Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на оформлення проїзних документів дитини для виїзду за кордон, про дозвіл виїзду дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 1997 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу 19 вересня 1997 року народився [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження зазначено відповідача. Шлюб між сторонами було розірвано 02 вересня 2008 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької з відповідача на корись позивачки на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача починаючи з 01 квітня 2008 року і до повноліття дитини. Відповідач проживає окремо, життям та здоровям дитини не цікавиться, участі у його виханні не приймає, від сплати аліментів ухиляється та має заборгованість, у звязку з чим, 16 лютого 2011 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області відповідач [PERSON], [INFO] був оголошений у розшук. Позивачка отримала запрошення від своїх родичів з Росії та бажає разом із сином відвідати їх, крім того вважає, що це позитивно сприятиме на його стан здоровя, оскільки дитина буде знаходитись у екологічно чистій кліматичній зоні. Просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі та надати дозвіл на оформлення проїзних документів дитини для виїзду за кордон, надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник позивачки, [PERSON], який діє на підставі ордеру та свідоцтва, до судового засідання не зявився, просив справу розглядати без його участі, про що надав суду відповідну заяву. Наполягав на задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідач у судове засідання не зявився, за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Статтею 6 [PERSON] Європи «Про захист прав людини та основних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованою згідно із Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановлений законом. Представник третьої особи, служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, [PERSON]В, яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, при цьому проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 січня 1997 року, який було розірвано 02 вересня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 06 листопада 2008 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 343. Як вбачається з рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку [PERSON] щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2011 року [PERSON], [INFO] було оголошено у розшук. Згідно відповіді Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ за № С-12/24 від 15 липня 2013 року, на виконанні у відділі ДВС Орджонікідзевського району знаходиться виконавчий документ № 2-1496 від 06.05.2008 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] починаючи з 01.04.2008 року та до досягнення дитиною повноліття. 27.04.2011 року виконавче провадження було зупинено, у звязку із розшуком боржника. На сьогоднішній день повідомлень від Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУЮ УМВС України в Донецькій області, про те, що боржник [PERSON] розшуканий не надходило. Згідно копії особового рахунку № 71203 [PERSON] з 11 серпня 1995 року зареєстрований в [INFO]. Відповідно до актів житлово комунального підприємства «Азовжитлокомплекс» від 09 липня 2013 року та 15 липня 2013 року, судову повістку про виклик до суду на 12 липня 2013 о 13-00 годині, та 16 липня 2013 о 08-30 годині не виявилось можливим вручити відповідачу [PERSON], оскільки останній за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2010 року. Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно ч.7, ч.8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, [PERSON] про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків . За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення . Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також необхідно зазначити, що згідно із [PERSON] про права дитини (ратифікована Постановою Верховної [PERSON] № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та [PERSON] про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітніх дітей сторін судом не встановлено. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, при цьому відповідач [PERSON] не з`явившись у судове засідання та не скориставшись своїм процесуальним правом надання доводів або заперечень проти позову, не оспорює позовні вимоги [PERSON], а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved