Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

ПАТ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, [PERSON] про звільнення майна з- під арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № VO18AE00000437. Відповідно до умов Кредитного договору [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 12 595,92 доларів США з кінцевим терміном повернення 16.08.2012 року. Даний кредит отримувався з метою придбання автотранспортного засобу. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави рухомого майна від 17.08.2007 року, відповідно до якого в заставу було надано автомобіль Fiat, модель Scudo, рік випуску: 1999, тип ТЗ: легковий, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, неодноразово порушувалися терміни повернення кредиту та сплати процентів. Умовами договору застави майна передбачено - у разі невиконання заставодавцем зобов'язань за Договором кредиту заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави. Заборгованість [PERSON] перед позивачем щоденно зростала, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на рухоме майно. Рішенням Луцького місьркайонного суду від 09.11.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VO18AE00000437 від 17.08.2007 року в розмірі 7017,83 доларів США звернуте стягнення на належне [PERSON] на праві власності майно, а саме: вищевказаний автомобіль, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» іншій особі покупцю. Проте позивач не може задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави, оскільки, на майно останнього, в тому числі і на заставне майно накладено наступні арешти: 1) 15.09.2009 року постановою Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції в процесі примусового виконання виконавчого листа № 2з-543, виданого 08.09.2009 року, накладено арешт на майно боржника в сумі 28 008,65 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить на праві власності [PERSON]; 2) 25.01.2010 року постановою другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції в процесі примусового виконання виконавчого листа, виданого 23.12.2009 року, накладено арешт на майно боржника в сумі 28 408,18 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить на праві власності [PERSON]; 3) 25.02.2010 року постановою другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції в процесі примусового виконання виконавчого листа № 2-6576, виданого 23.12.2009 року, накладено арешт на транспортний засіб та заборонено здійснювати його відчуження, що належить на праві власності [PERSON]; Оскільки винесенням постанов про накладення арешту на майно боржника в частині накладення арешту на автомобіль, порушуються права позивача, як заставодержателя за договором застави, то просить звільнити з опису й арешту автомобіль марки Fiat, модель Scudo, рік випуску: 1999, тип ТЗ: легковий, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], що проведені Другим відділом Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Представник позивача в судове засідання не з'явився та подав заяву, в якій позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив суд, позов задовольнити. Представник відповідача Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції в судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд спраив проводити у його відсутності, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № VO18AE00000437 (а.с.5-7). Відповідно до умов Кредитного договору [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 12 595,92 доларів США з кінцевим терміном повернення 16.08.2012 року. Даний кредит отримувався з метою придбання автотранспортного засобу. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави рухомого майна від 17.08.2007 року (а.с. 7 зворот-9), відповідно до якого в заставу було надано автомобіль Fiat, модель Scudo, рік випуску: 1999, тип ТЗ: легковий, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, неодноразово порушувалися терміни повернення кредиту та сплати процентів. Умовами договору застави майна передбачено - у разі невиконання заставодавцем зобов'язань за Договором кредиту заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави. Заборгованість [PERSON] перед позивачем щоденно зростала, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на рухоме майно. Рішенням Луцького місьркайонного суду від 09.11.2011 року (а.с. 13-15) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VO18AE00000437 від 17.08.2007 року в розмірі 7017,83 доларів США звернуте стягнення на належне [PERSON] на праві власності майно, а саме: вищевказаний автомобіль, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» іншій особі покупцю. Проте позивач не може задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави, оскільки, на майно останнього, в тому числі і на заставне майно накладено наступні арешти: 1) 15.09.2009 року постановою Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції в процесі примусового виконання виконавчого листа № 2з-543, виданого 08.09.2009 року, накладено арешт на майно боржника в сумі 28 008,65 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить на праві власності [PERSON] (а.с. 17-18); 2) 25.01.2010 року постановою другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції в процесі примусового виконання виконавчого листа, виданого 23.12.2009 року, накладено арешт на майно боржника в сумі 28 408,18 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить на праві власності [PERSON] (а.с. 19); 3) 25.02.2010 року постановою другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції в процесі примусового виконання виконавчого листа № 2-6576, виданого 23.12.2009 року, накладено арешт на транспортний засіб та заборонено здійснювати його відчуження, що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 20). Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач Другий відділ ДВС ЛМУЮ не повідомляв позивача про факт накладення арештів на заставлене майно в порядку визначеному ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладення арешту на майно є одним з етапів звернення стягнення на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст. 58 ЗУ «Про заставу», якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, і порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт може визнатись недійсним судом в повному обсязі або в частині. Відповідно до ч. 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» у випадках, що не передбачені ч. 1-5 вищезазначеної статті, арешт з майна чи коштів боржника може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи, що обтяження рухомого майна було зареєстровано позивачем 17.08.2007 року, тобто раніше, ніж накладено постановами відповідача, щодо даного майна, і порівняно з іншими обтяженнями має статус обтяження з вищим пріоритетом, то в даному випадку позивач має першочергове право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про звільнення заставленого майна з-під арешту, накладеного Другим відділом ДВС ЛМУЮ, підлягають до задоволення, оскільки порушено право ПАТ КБ «ПриватБанк», як заставодержателя спірного майна. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. На підставі ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 572, 589 Цивільного кодексу України, ст.ст. 52, 54, 57 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 1, 20 Закону України "Про заставу", ст.ст. 2, 12, 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", суд, -

Outcome: approved