Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-28 00:00:00

Державна установа «Кримський державний медичний університет імені [PERSON]» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування вартості навчання, мотивуючі позовні вимоги тим, що у 2007 році [PERSON] закінчила університет та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Педіатрія». Була направлена ??на роботу в міську дитячу лікарню з дитячою поліклінікою Управління охорони здоров'я Феодосійської міської ради на посаду лікаря-педіатра. Після проходження інтернатури в 2009 році на базі вказаного лікувального закладу, згідно відповіді, отриманої з Управління охорони здоров'я Феодосійської міської ради № 802 від 11.04.2011 року, [PERSON] для вирішення питання працевлаштування не зверталася. Згідно умов договору про підготовку фахівця з вищою освітою, укладеного між сторонами по справі, університет прийняв на себе зобов'язання з навчання студентки [INFO], а відповідачка, у свою чергу, зобов'язана після закінчення навчання прибути за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років. Проте [PERSON] за місцем розподілу не прибула, у зв’язку з чим, зобов’язана відшкодувати державі суму витрат, понесених при підготовці фахівця з вищою освітою. У добровільному порядку [PERSON] заборгованість погасити відмовилася, яких або виправдувальних документів щодо причин неявки за місцем направлення до університету не надала. З урахуванням наведеного позивач просив суд: відновити строк позовної давності для стягнення заподіяної шкоди; стягнути з [PERSON] у дохід держави заборгованість в сумі 29559,82 грн.; стягнути з відповідача суму судового збору. Ухвалою суду від 03.10.2013 року до участі у справі була залучена третя особа – Міністерство охорони здоров’я України. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника, просила позов задовольнити. Від відповідачки до суду надійшла заява про проведення судового розгляду справи у її відсутність, заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи у судове засідання не з’явився, повідомлений відповідно до вимог діючого законодавства, причин неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи за відсутністю представника не надавав. Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши усі наявні по справі докази та матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову Державній установі «Кримський державний медичний університет імені [PERSON]» у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 2 статті 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На виконання вищезазначеної норми Закону був розроблений Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992. Відповідно до пункту 4 Порядку керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Згідно з угодою випускник зобов’язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. Судом встановлено, що 01.09.2001 року між Кримським державним медичним університетом ім.С.І.Георгієвського, правонаступником якого є Державна установа «Кримський державний медичний університет імені [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір про підготовку спеціаліста з вищою освітою. З тексту договору убачається, що університет зобов’язався забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку спеціаліста з вищою освітою згідно з навчальними планами, программами і вимогами кваліфікаційних характеристик спеціалісту та після закінчення навчання та отримання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де студент зобов'язаний відпрацювати не менш трьох років. Також, згідно умов зазначеного договору відповідачка по справі зобов’язалася оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою спеціаліста за направленням підготовки медицина, спеціальність «педіатрія», а також прибути після закінчення вузу до місця направлення та відпрацювати не менше трьох років; в разі відмови їхати за призначенням відраховувати до державного бюджету вартості навчання у встановленому порядку. Отже між сторонами існують договірні відносини. Відповідно до статей 627-629, 526 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір є обов’язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Умовами договору від 01.09.2001 року не передбачено відшкодування відповідачкою вартості навчання саме на користь позивача – Державної установи «Кримський державний медичний університет імені [PERSON]». З матеріалів цивільної справи убачається, що відповідачка [PERSON], отримавши відповідну освіту до місця роботи не з’явилася. Відповідно до пунктів 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Як убачається зі змісту пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 року №266 «Про Порядок формування та розміщення державних замовлень на поставку продукції для державних потреб і контролю за їх виконанням» контроль за виконанням державного замовлення покладається на державних замовників. Позивач - Державна установа «Кримський державний медичний університет імені [PERSON]» не є державним замовником, а є виконавцем державного замовлення, а тому не є належним позивачем по справі. Відповідно до роз’яснень, наданих у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», якщо позов позов пред’явлений не всіма особами, яким належить таке право, суд не вправі залучати таких осіб до участі у справі як співпозивачів, оскільки згідно з принципом диспозитивності особа, якій належить право вимоги, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Доказів уповноваження належним позивачем на поданням та підтримання цього позову саме Державною установою «Кримський державний медичний університет імені [PERSON]», суду не надано. Навпаки, представником позивача до матеріалів цивільної справи надано лист за вих.№07/2-3211 від 20.09.2013 року, адресований начальнику юридичного управління МОЗ України, відповідно до якого юридичний відділ Державної установи «Кримський державний медичний університет імені [PERSON]» просить Міністерство надати доручення на право виступати в суді від імені замовника, яким й є Міністерство охорони здоров’я України. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про відмову Державній установі «Кримський державний медичний університет імені [PERSON]» у задоволенні позову. На підставі статей 526, 627-629 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed