Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

17.10.2011р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації м. Донецька", приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договорів купівлі - продажу недійсними, скасування державної реєстрації, витребування квартири з чужого незаконного володіння. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.07.1995року на сім'ю з чотирьох чоловік була надана трьох кімнатна квартира [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що з 06.04.1996 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем [PERSON] були припинені і вони постійно перебували у конфліктних відносинах рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 30.07.1996р. був змінений договір найму житлового приміщення та розділені особисті рахунки. Позивачу була виділена в користування житлова кімната площею 9,9кв.м. [PERSON], [PERSON] і [PERSON] дві інших кімнати площею 17.1кв.м. та 14.4кв.м. З 2003року [PERSON] був змушений доглядати за своєю старенькою матір'ю і тимчасово проживати з нею за адресою: [ADDRESS], в його кімнаті площею 9,9кв.м. за домовленістю про сплату комунальних послуг проживала його дочка відповідач [PERSON] 12.04.2006р. за рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Донецьку ради були об'єднані лицеві рахунки спірної квартири та заочним рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 29.05.2009р. позивач [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. 30.07.2009року відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] приватизували квартиру в рівних частинах та отримали в Управлінні комунальних ресурсів свідоцтво про право на власність на спірну квартиру. З метою поновлення порушених прав позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Донецька і ухвалою суду від 04.08.2009р. було скасовано заочне рішення суду від 29.05.2009р. За рішенням суду від 15.02.2010року було відмовлено [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в задоволенні позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. За постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 06.05.2011року було скасовано рішення Виконкому Ленінської районної у м. Донецьку ради від 12.04.2006р. за №161/3 про об'єднання особових рахунків та визнання [PERSON] основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. За постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 13.07.2011року визнано недійсним розпорядження Донецької міської раді №2022 від 30.07.2009року про приватизацію квартири та свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], за яким було засвідчено право власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 17.12.2010року відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] продали спірну квартиру [PERSON], яка в свою чергу 06.09.2011року продала спірну квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] Вважає, що договори повинні бути визнані недійсними, оскільки сторони при їх укладанні не виконали вимоги Цивільного кодексу України. Просить суд визнати договори недійсними та скасувати держану реєстрацію права власності на спірну квартиру та витребувати квартиру із чужого незаконного володіння [PERSON]. У продовж слухання справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та Ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 10.12.2013р. судом залишено без розгляду позовні вимоги позивача [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за заявою позивача. Крім того, ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 10.12.2013р. позовні вимоги позивача [PERSON] про зобов'язання відповідачів усунути йому перешкоди в користуванні житловою кімнатою 9,9 кв.м. та приміщеннями загального користування в спірній квартирі, зобов,язання співвідповідачів прийняти рішення про відновлення попереднього становища, яке існувало в користуванні квартирою до укладання спірних договорів купівлі-продажу квартири шляхом зміни договору найму на укладення його з позивачем зазначивши його користувачем житловою кімнатою площею 9,9 кв.м. відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 30.07.1996р. (№2-697/1996) щодо зміни найму житлового приміщення та розділу особових рахунків було виділено в окреме провадження на підставі ст. 126 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення щодо обсягу заявлених ним позовних вимог з врахуванням його останньої редакції позовної заяви від 20.09.2013р. та просив суд розглянути наступні позовні вимоги до заявлених ним відповідачів: про визнання договору купівлі-продажу квартири укладеного 17.12.2010р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] недійсним, таким, що укладено з порушенням закону, визнання договору купівлі - продажу квартири укладеного 06.09.2011р. [PERSON] та [PERSON] недійсним, витребування квартири із чужого незаконного володіння [PERSON], визнавши його недобросовісним набувачем та особою, що неправомірно володіє спірною квартирою з моменту її придбання. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні позовній заяві, а також пояснив, що відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] досягли між собою домовленості щодо протиправного позбавлення його права на житло, позбавили його права користуватись на законних підставах спірною квартирою. Так позивач зазначив, що [PERSON] є його колишньою дружиною, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є його дітьми та їм було відомо, що він з об,активних обставин тимчасово не не мешкав у спірній квартирі, а також його місцезнаходження, однак вони не повідомили його про те, що вони зняли його з реєстрації на підставі рішення суду та незаконно приватизували квартиру. Після того як він дізнався про вчинені ними незаконні дії він оскаржив їх до суду та його позови були задоволені й права поновлені. Втім відповідачі [PERSON] продовжили свої незаконні дії та вступили у домовленість із їх сусідкою і подружкою [PERSON] - [PERSON] та чоловіком його дочки [PERSON] щодо незаконного відчуження спірної квартири яка їм не належала з метою позбавлення його законного права на користування даним житловим приміщенням. За таких підстав, просив його вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив визнати укладені угоди недійсними, оскільки вони укладені з порушенням вимог закону та витребувати у [PERSON] спірну квартиру, оскільки останній володіє нею незаконно. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], та [PERSON] за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що [PERSON], [PERSON], та [PERSON] 17.12.2010року на підставі договору купівлі-продажу засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло №2022 від 30.07.2009р., на час укладання договору купівлі-продажу [PERSON] не був власником спірної квартири а тому не може ставити питання про визнання угоди недійсною, вважає, що договір був укладений на законних підставах, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначила, що спірна квартира ніколи не належала позивачу та він не має на неї жодних прав, оскільки вона була видана саме на неї. Крім того колишній чоловік понад 10 років не проживав у вказаному житлі, однак відмовлявся знятись з реєстрації, тому вони вимушені були через суд визнати його таким, що втратив права на користування неї. Після чого вона приватизувала спірну квартиру на себе та дітей. Спірну угоду із [PERSON] вони вимушені були укласти через те, що потребували грошей, а квартиру потрібно було ремонтувати. Після продажу квартири вони оселились в орендованій квартирі, де й мешкають по теперішній час. [PERSON] до укладання угоди вони не знали, дочка [PERSON] познайомилась із ним вже після цього та дійсно на теперішній час перебуває із ним у шлюбі та проживає у спірній квартирі. Просила у позові відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив відмовити у їх задоволенні та пояснив, що як до звернення до суду так і після він звертався до батька щодо вирішення питання по спірній квартирі мирним шляхом ,однак той вимагає за це великі гроші. Пояснив, що після продажу квартири він із матір,ю оселився в орендованій квартирі де й проживає по теперішній час. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що [PERSON] підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], придбав квартиру [ADDRESS] у [PERSON], Вважає, що [PERSON] став власником квартири на законних підставах та є добросовісним набувачем спірної квартири. Позивач в судовому засіданні не надав суду жодного доказу на підставі якого можливо визнати договір купівлі-продажу недійсним. Просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволені. Пояснив, що він в вересні 2011 року придбав спірну квартиру у [PERSON] та будь кого з колишніх власників не знав. Після того як позивач почав звертатись до різних державних та правоохоронних органів оспорюючи його право власності на квартиру його у 2012 році викликали до прокуратури Ленінського району м. Донецька, де він і познайомився з відповідачкою [PERSON]. Дійсно через деякий час у них виникли відносини та в теперішній час вони перебувають у шлюбі та мають спільну дитину. Однак на момент укладання угоди він не мав будь-якою домовленості щодо позбавлення позивача його прав та не був обізнаний що вказана квартира є спірною. Просив відмовити у позові та визнати його добросовісним набувачем спірного майна. У судове засідання відповідачка [PERSON],представники відповідачів Ленінської районної у м. Донецьку ради, Комунального підприємства «Керуючої компанії Ленінського району м. Донецька», представник третої особи у справі Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації м. Донецька", треті особи приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], не з'явилися, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи Донецької міської ради в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином ,причина неявки суду невідома. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, за наступних підстав: Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.07.1995року на сім'ю [PERSON], яка складалася з чотирьох чоловік була надана трьох кімнатна квартира [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що 06.04.1996року шлюбні відносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] були припинені і вони постійно перебували у конфліктних відносинах за рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 30.07.1996р. був змінений договір найму житлового приміщення та розділені особисті рахунки. Позивачу була виділена в користування житлова кімната площею 9,9кв.м. [PERSON], [PERSON] і [PERSON] дві інших кімнати площею 17.1кв.м. та 14.4кв.м. З 2003року [PERSON] був змушений доглядати за своєю старенькою матір'ю і тимчасово проживав з нею за адресою: [ADDRESS], в його кімнаті площею 9,9кв.м. за домовленістю про сплату комунальних послуг проживала його дочка, відповідач [PERSON]. 12.04.2006р. за рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Донецьку ради були об'єднані лицеві рахунки спірної квартири та заочним рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 29.05.2009р. позивач [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. 30.07.2009року відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] приватизували квартиру та за розпорядженням Донецької міської раді №2022 від 30.07.2009року про приватизацію квартири було визнано право власності та видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], за яким за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було засвідчено право власності 1/3 частину квартири за кожним. З метою поновлення порушених прав позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Донецька і ухвалою суду від 04.08.2009р. було скасовано заочне рішення суду від 29.05.2009р. За рішенням суду від 15.02.2010року було відмовлено [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в задоволенні позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 06.05.2011року було скасовано рішення Виконкому Ленінської районної ради м. Донецька від 12.04.2006р. за№161/3 про об'єднання особових рахунків та визнання [PERSON] основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 13.07.2011року визнано недійсним розпорядження Донецької міської ради №2022 від 30.07.2009року про приватизацію квартири та свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] за яким було засвідчено право власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 17.12.2010 року відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], продали квартиру [ADDRESS] [PERSON]. 06.09.2011 року [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON]. Відповідно до відміток у паспортах які надані відповідачами у судовому засіданні [PERSON], [PERSON] були зняті з реєстрацій у спірній квартирі 16.03.2011р., після чого 03.12.2012р. 28.11.2012р. знову зареєстровані у спірному житловому приміщенні як особи постійно проживаючі в ньому. Згідно із відповіддю відділу адресно-довідкової роботи Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 20.06.2013р. відповідачка [PERSON] також зареєстрована була за вказаною адресою 28.11.2012р. та 25.01.2013р. перереєстрована через зміну приз віща на [PERSON]. (т. 3 а.с. 22) Відповідно до виписки з особового рахунку [NUMBER] від 16.04.2013р. на час розгляду даної справи у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 01.03.2013р., [PERSON] з 28.11.12р., [PERSON] з 03.12.2012р., [PERSON] з 28.11.2012р. [PERSON](онука) з 05.01.2013р.. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Таким чином відповідно до ст..ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобв,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] була відчужена 17.12.2010 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] незаконно, оскільки на той момент вони не мали не неї права власності відповідно до закону. Також судом встановлено, що на момент укладання вищевказаного договору купівлі-продажу від 17.12.2010 року позивач [PERSON] мав право користування спірною квартирою. Вказані обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 15.02.2010р., постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 06.05.2011р. та постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 13.07.2011р., які набули чинності і встановлені в них обставини доказуванню при розгляді даної справи не підлягають. За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.12.2010р. квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 17.12.2010р. підлягають задоволенню. Разом із тим, судом встановлено, що після укладання недійсного договору купівлі-продажу від 17.12.2010р. [PERSON] відчужила спірну квартиру [PERSON], уклавши із ним договір купівлі-продажу від 06.09.2011р., засвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 06.09.2011року за реєстром №1653, який на теперішній час і володіє спірною квартирою. Частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Отже, на правочин, укладений з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] пр. визнання недійним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеного 06.09.2011р. між [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки не грунтуються на законі, яким передбачений інший порядок захисту його права. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач має право на нього, якщо відповідно до ст. 338 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Добросовісне придбання, згідно ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 338 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі якщо майно вибуло з володіння власника або особи, який він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Судом встановлено, що на момент відчуження спірної квартири позивач мав права на користування нею та давав згоду на її відчуження, що й не оспорювалось сторонами у справі, таким чином, суд вважає встановленим, що спірна квартира вибула з володіння позивача не з його волі. В зв'язку з тим, що правочини купівлі-продажу квартири могли бути укладені тільки власником майна, якими на час відчуження [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а в наступному [PERSON] фактично не були, оскільки вони володіли спірною квартирою без законних підстав, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині витребування квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. Суд вважає, що доводи відповідача [PERSON] та його представника що позивач не має права власності на спірну квартиру, а тому не може витребувати у добросовісного набувача квартиру є необґрунтованими, з наступних підстав. Відповідно до ст.. 395 ЦК України право користування є речовим правом на чуже майно. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] як на момент укладання спірних правочинів так і на теперішній час має право користування спірною квартирою [ADDRESS], його позовні вимоги відповідають встановленому законом способу захисту його порушеного права на користування спірним майном. Разом із тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до співвідповідачів Ленінської районної у м. Донецьку ради, Комунального підприємства «Керуючої компанії Ленінського району м. Донецька», оскільки вони не є належними відповідачами за заявленими позовними вимогами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сторона, на користь якої ухвалене рішення, суд стягує з іншої сторони всі судові витрати по справі, у зв'язку із тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача, сплачений судовий збір за звернення до суду в сумі 8,50 гривен та 37,00 гривен за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На підставі викладеного та

Outcome: partial