Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона тривалий працювала на підприємствах відповідача. За час роботи на підприємстві ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», при виконанні своїх трудових обов'язків захворіла на професійне захворювання. 06.03.2013 року була оглянутий на МСЕК, де їй було встановлено сукупно 50 % втрати професійної працездатності, та третю групу інвалідності безстроково. Стверджує, що в зв'язку з втратою професійної працездатності їй спричинена моральна шкода, оскільки фізичний біль, душевні страждання, переживання, викликані наслідками професійного захворювання стали невід'ємною частиною її існування, вона втратила професійну працездатність, постійно змушена приймати лікарські препарати. На даний час вона відчуває сильний фізичний біль, не може займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль, вона втратила впевненість у майбутньому, відчуває депресивний стан. Тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, з урахуванням вище наведених нею обставин, у розмірі 5000 грн. Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві, а також справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи письмові докази приходить, до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. У відповідності зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено. Згідно ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинило застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у Законі, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. В судовому засіданні встановлено, що позивач в період з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2010 року знаходилась в трудових відносинах з підприємствами, правонаступником яких є відповідач ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується копією трудової книжки. За час роботи на підприємстві в, шкідливих умовах вона захворіла на професійні захворювання: радикулопатія, дефартрози, що підтверджується копією акту розслідування хронічного професійного захворювання, згідно висновків якого професійні захворювання виникли в результаті тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів. Причина професійного захворювання: виробничий пил, шум, фізичне та динамічне навантаження, вимушена робоча поза. Професійні захворювання виникли з вини відповідача. За висновком МСЕК від 06 березня 2013 року позивачці було встановлено сукупно втрату професійної працездатності у розмірі 50 % - первинно, та визнано інвалідом третьої групи з 06 березня 2013 року, що підтверджується копіями довідок МСЕК. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що факт спричинення моральної шкоди позивачці знайшов своє підтвердження доказами, оскільки позивач несе фізичні та моральні страждання внаслідок втрати здоров'я від наявних захворювань, вона на 50 % втратила професійну працездатність, є інвалідом третьої групи, змушена постійно тривалий час лікуватися, що призвело її до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, та вимагає від неї додаткових зусиль для подальшої організації свого життя, що також свідчить про заподіяння позивачеві моральної шкоди. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України», у випадках, коли з набуттям чинності певного закону, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Крім того, як встановлено рішенням Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008, Конституційний Суд України зазначає, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V (717-16) скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV (1105-14). Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України ( 435-15 ) та ст. 237-1 КЗпП України (322-08) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року), за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню та необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків, грошові кошти в сумі 5000 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» підлягає до стягнення з відповідача на користь УДКСУ у м. Тернівка Дніпропетровської області судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved