Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], який обґрунтувала тим, що з 25.04.2003 року по 12.11.2012 року перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, після чого шлюб між ними був розірваний за рішенням суду. За час спільного проживання ними було набуте різне майно на загальну суму 87130 грн. Також у 2006 році ними був проведений ремонт у будинку за адресою: м.Суми, вул.Белгородська, буд.2, вартість ремонту складає 20 000 грн. Провели до будинку комунікації, а саме провели газ, воду, телефон, крім цього, у 2010 році були замінені вікна та двері на що було витрачено 5000 грн. Під час спільного проживання у 2009 році був збудований гараж , сарай, здійснена укладка асфальту у дворі, на що було витрачено понад 20 000 грн. Вказане домоволодіння належить відповідачу, а збудовані на його території об’єкти і споруди, які були зроблені під час їхнього спільного проживання відокремити без шкоди для об’єктів неможливо, тому вона хоче визнати за собою право власності на рухоме майно, яке залишилось у відповідача, а за відповідачем визнати право особистої власності на автомобіль ЗІЛ та інше майно, що об’єктом спільної власності та таке, яке не можливо відокремити ремонт у будинку, укладку асфальту, будівництво гаражу та сараю. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] також про поділ спільно нажитого з нею майна в якому зазначив, що в своєму позові його колишня дружина вказала не все майно, яке було придбане ними за час шлюбу і яке підлягає розподілу, а саме вона не вказала майна, яке вона забрала собі після розірвання шлюбу, тому він доповнив перелік цього майна і просить суд розділити майно по зазначену ним варіанту, а також просить залишити автомобіль ЗІЛ у спільному користуванні, просить стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію за частку у спільному майні подружжя у розмірі 8300 грн. та ? частину грошових коштів за проведений ремонт в квартирі колишньої дружини у 2010-2011 роках у розмірі 15 000 грн. Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] подала позов, який був об’єднаний в одне провадження і в якому вона зазначила, що позивачка по первісному позову [PERSON] просить суд провести розподіл майна, яке на її думку є майном подружжя набутого за час шлюбу, а саме на побутові предмети. Крім того, стверджує, що у 2006 році нею та відповідачем було проведено ремонт в будинку № 2 по вул.Белгородській в м.Суми на суму 20 000 грн., у 2009 році збудовано гараж, сарай, здійснено укладку асфальту, у 2010 році замінені вікна та двері. Також позивачка стверджує, що цей будинок належить відповідачу. Однак, вказаний житловий будинок належить їй на праві власності, вказані ремонтні роботи робила вона за власні кошти, побутові речі, на які позивачка просить визнати право власності придбавались за її власні кошти, які вона давала своєму сину [PERSON] і позивачка не має відношення до цих речей. Тому просить визнати за нею право власності на побутові речі, яки позивачка [PERSON] просить передати їй у власність, а також просить визнати за нею право власності на систему газо і водопостачання та будівельні матеріали. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі вважає, що всі три позови задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачка і відповідач по первісному позову [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2003 року по 12.11.2012 року, після чого шлюб між ними був розірваний за рішенням суду. Як позивачка, так і відповідач в судовому засіданні підтвердили, що зазначене позивачкою у своєму позові мано: пилосос “Самсунг”, вентилятор “Вітек”, праска “Вітек”, фритюрниця, електром’ясорубка “Белвар”, фотоапарат “Олімпус”, холодильник “Сіменс”, скутер, мікрохвильова піч “LG”, телевізор “Соні”, DVD програвач, плазмовий телевізор “Самсунг”, пральна машинка “LG”, набір шаф, м’які меблі, ліжко, тюль, штори, постільна білизна, супутникова антена було придбане під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі. При цьому позивачка зазначила вартість цього майна на власний розсуд не обґрунтувавши належним чином вказану нею вартість. Відповідач [PERSON] заперечує проти вартості спірного майна зазначеного позивачкою. В свою чергу відповідач [PERSON] просить виділити йому у власність скутер, а позивачці виділити у власність майно, яке вона після розлучення забрала собі, а саме: комп’ютер, жаростійкий посуд, міксер “Вітек”, електричний чайник, ваги напільні, ваги електричні, фін “Вітек”, хлібопічку, два обігрівачі, набір каструль, два набори столових предметів, набір чашок, набір тарілок, постільну білизну, комод зазначивши вартість цього майна на свій розсуд. Позивачка [PERSON] підтвердила суду, що дійсно це майно придавалося під час перебування у шлюбі і що дійсно вона забрала це майно собі після розлучення, але вона категорично не згодна з оцінкою даного майна, зазначеною відповідачем. Крім цього, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на все майно, яке позивачка зазначила у своєму позові, вказавши, що це майно було придбане за її власні кошти. На деякі побутові речі [PERSON] були надані товарні чеки та гарантійні талони, однак в них не зазначено хто саме купував ці речі. На пропозицію суду провести по справі товарознавчу експертизу з метою оцінки спірного майна, яке сторони просять розділити, як позивачка [PERSON] так і відповідач [PERSON] категорично відмовились. від проведення даної експертизи. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] також не бажає проводити по справи експертну оцінку спірного майна. У відповідності з вимогами ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Тобто, виходячі з даної норми закону судова експертиза призначається виключно за заявою осіб, які беруть участь у справі. Коментована стаття не дає право суду призначити експертизу з власної ініціативи. Без призначення і проведення по справі товарознавчої експертизи щодо оцінки спірного майна, яке підлягає розподілу не можливо розділити це майно між подружжям [PERSON] і не можливо об’єктивно розглянути дану справу, тому враховуючи, що сторони категорично відмовились від проведення вказаної експертизи в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. Також, не підлягає задоволенню позов третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], оскільки вона не дала суду жодних доказів про те, що зазначені нею предмети побуту придбавались за її власні кошти і не надала суду документів на підтвердження цієї її вимоги. Визнання за нею права власності на систему газо та водопостачання не підлягає задоволенню, оскільки документи на газо та водопостачання виписані на неї, тому суд не може повторно визнавати за нею це право.

Outcome: dismissed