Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання права власності на земельну ділянку, що розташована на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, садовий масив Глеваха-3, 17 лінія, № 54, цільове призначення ведення садівництва, в порядку спадкування за заповітом після померлої 27.11.2012 року [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач, будучи належно повідомленим, до суду не з'явився. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до положень ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1248, 1251 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за заповітом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та положень ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ст. 318, ч. 1 ст. 320, ст. ст. 386 ЦК України, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених законом та іншими законодавчими актами, він може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] була власником земельної ділянки, що розташована на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, садовий масив Глеваха-3, 17 лінія, № 54, цільове призначення ведення садівництва. 19.02.2008 року спадкодавець склала заповіт, за яким заповіла все належне їй майно позивачці. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування за статтею 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). У відповідності до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, однією із підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У звязку з наведеним та

Outcome: approved