Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ВАТ Дніпрошина про стягнення заборгованості компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2 644 грн. 32 коп., поточної відпустки на двох дітей в розмірі 472 грн. 20 коп., вихідної допомоги в розмірі 2 158 грн. 20 коп., середнього заробітку за затримку при звільненні за період з 25.02.2013 року по 16.04.2013 року в розмірі 6\~ 246 грн. та 2-х місячна допомога у звязку з порушенням КЗпП в розмірі 3 747 грн. 30 коп. 11.09.2013 року [PERSON] надала до суду уточнений позов, в якому уточнила період та суму заборгованості середнього заробітку за затримку при звільненні за період з 25.02.2013 року по 11.09.2013 року в розмірі 24 734 грн. 16 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.07.1980 року, на підставі розпорядження №1399, вона була прийнята на роботу до відповідача у відділ кадрів лаборантом. 01.10.2005 року на підставі наказу №941 вона була переведена в теплоелектроцентраль в турбінне відділення учеником машиніста обходчика по турбінному обладнанню. З останній час роботи позивача у відповідача заробітна плата відповідачем виплачувалась не своєчасно, що позивач вважає порушенням ст.115 КЗпП України. 25.02.2013 року її було звільнено згідно п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства. На день звільнення відповідач заборгував їй суму, яка належить до виплати при звільненні, в загальному розмірі 4 402 грн. 59 коп., з урахуванням податків, з яких: компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2 644 грн. 32 коп., поточна відпустка на двох дітей в розмірі 472 грн. 20 коп., вихідна допомога в розмірі 2 158 грн. 20 коп. Вказані суми були нараховані, але не виплачені відповідачем при звільненні позивача. Разом з тим відповідач повинен був виплатити всі належні позивачеві суми при звільненні, та не виплатив, в наслідок чого відповідач повинен виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки за період з 25.02.2013 року по 11.09.2013 року в розмірі 24\~ 734 грн. 16 коп. та 2-місячну допомогу за порушення КЗпП в розмірі 3 747 грн. 30 коп. Позивач вважає, що дії відповідача є незаконними та несвоєчасний розрахунок при звільненні є порушенням її трудових прав, тому просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 33 756 грн. 18 коп. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та просила їх задовольнити. При цьому зазначила, що їй вже було виплачено заборгованість в сумі 2940 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову, надав письмові заперечення. При цьому пояснив, що позивач дійсно працювала у відповідача та її було звільнено 25.02.2013 року у звязку зі скороченням посади та ліквідацією підприємства. На день звільнення позивача підприємство вже знаходилося в стані ліквідації. Перед позивачем дійсно існує залишок заборгованості по компенсації за невикористану відпустку в розмірі 713 грн. та вихідної допомоги в розмірі 1 841 грн. 35 коп. Виплата вказаних сум провадиться ліквідатором в першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, на що постановою господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2012 року встановлено строк в 1 рік. Враховуючи строк ліквідаційної процедури, встановлений для боржника, який триває, представник відповідача вважає, що вина відповідача за порушення строків розрахунку при звільненні відсутня. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач 07.07.1980 року, на підставі розпорядження №1399, вона була прийнята на роботу до відповідача у відділ кадрів лаборантом. 01.10.2005 року на підставі наказу №941 вона була переведена в теплоелектроцентраль в турбінне відділення учеником машиніста обходчика по турбінному обладнанню, що підтверджується записами в трудовій книжці [PERSON] 25.02.2013 року її було звільнено згідно п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача. Станом на 25.02.2013 року відповідач заборгував позивачеві суму, яка належить до виплати при звільненні, в загальному розмірі 4 402 грн. 59 коп., з урахуванням податків, з яких: компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2 644 грн. 32 коп., поточна відпустка на двох дітей в розмірі 472 грн. 20 коп., вихідна допомога в розмірі 2 158 грн. 20 коп., що підтверджується розрахунковим листком, наданим позивачем. Вказані суми були нараховані, але не виплачені відповідачем при звільненні позивача, що не заперечував відповідач в своїх письмових запереченнях. В судовому засіданні позивач пояснила, що на початку жовтня 2013 року їй відповідачем було виплачено заборгованість в розмірі 2940 грн., що не заперечував представник відповідача. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість, не виплачену при звільненні позивача в розмірі 1 462 грн. 59 коп. Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум при звільнені, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В з?вязку з тим, що з позивачем розрахунок при звільненні був проведений не в повному обсязі, та на день розгляду справи по суті відповідач здійснив виплату заборгованості не повністю, відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до уточненої позовної заяви, позивач наводить розрахунок суми середнього заробітку за період з 25.02.2013 року по 11.09.2013 року, яку відповідач повинен виплатити за дні затримки розрахунку, яка становить 24 734 грн. 16 коп. Однак з таким розрахунком суд не погоджується, оскільки він суперечить Постанові Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, відповідно до якого для обчислення середньої заробітної плати використовуються два останніх місяці роботи, що передували звільненню працівника. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п.1,2,6 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Виходячи з розрахункового листка позивача, довідки про середню заробітну плату та довідки про доходи позивача, що містяться в матеріалах справи, середньоденний заробіток, виходячи з нарахованої зарплатні позивача за листопад та жовтень 2013 року, становить (1173,50+1449,20 : 42 дні)- 62 грн. 45 коп., середньомісячний заробіток складає (1173,50+1449,20 : 2 міс.) 1\~ 311 грн. 35 коп., тому сума середнього заробітку за час затримки з 26 лютого 2013 року по 11 вересня 2013 року, що становить 7 місяців та 13 днів та складає: 1 311 грн. 35 коп. х 7 місяця = 9 179 грн. 45 коп. 62 грн. 45 коп. х 13 днів = 811 грн. 85 коп. Разом 9 179,45 + 811,85 = 9\~ 991 грн. 30 коп. Тому вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 9\~ 991 грн. 30 коп. При цьому позовна вимога позивача щодо стягнення 2-місячної вихідної допомоги у звязку з порушенням КЗпП України не підлягає задоволенню, оскільки позивачеві вже нарахована вихідна допомога в розмірі одного середнього місячного заробітку. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial