Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

Позивачки [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагали визнати за собою право власності у рівних частках (по 1/3 частині за кожною) на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування після померлого [PERSON] З аналогічними позовними вимогами звернулася ще одна позивачка [PERSON], але ухвалою суду від 04.12.2013 року цивільний позов в частині її позовних вимог залишений без розгляду. Позивачка [PERSON], крім того, під час судового розгляду справи доповнила свій позов вимогами про визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку в порядку виділу частки у майні, що є спільною сумісною власністю подружжя. Як зазначили позивачки у своїй позовній заяві, [INFO] помер [PERSON]; після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]; позивачки своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте при цьому з'ясувалося, що на будинок відсутні правовстановлюючі документи, у зв'язку з чим й звернулися із позовом до суду. Позивачка [PERSON], доповнивши свій позов, вказала, що спірний житловий будинок був придбаний під час перебування її у зареєстрованому шлюбі із померлим, а тому вона, на її думку, має право на 1/2 його частку як на частку у спільному майні подружжя. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги частково, просить їх задовольнити в частині вимог про визнання права на частку у спільному майні подружжя, іншу частину вимог щодо визнання права на спадщину не підтримує. Позивачка пояснила, що померлий [PERSON] при житті не отримав свідоцтва про право власності на будинок або загубив його, через що спадщину неможливо оформити у нотаріальному порядку; але вона розуміє, що вона не має право спадкувати за законом через наявність спадкоємців першої черги, до складу яких вона не входить. З цього приводу позивачка [PERSON] зазначила, що на момент смерті спадкодавця шлюб із ним було розірвано, і вона претендувала на спадщину як особа, яка більше 5-ти років проживала разом із ним однією сім'єю. Позивачка [PERSON] просить лише визнати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку як на свою частку у спільному майні подружжя, оскільки будинок був придбаний під час перебування у шлюбі. Позивачка [PERSON] підтримала свої вимоги щодо визнання за нею права власності на 1/3 частину будинку в порядку спадкування, пояснивши, що померлий [PERSON] був її батьком, а отже, вона є спадкоємцем за законом першої черги. Відповідачка [PERSON] покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Так, 14.08.1982 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті (а.с.3 оборот). Згідно договору купівлі-продажу від 04.09.1984 року (а.с.4), під час перебування у шлюбі [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS], тобто житловий будинок був придбаний подружжям під час перебування у шлюбі. Згідно ст.22 КпШС України в ред.1969 року, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.60 СК України в ред.2002 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв'язку із наведеним суд вважає обґрунтованими доводи позивачки [PERSON] про те, що спірний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності її та [PERSON] Згідно ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. [INFO] [PERSON] помер (а.с.14), не залишивши заповіту; на момент його смерті шлюб із [PERSON] був розірваний. Таким чином, щодо спірного житлового будинку слід вважати, що до складу спадкового майна [PERSON] увійшов не весь будинок, а 1/2 його частина як частка померлого у спільному сумісному майні; інша 1/2 частина будинку належить позивачці [PERSON], тобто її вимоги в цій частині є обґрунтованими. Щодо спадкування іншої 1/2 частини житлового будинку, який увійшов до складу спадщини, позивачка [PERSON], яка є донькою померлого, своєчасно подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, із такою ж заявою звернулася інша донька померлого [PERSON]; проте оформити право власності на спадщину у нотаріальному порядку виявилося неможливим через відсутність свідоцтва про право власності на житловий будинок. Відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку підлягає розділу між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах, а тому остання має право на 1/4 частину цього будинку. Щодо вимог [PERSON] про визнання за нею права на спадщину суд звертає увагу, що вона претендує на її отримання як особа, яка більше 5-ти років проживала однією сім'єю зі спадкодавцем, тобто як спадкоємець четвертої черги (ст.1264 ЦК України), тоді як [PERSON] та [PERSON] - доньки спадкодавця - є спадкоємцями першої черги за законом (ст.1261 ЦК України). Відповідно ж до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Тобто, в іншій частині вимоги позивачок, з урахуванням наведеного, є такими, що не ґрунтуються на законі, крім того, [PERSON] своїх вимог щодо визнання прав на частину спадщини у судовому засіданні не підтримала. На підставі викладеного,

Outcome: partial