Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-21 00:00:00

В червні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом, майна, що належало його матері [PERSON], яка померла 17 січня 2013 року. Позивач звернувся вчасно до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але реалізувати своє право на спадкування не може, оскільки ним втрачені правовстановлюючі документи , а саме Державні акти на право власності на землю. Позасудовим шляхом реалізувати свої права на прийняття спадщини він не може, а тому вимушений звернутись з даним позовом до суду. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 9 липня 2013 року в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок суду про наявність у позивача можливості вирішити питання набуття права власності на спадкове майно у позасудовому порядку та передчасність звернення до суду з даним позовом не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки отримання нового Державного акту (на ім'я спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) шляхом звернення до нотаріуса з вимогою зробити запит до органів державного земельного кадастру щодо витребування документів необхідних для вчинення нотаріальних дій на даний час законодавством України не передбачено. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 17 січня 2012 року померла мати позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина. Їі спадкоємцями є діти: син -[PERSON] за заповітом та дочка [PERSON] за законом. Обидва спадкоємці своєчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 21-24). Згідно з доводами позивача, оформити право власності на спадкове майно він не може, оскільки Державні акти на право власності на землю було втрачено Відповідно до копій Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЗ №205182, серії ЯЖ №729165, серії ЯЖ №729166 [PERSON] була власником земельних ділянок, які знаходяться в с. Кіпті, Козелецького районну Чернігівської області (а.с. 10-12) і витягом з технічної документації (а.с. 16-17). Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач передчасно звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, оскільки ним не було дотримано процедуру позасудового врегулювання спору. Проте з таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погодитись не може. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК) Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до Закону України „ Про державний земельний кадастр від 7 липня 2011 року № 3613-6, Постанови Кабінету Міністрів України „ Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру" від 17 жовтня 2012 року № 1051, право власності на земельну ділянку оформляється відповідно до Закону України „ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Положення вказаних Законів мають вищу юридичну силу над наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2009 року № 735/16751. Отже, постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд не врахував наведеного та вимог ст.. 231 ЦПК України, щодо законності та обґрунтованості судового рішення. За таких обставин, оскаржуване рішення суду, не може вважатись законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню

Outcome: approved