Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного 05 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1393, - недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідач [PERSON] є її рідним сином. Квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2007 року, реєстровий №935. [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON], який помер [INFO] року, вирішили укласти договір довічного утримання зі своїм сином [PERSON]. Однак [PERSON] завірив їх укласти договір дарування квартири, запевнивши, що буде дбати про батьків як і раніше. Після смерті чоловіка позивачка залишилась одна. Улітку 2012 року відповідач різко змінив своє ставлення до матері, перестав її відвідувати, надавати допомогу. Остаточно відповідач припинив спілкування з матір'ю [PERSON] після дня народження онуки [INFO] року. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивачка зазначає, що її волевиявлення при укладанні вказаного договору не було вільним, так як вона фактично знаходилась під впливом близьких людей - чоловіка і сина, які у будь-який спосіб намагались запевнити, що вчинення саме такого правочину буде єдино правильним і вірним рішенням з боку позивачки, тобто вона помилилася щодо суті договору. Відповідно до статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У зв'язку з наведеним, позивачка просила суд визнати договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 05 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], - недійсним, скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], поновити реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Представник позивачки в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, якою позов підтримала у позовній заяві, просила справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою просив справу слухати у його відсутність, проти позову не заперечував. Третя особа Приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин неявки не повідомила, про день слухання справи повідомлялась належним чином. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON]. Квартири [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2007 року, реєстровий №935. 05 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1393. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, за якою договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На думку суду [PERSON] не могла мати наміру на укладання договору дарування, оскільки іншого житла вона немає, постійно проживає у спірній квартирі, а підпис в договорі вчинений нею внаслідок помилки. Судом встановлено, що позивачка вчинила спірний договір внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме, позивачка прагнула укладення іншого правочину - договору довічного утримання, тому за ст.229 ЦК договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 05 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1393, підлягає визнанню недійсним. Зважаючи на визнання договору дарування квартири [ADDRESS] недійсним, суд також вважає скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], та поновити реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 372 гривень 00 копійки.

Outcome: approved