Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-31 00:00:00

25 липня 2013 року ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «[PERSON] Аваль» звернулося до суду із позовом до [PERSON], в якому заявлена вимога про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] 10 листопада 2005 року укладено кредитний договір №014/17-26/783-77 (далі – кредитний договір), за яким останній видано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 13000 грн. із сплатою 17,5% річних строком до 10 листопада 2010 року. Позичальник [PERSON] порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 23 вересня 2013 року становить 3047 грн. 25 коп., де 1265 грн. 09 коп. – сума заборгованості за кредитом, 487 грн. 66 коп. – сума заборгованості по сплаті відсотків, 1294 грн. 50 коп. – сума пені за невчасну сплату кредиту та відсотків. Відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, тому ПАТ «[PERSON] Аваль» вимушено було звернутися до суду із вищевказаним позовом. Ухвалою суду від 01 листопада 2013 року закрито провадження у справі в частині заявлених позивачем вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в розмірі 1265 грн. 09 коп.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повідомив судові про те, що ПАТ «[PERSON] Аваль» підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, надавши відповідні пояснення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала наявності заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, відповідач [PERSON] пояснила, що за рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2011 року та рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2011 року вже було присуджено до стягнення з неї на користь банку грошових коштів за вказаним вище кредитним договором, а також видано виконавчий лист, на підставі якого з неї в примусовому порядку 03 червня 2013 року було стягнуто суму заборгованості за кредитом в розмірі 1265 грн. 09 коп.. Вказане виконавче провадження закінчено у зв’язку із стягненням боргу в повному розмірі. Інших виконавчих проваджень щодо примусового стягнення з неї грошових коштів за кредитним договором відкрито не було. В судових дебатах прохала вирішити справу на розсуд суду. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ухвалою суду від 01 листопада 2013 року відповідачу відмовлено у прийнятті визнання ним позову в повному обсязі і продовжено розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов ПАТ «[PERSON] Аваль» підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] 10 листопада 2005 року укладено кредитний договір, за яким останній видано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 13000 грн. із сплатою 17,5% річних строком до 10 листопада 2010 року. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов’язувалась погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором (а.с.5). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який допустив порушення грошового зобов'язання повинен сплатити також і неустойку, передбачену чинним законодавством або умовами договору. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені стст.599-601,604-609 ЦК України, зокрема ст.599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач свої зобов’язання за кредитним договором виконав. Позичальник [PERSON] свої зобов’язання не виконувала, у зв’язку з чим станом на 27 вересня 2010 року у неї утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 1869 грн. 53 коп.. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 11 липня 2011 року складала 2116 грн. 25 коп., де 1265 грн. 09 коп. – сума заборгованості за кредитом, 301 грн. 53 коп. – сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом, 549 грн. 63 коп. – сума пені за простроченими платежами. Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2011 року позов Банку задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь Банку грошові кошти в сумі 1265 грн. 09 коп.. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.29-31). Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2011 року апеляційну скаргу ПАТ «[PERSON] Аваль» задоволено частково. Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2011 року скасовано в частині відмови в стягненні нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом, пені за простроченими платежами та ухвалено в цій частині нове рішення, а саме стягнуто з [PERSON] на користь Банку суму заборгованості по процентах за користування кредитом – 301 грн. 53 коп., суму пені за простроченими платежами – 549 грн. 63 коп. (а.с.32-35). Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Розівського районного управління юстиції Запорізької області від 03 червня 2013 року виконавче провадження за виконавчим листом №2-90, виданим Розівським районним судом Запорізької області від 04 листопада 2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 1265 грн. 09 коп., закінчено у зв’язку із стягненням боргу в повному розмірі (а.с.57). Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог стст.526,599 ЦК України. Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, винесення вищевказаних судових рішень, виконання яких було здійснено в частині стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 1265 грн. 09 коп., не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України та умовами кредитного договору. Відповідно до розрахунку, проведеного позивачем, станом на 23 вересня 2013 року у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 1782 грн. 16 коп. (без врахуванням вимог, провадження з розгляду яких судом закрито), де 487 грн. 66 коп. – сума заборгованості по сплаті відсотків, 1294 грн. 50 коп. – сума пені за невчасну сплату кредиту та відсотків (а.с.72-73). З даним розрахунком суд в повному обсязі погодитись не може, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2013 року [PERSON] погашена у повному обсязі заборгованість за кредитом в сумі 1265 грн. 09 коп., а тому у ПАТ «[PERSON] Аваль» з цього часу припинилося право нараховувати проценти за користування кредитом та пеню. Відповідно до розрахунку, проведеного позивачем, станом на 03 червня 2013 року у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 2473 грн. 82 коп., де 721 грн. 26 коп. – сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 1752 грн. 56 коп. – сума пені за невчасну сплату кредиту та відсотків (а.с.95-98). Проведений позивачем розрахунок, на переконання суду, є прийнятним. Разом з цим слід врахувати, що згідно судового рішення від 14 грудня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь Банку суму заборгованості по процентах за користування кредитом – 301 грн. 53 коп., суму пені за простроченими платежами – 549 грн. 63 коп., а тому станом на 03 червня 2013 року у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 1622 грн. 66 коп., де 419 грн. 73 коп. – сума заборгованості по процентах за користування кредитом, 1202 грн. 93 коп. – сума пені за простроченими платежами. Суд не погоджується із діями ПАТ «[PERSON] Аваль» щодо розподілення після 03 червня 2013 року стягнутих з [PERSON] грошових коштів в сумі 1265 грн. 09 коп., а саме на погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом – 301 грн. 53 коп., погашення пені за несвоєчасну сплату планового платежу – 467 грн. 06 коп., погашення пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту – 82 грн. 57 коп., повернення сплачених судових витрат – 171 грн., а також повернення боржнику залишку грошових коштів – 242 грн. 93 коп. (а.с.74,75). Позиція суду ґрунтується на тому, що згідно вищевказаних судових рішень грошові кошти в сумі 1265 грн. 09 коп. підлягали стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль», з врахуванням заявлених позовних вимог, саме на погашення заборгованості за кредитом (тіла кредиту). Виконавчий документ про стягнення з [PERSON] у примусовому порядку присудженої судом суми заборгованості по процентах за користування кредитом – 301 грн. 53 коп., суми пені за простроченими платежами – 549 грн. 63 коп. представником ПАТ «[PERSON] Аваль» для виконання пред’явлено не було. Таким чином, суд прийшов до висновку про доведеність тих обставин, на які посилається [PERSON] як на підставу своїх вимог до відповідача, лише в частині стягнення заборгованості станом на 03 червня 2013 року у розмірі 1622 грн. 66 коп., де 419 грн. 73 коп. – сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 1202 грн. 93 коп. – сума пені за невчасну сплату кредиту та відсотків, а тому позов ПАТ «[PERSON] Аваль» підлягає частковому задоволенню. Визнання відповідачем пред’явленого до нього позову в цій частині не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України при вирішенні спору суд розподіляє судові витрати між сторонами. Враховуючи те, що позов ПАТ «[PERSON] Аваль» задоволено частково, суд присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з [PERSON] в сумі 122 грн. 16 коп., виходячи з розрахунку: 1622 грн. 66 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 229 грн. 40 коп. (сума сплаченого судового збору) / 3047 грн. 25 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 122 грн. 16 коп..

Outcome: partial