Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 15.11.2010 року вона зареєструвала шлюб [PERSON] Під час шлюбу ними був придбаний транспортний засіб марки Mercedes-Benz номер державної реєстрації [NUMBER], який числиться на праві власності за відповідачем згідно технічного паспорту серія [NUMBER] від 22.02.2011р. виданого Чортківським МРЕВ, та в якому, вона вписана як особа, що має право на управління даним транспортним засобом. Зважаючи на те, що з 10.07.2013р. відповідач став постійно проживати за іншою адресою та те, що вони не ведуть спільного господарства з вказаного періоду, між ними виникли суперечності щодо розподілу набутого за час шлюбу спільно сумісного майна (транспортного засобу марки Mercedes-Benz номер державної реєстрації [NUMBER]), вважає що даний транспортний засіб придбаний під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак і є частково її власністю. Оскільки даний транспортний засіб був придбаний частково за рахунок отриманих весільних грошових коштів, сума яких складала 4000,0 доларів США, які є також спільною сумісною власністю подружжя, нею було позичено під розписку у її матері [PERSON] необхідну частину недостатніх грошових коштів в розмірі 8000,0 доларів США, що на час запозичення складало 65000,00 грн., які вона зобов'язувалась повернути в строк до кінця 2013 року. На підставі викладеного позивач вважає, що поділу підлягає лише частина транспортного засобу, яка придбана за рахунок спільного сумісного майна, вартістю 4000 доларів США, а тому просить суд припинити право відповідача на частку у спільному сумісному майні в розмірі 2000 доларів США з відшкодуванням відповідачу частки у спільній сумісній власності. Визнати за позивачем право на частку в спільному сумісному майні, в розмірі 10 000 доларів США. В судовому засіданні позивачем збільшено позовні вимоги, посилаючись на те, що у відповідності до наявного боргового зобов'язання, вчиненого в інтересах сім'ї в розмірі 8 000 доларів США, що еквівалентно 63944 грн. та відсутність згоди позикодавця, щодо покладення обов'язку виплати заборгованості на відповідача, позивач вважає за доцільне визнання за ним права власності на транспортний засіб шляхом припинення права [PERSON] на частку в спільному сумісному майні, оскільки грошові кошти, набуті в розмірі 4000 доларів США при одруженні слід віднести в рахунок знецінення транспортного засобу в зв'язку з його експлуатацією протягом 2011-2013 років. (а.с.76-77). Відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації вартості майна, посилаючись на те, що протягом спільного проживання з [PERSON] сторонами по справі було придбано телевізор «Самсунг», вартістю 6000 грн., ноутбук «Асус», вартістю 4500 грн., фотоапарат «Нікон», вартістю 4000 грн., також позивачем було надано відповідачу 3000 доларів США. Вважає, що вартість спільно нажитого майна становить 38 500 грн, і відповідно до ст.. 70 СК України позивач має право на компенсацію вартості половини майна, а саме 19250 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача згідно довіреності [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги. Зустрічний позов [PERSON] про поділ майна подружжя, стягнення компенсації вартості майна не визнали повністю та подали заперечення на позов, посилаючись на його безпідставність. Відповідач [PERSON], представник відповідача згідно довіреності [PERSON] підтримали зустрічний позов, позов [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на транспортний засіб не визнали повністю та подали заперечення на позов, посилаючись на його безпідставність. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, перевіривши матеріали матеріальної справи, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з пояснень сторін, підтверджується матеріалами справи сторони за час шлюбу набули у власність наступне майно: 1. Транспортний засіб марки Mercedes-Benz, номер державної реєстрації [NUMBER], вартістю 61408 грн. 58 коп. (висновок від 06.11.2013 року № 5661/13-22); 2. Телевізор «Samsung», вартістю 6000 грн.; 3. Ноутбук «Asus», вартістю 4500 грн.; 4. Фотоапарат «Nikon», вартістю 4000 грн. Набуття зазначених речей під час шлюбу, їх вартість сторонами визнається та доказуванню не підлягає. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що автомобіль ними був придбаний частково за рахунок отриманих весільних грошових коштів, сума яких складала 4000,0 доларів США, та за рахунок позичених нею під розписку у матері [PERSON] коштів в розмірі 8000,0 доларів США, що на час запозичення складало 65000,00 грн., які вона зобов'язувалась повернути в строк до 31 грудня 2013 року. Позивачем також було представлено для огляду в судовому засіданні оригінал розписки від 10.02.2011 року. (а.с.5). Відповідач [PERSON] заперечив факт придбання автомобіля на запозичені у [PERSON] кошти, посилаючись на те, що про ці боргові зобов'язання він дізнався лише в суді при розгляді справи. Згідно з ч.3 ст.61, ст. 65 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, зокрема, стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.ст.69, 70 Сімейний кодекс України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні норми містять в ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.71Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ст.365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що автомобіль марки Mercedes-Benz в силу ст..ст.60, 69,70 Сімейного кодексу України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка в якому є рівними. Посилання сторони позивача на наявність боргових зобов'язань, укладених в інтересах сім'ї не є підставою для відступлення від рівності часток подружжя. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, в задоволенні позову [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на транспортний засіб, припинення права власності за відповідачем, слід відмовити. Щодо зустрічного позову [PERSON] про поділ майна подружжя, стягнення компенсації вартості майна, судом встановлено наступне. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив що він не вимагає поділу речей: телевізора «Samsung», ноутбука «Asus», фотоапарата «Nikon», оскільки вони йому не потрібні, а просить лише стягнути з [PERSON] компенсацію вартості половини майна, а саме 19250 грн. [PERSON] позову не визнала, посилаючись на те, що їж теж зазначені речі не потрібні та не висловила думки щодо їх реального розподілу. Відповідно до ст.71Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як вбачається із змісту позову, [PERSON] не пред'явив позову про поділ майна подружжя, ним заявленого вимоги про стягнення компенсації вартості половини спільно нажитого майна. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Перелік способів захисту цивільних справ та інтересів, що міститься в статті 16 ЦК України не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Проте такого способу захисту права, як стягнення компенсації вартості майна без його реального поділу між подружжям, чинним законодавством України не передбачено. За таких обставин суд дійшов висновку, що відновлення прав позивача шляхом стягнення компенсації вартості майна не передбачено законом. Тому у відповідності до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України його право не підлягає судовому захисту. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку що вищевказані позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстави обрання позивачем способу захисту, що не відповідає чинному законодавству. Твердження [PERSON] про те, що він надав [PERSON] 3000 доларів США не ґрунтуються на доказах і позовні вимоги про стягнення з [PERSON] половини цих коштів на користь [PERSON] не підлягають до задоволення за недоведеністю.. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed