Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

В вересні 2013р. позивач ПрАТ «СК «ВУСО» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (далі по тексту - відповідач 1); [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: стягнути з відповідача 1 на свою користь в порядку регресу майнову шкоду у розмірі 23010,67 грн.; з відповідача 2 - 510,0 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 квітня 2012р. на а/д Мерефа-Лозова в Харківській області, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) з участю двох автомобілів: FAV д.н. [NUMBER], під керуванням відповідача 2, цивільна відповідальність, якого була застрахована у відповідача 1, за Полісом ВА/1188824 та Hyundai Tucson д.н. [NUMBER], під керуванням власника цього автомобіля - водія [PERSON], який уклав 02 червня 2008р. з позивачем договір добровільного страхування наземного транспорту № 021415-02-21-01. Відповідно до постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 липня 2012р. вказана ДТП сталася з вини відповідача 2. Позивачем було здійснено сплату страхового відшкодування у розмірі 23520,67 грн. Оскільки відповідачі 1, 2 відмовилися в добровільному порядку відшкодувати позивачу в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 23520,67 грн., позивач вимушений був звернутися до відповідачів 1, 2 з позовом про стягнення страхового відшкодування на підставі ст. ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». В прохальній частині позову, позивач просив суд, здійснювати розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачем 1, було подано на адресу суду заяву, в якій відповідач 1, визнав заявлені до нього позовні вимоги. Відповідач 2, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судові засідання не з'являвся, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 25 квітня 2012р. на а/д Мерефа-Лозова в Харківській області сталася ДТП з участю двох автомобілів: FAV д.н. [NUMBER], під керуванням відповідача 2, цивільна відповідальність, якого була застрахована у відповідача 2, відповідно до Полісу № ВА/1188824 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 грудня 2011р. та Hyundai Tucson д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], власником якого він є, і який уклав 02 червня 2008р. з позивачем договір добровільного страхування наземного транспорту № 021415-02-21-01. Дана ДТП сталася з вини відповідача 2, внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 липня 2012р. У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль Hyundai Tucson д.н. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] отримав механічні пошкодження. Судом достовірно встановлено, що позивачем було сплачено останньому страхове відшкодування у розмірі 23520,67 грн. Отже вищезазначена ДТП мала місце під час дії Полісу страхування, укладеного між відповідачами 1, 2, а також під час дії договору страхування, укладеного між позивачем та [PERSON] У відповідності з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування у межах фактичних витрат переходить право вимоги (регресу), яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідачів в межах фактичних витрат. Судом достовірно встановлено, що дана ДТП мала місце з вини відповідача 2. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст. 37 цього Закону страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: з відповідача 2 підлягає стягненню франшиза у розмірі 510,0 грн.; з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 23010,67грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів 1, 2 на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, понесені останнім і документально підтверджені, які складаються з судового збору, з відповідача 1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 230,04 грн., з відповідача 2- 5,17 грн.

Outcome: approved