Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що між сторонами по справі 21.09.2011 року було укладено договір позики, згідно з яким позивач надав у борг відповідачу гроші сумі 9000,00 грн., [PERSON] у свою чергу зобов'язався повернути кошти у строк до 01.10.2013 року. На підтвердження чого [PERSON] 21.09.2011 року власноруч була написана розписка. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, суму боргу на час звернення до суду із позовною заявою не повернув. З урахуванням наведеного та з посиланням на статті 525, 625, 628, 629, 1046, 1048 ЦК України позивач просив суд: стягнути з [PERSON] на його користь суму позики 9000,00 грн.; покласти на відповідача всі судові витрати. Позивач у судове засідання з'явився. Позовні вимоги підтримав. Просив задовольнити з наведених підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений відповідно до вимог діючого законодавства, причин своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи у його відсутність не надавав. З урахуванням згоди представника позивача, якому роз'яснені і зрозумілі підстави та наслідки заочного розгляду справи, суд, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази і матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. А відповідно до частини 3 вищенаведеної статті Закону, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Предметом договору позики є грошові кошти в національній або іноземній валюті або інші речі, визначені родовими ознаками. Згідно з положеннями статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 21.09.2011 [PERSON] взяв позику в розмірі 9000 грн., яку у свою чергу зобов'язався повернути до 01.10.2011 року у повному обсязі. Проте, надана позивачем розписка не містить даних про особу, у якої відповідач позичив вказану суму. Факт укладення 21.09.2011 року письмового договору позики і отримання відповідачем згідно з його умовами суми у розмірі 9000 грн. від позивача [PERSON], матеріалами цивільної справи не підтверджується, оригінал розписки позичальника, який наданий позивачем до суду не посвідчує передання саме [PERSON] позичальникові відповідачу [PERSON] визначеної грошової суми. З урахуванням положень частини 2 статті 1047 ЦК України, суд не може прийняти як доказ існування між сторонами боргових зобов'язань розписку позичальника - відповідача [PERSON] Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність у позивача права вимоги повернення боргу за даною розпискою, а тому у позові має бути відмовлено. На підставі статей 526, 610, 611, 625, 1046-1048 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed