Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

У вересні 2012 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Дзержинського районного суду міста Харкова про визнання припиненим договору поруки № 1888/2009-П1 від 27.11.2009 року в подальшому уточненим та доповненим, у якому вказував на те, що 27 листопада 2009 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УБФ» (далі: ТОВ «УБФ»), як позичальником та Публічним акціонерним товариством «ІНДЕКС-БАНК» правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» (далі: ПАТ «КРЕДІ [PERSON]»), як кредитором укладено Генеральний договір №1888/2009-Г (далі: Генеральний договір №1888/2009-Г), відповідно до якого банк зобовязався здійснювати поточне кредитування позичальника у валюті обумовленій кредитними договорами, у межах лімітів умов кредитування в порядку та на умовах, визначених цим договором та кредитними договорами, а позичальник зобовязався належно виконувати всі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно та у строки виконувати усі інші зобовязання, передбачені цим договором, кредитними договорами та договорами забезпечення. В забезпечення виконання позичальником ТОВ «УБФ» своїх договірних зобовязань за Генеральним договором №1888/2009-Г. 27 листопада 2009 року між ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», як кредитором та [PERSON] як поручителем укладено договір поруки №1888/2009-П1 (далі: договір поруки), відповідно до якого останній взяв на себе зобовязання перед кредитором відповідати у повному обсязі по зобовязаннях позичальника ТОВ «УБФ», які виникають з умов Генерального договору №1888/2009-Г. При цьому відповідно до п.1.3 договору поруки №1888/2009-П1 від 27.11.2009 року сторони погодили, що зобовязання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та вказаних у п.1.1 цього договору не потребують. Крім того, відповідно до п.2.1.3 договору поруки №1888/2009-П1 від 27.11.2009 року, у разі зміни Генерального договору, в результаті чого збільшиться обсяг відповідальності поручителя, кредитор зобовязується отримати відповідну згоду поручителя. Однак, в порушення вищенаведеного п.2.1.3 договору поруки та вимог ч.1 ст.559 ЦК України яка є імперативною нормою, кредитор та боржник самостійно, без відповідної згоди поручителя шляхом змін умов Генерального договору та укладених на його підставі кредитних договорів, збільшили обсяг відповідальності, як боржника так і поручителя. На підтвердження своєї позиції позивач зазначає, що 27 листопада 2009року між ТОВ «УБФ», як позичальником та ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», як позикодавцем було укладено кредитний договір №1888/2009, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 700000,00 грн. строком до 22 листопада 2010 р. під 26 % річних. На відміну від Генерального договору зазначеним кредитним договором у пунктах 5, 6 частини 2 було додатково визначено комісію за перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника в розмірі 0,5% від розміру ліміту кредитування та комісія за управління кредитом в частині змін умов кредитування в сумі 200,00 грн. які не являються, ані складовими частинами ліміту суми кредитування, ані складовими частинами розміру процентів, які були обумовлені у Генеральному договорі та договорі поруки №1888/2009-П1 від 27.11.2009 року. Згідно п.5.ч.2 кредитного договору №1888/2009 від 27.11.2009 року, «комісія за перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника», сплачується у повному обсязі щорічно один раз на рік: не пізніше першого дня перерахування кредитних коштів першого траншу на поточний рахунок позичальника не пізніше першого робочого дня кожного наступного року користування кредитними коштами (якщо ліміт не змінюється) у день підписання додаткової угоди про зміну ліміту кредитування. Згідно п.6.ч.2 кредитного договору №1888/2009 від 27.11.2009 року, «комісія за управління кредитом в частині змін умов кредитування», сплачується в день підписання додаткових угод до Генерального договору, кредитних договорів та договорів забезпечення за ініціативою позичальника (крім випадків дострокового погашення кредиту та внесення змін у договори щодо перегляду ліміту кредитування в періоди з « 21» вересня 2010 року по « 21» жовтня 2010 року та з « 21»вересня 2011 року по « 21» жовтня 2011 року при перегляді ліміту кредитування у терміни). Таким чином, за своїм змістом зазначені комісії окрім того, що вони самі по собі не були передбачені Генеральним договором №1888/2009-Г, являються періодичними, одна з яких, а саме «комісія за перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника» сплачується щорічно один раз на рік, інша «комісія за управління кредитом в частині змін умов кредитування» сплачується за ініціативою позичальника до отримання кредиту чи після цього. Крім цього позивач зазначає, що 27 листопада 2009 року між ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «УБФ» підписано додатковий договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1888/2009 яким, без отримання відповідної згоди поручителя збільшено обсяг його зобовязань, оскільки «комісія за перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника» у кредитному договорі №1888/2009 від 27.11.2009 року передбачала сплату 0,5% від розміру ліміту кредитування щороку, у свою чергу у додатковому договорі №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1888/2009 від 27.11.2009 року дана комісія вже становить 1% від розміру збільшення ліміту кредитування щороку. Те саме стосується і «комісії за управління кредитом в частині змін умов кредитування», розмір якої у кредитному договорі №1888/2009 від 27.11.2009 року становив 200 гривень, у свою чергу у додатковому договорі №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1888/2009 від 27.11.2009 року дана комісія вже становить 500 гривень. Зазначені додаткові витрати є порушенням з боку ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» п.2.1.3 договору поруки оскільки у результаті внесення зазначених додаткових умов договору ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «УБФ» самостійно, без відповідної згоди [PERSON] збільшили обсяг його відповідальності. Додатково позивач зазначає, що 15 грудня 2009року між ТОВ «УБФ», як позичальником та ПАТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», як позикодавцем також укладено кредитний договір №1963/2009, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 700000,00 грн. строком до 10.12.2010р. під 26 % річних. На відміну від Генерального договору зазначеним кредитним договором у пунктах 5, 6 частини 2 додатково визначено комісію за перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в розмірі 0,5% від розміру ліміту кредитування яка повинна сплачуватись щорічно та комісія за управління кредитом в частині змін умов кредитування в сумі 200 грн. яка повинна сплачуватись на розсуд позичальника до або після отримання кредитних коштів. Дані комісії не являються, ані складовими частинами ліміту суми кредитування, ані складовими частинами розміру процентів, які були обумовлені у Генеральному договорі та договорі поруки №1888/2009-П1 від 27.11.2009 року. За своїм змістом зазначені комісії окрім того, що вони самі по собі не були передбачені Генеральним договором №1888/2009-Г, являються періодичними, одна з яких, а саме «комісія за перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника» сплачується щорічно один раз на рік, інша «комісія за управління кредитом в частині змін умов кредитування» сплачується за ініціативою позичальника до отримання кредиту чи після цього. Крім цього позивач зазначає, що 15 грудня 2009 року між ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «УБФ» підписано додатковий договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1963/2009 яким, без отримання відповідної згоди поручителя збільшено обсяг його зобовязань, оскільки «комісія за перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника» у кредитному договорі №1963/2009 від 15.12.2009 року передбачала сплату 0,5% від розміру ліміту кредитування щороку, у свою чергу у додатковому договорі №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1963/2009 від 15.12.2009 року дана комісія вже становить 1% від розміру збільшення ліміту кредитування щороку. Те саме стосується і «комісії за управління кредитом в частині змін умов кредитування», розмір якої у кредитному договорі №1963/2009 від 15.12.2009 року становив 200 гривень, у свою чергу у додатковому договорі №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1963/2009 від 15.12.2009 року дана комісія вже становить 500 гривень. Зазначені додаткові витрати є порушенням з боку ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» п.2.1.3 договору поруки оскільки у результаті внесення зазначених додаткових умов договору ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «УБФ» самостійно, без відповідної згоди [PERSON] збільшили обсяг його відповідальності. У якості ще однієї підстави позову позивач зазначає, що 26 січня 2011року між ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «УБФ» підписано договір №8 про внесення змін та доповнень до Генерального договору №1888/2009-Г від 27.11.2009 року, яким до пункту 1.1 визначення термінів Генерального договору терміном «період нарахування процентів» внесено зміни і викладено його в наступній редакції: «період нарахування процентів», означає період, що починається в день видачі кредиту (включаючи цей день) та/або в наступний день після дня закінчення попереднього періоду нарахування процентів (з його урахуванням) та закінчується в останній календарний день (включно) поточного місяця або в день, що передує даті фактичного повернення кредиту, або в іншу дату, якщо це передбачено умовами цього договору». Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Враховуючи зазначені зміни до Генерального договору №1888/2009-Г ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «УБФ» самостійно, без відповідної згоди [PERSON] змінили умови Генерального договору №1888/2009-Г, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності [PERSON] на один день сплати процентів (відсотків), що є порушенням ч.1 ст.559 ЦК України. Позивач вважає, що його порука припинилась у звязку з тим, що на виконання приписів ч.4 ст.559 ЦК України кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимогу до поручителя, обґрунтовуючи це твердження наступним: відповідно до приписів п.13.5 Генерального договору №1888/2009-Г від 27.11.2009 року, всі повідомлення, що направляються сторонами одна одній згідно з цим договором та/або кредитними договорами або в ході їх виконання, або в процесі стягнення заборгованості, включаючи в судовому порядку, повинні бути здійсненні в письмовій формі і будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони відправлені рекомендованим листом з оголошеною цінністю з описом вкладення або доставлені особисто за вказаними адресами сторін. Повідомлення вважається направленим, при наявності квитанції із поштовим штемпелем відділення поштового звязку. Вимоги кредитора у шестимісячний строк не отримував. Розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є доказом надання (оплати) послуг поштового зв'язку, вміст поштового відправлення містить бланк опису вкладення, який згідно з пунктом 61 "Правил надання послуг поштового зв'язку" заповнюється відправником у двох примірниках у якому зазначається вміст відправлення. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та письмових поясненнях до неї. Представник відповідача ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» позов не визнала, посилаючись на те, що умовами Генерального договору №1888/2009-Г за неналежне виконання якого поручився [PERSON] передбачено збільшення зобовязань в межах визначених у ньому лімітів, а також вказувала на належне виконання з боку ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» вимог законодавства щодо направлення вимоги поручителю та збільшення обсягу його відповідальності але у межах лімітів встановлених у Генеральному договорі №1888/2009-Г. Згодом доповнивши свої заперечення зазначивши, що комісії банку є разовими і сплачуються вони до отримання кредитних коштів. Відповідач ТОВ «УБФ» в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце слухання справи. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство у відповідності до ст.ст. 10, 11 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підстави припинення зобовязання визначені законодавцем у статті 598 ЦК України. Припинення зобовязання це остання стадія його існування, з закінченням якої первинний юридичний зв'язок між сторонами, обумовлений у конкретному зобовязанні втрачається. Правовідносини, що стосуються поручительства, регулюються параграфом 3 глави 49 ЦК України. Згідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя. Тобто, закон повязує припинення договору поруки із зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобовязання забезпеченого порукою. При цьому до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які реально призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення та інші. 27 листопада 2009 року між ТОВ «УБФ», в якості позичальника та ПАТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», в якості позикодавця укладено Генеральний договір №1888/2009-Г, відповідно до умов якого банк зобовязався здійснювати поточне кредитування позичальника у валюті, обумовленій кредитними договорами. Вищевказаним договором сторони погодили наступні умови кредитування: ліміт суми кредитування еквівалент 2800000,00 грн.; ліміт строку кредитування 36 календарних місяців; максимальний розмір процентів 30% річних. В забезпечення виконання вищевказаного договору, 27 листопада 2009 року між ПАТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», як кредитором та [PERSON], як поручителем укладено договір поруки №1888/2009-П1, відповідно до якого останній взяв на себе зобовязання перед кредитором відповідати у повному обсязі по зобовязаннях позичальника ТОВ «УБФ». Боржник свої обовязки щодо повернення кредиту не виконав, 22.05.2012 року рішенням Господарського суду Харківської області по справ №5023/1726/12 за позовом ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» в особі відділення «Харківська міжрегіональна дирекція» ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» до ТОВ «УБФ» стягнуто з ТОВ «УБФ» на користь ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» заборгованість за кредитом у сумі 2862003,79 грн., відсотки за користування кредитом за березень 2012 року у сумі 106613,78 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 61013,35грн.. 27 листопада 2009 року між ТОВ «УБФ», як позичальником та ПАТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», як позикодавцем укладено кредитний договір №1888/2009. 15.12.2009 року, між ТОВ «УБФ», як позичальником та ПАТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», як позикодавцем також укладено кредитний договір №1963/2009. Укладаючи зазначені кредитні договори також додатково визначено комісію за перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника в розмірі 0,5% від розміру ліміту кредитування, яка повинна сплачуватись щорічно та комісію за управління кредитом в частині змін умов кредитування в сумі 200 грн. яка повинна сплачуватись на розсуд позичальника до або після отримання кредитних коштів. Дані комісії не являються, ані складовими частинами ліміту суми кредитування, ані складовими частинами розміру процентів, які були обумовлені у Генеральному договорі та договорі поруки №1888/2009-П1 від 27.11.2009 року. 27 листопада 2009 року та 15 грудня 2009 року між ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «УБФ» підписано додатковий договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1888/2009 та додатковий договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1963/2009 відповідно. Даними додатковими договорами, без отримання відповідної згоди [PERSON], збільшено обсяг його зобовязань (відповідальності). Оскільки «комісія за перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника» у кредитному договорі №1888/2009 від 27.11.2009 року та кредитному договорі №1963/2009 від 15.12.2009 року відповідно передбачала сплату 0,5% від розміру ліміту кредитування щороку, у свою чергу у додатковому договорі №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1888/2009 від 27.11.2009 року та додатковому договорі №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1963/2009 від 15.12.2009 року дана комісія вже становить 1% від розміру збільшення ліміту кредитування щороку. У свою чергу «комісія за управління кредитом в частині змін умов кредитування», кредитному договорі №1888/2009 від 27.11.2009 року та кредитному договорі №1963/2009 від 15.12.2009 року становила 200 гривень, у свою чергу у додатковому договорі №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1888/2009 від 27.11.2009 року та додатковому договорі №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1963/2009 від 15.12.2009 року які укладено між відповідачами дана комісія вже становить 500 гривень. Зазначені додаткові витрати є порушенням з боку ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» п.2.1.3 договору поруки, оскільки у результаті внесення зазначених додаткових умов до договорів ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «УБФ» самостійно, без відповідної згоди [PERSON] збільшили обсяг його відповідальності. Матеріали справи не містять доказів отримання ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» згоди [PERSON] на збільшення його відповідальності у звязку з наявністю у кредитному договорі №1888/2009 від 27.11.2009 року та кредитному договорі №1963/2009 від 15.12.2009 року комісії за перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника та комісії за управління кредитом в частині змін умов кредитування з особливим порядком їх сплати, а також на збільшення розміру даних комісій з 0,5% до 1% та з 200 грн. до 500грн. відповідно. 26 січня 2011року між ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «УБФ» укладено договір №8 про внесення змін та доповнень до Генерального договору №1888/2009-Г від 27.11.2009 року, з умов цього договору вбачається, що ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «УБФ» самостійно, без відповідної згоди [PERSON] змінили умови Генерального договору №1888/2009-Г, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності як ТОВ «УБФ» так і [PERSON] на один день сплати процентів (відсотків), що є порушенням ч.1 ст.559 ЦК України. Оскільки відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Суду також не надано доказів отримання ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» згоди [PERSON] на збільшення його відповідальності у звязку із укладанням 26 січня 2011 року договору №8 про внесення змін та доповнень до Генерального договору №1888/2009-Г, яким збільшується період нарахування процентів на один день сплати відсотків за кожним договором який укладено на підставі Генерального договору №1888/2009-Г. Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача на те, що положення облікової політики ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» відповідають нормативам Національного банку України, якими регулюються порядок нарахування відсотків за наданими кредитами на дату отримання кредиту, оскільки це суперечить приписам цивільного кодексу України та договірним зобовязанням сторін за договором поруки 1888/2009-П1 від 27.11.2009 року, відповідно до якого у разі зміни Генерального договору, в результаті чого збільшиться обсяг відповідальності поручителя, кредитор зобовязується отримати відповідну згоду поручителя чого зроблено не було. Також суд не бере до уваги, посилання відповідача що ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» про направлення поштового листа на адресу поручителя - [ADDRESS], оскільки дана адреса є адресою боржника - ТОВ «УБФ»; адресою поручителя, як вбачається з матеріалів справи є [ADDRESS]. Крім цього суд зазначає, що відповідно до вимог Генерального договору №1888/2009-Г для належного виконання свого обовязку з належного повідомлення поручителя про зміни у договорі та інші несприятливі наслідки для позивача, ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» був зобовязаний направити вимогу до поручителя в процесі стягнення заборгованості, включаючи в судовому порядку, в письмовій формі, рекомендованим листом з оголошеною цінністю з описом вкладення з якого може бути встановлено, що саме було направлено поручителю. Відповідачем не надано доказів належного повідомлення поручителя впродовж шести місяців з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі, а саме з 23.03.2012 року до 23.09.2012 року. Вимоги п.2.4 договору поруки №1888/2009-П2 від 27.11.2009 року, за яким відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боржником боргових зобовязань в повному обсязі не може вважатись встановленим строком виконання зобовязань. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Умови кредитного договору були змінені та обовязок ТОВ «УБФ» щодо повернення всієї суми заборгованості за кредитними договорами достроково настав 23.03.2012 року. Отже в порядку застосування ч.4 ст.559 ЦК України та п.13.5 Генерального договору №1888/2009-Г для належного виконання ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» свого обовязку з належного повідомлення про зміни у договорі та інші несприятливі наслідки для позивача, ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» зобовязаний направити вимогу до поручителя в письмовій формі, рекомендованим листом з оголошеною цінністю з описом вкладення до 23.09.2012 року. З обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, а також доказів належного повідомлення поручителя та направлення йому вимоги як поручителю, то відповідно до положень частин першої і четвертої статті 559 ЦК порука [PERSON] припинена за різними підставами декілька разів 27.11.2009 року, 15.12.2009 року, 26.01.2011 року в результаті зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Також порука [PERSON] припинилась 23.09.2012 року коли кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимогу до поручителя. На підставі викладеного,

Outcome: approved