Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ТОВ «Лалі-КЦС», треті особи КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Відділ Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, виконком Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання правочину недійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В позові вказував, що він в період з 03.08.1991 року по 25.04.2007 року перебував у шлюбі з [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 10 червня 2004 року його батьки - [PERSON] та [PERSON], продали приміщення продовольчого магазину по вул. Пролетарській,17 в м. Кременчуці за 55000 доларів США, зазначивши в договорі оціночну вартість КП «Кременчуцьке МБТІ». В цей же день, між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено письмову угоду-зобов'язання про наступне: вони надають відповідачці гроші в сумі 50000 доларів США для придбання або будівництва ковбасного цеху, для чого наділяють її правом, як приватного підприємця, купувати земельні ділянки, нерухомість, обладнання, організовувати виконання будівельних, ремонтних та пусконалагоджувальних робіт та інше. Після придбання чи здачі в експлуатацію ковбасного цеху, [PERSON] зобов'язана зареєструвати на них право власності на придбаний або побудований об'єкт та передати придбані за отримані кошти матеріальні цінності. Виконуючи умови угоди, [PERSON] та [PERSON] 10 червня 2004 року внесли на валютні рахунки [PERSON] 30000 доларів США, а [PERSON] 25000 доларів США. Наведене підтверджується письмовим зобов'язанням від 10.06.2004 року, висновком судово-почеркознавчої експертизи №8855 Харківського НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса від 19.01.2009 року, що підпис в зобов'язані виконаний [PERSON], та довідкою АКБ «Приватбанк» №30.1.0.0/2-20091022/804 від 16.11.2009 року. На виконання умов зобов'язання [PERSON] за договором купівлі-продажу від 11.06.2004 року придбала земельну ділянку, площею 0,29 га. по вул. І.Франка в с. Садки Кременчуцького району. На вказаній вище земельній ділянці знаходились будівельні матеріали, зведені в споруду двоповерхової швидко-змонтованої конструкції, одноповерхової споруди, гаража, інших споруд. Рішенням двадцятої сесії п'ятого скликання від 28.03.2008 року Кам'янопотоківської сільської ради вул. І.Франка перейменована на вул. [PERSON] та земельній ділянці присвоєний номер - 6. На вказаній вище земельній ділянці, площею 0,29 га. по вул. В.Чорновола, 6 в с. Садки Кременчуцького району відповідачкою [PERSON] нежитлові приміщення, які знаходились на придбаній земельній ділянці, були об'єднані в єдину споруду ковбасного цеху. Вказана вище споруда була розділена на дві частини: виробниче і невиробниче приміщення. Невиробниче приміщення складалось з двоповерхової швидко змонтованої будівлі. А виробничі приміщення (перша черга коптильного цеху) площею 160,2 кв.м. складались з приміщення для виробництва, гаража, насосної, топочної, побутових приміщень, приміщення для копчення, холодильної камери, морозильної камери, кімнати для експедиції. Виробниче приміщення було обладнане котлом опалення на твердому паливі, бойлером, та системами забезпечення : водо-тепло забезпеченням автономним, каналізація автономна, електрозабезлечення централізоване по 111 категорій надійності потужністю 50 кВт. У вказаному вище виробничому приміщенні були виконані необхідні будівельні та ремонтні роботи та розміщено придбане обладнання для виробництва ковбасних виробів. Крім цього, на придбаній земельній ділянці було побудовано приміщення для охорони. 01 березня 2010 року [PERSON] та [PERSON] з одного боку та позивач з іншого боку уклали угоду про поступку права на вимогу, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] передають, а позивач приймає на себе право вимоги першого і стає кредитором по зобов'язанню від 10.06.2004 року, складеним між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Всі вищевикладені факти встановлені рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16.06.2011 р. по справі № 2-4/2011 та підтверджені рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2011 року по справі № 22ц-2633/2011 року. [PERSON] ч.3 ст.61 ЦІІК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так в апеляційному порядку було встановлено, що спірне майно, а саме: будівля ковбасного цеху та земельна ділянка площею 0.29 га. які розташовані за адресою с. Садки, вул. В.Чорновола (1.Франка), 6 Кременчуцького району Полтавської області належить на праві приватної власності ТОВ «ЛАЛІ-КЦС». Обладнання для виробництва ковбасних виробів також є власністю ТОВ«ЛАЛІ-КЦС» та стоїть на його балансі. Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.11.2011 р„ в ході перевірки встановлено, що ТОВ«ЛАЛІ-КЦС» було створене 10.10.2007 р. і [PERSON] до статутного капіталу цього товариства було внесено спірне нерухоме майно. Вказані дії по відчуженню цього майна є протиправними та такими, що вчинені всупереч покладених на відповідачку зобов'язань за угодою від 10.06.2004 р. Відповідно до ст.ст. 509, 610, 611 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім іншого, на підставі п.5 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повинно бути відмовлено у державній реєстрації речових прав на нерухоме майно, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону. [PERSON] з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 07.12.2007 р. та 15.10.2010 р. зареєстрована заборона на спірну нерухомість - ковбасний цех. 15.10.2010 р. - заборона на спірну нерухомість - земельну ділянку. Незважаючи на наявність відповідних заборон, за ТОВ «ЛАЛІ-КЦС» 10.08.2009 р. незаконно було зареєстровано право власності на будівлю ковбасного цеху (першу чергу - коптильний цех), та у 2011 р. на земельну ділянку, на якій він розташований у с. Садки Кременчуцького району. Пунктом 3 статті 215 Цивільного кодексу України, встановлено: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. [PERSON] ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. [PERSON] ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих. що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном. виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки [PERSON] всупереч покладених на неї зобов'язань здійснила незаконне відчуження спірного майна, правочин щодо передачі майна ТОВ «ЛАЛІ-КЦС» вважає недійсним. З вищезазначених підстав просив суд визнати недійсним правочин щодо внесення [PERSON] до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЛІ-КЦС» нерухомого майна - ковбасного цеху (першої черги - коптильного цеху) та земельної ділянки по вул.Чорновола,6 в с. Садки Кременчуцького району Полтавської області площею 0,2504 га; визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,29 га. по вул. Вячеслава Чорновола ([PERSON]), 6 в с. Садки Кременчуцького району з коптильним цехом, який знаходиться на вище вказаній земельній ділянці та складається з нежитлового невиробничого приміщення - двоповерхової швидко змонтованої будівлі, виробничих приміщень: перша черга коптильного цеху, площею 160,2 кв.м., яке обладнане котлом опалення на твердому паливі, бойлером та системами забезпечення: водо-тепло забезпеченням автономним, каналізацією автономною, електрозабезпеченням централізованим по 111 категорій надійності потужністю 50 кВт., складається з приміщення для виробництва, гаражу, насосної, топочної, побутових приміщень, приміщення для копчення, холодильної камери, морозильної камери, кімнати для експедиції, кімнати для охорони, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, в запереченні на позовну заяву зауважили, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] ч.3 ст.60 цього Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.4 ст.60 цього Кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не зазначає в позові який конкретно правочин, передбачений діючим цивільним законодавством, слід визнати недійсним. Так званий правочин щодо внесення [PERSON] до статутного капіталу ТОВ «Лалі-КЦС» нерухомого майна - ковбасного цеху (першої черги - коптильного цеху) та земельної ділянки взагалі не передбачений ЦК України. Фактично відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,2504 га, розташовану за адресою: вул. І.Франка, с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 07 грудня 2011 року, виданого ТОВ «Лалі-КЦС» , зазначений державний акт виданий на підставі рішення від 03 червня 2011 року 7 сесії 6 скликання Кам'янопотоківської сільської ради. Отже, відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (державний акт на земельну ділянку, ордер тощо). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно - будівлю ковбасного цеху (1 черга - коптильний цех), розташованого за адресою: вул.Чорновола, 6, с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область від 14.07.2009 року, виданого ТОВ «Лалі-КЦС» , зазначене свідоцтво видане на підставі рішення № 185 від 14.07.2009 року виконкому Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області - суб'єкта владних повноважень. За правилами недійсності правочинів не можна визнавати зазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно будівлю ковбасного цеху (1 черга - коптильний цех), яке за своїм змістом не є правочином. Прохання позивача - визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,29 га. по вул. Вячеслава Чорновола ([PERSON]),6 в с. Садки Кременчуцького району з коптильним цехом, тобто про реституцію відповідно до частини першої статті 216 ЦК України в зазначеному позові є незаконним. Так, позивач [PERSON] не є стороною в зазначеному державному акті на право власності на земельну ділянку від 07 грудня 2011 року та не є стороною в зазначеному свідоцтві про право власності на нерухоме майно - будівлю ковбасного цеху (1 черга - коптильний цех) від 14.07.2009 року. .. . До моменту, коли зазначене спірне майно перейшло у власність ТОВ «Лалі-КЦС» на підставі вищезазначених рішень суб'єкта владних повноважень, це майно належало на праві власності [PERSON] [PERSON] Договору купівлі-продажу від 11.06.2004 року [PERSON] придбала у власність земельну ділянку площею 0,29 га , що знаходиться в с. Садки, Кременчуцького району, Полтавської області по вулиці І.Франко та їй був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, кадастровий номер 5322481703-03-004-0007. У зв'язку з цим вимога позивача про повернення йому зазначеного майна не може застосовуватися в цьому спорі. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який, визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. . Позивач на теперішній період часу немає виключно ні єдиної правової підстави, в тому числі із зазначених ним обґрунтувань в цьому позові, визнання за ним права власності на зазначене спірне майно, повернення йому цього спірного майна тому що наведені позивачем так звані зазначені зобов'язання від 10.06.2004 року не є будь-яким правочином, що передбачений Цивільним кодексом України. Сам позивач найменує цей документ із власного бажання на припущеннях, що це «угода-зобов'язання». Проте відповідач не витлумачує зміст якого конкретного правочину він має в дійсності. Рішення суду про тлумачення змісту цього зобов'язання відповідно до ст.213 ЦК України не існує. Буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів у зазначеному зобов'язанні від 10.06.2004 року дає змогу однозначно з'ясувати та категорично констатувати висновок, що в цьому документі не зазначено та не існує ніякого правового відношення відповідача, також його батьків: [PERSON], [PERSON] до конкретного предмета - спірного майна, а саме: земельної ділянки площею 0,2504 га, розташовану за адресою: вул. І.Франка, с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, та будівлі ковбасного цеху (1 черга - коптильний цех), розташованого за адресою: вул.Чорновола, 6, с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В порушення вимог ч.1 ст.638 ЦК України, в зазначеному зобов'язанні відсутній предмет договору та умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів певного конкретного виду,: а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підставою для виникнення зобов'язання є договір (статті 509 та 11 ЦК України), такого договору не існує, а отже не існує і зобов'язань. В спірному зобов'язанні не зазначено ніяких строків дії та строків виконання зобов'язання. Кредитор, не вимагав виконання зобов'язання в будь який час. Значить строк виконання договору не настав. ; Також в цьому зобов'язанні суттєво порушені вимоги ст.ст.509,524,626,632 ЦК України. Крім того, в документі - цьому зобов'язанні немає реквізитів, місцезнаходження, адреси сторін або інших даних, які б давали змогу однозначно ідентифікувати сторони. В цьому зобов'язанні від 10.06.2004 року зазначено та безпосередньо сам позивач визнає, що він отримав конкретний предмет - гроші в сумі 50000 доларів США в період існування шлюбних відносин з [PERSON] та в цьому визнаному ним зобовязанні позивач є боржником. Проте, в послідуючому, на підставі зазначеного зобов'язання від 10.06.2004 року було вчинено ще й правочин укладено договір від 01 березня 2010 року між позивачем та його батьками про відступлення права вимоги за зазначеним зобов'язанням, який є недійсним. Відповідно до ч.3 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. [PERSON] ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Позивач ніколи не надавав [PERSON] доказів переходу до нього як кредитора прав у зобов'язанні, а вона ніколи письмово не було повідомлена про якусь заміну кредитора у зобов'язанні. [PERSON] ч.1 ст.519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, батьки позивача: [PERSON] та [PERSON], як первісні кредитори, передали своєму сину недійсні вимоги та вони (батьки) не відповідають за невиконання боржником свого обов'язку. Позивач згідно зобов'язання від 10.04.2014 року є боржником. Проте, в порушення вимог до всіх передбачених цивільним правом окремих видів зобов'язань, позивач незаконно перейшов зі сторони боржника в кредитори, при цьому фактично заміни боржника - позивача [PERSON] (переведення боргу) у зазначеному зобов'язанні не відбулося. Відповідно до ч.1 ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. При цьому, батьки відповідача, як первісні кредитори, не вчинили правочину щодо заміни боржника - відповідача [PERSON] у спірному зобов'язанні та не існує нового боржника взамін позивача. Відповідно до ч.1 ст. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Отже, згідно ч. 1 ст. 522 ЦК України новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що грунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником. Крім того, в зазначеному спірному правочині від 01.03.2010 року суттєво порушено вимоги, передбачені ст. 524 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України -гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. В спірному правочині зобов'язання не виражене у грошовій одиниці України - гривні та не визначено в грошовому еквіваленті зобов'язання в іноземній валюті. Фактично позивач, як боржник, відмовився від зобов'язання від 01,06.2004 року та сторонами цього зобов'язання без участі [PERSON] було односторонньо змінено його умови та укладено недійсний договір від 01.03.2010 року. [PERSON] ч. 1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). [PERSON] ч.1 ст.216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, тих, що пов'язані з його недійсністю. . Крім того, позивач відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обґрунтовує свої вимоги, що всі викладені ним факти в позові встановлені рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16.06.2011 року та підтверджені рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24.11.2011 року. Проте, навпаки, зазначеним рішенням апеляційного суду Полтавської області 24.11.2011 року, яке вступило в законну силу, рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16.06.2011 року було скасовано та було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник відповідача ТОВ «Лалі-КЦС» проти задоволення позову заперечував. Представники третіх осіб - КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Відділу Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, виконкому Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не зявились, про час та дату слухання справи були повідомлені належним чином. Письмово про причини неявки суд не повідомляли. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] ч.3 ст.61 ЦІІК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16.06.2011 року по цивільній справі № 2-4/2011 за [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку та будівельні матеріали позов задоволено. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2011 року по справі № 22ц-2633/2011, що набрало законної сили, зазначене рішення скасоване, а в мотивувальній частині зазначено, що [PERSON] та [PERSON] в період з 03.08.1991 року по 25.04.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до договору купівлі-продажу від 10 червня 2004 року [PERSON] та [PERSON] продали приміщення продовольчого магазину по вул. Пролетарській,17 в м.Кременчуці по фактичній ціні 55000 доларів США, зазначивши в договорі оціночну вартість КП «Кременчуцьке МБТІ». 10 червня 2004 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено письмову угоду-зобов'язання про наступне: вони надають відповідачці гроші в сумі 50000 доларів США для придбання або будівництва ковбасного цеху, для чого наділяють її правом, як приватного підприємця, купувати земельні ділянки, нерухомість, обладнання, організовувати виконання будівельних, ремонтних та пусконалагоджувальних робіт та інше. Після придбання чи здачі в експлуатацію ковбасного цеху, [PERSON] зобов'язана зареєструвати на них право власності на придбаний або побудований об'єкт та передати придбані за отримані кошти матеріальні цінності. Підписання даної угоди особисто відповідачкою [PERSON] підтверджується висновком проведеної судово-почеркознавчої експертизи №8855 Харківського НДІСЕ ім.М.С. Бокаріуса від 19.01.2009 року. Виконуючи умови даної угоди, [PERSON] та [PERSON] 10 червня 2004 року внесли на валютні рахунки [PERSON] 30000 доларів США, [PERSON] 25000 доларів США, що підтверджується довідкою АББ «Приватбанк» №30.1.0.0/2-20091022/804 від 16.11.2009 року. На виконання умов зобов'язання [PERSON] за договором купівлі-продажу від 11.06.2004 року придбала земельну ділянку, площею 0,29 га. по вул.І.Франка,6 в с.Садки Кременчуцького району. Рішенням Кам'янопотоківської сільської ради від 28.03.2008 року вулицю [PERSON] перейменовано на вул. [PERSON] та земельній ділянці присвоєний номер 6. На цій земельній ділянці відповідачкою [PERSON] розпочато розпочато будівництво ковбасного цеху та розміщене придбане обладнання для виробництва ковбасних виробів. 01 березня 2010 року [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку уклали угоду про поступку права на вимогу, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] передають, а [PERSON] приймає на себе право вимоги першого і стає кредитором по зобов'язанню від 10.06.2004 року, складеним між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Не зважаючи на заперечення відповідачів зазначені вище обставини згідно ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] до статутного капіталу ТОВ «Лалі-КЦС» внесено наступне майно: масажер та земельна ділянка площею 0,29 Га, а [PERSON] споруди загальною площею 160,2 кв.м., які як пояснила в судовому засіданні [PERSON] вона передала йому. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,2504 га, розташовану за адресою: вул.Чорновола,6 в с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 07 грудня 2011 року, виданого ТОВ «Лалі-КЦС» , він виданий на підставі рішення від 03 червня 2011 року 7 сесії 6 скликання Кам'янопотоківської сільської ради. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно - будівлю ковбасного цеху (1 черга - коптильний цех), А,а,а1,а2, будинок охорони,Б, вбиральня,В, зливна яма,Г, колодязь,к, розташованих за адресою: вул.Чорновола, 6, с. Садки, Кременчуцький район, Полтавська область від 14.07.2009 року, виданого ТОВ «Лалі-КЦС» , зазначене свідоцтво видане на підставі рішення № 185 від 14.07.2009 року виконкому Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області - суб'єкта владних повноважень. До моменту, коли зазначене спірне майно перейшло у власність ТОВ «Лалі-КЦС» на підставі вищезазначених рішень суб'єкта владних повноважень, це майно належало на праві власності [PERSON], що не заперечується сторонами. [PERSON] Договору купівлі-продажу від 11.06.2004 року [PERSON] придбала у власність земельну ділянку площею 0,29 га , що знаходиться в с. Садки, Кременчуцького району, Полтавської області по вулиці І.Франка,6 та їй був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, кадастровий номер 5322481703-03-004-0007. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог. У зв'язку з цим вимоги позивача, виходячи з підстав, що ним зазначені, а саме ст.215, 216 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до роз'яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який, визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Крім того, позивач не є стороною в зазначеному державному акті на право власності на земельну ділянку від 07 грудня 2011 року та не є стороною в зазначеному свідоцтві про право власності на нерухоме майно - будівлю ковбасного цеху (1 черга - коптильний цех) від 14.07.2009 року, які не скасовані.

Outcome: dismissed