Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 500 гривен, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 700 гривен щомісяця з дня подачі заяви до суду і до досягнення повноліття дітьми та на своє утримання в розмірі 400 гривен щомісяця до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до 31.08.2015 року. \~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, але з липня цього року сторони проживають окремо. До реєстрації шлюбу, під час фактичних шлюбних відносин з відповідачем, у них 17.04.2011 року народився син [PERSON], в свідоцтві про народження якого батько був записаний з її слів як [PERSON], прізвище дитини - [PERSON]. Також 31.08.2012 року у них народився син [PERSON]. На даний час вона із дітьми проживає окремо, знаходиться у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у звязку з цим не працює, діти перебувають на її утриманні. Відповідач допомогу на її утримання та утримання синів в добровільному порядку не надає, офіційно не працює, тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів. Просила взяти до уваги, що син [PERSON] має вроджені вади тазових суглобів у звязку з чим потребує додаткового догляду та профілактичного лікування. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги та у звязку з отриманням повторного свідоцтва про народження сина [PERSON], де батьком дитини записаний відповідач і прізвище дитини змінено з Більчича на Доценко, просила аліменти у зазначеній сумі стягувати на її користь на утримання сина [PERSON]. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що зазначені в позові. Також вказала, що відповідач є працездатним і взмозі сплачувати аліменти у визначеній нею сумі, яку вона вважає достатньою для забезпечення своїх потреб та потреб дітей, оскільки він працює неофіційно і отримує заробітну плату. Зазначила, що син [PERSON] потребує кальцієвої дієти та періодичного огляду лікарями. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей та її утримання у меншому розмірі, а саме, щоб сукупний розмір аліментів не перевищував 1000 гривень щомісяця. Не заперечував, що не надавав матеріальної допомоги на утримання позивачки та дітей. Пояснив, що інших дітей чи утриманців у нього не має, він є працездатним та працює неофіційно на будівництві з березня цього року по теперішній час, де отримує щомісячно заробітну плату близько 2500 1500 гривень. Разом з цим вказує, що, хоча він і є працездатним, але дохід має нестабільний. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено та не заперечується сторонами, що вони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року. З 25.10.2012 року позивачка та відповідач по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОЛ №065104. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії 1-ОЛ №148810 та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОЛ № 133270. З липня 2013 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають з матірю та перебувають на її утриманні, що не заперечується відповідачем та підтверджується довідкою Павлиської селищної ради Онуфріївського району від 30.07.2013 року № 1945. Відповідачем [PERSON] також не заперечується, що матеріальної допомоги на утримання родини він не надає. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач, в порядку ст.. 188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати малолітніх дітей не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей у достатньому розмірі є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей є законними та обґрунтованими. Крім цього, статтею 84 СК встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Сам відповідач [PERSON] не заперечує, що може надавати таку матеріальну допомогу, але оспорює її розмір, тому суд приходить до висновку, що відповідач здатен надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. При цьому судом береться до уваги, що згідно ст.. 181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст.. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив, що він неофіційно працює на будівництві, де отримує близько 2500 1500 гривен доходу щомісяця. Судом враховується, що дохід відповідача є мінливим та носить нерегулярний характер, тому підлягають задоволенню вимоги позивачки у стягненні аліментів у твердій грошовій сумі. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачка, на думку суду, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Заперечуючи проти розміру аліментів, запропонованого позивачкою, [PERSON] посилався на те, що він працює неофіційно і його дохід щомісяця становить близько 1500- 2500 гривен, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у запропонованому обсязі. Ці доводи відповідача позивачкою не спростовано, сума отримуваного відповідачем доходу нею не оспорюється. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховано: стан здоров'я та матеріальне становище дітей, зокрема те, що згідно консультативного висновку спеціаліста від 21.08.2013 року клінічний діагноз [PERSON] визначено як стан після дисплазіїї тазобедрених суглобів; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а саме, що [PERSON] є працездатним, неофіційно працює та отримує мінливий дохід у 2500-1500 гривен щомісяця; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб на утриманні. Що стосується вимоги позивачки про стягнення на її користь аліментів в збільшеному розмірі 700 гривень щомісяця на утримання сина [PERSON] у звязку з його хворобою, то судом береться до уваги, що наданими позивачкою письмовими доказами, а саме, висновком з ультразвукового обстеження від 16.01.2013 року, висновком ортопеда від 18.01.2013 року, підтверджується, що [PERSON] мав діагноз дисплазія (затримка формування) тазобедрених суглобів. Разом з цим згідно консультативного висновку спеціаліста від 21.08.2013 року клінічний діагноз [PERSON] визначено як стан після дисплазіїї тазобедрених суглобів. Сама [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала, що хвороба не є хронічною, а носить тимчасовий характер, витрати на лікування в основному обмежуються необхідністю дотримання кальцієвої дієти, лікувальної фізкультури та вживання вітамінів, що також підтверджується висновком ортопеда від 18.01.2013 року. Будь-яких доказів на підтвердження того, що лікування дитини потребує постійних збільшених витрат, постійного фінансування чи постійного відвідування лікаря позивачкою не надано. Відповідно до ст..185 СК України батьки зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З цих підстав суд приходить до висновку, що дані витрати, спричинені хворобою [PERSON], відносяться до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, і не носять постійного характеру та розяснює позивачці право звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей позивачки та відповідача, що підлягає стягненню з [PERSON], повинен становити 500 гривен на кожну дитину щомісячно з часу предявлення позову до досягнення дітьми повноліття, що буде необхідним для забезпечення їх потреб. Суд також приходить до висновку, що відповідач здатен сплачувати 250 гривен щомісяця на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] трирічного віку з підстав, встановлених вище.

Outcome: partial