Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кіровському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві. Позивач [PERSON] зазначив, що він з 24.12.2001 року по 31.01.2004 року працював на шахті ім. М. Горького ВО «Донецьквугілля» (яка з 01.08.2003 р. реорганізована у Шахтоуправління «Южнодонбаське № 1») підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті, а з січня 2003 року - монтажником. 22.09.2002 р. перебуваючи на своєму робочому місці та виконуючи роботу з буріння шпурів у вибої, внаслідок обвалення породи отримав травму голови і 2-го пальця правої кисті (згідно листка непрацездатності - забій головного мозку, забій шийного відділу хребта, різана рана 2-го пальця правої кисті). 24.09.2002 року був затверджений Акт № 60 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який мав місце 22.09.2002 року. Висновком МСЕК у 2003 році за наслідками травми йому первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності, 3 група інвалідності, із подальшим переоглядом, та визначена потреба у додаткових видах допомоги, такі як медикаментозне лікування. Висновком МСЕК від 29.01.2007 року втрата професійної працездатності, за наслідками травмування 22.09.2002 року у розмірі 25% йому встановлена безстроково. Позивач зазначив, що у зв'язку із отриманою травмою він вимушений був перейти на іншу посаду на шахті і був переведений монтажником. У січні 2004 року він звільнився з шахти за власним бажанням. Вважає, що внаслідок отриманої травми йому заподіяна моральна шкода, яка виражається не тільки в тривалому фізичному болі, але й в емоційних (моральних) хвилюваннях. Після травми він систематично відчуває головні болі, запаморочення, болі в шийному відділі хребта, загальну слабкість, хиткість при ходьбі, дратівливість, поганий сон, зниження пам'яті і слуху. Все це позначилося на його самооцінці, так як він почав вважати себе неповноцінною людиною. Він не може забезпечити належне матеріальне становище своїй родині, не може виконувати домашню роботу в тому обсязі, який виконував раніше. Він не може працевлаштуватися на високооплачувану роботу, так як має проблеми із здоров'ям, тому у період з 2004 по 2008 рік вимушений був працювати охоронником, щоб мати хоча би невеликий прибуток. З липня 2008 року він взагалі ніде не працює. Також зазначив, що систематично вимушений звертатися в медичні установи за медичною допомогою, проходити курси лікування, як стаціонарно так і амбулаторно, протікання хвороби спричиняє незручності не тільки йому, а і його близьким. Враховуючи перелічені факти, а також те, що спричинена моральна шкода носить довготривалий характер, вважає, що має законні підстави вимагати від Відповідача її відшкодування. Просить стягнути з відповідача з урахуванням ступеню стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 40% в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кіровському районі м. Донецька позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Згідно рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 р. № 20-рп/208 скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-14. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян про відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Позивачем не доведений факт заподіяння моральної шкоди, його характер, причинний зв'язок між профзахворюванням і моральною шкодою, що наступила, а також розмір моральної шкоди у відповідності із рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, підпунктом «д» п.1.1 Наказу Міністерства охорони здоров'я України №212 від 22.11.1995 р., п.3 ст.34 Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-4. Позивач не підтвердив факт заподіяння моральної шкоди у встановленому порядку, тобто - відповідним висновком МСЕК. Окрім того, відсутні медичні дані про перенесені стресові, депресивні, психоемоційні та інші негативні прояви в стані здоров'я в результаті профзахворювання. Позивач отримує від Фонду усі належні страхові виплати та медикаментозне лікування. Тобто відповідач виконує всі зобов'язання фінансового характеру згідно з призначенням МСЕК. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даними вимогами, тобто тримісячний строк, який передбачений ст. 233 КЗпП України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, заслухав пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач з 24.12.2001 року по 31.01.2004 року працював на шахті ім. М. Горького ВО «Донецьквугілля» (яка з 01.08.2003 р. реорганізована у Шахтоуправління «Южнодонбаське № 1») підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті, а з січня 2003 року - монтажником, що підтверджується записами у трудовій книжці. 22.09.2002р. перебуваючи на своєму робочому місці та виконуючи роботу з буріння шпурів у вибої, внаслідок обвалення породи позивач отримав травму голови і 2-го пальця правої кисті (згідно листка непрацездатності - забій головного мозку, забій шийного відділу хребта, різана рана 2-го пальця правої кисті), що підтверджується Актом №60 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві від. 24.09.2002 року, який міститься в матеріалах справи. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Висновком МСЕК від 08.01.2003 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40%, визнано інвалідом 3-ї групи, та визначена потреба у медикаментозному, який міститься в матеріалах справи. Внаслідок отриманої травми позивачу заподіяна моральна шкода, яка виражається не тільки в тривалому фізичному болі, але й в емоційних (моральних) хвилюваннях. Після травми позивач систематично відчуває головні болі, запаморочення, болі в шийному відділі хребта, загальну слабкість, хиткість при ходьбі, дратівливість, поганий сон, зниження пам'яті і слуху, що підтверджується виписками та епікризами, які знаходяться у матеріалах справи. Все це позначилося на самооцінці позивача, він почав вважати себе неповноцінною людиною. Позивач не може забезпечити належне матеріальне становище своїй родині, не може виконувати домашню роботу в тому обсязі, який виконував раніше. Позивач систематично вимушений звертатися в медичні установи за медичною допомогою, проходити курси лікування, як стаціонарно так і амбулаторно, протікання хвороби спричиняє незручності не тільки йому, а і його близьким. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя позивача та вимагали від нього зусиль для організації своєї життєдіяльності, що потягло за собою негативні переживання та спричинило моральні страждання. У разі, коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди та Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 15000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності та групі інвалідності. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на важкі безстрокові наслідки виробничої травми, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 12000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде еквівалентним завданим моральним стражданням. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо необхідності у проведені огляду МСЕК для встановлення факту наявності моральних страждань внаслідок отриманого травмування у позивача. Моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, на що звертає увагу Конституційний суд України в своєму рішенні від 27.01.2004 року. За наявності довідки МСЕК про встановлення відсотку втрати професійної працездатності, факт наявності моральної шкоди є доведеним. Надані суду документи та пояснення є належними та достатніми доказами для прийняття судом рішення. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даним позовом, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимоги про відшкодування моральної шкоди позовна давність не поширюється. Відповідно до п.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відповідач також звільнений від сплати судового збору. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial