Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 110 982,70 грн., завдану ним під час неналежного виконання трудових обов'язків, свої вимоги мотивуючи тим, що з 10.01.2012 року відповідач згідно наказу Публічного акціонерного товариства «Волноваський комбінат хлібопродуктів» № 9 від 10.01.2012 року працював на посаді завідувача складом сировини. 13.04.2012 pоку на підставі наказу № 121 від 13.04.2012 року «Про проведення інвентаризації», за участю відповідача проведено інвентаризацію підзвітних йому товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої виявлено нестачу 71 371,51 кг., пшениці, про що комісією складено [PERSON] інвентаризації № б/н від 13.04.2012 року. В зв'язку із тим, що відповідачем в добровільному порядку не було виплачено позивачу матеріальну шкоду, останній вимушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, сплачені ним при подачі позову до суду в розмірі 1109,83 гривен. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача – [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, свою позицію обґрунтували тим, що відповідач наймався на роботу до позивача на посаду майстра комбікормового цеху, з посадовими обов'язками його не ознайомили, матеріально-відповідальною особою відповідач себе не визнавав, в підзвіт матеріальні цінності не отримував, працюючи у позивача здійснював лише систематизацію та відображення в звітах про рух продуктів в складах ПАТ «Волноваський КХП» даних первинних документів, які надавались йому під час надходження сировини на склад та відпуску її у виробництво. Окрім цього, зазначає, що згідно встановленого режиму, робочим часом є час з 8:00 до 12:00 та з 13:00 до 17:00, а тому доступ до сировини поза цього часу мали інші особи, від дій яких і могла виникнути нестача. Просили суд відмовити у задоволенні пред'явлених вимог, виходячи з їх безпідставності та необґрунтованості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Господарська діяльність позивача здійснюється на підставі Статуту публічного акціонерного товариства «Волноваський комбінат хлібопродуктів», виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців від 26.02.1996 року та довідки АБ № 457791 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ксерокопії яких є наявними у справі. Допитаний в судовому засіданні свідок – [PERSON] суду свідчила, що вона працює бухгалтером на підприємстві позивача, а відповідач працював завідуючим складом, був матеріально-відповідальною особою. Пояснила, що коли призначили відповідача завідуючим складом, було складено акт наявності зерна в складі, який був підписаний відповідачем. Також пояснила, що була членом ревізійної комісії, при перевірці у складі відповідача. Перевірку зерна робила за допомогою лазерної рулетки, а потім згідно силосів вираховували об’єм. Виміри за допомогою лазерної рулетки робив відповідач по справі. Акт ревізії відповідач підписав без зауважень. Також пояснила, що відповідач складав звіти про рух зерна в складі і підписував їх як матеріально-відповідальна особа. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали аналогічні свідчення. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював у позивача майстром готової продукції. Також пояснив, що підприємство працює цілодобово, тому відпуск зерна зі складів здійснюється також цілодобово до цеху виготовлення продукції. Забір зерна з 17.00 годин до 8.00 годин ранку робить майстер, зерно подається по транспортерній ленті. Також пояснив, що зерно що находить, перевішує вісовщик і ставить свій підпис на накладній, зерно поступає до резервуару де зберігається, а з резервуару його можливо дістати тільки по транспортерній ленті, що надходить до цеху виготовлення продукції. Також пояснив, що територія охороняється, тому вивезти зерно за межі не можливо. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу Публічного акціонерного товариства «Волноваський комбінат хлібопродуктів» № 9 від 10.01.2012 року відповідач працював у позивача на посаді завідувача складом сировини. З вказаним наказом відповідач ознайомлений під особистий підпис, проти чого сторони не заперечували в судовому засіданні. На підставі п. 1 ст. 134 та ст. 135-1 Кодексу законів про працю України, між позивачем та відповідачем 10.01.2012 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, що сторони підтвердили в судовому засіданні. 10.01.2012 року за участю відповідача проведено контрольну перевірку інвентаризації цінностей, за результатами якої складено [PERSON] б/н від 10.01.2012 року із відображенням кількості фактично виявленої пшениці в складах позивача у розмірі 1 379 029,00 кг. Відповідач з результатами інвентаризації погодився, [PERSON] б/н від 10.01.2012 року підписав без зауважень. Згідно частини третьої статті 61 ЦПК, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 26 лютого 2013 року по справі №2/0506/6229/2012, номер провадження 22-ц/775/476/13(м), задоволено вимоги [PERSON] та поновлено його на посаді завідувача складом Публічного акціонерного товариства «Волноваський комбінат хлібопродуктів». Згідно Розділу 1 «Професії керівників, професіоналів, фахівців, та технічних службовців» Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 29.12.2004 № 336, посаду завідувача складу віднесено до професійної групи «Керівники». В завданнях і обов'язках працівника на посаді завідувач складу визначено: керівництво роботою складу з приймання, зберігання та відпускання товарно-матеріальних цінностей; забезпечення зберігання складованих товарно-матеріальних цінностей, додержання режимів зберігання, правил оформлення та здавання прибутково-видаткових документів; участь у проведенні інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей; контроль за веденням обліку складських операцій, встановленої звітності. Працівник, який займає посаду завідувача складу повинен знати стандарти і технічні умови на зберігання товарно-матеріальних цінностей; правила та порядок зберігання і складування товарно-матеріальних цінностей; положення та інструкції про їх облік. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника. Крім того, згідно ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; інколи завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. У відповідності до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України Пленум Верховного Суду України у Постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-1, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника (п.1). Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди (п.8). Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР № 447/24 від 28 грудня 1977 року «Про затвердження переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» посада відповідача - завідувач складу входить у вказаний перелік Згідно ст. 138 КЗпП обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності Так, в обгрунтування своєї позиції позивачем надано в розпорядження суду копію договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного 10.01.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Волноваський комбінат хлібопродуктів» та [PERSON], у присутності якого того ж дня була проведена контрольна перевірка інвентаризації цінностей та зафіксовано кількість ввірених відповідачу матеріальних цінностей, що знаходяться на складі сировини. З тексту даного договору вбачається, що вказаний договір з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належать позивачу, укладений про те, що працівник, що займає посаду завідувач складу сировини бере на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених йому роботодавцем матеріальних цінностей. Факт визнання відповідачем себе матеріально-відповідальною особою та усвідомлення своїх завдань та обов'язків на посаді завідувача складу сировини підтверджується наявним в матеріалах справи поясненням від 29.03.2012 року. Поряд з цим, позивачем надано в розпорядження суду копії товарно-транспортних накладних, згідно яких за період з 10.01.2012 року по 13.04.2012 року з пункту навантаження Хлібодарівський елеватор ПАО «Компанія «[PERSON]» за разовими довіреностями серія ВК № 26 від 10.02.2012 року, серія ВК № 58 від 21.02.2012 року, серія ВК № 76 від 05.03.2012 року, серія ВК № 84 від 12.03.2012 року, відповідачем під звіт одержана пшениця у кількості 1 354 760 кг. На підставі наказу № 121 від 13.04.2012 року, за участю відповідача проведено інвентаризацію підзвітних йому товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої виявлено нестачу 71 371,51 кг пшениці, про що комісією складено [PERSON] інвентаризації № б/н від 13.04.2012 p., з яким відповідач погодився та підписав без зауважень, причини нестачі ввірених йому товарно-матеріальних цінностей не пояснив. Згідно звіту №01/04т про експертну оцінку пшениці фуражної - власник ПАТ «Волноваський комбінат хлібопродуктів» від 26.04.2012 pоку, розмір збитків від нестачі 71371,51 кг пшениці фуражної 5 кл. по ПАТ «Волноваський комбінат хлібопродуктів» складає 110 982 (сто десять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві) гривні 70 копійок Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Оглянувши надані відповідачем докази на підтвердження своєї позиції, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність, суд дійшов до висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що грунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1109,83 гривень.

Outcome: approved