Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

24 липня 2013 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 28 листопада 2007 року між ВАТ КБ "Надра" та відповідачкою [PERSON] було укладено договір "Автопакет" № 08/11/2007/980-К3459 строком до 20 листопада 2014 року, згідно з яким остання отримала кредит на суму 30 640,00 грн. В забезпечення повернення кредиту відповідач [PERSON]А виступив поручителем за виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором. В порушення умов договору відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 16 травня 2013 року у неї виникла заборгованість в розмірі 71 397,84 грн. В добровільному порядку відповідачі заборгованість не повертають. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2013 року зазначена позовна заява передана для розгляду за підсудністю до Березнегуватського районного суду Миколаївської області. Представник позивача в судове засідання не з’явилася, направила заяву про слухання справи у її відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачі в судове засідання також не з’явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір № 08/11/2007/980-К3459 про отримання кредиту в розмірі 30 640,00 грн. на придбання автомобіля зі сплатою 18,15 % річних на суму залишку заборгованості за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 20 листопада 2014 року згідно графіку. З метою забезпечення виконання зобов’язань за вищевказаним кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким відповідачі зобов’язалися відповідати солідарно перед банком за несвоєчасне та повне виконання зобов’язань [PERSON] (а.с.5-9). Згідно п.5.1. зазначеного кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Крім того, у відповідності до п.5.2. договору у разі порушення позичальником вимог договору, він зобов’язаний сплатити банку штраф в розмірі 10% від суми кредиту. На виконання вищевказаних умов кредитного договору позивач надав відповідачці кредит, однак остання не виконала взятих на себе зобов'язань, не сплатила у встановлений строк суму щомісячних платежів, а тому станом на 16 травня 2013 року їй нараховано заборгованість, в розмірі 71 397,84 грн., з яких 30 640,00 грн. – заборгованість за кредитом, 30 833,54 грн. – заборгованість за відсотками, 6 860,30 грн. – пеня та 3 064,00 грн. – штраф (а.с.10,13). На вимогу позивача відповідачі суму заборгованості в добровільному порядку не сплачують (а.с.11). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов’язального права за кредитним договором, забезпеченого порукою. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1054 зазначеного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов’язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 Кодексу до відносин за кредитним договором застосовуються положення ст.ст.1046 – 1053 цього Кодексу якщо інше не випливає з суті кредитного договору. Частина 2 ст. 1050 ЦК України передбачає, якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Крім того, ч.1 ст.554 вказаного Кодексу передбачає, що у разі порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Однак, ст.257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Як згідно договору так згідно і графіка погашення кредиту, відповідачка зобов’язалася щомісячно сплачувати на користь позивача по 648,96 грн. на погашення кредиту та відсотків. Станом на 20 липня 2010 року відповідачка повинна була сплатити 7 520,13 грн. щомісячних платежів по кредиту та 13 246,6 грн. – платежів по відсотках, а значить позивач пропустив трирічний строк позовної давності, звернувшись до суду за їх стягненням 24 липня 2013 року. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору та солідарно з відповідачем суму боргу в добровільному порядку не сплачують, суд дійшов висновку, що позовна заява позивача є обґрунтованою i підлягає частковому задоволенню в розмірі 50 631,11 грн., з яких: 23 119,87 грн. – заборгованість за кредитом, 17 586,94 грн. – заборгованість за відсотками, 6 860,3 грн. – пеня та 3 064,00 грн. – штраф. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачів обов’язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial