Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

Згідно ухвали Бершадського районного суду Вінницької області від 29.01.2008 року [PERSON] є власником житлового будинку та господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований брат позивачки по материнській лінії [PERSON], який з 2010 року після одруження проживає в [ADDRESS] та вітчим [PERSON], який з 1993року проживає в с. Лугова. Тобто вони понад три роки по [ADDRESS] не проживають та в даному домогосподарстві відсутні їх речі. Позивачка, маючи неповнолітню дочку, звернулась до держави для отримання соціальної допомоги, однак отримати таку допомогу не має можливості, оскільки у будинку, окрім неї зареєстровані ще й відповідачі, що порушує її права як власника користуватись та розпоряджатись власним майном. Однак, неодноразові звернення до [PERSON] та [PERSON] з проханням провести добровільне зняття з реєстрації у її будинковолодінні, жодних результатів не дали, а тому враховуючи вищенаведене, позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить постановити рішення суду, яким визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] втратившими право користування житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] та зобов'язати Бершадський РС УДМС України у Вінницькій області зняти відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених у позові, а також надала письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], якими підтвердила, що відповідачі по [ADDRESS] не проживають протягом останніх трьох років та у домогосподарстві немає речей, які б їм належали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки вони продовжують користуватися житловим будинком та господарськими спорудами, що розташовано в [ADDRESS] В судовому засіданні [PERSON], допитана в якості свідка на задані питання суду пояснила, що [PERSON] приблизно з 2010 року проживає разом з нею по [ADDRESS], однак вони разом обробляли город біля будинку по [ADDRESS] та поралися по господарству. Останній рік земельну ділянку, відведену для городу коло вказаного будинку не обробляли за браком часу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що неодноразово бачив, що відповідачі поралися коло житлового будинку по [ADDRESS] та доглядали жінку похилого віку, яка там проживає. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачка дійсно є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, ухвалою Бершадського районного суду №2-121/2008 від 29.01.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18177480 від 20.03.2008 року. Згідно із зазначеними документами [PERSON] набула права власності на вказаний будинок на підставі ухвали суду від 29.01.2008 року, якою було затверджено мирову угоду, за умовами якої [PERSON] визнає за [PERSON] право власності на будинок по [ADDRESS]. Однак згідно з записами у домовій книзі по вищевказаній адресі у житловому будинку також зареєстровані відповідачі, які добровільно знятися з реєстрації не бажають, що підтверджено ними в судовому засіданні. Ч.1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ч. 1 ст. 317 цього ж кодексу зміст права власності визначає як права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ч. 1 ст. 383 цього ж кодексу визначає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, а ч. 1 ст. 405 ЦК України вказує на те, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки відповідачі дійсно протягом більше ніж трьох років у житловому будинку по [ADDRESS] не проживають, даним приміщенням не користуються, поважних причин їх відсутності, які визначені в ст. 71 Житлового кодексу, та надають особі право зберігати за собою право користування житловим приміщенням відповідачами в судовому засіданні не доведено. Однак знайшов своє підтвердження в документах, наданих суду в якості доказів та показах свідків, що [PERSON] та [PERSON] власниками спірного житла не являються та на момент розгляду справи в суді користуються іншим житлом тривалий час . Твердження свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що відповідачі неодноразово допомагали вести господарство коло житлового будинку по [ADDRESS], не дають суду підстав вважати, що вони останні шість місяців користувались житловим будинком та зберегли за собою дане право, і навпаки, їх покази повністю підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] у будинку не проживають протягом тривалого часу, а лише з'являються періодично.

Outcome: approved