Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з заявою та просять розірвати між ними шлюб, зареєстрований 17 серпня 1993 року у Виконавчому комітеті Петрівської Першої сільської ради Тарутинського району Одеської області, актовий запис № 10. Заява обґрунтовується тим, що з 17 серпня 1993 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Заявники також зазначають, що спільне життя в них не склалось, у зв'язку з розбіжностями характерів. Однією сім'єю вони не проживають та спільного господарства не ведуть. Також зазначають, що спору з приводу поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, немає. 05 грудня 2006 року між ними був укладений шлюбний договір, а 14 серпня 2013 року - договір про сплату аліментів на дитину. [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали вищевказану заяву у повному обсязі. У судовому засіданні [PERSON] та її представник заяву також підтримали. [PERSON] зазначила, що вони з заявником не підтримують подружніх стосунків починаючи з 2005 року. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що заява [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що 17 серпня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] у Виконавчому комітеті Петрівської Першої сільської ради Тарутинського району Одеської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя в сторін не склалось, у зв'язку з розбіжностями характерів. Починаючи з 2005 року вони не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства. Також судом встановлено, що спору з приводу поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами немає. 05 грудня 2006 року між ними був укладений шлюбний договір серії ВЕС № 325204. 14 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про сплату аліментів на дитину серії ВТК №159094, за умовами якого батько зобов'язався сплачувати на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] аліменти в розмірі 3 000 грн. щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму. Крім того, [PERSON] зобов'язався брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Тому в судовому засіданні доведено, що спору з приводу поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, в сторін немає. Між сторонами досягнута згода про визначення місця проживання, утримання та виховання їх неповнолітньої доньки. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимогі на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Згідно ст. 109 СК України Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам заявників та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved