Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-10 00:00:00

29 серпня 2013 року позивач звернувся з позовом до відповідача у якому зазначив, що 29 червня 2003 року померла його бабуся [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 8,55 га в межах території Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І – МК № 024964, виданого 05.01.2000 року Калузькою сільською радою народних депутатів. 20 жовтня 2007 року державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори йому видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак реєстраційною службою Березнегуватського районного управління юстиції йому відмовлено у реєстрації його права власності на земельну ділянку, оскільки ним не було виготовлено державного акту на земельну ділянку, у зв’язку з цим, позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання з’явився представник позивача - адвокат [PERSON], діяча на підставі угоди про надання послуг адвокатом. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з’явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнав у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 27 січня 2000 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть І-ФП № 010760 виданого 27.01.2000 року Калузькою сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 3 (а.с.7). 29 червня 2003 року померла бабуся позивача [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про її смерть серії І-ФП № 035981, про що в книзі реєстрації смертей виконкомом Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області було зроблено запис за № 9 (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 8,55 га розташовану в межах території Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І - МК № 024964, виданого Калузькою сільською радою народних депутатів 05.01.2000 року, на підставі рішення 9 сесії 23 скликання Калузької сільської ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 8, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1327 (а.с.15). 20 жовтня 2007 року позивачу державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 1-162 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом до складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 8,55 розташована в межах території Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала на праві приватної власності спадкоємиці. З витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що позивачем 12.11.2012 року було замовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, який не було отримано у зв’язку із змінами у законодавстві. З листа наданого позивачеві реєстраційною службою Березнегуватського районного управління юстиції від 04.07.2013 року вбачається, що реєстраційною службою фактично не визнається право позивача на земельну ділянку у зв’язку з відсутністю у нього державного акту на земельну ділянку. Згідно з п. г ч.1 ст.81 Земельного Кодексу України Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у зв’язку із прийняттям їх у спадщину. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна можуть заявити позов про визнання права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності. Таким чином, оскільки позивач набув право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, при цьому не отримання ним правовстановлюючого документа на земельну ділянку – державного акта , не позбавляє його права власності на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved