Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, посилаючись на наступне. Від спільного шлюбу з відповідачем [PERSON] позивачка має малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб між ними розірвано, малолітня дитина проживає разом з позивачкою. Відповідно до рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 12.11.2009 року № 2-669 було стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.10.2009 року та до його повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання вищезазначеного рішення 12.11.2009 року було видано виконавчий лист, який пред'явлено до примусового виконання до ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку. Постановою державного виконавця ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку від 07.11.2011 року виконавче провадження було закрито в зв'язку з направленням виконавчого листа до примусового виконання за місцем роботи боржника в ПВНЗ «Донецькій інститут психології та підприємництва» до ВДВС Ленінського РУЮ м. Донецька. На час закінчення виконавчого провадження в ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку, а саме станом на 07.11.2011 року, заборгованість відповідача з виплати аліментів становила 8880,27 грн. Після чого 29.11.2011 року державним виконавцем ВДВС Ленінського РУЮ у м. Донецьку було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 30.11.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і виконавчий лист надіслано до бухгалтерії ПВНЗ «Донецькій інститут психології та підприємництва» для виконання. Відповідно до листа ВДВС Ленінського РУЮ у м. Донецьку від року № 8-753 протягом періоду з серпня 2012 року по січень 2013 року заборгованість зі сплати аліментів склала 5066,47 грн. Так, на теперішній час відповідач працює, має стабільний заробіток що в свою чергу свідчить про наявність у нього можливості для своєчасної сплати аліментів та не виключає його винної поведінки, так як він не є інвалідом, не хворіє на тяжкі захворювання, не має іншої сім'ї чи неповнолітніх дітей, та ін. Позивачка вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства та судової практики, яка склалася по даним категоріям цивільних справ, саме щодо вимог співвідношення розміру заборгованості та розміру нарахованої пені, те що розмір заборгованості відповідача становить 13946,74 грн., вважає, що стягнення з нього пені в розмірі 25000,00 грн. буде відповідати приписам чинного законодавства. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 25000,00 гривень та витрати, понесені в зв'язку з розглядом справи. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку від 06.11.2008 року батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 12.11.2009 року № 2-669 було стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.10.2009 року та до його повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання вищезазначеного рішення 12.11.2009 року було видано виконавчий лист, який пред'явлено до примусового виконання до ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку. Постановою державного виконавця ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку від 07.11.2011 року виконавче провадження було закрито в зв'язку з направленням виконавчого листа до примусового виконання за місцем роботи боржника в ПВНЗ «Донецькій інститут психології та підприємництва» до ВДВС Ленінського РУЮ м. Донецька. На час закінчення виконавчого провадження в ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку, а саме станом на 07.11.2011 року, заборгованість відповідача з виплати аліментів становила 8880,27 грн. Після чого 29.11.2011 року державним виконавцем ВДВС Ленінського РУЮ у м. Донецьку було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 30.11.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і виконавчий лист надіслано до бухгалтерії ПВНЗ «Донецькій інститут психології та підприємництва» для виконання. Відповідно до листа ВДВС Ленінського РУЮ у м. Донецьку від року № 8-753 протягом періоду з серпня 2012 року по січень 2013 року заборгованість зі сплати аліментів склала 5066,47 грн. Згідно до листа Прокуратури Ленінського району м. Донецька від 01.10.2012 року №103-178-12 державним виконавцем ВДВС Ленінського РУЮ м. Донецька було здійснено перевірку ПВНЗ «Донецький інститут психології і підприємництва» з приводу своєчасності та повноти стягнення аліментів на користь позивачки. В ході перевірки встановлено, що з 01.05.2012 року по 01.07.2012 року утримання аліментів не здійснювалось. За порушення, допущені ПВНЗ «Донецький інститут психології і підприємництва» при обчисленні суми аліментів, та за невиконання постанови державним виконавцем накладено штраф, а стосовно головного бухгалтеру інституту складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 188-12 КУпАП. У вересні 2012 року перерахування аліментів було поновлено (а.с. 8-9). Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплати від 27.03.2013 року № 11, виданого ПВНЗ «Донецький інститут психології і підприємництва», за постановою від 30.11.2011 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесеною за виконавчим листом Тельманівського районного суду Донецької області № 2-669 від 12.11.2009 року, із заробітної плати [PERSON] за період з 01.10.2012 року по 28.02.2013 року утримано аліменти у розмірі 3663,62 грн. Підприємство має заборгованість з перерахування аліментів внаслідок фінансової неспроможності (а.с. 45). Згідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем, виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період не працював, така заборгованість визначається, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пленумом Верховного Суду Україні в постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, несвоєчасна сплата аліментів відбулася не з вини відповідача, а в зв'язку з винними діями працівників ПВНЗ «Донецький інститут психології і підприємництва». З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави вважати будь-які права позивачки порушеними за відсутності вини у діях відповідача. Також ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У той же час, позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасну уплату аліментів. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Правових підстав для їх задоволення у суду немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів. Справу розглянуто у межах заявлених позивачкою позовних вимог з урахуванням обраного нею способу захисту права. На підставі ст. 196 СК України, п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду Україні №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів», та

Outcome: dismissed