Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовною заявою до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.12.2010 року він придбав у відповідача у справі - [PERSON] квартиру [ADDRESS] та нежитлові приміщення, розташовані за адресою [ADDRESS]. Вказана угода була оформлена у вигляді письмового договору купівлі-продажу, який через скрутний фінансовий стан та небажання відповідача отримувати необхідні для нотаріального посвідчення угоди документи, не був у встановленому законом порядку завірений нотаріально. Відповідач пообіцяла, що протягом шести місяців вона вживатиме заходів щодо оформлення документів у відповідності до чинного законодавства. Гроші за нерухоме майно відповідач отримала у день підписання договору, про що було складено відповідну розписку. Після цього відповідач повідомила, що ненадовго поїде до своїх родичів у Полтавську область, а після повернення займеться оформленням необхідних документів. Коли через місяць позивач зателефонував відповідачці, її телефон не відповідач та на зв'язок вона більше не виходила. Місце її теперішнього перебування позивачу не відоме. Не зважаючи на це, позивач, вважаючи себе добросовісним набувачем та власником спірної квартири, вселився в неї та протягом усього часу вільно нею розпоряджався, сплачував комунальні платежі, здійснював поточний та капітальний ремонт, тощо. Крім того, позивач так і не зміг скористатися іншим об'єктом нерухомості, що придбав у відповідача - нежитловими приміщеннями, розташованими [ADDRESS], оскільки правовстановлюючі документи на це приміщення залишились у відповідача, начебто, для того, щоб продовжити оформлення документів. В теперішній час позивач позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки право власності на спірну квартиру зареєстроване за її колишнім власником - відповідачем. В зв'язку із чим позивач просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, до його початку подав до суду письмову заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та просив справу розглядати за його відсутності, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач на судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Представник третьої особи - Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи сповіщений своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Суд, ознайомившись із заявами позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі - продажу від 21.12.2010 року, копія якого є в матеріалах справи, відповідач продав позивачу спірну квартиру та нежитлові приміщення. Згідно розписки від 21.12.2010 року позивач повністю розрахувався із відповідачем за вищевказаним договором купівлі-продажу. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказам, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивачі та відповідач домовились щодо усіх істотних умов договору, про що свідчить факт підписання сторонами договору та розписка про отримання відповідачем грошових коштів, та факт користування позивачем спірною квартирою. Зокрема, позивач вселився в спірну квартиру та протягом усього часу вільно нею розпоряджався, сплачував комунальні платежі, здійснював поточний ремонт. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч.2 ст. 383 Цивільного Кодексу України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до п.п 10 пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №703 від 22.06.2011 р. є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Щодо можливості задоволення позову про визнання за позивачем права власності на нежитлові приміщення, які розташовані в будинку [ADDRESS] суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення даного обов'язку позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту належності відповідачу [PERSON] вказаних нежитлових приміщень, а отже - можливості продажу нею вказаного майна. Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial