Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

У лютому 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 05 вересня 2007 року у сумі 26492.43 грн. та судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05 вересня 2007 року між КБ «ПриватБанк»та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 7000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Боржником порушено умови кредитного договору, суму кредиту та відсотки у встановлений строк не сплачено. Станом на 31.01.2013 року, заборгованість позичальника-відповідачки по вказаному договору становить 26492,43 грн., а саме: - 6993,70 грн. -заборгованість за кредитом, - 13592,87 грн. -заборгованість по процентах за користування кредитом, - 4406,22 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківський послуг: 250,00 грн. -штраф (фіксована частина); 1249,64 грн. -штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суму заборгованості за кредитним договором та сплачену суму судового збору. Під час розгляду справи [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання договору недійсним, укладеного між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк" від 05.09.2007 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Свої вимоги мотивує тим, що кредит №б/н від 05 вересня 2007 року в розмірі 7000.00 грн., не отримувала, а тому не несе обов'язку по-поверненню вказаних коштів. Під час судового засідання, зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 20.06.2013 року, за клопотанням відповідачки [PERSON] було призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертамНДЕКЦ при УМВС України в Рівненській області, висновок якої надійшов до суду 04.10.2013 року. 14.11.2013 року відповідачкою-позивачкою до суду було надано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій відповідачка просить стягнути з позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" на її користь 10 000 грн. марольної шкоди, 2 000 грн., матеріальної шкоди, 3 000 витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, витрати за проведення почеркознавчої експертизи зазначає та всі судові витрати по справі У судове засідання представник позивача-відповідача будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з'явився про причини неявки суду не повідомляв, але надіслав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зустрічний позов не визнають вважають його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню також вказав що кредитний договір є дійсним, так як укладений відповідно до вимог діючого законодавствса, експертизу необхідно було проводити в науково-дослідній увстанові судових експертиз Міністерства юстиції україни, експертиза проведена експертом [PERSON], який не включений до Реєстру атестованих судових експертів, вважає, що висновок експертає недопустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку встановленого законом, просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачка-позивачка [PERSON] в судове засідання з'явилася позов не визнала, суду пояснивши, що вона кредиту не брала, кредитну картку не отримувала, підпис в заяві не її, про заборгованість не знала, до неї ніхто не звертався, і їй не повідомляли, що є заборгованість по кредиту. Про заборгованість по кредиту дізналася з позову, однак в правоохоронні органи з приводу підроблення її підпису в заяві на видачу кредиту не зверталася, причину свого незвернення пояснити не може, зустрічний позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позовні вимоги по первинному позову не підлягають задоволенню, а позовні вимоги по зустрічному позову підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідачка-позивачка [PERSON] по основному позову у судовому засіданні пояснили, що зазначений кредитний договір не укладала, підпис узаяві про надання кредиту належить не їй. Так, за клопотанням відповідачки було винесено ухвалу суду від 26.06.2013 року про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи. Вказана ухвала суду позивачем-відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» не оскаржувалася та набрала законної сили. Відповідно до висновку експерта № 1-127 від 19.07.2013 року підпис у заяві про отримання кредиту від 05.09.2007 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Згідно положень ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.(ст. 203 ЦК України). За таких обставин, суд приходить до висновку що [PERSON] не вчинялись дії, що свідчать про укладення нею кредитного договору (подання заяви про надання кредиту), тому на думку суду зазначений договір є неукладеним у зв'язку з чим вимоги заявлені позивачем по первинному позову, які ґрунтуються на укладенні між сторонами кредитного договору не можуть бути задоволенні. Згідно приписів ст.ст. 79,84,86,88 ЦПК України, оскільки у задоволені первинного позову відмовлено, то судові витрати з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" не підлягають відшкодуванню. Що стосується вимог заявлених у зустрічному позові, відносно розірвання кредитного договору з підстав його недійсності, то суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст. 215 ЦК України підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлені. А відповідно до частини 1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства в контексті встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, суд із підстав наведених відповідачкою за зустрічним позовом доводами, приходить до висновку, що є підстави для застосування положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, а отже є підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] в частині визнання кредитного договору недійсним. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктами 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача по зустрічному позову моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення ухвалено на користь відповідачки-позивачки, то понесені нею і документально підтверджені витрати на сплату витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката 3 000 грн., та проведення почеркознавчої експертизи в розвірі 900.48 грн., підлягають стягненню з позивача-відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідачки-позивачаки [PERSON]. На підставі ст.ст. 1-3, 5, 23, 202, 203, 215, 216, 651 ЦК України,

Outcome: partial