Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] простить суд ухвалити рішення про вселення його в квартиру [ADDRESS] та зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні зазначеною квартирою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 17 листопада 1989 року він був зареєстрованим в житловому приміщенні, а саме квартирі [ADDRESS] , а з 19 липня 2011 року він не проживає в даній квартирі і переїхав жити до своїх батьків. Квартира [ADDRESS] є їх співвласністю на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке було видано госпрозрахунковим бюро по приватизації при Артемівському виконкомі , але відповідач змінила замки на вхідній двері вищевказаної квартири, що позбавило можливості позивача доступу до квартири. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідач [PERSON] та 3-я особа [PERSON] в суді не заперечували проти того , що позивач по закону має право на квартиру [ADDRESS] , як її співвласник , але вони йому не чинили перешкоди в користуванні цією квартирою. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та 3-ї особи , вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 19 липня 2011 року не мешкає в квартирі [ADDRESS] про , що не заперечував відповідач та 3-я особа. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно свідоцтва про право власності на житло, яке було видано госпрозрахунковим бюро по приватизації при Артемівському виконкомі № 13803 від 04 лютого 1999 року, яке було зареєстровано в комунальному підприємстві « Артемівське бюро технічної інвентаризації» 05 лютого 1999 року , квартира [ADDRESS] є співвласністю позивача , відповідача та 3-ї особи. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 174 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем частини позовних вимог про вселення позивача до квартири [ADDRESS] , відповідає та не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги позивача в цій частині позовних вимог підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач , відповідач та 3-я особа є співвласниками квартири [ADDRESS], тобто квартира є їх спільною власністю. Частиною 1 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Позивач, як співвласник квартири, незалежно від того, проживає він в ній постійно, чи ні, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України не може бути позбавлений права власності, в тому числі права користування, на належне йому майно. Співвласник квартири незалежно від причин його відсутності та часу такої відсутності в будь-який час може повернутися до квартири і продовжити користуватися нею на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас, суд не може погодитися з вимогами позивача, щодо усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] в цілому оскільки позивач [PERSON] не конкретизував у чому саме є перешкода у користуванні і що саме суд повинен вирішити для захисту його права. При цьому суд приймає до уваги, що вирішення судом питання про вселення позивача у спірну квартиру само по собі відновлює його право як власника на користування цим приміщенням та скасовує усілякі перешкоди що до користування приміщенням на час розгляду справи Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позову сторонами по справі суду надано не було, правом заявити клопотання щодо надання додаткових доказів або їх витребування сторони не скористалися. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними і обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню в частині вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] .

Outcome: partial