Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-13 00:00:00

В листопаді 2011 року позивач [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського» про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та просив суд на підставі ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, визнати незаконним наказ від 11 листопада 2011 року № 1056 про звільнення [PERSON] з роботи, поновити його на посаді та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 11 листопада 2011 року по момент фактичного поновлення на роботі. Крім того, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь 10 000 гривень спричиненої йому моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач повідомив, що він, [PERSON], працював на посаді сортувальника - здавальника металу 3 розряду цеху відвантаження безперервно литої заготовки. Коли він прибув на роботу вранці 15 жовтня 2011 року, на прохідній його відсторонили від роботи у зв'язку зі станом сп'яніння. Не погодившись з таким висновком медпрацівника, він вирішив пройти обстеження в 1-й міській лікарні. Оскільки ж за обстеження необхідно було платити гроші, він поїхав додому, але дома була відсутня дружина і гроші. Минуло більше 3 годин, він розхвилювався, у зв'язку з чим у нього загострилась хвороба і він звернувся до лікарні за місцем проживання, де йому було видано відповідно довідку про захворювання та звільнено від роботи на 15 жовтня 2011 року. 09 листопада 2011 року на засіданні профспілкового комітету, де розглядалось питання про його звільнення, спочатку він заперечував свою провину, але потім йому сказали, що якщо він признає свою вину то йому винесуть догану та залишать на роботі. Розуміючи, що йому необхідно утримувати дітей, він визнав свою провину. Але його було звільнено з роботи за наказом № 1056 від 11 листопада 2011 року за прогул, вважає звільнення його незаконним. Представник позивача [PERSON] та сам позивач в судових засіданнях заявлені вимоги підтримували в повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського» в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що згідно правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «ДМКД», працівників, що з'явились на роботі у стані сп'яніння, адміністрація не має права допускати до роботи. [PERSON] був затриманий на прохідній 15 жовтня 2011 року о 07.30 годині з ознаками вживання алкоголю напередодні, був відсторонений від роботи і йому було запропоновано безоплатно пройти медогляд у 1 міській лікарні, але він відмовився, написав пояснення, що напередодні зміни він вживав алкоголь. 15 жовтня 2011 року він звернувся у лікарню і йому була видана довідка про захворювання та звільнено від роботи на 15 жовтня 2011 року. На запит адміністрації до начальника Управління охорони здоров'я міської ради отримала відповідь, де вказано, що довідка № 186 від 15 жовтня 2011 року видана [PERSON] визнана недійсною. Саме порушення трудової дисципліни, прогул без поважних причин стало підставою для звільнення позивача, просить в позові відмовити. Суд, вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] працював у ПАТ «ДМКД» з 1993 року по листопад 2011 року. Наказом № 1056 від 11 листопада 2011 року був звільнений з посади сортувальника - здавальника металу 3 розряду цеху відвантаження безперервнолитої заготовки за прогул без поважних причин. Як встановлено судом в ході розгляду справи, рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 10.04.2012 року (а.с.62), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2012 року (а.с.135-137), позивачу [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського» про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 27.03.2013 року (а.с.174-175), рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2012 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2012 р. скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Своє звільнення позивач вважає незаконним, посилаючись на те, що, він дійсно був відсутній на робочому місці 15.10.2011 року, але з поважних причин, а саме тому, що, спочатку на прохідній його відсторонили від роботи у зв'язку зі станом сп'яніння. Не погодившись з таким висновком медпрацівника він вирішив пройти обстеження в 1 міській лікарні. Оскільки ж за обстеження необхідно було платити гроші, він поїхав додому за грошима, але дома не було ні дружини, ні грошей. Минуло більше 3 годин, він розхвилювався, у зв'язку з чим у нього загострилась хвороба і він звернувся до лікарні за місцем проживання, де йому була видана довідка про захворювання та звільнено від роботи на 15 жовтня 2011 року. Лікар 2-ї міської лікарні м. Дніпродзержинська не змогла видати йому листок непрацездатності, оскільки для цього він повинен був лягти в лікарню та лікуватися на стаціонарі. 16 жовтня 2011 року він прибув на роботу, довідку про захворювання передав до табельного цеху та продовжив працювати. На запит адміністрації до начальника Управління охорони здоров'я міської ради отримали відповідь, що довідка № 186 від 15.10.2011 року, видана [PERSON], визнана недійсною. [PERSON] вважає, що вказана довідка визнана недійсною безпідставно, а тому його незаконно звільнили з роботи за прогул без поважних причин. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з протоколом затримання від 15 жовтня 2011 року о 07 годині 35 хвилин позивача затримано охороною комбінату з ознаками сп'яніння (а.с. 37). Відповідно до акту від 15 жовтня 2011 року [PERSON] з власної ініціативи відмовився від медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп'яніння та погодився з показами приладу "Алкотестер" у I медпункті комбінату (а.с. 38а). Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПАТ "ДМКД" визначено, що працівника, який з'явився на роботі у нетверезому стані, адміністрація не має права допускати до роботи в цей робочий день (зміну). Працівники, виявлені в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння негайно відсторонюються від роботи, про що складається відповідний акт, направляються на медичний огляд і проводиться службове розслідування відповідно до діючої на комбінаті Інструкції про порядок відсторонення від роботи працівників, що знаходяться в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння (а.с. 32). Згідно п. 2.2 вказаної інструкції у випадку відмови працівника, у якого наявні ознаки сп'яніння, пройти в установленому порядку огляд, працівниками охорони комбінату в присутності двох свідків, які не є працівниками охорони, складається протокол затримання встановленої форми, із зазначенням всіх ознак сп'яніння, що є підставою для відсторонення працівника від роботи, виведення його за територію комбінату та затримання на КПП на час розгляду без пропуску на територію комбінату. Відмова від огляду вказується в протоколі затримання (а.с. 33-35). Обставини відсторонення позивача від роботи пояснювали свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Таким чином, судом встановлено факт відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Але визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на думку суду, необхідно виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази з числа передбачених ст. 57 ЦПК України. Суд вважає, що важливим фактом є те, що 15 жовтня 2011 р. [PERSON] звернувся в лікарню за місцем проживання, де йому було надано довідку про захворювання та звільнено від роботи на 15 жовтня 2011 року. Набагато пізніше ця довідка була визнана недійсною. Але ж за станом на 15 жовтня 2011 року [PERSON] навіть подумати не міг, що довідка буде визнана недійсною. Тобто [PERSON] 15 жовтня 2011 року діяв згідно змісту довідки, в якій було вказано що він звільняється від роботи саме на вказаний день. Таким чином, враховуючи обставини затримання позивача та відсторонення його від роботи, його наступну відсутність на роботі 15 жовтня 2011 року, оцінюючи всі наявні по справі докази, суд вважає, що 15 жовтня 2011 року [PERSON] був відсутнім на роботі з поважних причин. Тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання наказу про його звільнення незаконним і в частині поновлення його на роботі підлягають задоволенню. При цьому поновлювати на роботі позивача суд вважає необхідним саме з 11 листопада 2011 року, а приступити до роботи він повинен з 15 жовтня 2013 року Частиною 2 ст. 235 КЗпП України, передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Після звільнення і до фактичного поновлення на роботі відповідач заробітної плати не отримував, тому, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2011 року по 14 жовтня 2013 року 57 361 (п'ятдесят сім тисяч триста шістдесят одна) гривня заробітної плати за час вимушеного прогулу. При цьому суд виходить з розрахункової таблиці від 12 серпня 2013 року, яку надав суду позивач і з розрахунками якої повністю погодилась представник відповідача. На день ухвалення рішення суду позивач і його представник в цій частині позовні вимоги не збільшували. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне задовольнити частково, -- в сумі 3 000 гривень матеріального відшкодування заподіяної моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 603 гривні 61 копійка на користь держави, тобто 1% від 60 361 гривні (суми 57361 гривні та 3000 моральної шкоди). Виходячи з викладеного,

Outcome: approved