Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що 05.05.2011 року уклала з відповідачем шлюб, який рішенням Новокаховського міського суду від 19.07.2013 року було розірвано. Вказує, що за час шлюбу ними було придбано майно: комплект меблів (диван крісло), вартістю 5420 грн., ліжко, вартістю 2000 грн., комплект меблів в коридор, вартістю 1700 грн., кухню, вартістю 3677 грн., холодильник, вартістю 3745 грн., килим, вартістю 900 грн., карнизи 6 шт., по 30 грн. кожен, загальною вартістю 180 грн., штори 6 шт., вартістю 620 грн., обігрівач 2 шт. по 1500 грн. кожен, загальною вартістю 3000 грн., обігрівач, вартістю 1000 грн., тюнер, вартістю 650 грн., комп’ютер, вартістю 3000 грн., пилосос, вартістю 1100 грн., праску, вартістю 660 грн., набір каструль, вартістю 2500 грн., а також витрачено на ремонт 6000 грн.. Загальна вартість спільного майна складає 36152 грн., 1/2 частка вартості майна - 18067 грн. Просила поділити це майно, визнавши за нею право власності на комплект меблів (диван крісло), вартістю 5420 грн., ліжко, вартістю 2000 грн., кухню, вартістю 3677 грн., холодильник, вартістю 3745 грн., карнизи 3 шт., по 30 грн. кожен, загальною вартістю 90 грн., штори 3 шт., вартістю 310 грн., обігрівач, вартістю 1000 грн., пилосос, вартістю 1100 грн., праску, вартістю 660 грн., на загальну суму 18002 грн., а решту майна, вартістю 18150 грн., залишити відповідачу зі стягненням з нього компенсації різниці в вартості майна в сумі 74 грн.. В судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги, просила встановити факт їх спільного з відповідачем проживання однією сім’єю з 19.06.2010 року до моменту реєстрації шлюбу. Також, у судовому засіданні представник позивача зменшила позовні вимоги в частині найменування та вартості майна, яке підлягає поділу, просила визнати за позивачем право власності на комплект меблів (диван крісло), вартістю 3800 грн., ліжко, вартістю 1680 грн., кухню, вартістю 2771 грн., холодильник, вартістю 2900 грн., карнизи 3 шт., по 30 грн. кожен, загальною вартістю 90 грн., штори 3 шт., вартістю 310 грн., обігрівач, вартістю 1000 грн., пилосос, вартістю 1100 грн., праску, вартістю 450 грн., на загальну суму 14066 грн., за відповідачем визнати право власності на комплект меблів в коридор, вартістю 1500 грн., килим, вартістю 900 грн., карнизи 3 шт., по 30 грн. кожен, загальною вартістю 90 грн., штори 3 шт., вартістю 310 грн., обігрівач 2 шт. по 1500 грн. кожен, загальною вартістю 3000 грн., тюнер, вартістю 650 грн., набір каструль, вартістю 2500 грн., витрати на ремонт 7826 грн., на загальну суму 16776 грн., зі стягненням з відповідача компенсації різниці в вартості майна в сумі 1355 грн.. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що сторони почали проживати однією сім’єю з вересня 2010 року, з цього часу і до реєстрації шлюбу, а також після його реєстрації, ними було спільно придбано лише комплект меблів в коридор, вартістю 1500 грн.. Решта майна, відповідно до наданих квитанцій, придбана особисто відповідачем ще до їх спільного проживання. Інше майно, яке вказано в позові, взагалі не купувалось. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 ЦК України також встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, з 04.05.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новокаховського міського суду від 19.07.2013 року було розірвано. Також, в судовому засіданні встановлено, що з 19.06.2010 року сторони почали проживати однією сім’єю без шлюбу, оскільки вони з цього часу проживали разом, не перебували в будь-якому іншому шлюбі, і між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. На підтвердження цього факту суд приймає до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що 19.06.2010 року сторони відсвяткували початок спільного сімейного життя, після чого почали проживати разом в квартирі батьків відвідача по вул. Леніна в м. Нова Каховка, а з вересня 2010 року в будинку по вул. К.Маркса, 12 в смт. Дніпряни, які є послідовними, узгоджуються між собою, з поясненнями позивача та іншими матеріалами справи, зокрема наданими суду фотокартками святкування цієї події. Покази ж свідків [PERSON], [PERSON] про те, що сторони з вересня 2010 року почали проживати в [INFO] не спростовують вказаних висновків суду, а лише їх доповнюють. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень пунктів 22, 23, 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В ході розгляду справи суду надано квитанції про придбання 18.07.2010 року ліжка, вартістю, 1630 грн., 07.11.2010 року меблів для прихожої, вартістю 1500 грн., 22.07.2010 року кухні, вартістю 2771 грн., 22.08.2010 року праски, вартістю 415 грн., та 30.07.2010 року холодильника, вартістю 2900 грн.. Зазначене майно суд визнає об'єктом права спільної сумісної власності сторін, яке підлягає поділу. Квитанції від 18.08.2010 року про придбання кутка та 2 кресел, вартістю 3800 грн., набору каструль, вартістю 1800 грн. та килима, вартістю 600 грн. суд не приймає, оскільки придбання саме цього майна позивач заперечує. Решту майна, яке зазначено в позові, не може бути визнано об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки суду не доведено перш за все факту його існування. Так само суд не може поділити витрати на ремонт (вартість будівельних матеріалів, які зазначено в локальному кошторисі №2-2-1 від 25.12.2012 року), оскільки немає будь-яких даних про те, які дійсно роботи виконувались під час ремонту будинку №12 по вул. К.Маркса в смт. Дніпряни у 2010 році та хто купував вказані будівельні матеріали. При поділі майна суд, враховуючи запропонований позивачем варіант його поділу, вважає за можливе присудити позивачу ліжко, вартістю 1680 грн. та кухню, вартістю 2771 грн., на загальну суму 4401 грн., а відповідачу комплект меблів в коридор, вартістю 1500 грн. та холодильник, вартістю 2900 грн., на загальну суму 4400 грн.. При цьому, на праску, вартістю 415 грн., суд визнає ідеальні частки подружжя по 1/2 без її реального поділу і залишає це майно у їх спільній частковій власності, оскільки ця річ є неподільною і сторонами не дотримано обов’язкових умов для її присудження одному з подружжя, які передбачені ч.ч. 4,5 ст. 71 СК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 160 грн. 78 коп., а саме 114 грн. 70 коп. за вимогу немайнового характеру та 46 грн. 08 коп. за вимогу майнового характеру (4401+(415/2)=4608,5х1%).

Outcome: partial