Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-30 00:00:00

05 липня 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаною позовною заявою та просив суд визнати за ним право власності на 31/100 частину домоволодіння [ADDRESS]. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати дійсним договір міни№173/8 від 12.09.1997 року що укладено муж сторонами з тих підстав, що на час укладення договору діяло законодавство, яке не вимагало нотаріального посвідчення такого договору і тому він не був нотаріально посвідченим та на сьогоднішній день вважається таким, форма укладення якого не дотримана, що перешкоджає реалізації прав позивача як власника. Посилаючись на те, що всі умови вказаного договору виконані сторонами в повному обсязі та на діюче законодавство, позивач просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 12.09.1997 року між сторонами по справі у Миколаївській філії товарної біржі «Українська біржа нерухомості» було укладено договір міни згідно умов якого позивач отримав у власність 31/100 частину домоволодіння [ADDRESS]. Вказаний договір зареєстровано у Миколаївській філії товарної біржі «Українська біржа нерухомості за реєстровим номером №173/8, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору міни. На момент укладання договору купівлі-продажу був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачки, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що всі зобов'язання за договором міни № 173/8 від 12 вересня 1997 року його сторонами виконані у повному обсязі позивачу було передано у власність 31/100 частин домоволодіння у [ADDRESS], а позивачу - автомобіль марки ВАЗ, модель 2106, 1978 року випуску, державний номер [NUMBER]. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов про визнання договору міни дійсним є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що позивачем зменшено розмір позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд, відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», вважає за доцільне повернути позивачу надміру сплачений судовий збір в сумі 3441,00 грн.

Outcome: approved