Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання права власності на домоволодіння. Посилалась на те, що, йому належить домоволодіння з господарськими побудовами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. З ціллю підвищення благоустрою домоволодіння ним без відповідного дозволу була проведена реконструкція, а саме: на земельній ділянці, згідно рішення Луганської сільської ради, побудував домобудівлю до складу якої входить: жила будівля «А-1» загальною площею 27,4 кв.м, жилою площею 15,7 кв.м з господарськими побудовами: літня кухня «Б1», погріб «бп», уборна «В1», огорожа. У зв»язку з самовільним будівництвом позивачу було відмовлено в реєстрації вище вказаної будівлі та було рекомендоване звернутись в суд. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду заяву в якій вказав, що наполягає на своїх позовних вимогах, справу просить розглянути у його відсутність. Також просив розглянути справу та постановити рішення в попередньому судовому засіданні. Відповідачем у справі є Луганська сільська рада. На адресу суду за підписом секретаря сільської ради С.А. Абражан надійшов лист, в якому вони просять справу розглянути у відсутність представника ради, з позовними вимогами згодні. Враховуючи клопотання сторін, суд вважає можливим розглянути справу і постановити рішення в попередньому судовому засіданні. Відповідно до ст. 130 ч 4 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Відповідно до ст. 174 ч 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Луганської сільської ради народних депутатів було надано дозвіл на будівництво будинка громадянину [PERSON] на виділеній присадибній ділянці. Рішення є чинним. Згідно витягу з рішення адміністрації та земельної комісії від 26 листопада 1979 року [PERSON] була виділена земельна ділянка в розмірі 0,15 га для будівництва жилої будівлі. Із наданих суду копій технічної документації видно, що право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: Мар»їнський район, [ADDRESS] зареєстроване за позивачем [PERSON]. Із наданої довідки РКП «Мар»їнське БТІ» від 25.11.2013 року вбачається, що на земельній ділянці розташованій за адресою Мар»їнський район, [ADDRESS] розташовані: жила будівля А1 (1982 року будівництва) загальною площею 27,4 кв.м, жилою площею 15,7 кв.м; господарські побудови: літня кухня Б1 (незакінчене будівництвом), погріб бп (1982 року будивництва), уборна В1(1982 року будівництва), огорожа. Відповідно до ст. 376 ЦК України Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд бере до уваги, що у позивача [PERSON] у даному випадку відсутні інші засоби для визнання права власності на самовільно побудовану будівлю та господарські побудови, окрім судового порядку, тому вважає можливим визнати за ним право власності на будинок з господарськими побудовами. До того ж відповідач у справі Луганська сільська рада заперечень з приводу позовних вимог не має. На підставі ст. ст. 376 ЦК України,

Outcome: approved