного волевиявлення останнього, вчинення договору дарування зі сторони [PERSON], який діяв на підставі довіреності, в своїх інтересах та інтересах [PERSON]. Це спростовується виводами проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи, відносного того, що на момент укладення спірної довіреності 16.06.2011 року померлий [PERSON] міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того суд вважає, що не може окремо братися до уваги тільки частина вказаної норми ч.3 ст.238 ЦК України, на яку посилається відповідач за первинним позовом, а саме: що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, так як ця норма береться до уваги в цілому. Виходячи з цього суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі. В той час, як статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Скориставшись даним правом [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Так до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як було встановлено судом і вказано вище в рішенні, відповідач [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] в той час, коли її власником був його батько [PERSON], та за його згодою, проте на даний час власником вказаною квартири є [PERSON], до члені сім'ї якої [PERSON] не відноситься. За ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення В той час, як [PERSON] без згоди власника проживає в квартирі[ADDRESS]. Отже, позивачка, як вважає суд, дійсно позбавлена можливості як власник квартири користування та розпорядження своєю власністю, оскільки відповідач добровільно звільнити квартиру не бажає. Способи захисту цивільних прав, у тому числі захисту права власності, визначені в ст.16 ЦК України, перелік яких не є вичерпним. Суд виходить з того, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права власності узгоджується з встановленими по справі обставинами та відповідає вимогам ст.16 ЦК України, а вимоги позивачки [PERSON] найшли своє повне підтвердження в ході розгляду справи, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved