Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином. позов обґрунтований тим, що 10 липня 2010 року близько 23 години [PERSON] за попередньою змовою групою осіб із [PERSON] з метою таємного викрадення чужого майна прийшли до ферми, що розташована за адресою по [ADDRESS] Старобешівського району Донецької області, що належить [PERSON], де частково розібравши огорожу, проникли у загін, що призначений для зберігання крупного рогатого скота у літній час, тобто хранилище, звідки повторно, таємно із корисних намірів викрали корову вартістю 9000 грн., що належить позивачеві, з якою з місця злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд. В результаті неправомірних дій відповідачів, йому завдано шкоду на суму 9000 грн. Вироком Старобешівського районного суду Донецької області від 22.02.2011 року, [PERSON] та [PERSON] визнані винними у скоєні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, та засудженим призначено покарання за ст. 185 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки та шість місяців. Також неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн. та яка полягає у сильних душевних страждань, оскільки викрадене майно у вигляді корови для нього є значно суттєвим, оскільки він постійно мешкає у сільській місцевості, є особою пенсійного віку та корова є єдиним джерелом прибутку та годування для його родини. таким чином просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 9 000 грн. и моральну в розмірі 10 000 грн. Позивач в судовому засіданні свій позов підтримав, та просив його задовольнити на підставах викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов визнали частково, а саме визнали свою провину, проте зазначили, що на теперішній час не мають можливості сплатити такі кошти. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10 липня 2010 року близько 23 години [PERSON] за попередньою змовою групою осіб із [PERSON] з метою таємного викрадення чужого майна прийшли до ферми, що розташована за адресою по [ADDRESS] Старобешівського району Донецької області, що належить [PERSON], де частково розібравши огорожу, проникли у загін, що призначений для зберігання крупного рогатого скота у літній час, тобто хранилище, звідки повторно, таємно із корисних намірів викрали корову вартістю 9000 грн., що належить позивачеві, з якою з місця злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Вироком Старобешівського районного суду Донецької області від 22.02.2011 року визнано винними у скоєнні вищезазначеного злочину [PERSON], [PERSON] та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Згідно вироку [PERSON] завдано матеріальну шкоду у розмірі 9 000 грн. Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON], [PERSON] у вчинені вищевказаного злочину є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Згідно вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала за наявності її вини, а відповідно ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я З урахуванням ступеня вини відповідачів, глибини та характеру фізичних та душевних страждань потерпілого та приймаючи до уваги вимоги розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів 4000 грн. моральної шкоди. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідачів [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial