Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

У серпні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON]. [PERSON] про вселення її до квартири [ADDRESS]. Позов [PERSON] мотивує тим, що вона є власником 1/4 частини квартири, а її колишній чоловік [PERSON] та його мати [PERSON] перешкоджають у здійсненні нею права власності. У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про скасування реєстрації на проживання. Позов [PERSON] мотивував тим, що [PERSON] не проживала у спірній квартирі, комунальні послуги не сплачувала. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила надала до суду заперечення в яких просила відмовити в задоволенні позову [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, пояснив що він не заперечує проти того, щоб його діти від спільного шлюбу проживали в спірній квартирі, він перешкоджає позивачу володіти та користуватися належним йому майном оскільки вважає, що вона не має права користуватися спірною квартирою. Происв задовльнити зустрічний позов та зняти [PERSON] Віктоірвну з реєстрації. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS], відповідач [PERSON] є власником 1/4 частини спірної квартири. Крім того співласниками спірної кваритири є також діти позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON], яким згідно свідоцтва про право власності № 43029 від 18 грудня 2009 року належить по 1/4 частині спірної квартири. Відповідач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], та не зареєстрована за вказаною адресою. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до положення ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частина 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки відповідач [PERSON] не є власником спірної квартири, позовні вимоги позивача [PERSON] до неї є необґрунтованими. Позовні вимоги до відповідача [PERSON] про вселення підлягають задоволенню. Право позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом її вселення до вартири № 143 в будинку № 175 по вулиці Петра Запорожця в м. Біла Церква. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зняття останньої реєстрації не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Почивач в позовній заяві посилається на ст. ст. 116, 157 ЖК України. Так, відповідно до вимог ст. 116 ЖК України виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення можливе, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Честиною 2 даної Статті передбачено, осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Частиною 3 даної Статті передбачено, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України виселення членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. [PERSON] в судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження його вимог з посиланням на вимоги вказаних статтей. Порядок реєстрації, зняття з реєстрації громадян, а також іноземців чи осіб без громадянства, які на законних підставах, перебувають в України визначено Законом України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003р. Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Обставини, зазначені у позові не є такими, які відповідно до вимог зазначеного Закону що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на зазначене, обов'язковою умовою для зняття з реєстрації відповідачів з місця реєстрації є визнання їх такими, що втратили права користування житлом в будинку позивачки. Така вимога позивачкою до відповідачів не пред'являлася і це питання не вирішувалося. До того ж зі змісту Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", таке питання як зняття з реєстрації до компетенції суду не відноситься, а здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (ст. ст. 7, 11 Закону) на підставі відповідних документів. За таких обставин у суду немає підстав для задоволення позовних вимог,оскільки зняття з реєстрації не є компетенцією суду. Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст.ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа, має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. .На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача в розмірі 115,00 грн. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved