Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «ОТП Банк». Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою № 25988467 від 04.11.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що винесена на підставі заяви стягувача, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в межах суми звернення стягнення 758 898,49 грн., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу. 12.11.2013 року виконавчий лист №2-5214 від 10.03.2011 року повернутий стягувачу ПАТ «ОТП Банк». Однак, арешт накладений згідно даної постанови державним виконавцем на все рухоме та нерухоме майно знято не було. На підставі наведеного, просить суд, звільнити зазначене майно з-під арешту все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON], арешт на яке накладено згідно постанови державного виконавця Другого ВДВС ЛМУЮ Денисюка В.С. від 04.11.2013 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав з підстав в ній зазначених. Просив суд, позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, хоч був повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчать письмові матеріали справи. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності представника відповідача по наявним матеріалам справи. Представник третьої особи [PERSON] не заперечував проти задоволення позову, суду пояснив, що на даний час між банком та [PERSON] досягнуто згоди щодо реструктуризації боргу. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що 04.11.2013 року державним виконавцем Другим ВДВС ЛМУЮ у зв'язку з примусовим виконанням виконавчого провадження №25988467 про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банкк» заборгованості в розмірі 758 898,49 грн., накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно , що належить на праві власності [PERSON] (а.с.7). Постановою від 12.11.2013 року головного державного виконавця Другого ВДВС ЛМУЮ повернуто виконавчий документ стягувачу ПАТ «ОТП Банк» згідно поданої банком заяви (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна застосовується лише для забезпечення реального виконання рішення. Із змісту ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження, арешт накладений на майно боржника знімається. Доказів того, що за постановою про стягнення виконавчого збору виконавче провадження відкривалося, судом не встановлено. Отже, Другий ВДВС ЛМУЮ при поверненні виконавчого листа стягувачу, щодо боржника [PERSON], повинен був зняти арешт із спірного майна, однак, як встановлено судом, такі дії не були вчиненні. Арешт майна, за відсутності реального виконання рішення, обмежує право власності позивача, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення його з-під арешту, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України Враховуючі вищенаведені обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved