Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

30 серпня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини: 02.08.2005 р. на підставі укладеного кредитного договору б/н від 02.08.2005 р. відповідач отримав кредит у розмірі 7 100, 00 грн. Відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, а тому позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 44 535, 52 грн. за кредитним договором від 02.08.2005 р. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив розглядати справу без присутності представника позивача. Відповідач в судовому засіданні з позовом не погодився, надав письмову заяву про застосування строків позовної давності у цьому спорі та звернув увагу суду, що позивачем не надано необхідних доказів по справі. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи і докази в їхній сукупності, судом встановлені наступні обставини: Позивач 02.08.2005 р. емітував на ім'я відповідача платіжну картку МастерКард [NUMBER]. Строк дії емітованої картки до липня 2007 року. Позивачем до матеріалів справи надані Умови та правила надання банківських послуг, відповідно до п. 3.1.1. яких строк дії карти зазначений на лицьовій стороні карти, карта діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пункт 5.4. Умов та правил надання банківських послуг встановлює строк погашення по кредиту в повному обсязі - не пізніш останнього дня, вказаного на платіжній карті. Отже строк погашення кредиту за картою емітованою позивачем на ім'я відповідача - останній день липня 2007 року. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, всебічно, повно та об'єктивно з'ясував обставини справи, враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється за принципом диспозитивності, суд вважає, що у задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав: Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом сторони при укладенні спірного кредитного договору дійшли до згоди, що кредитні кошти надані відповідачу строком до останнього дня липня 2007 року. Суд зазначає, що сторони були вільні при виборі цих умов кредитного договору та самостійно визначились з терміном користування кредитними коштами. З урахуванням встановленої судом останній дати отримання кредитних коштів, яка відповідає 31.07.2007 р., суд вважає, що у відповідача право на користування кредитними коштами на підставі п.п. 3.1.1., 5.4 Умов існувало до 1 серпня 2007 року, тобто за змістом ст. 1050 ЦК України саме з цієї дати відповідач вважається таким, що порушив договірне зобов'язання. Відповідно право банку на стягнення з відповідача неповерненої частини кредиту виникло 1 серпня 2007 року. Відповідач просить застосувати строки позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто у цієї справі розрахунок позовної давності починається з 01.08.2007 р. Загальна позовна давність встановлюється ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки. Строк позовної давності у цьому спорі сплив 01.08.2010 р. Як убачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредиту 30.08.2013 р., тобто після спливу строку позовної давності. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Така правова позиція висловлена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 р. N 10-70/0/4-13. На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За вказаних обставин суд застосовує строк позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та змушений відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. На підставі ст.ст. 256, 257, 260, 261, 266, 629, 1049, 1050 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин",

Outcome: dismissed