Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-15 00:00:00

14 травня 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом [PERSON], Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області, Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтував тим, що його покійній бабі [PERSON] за життя належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вул. С. Ковальчука, 1, с. Прилісне Маневицького району Волинської області. Крім того, [PERSON] згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 804648, який виданий Прилісненською сільською радою 15 січня 2010 року, належала земельна ділянка розміром 0,2500 га вартістю 32395 гривень 23 копійки, а також згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 804649, який виданий Прилісненською сільською радою 15 січня 2010 року, належала земельна ділянка розміром 0,5332 га вартістю 4048 гривень 91 копійка. Ще за життя, а саме 8 лютого 2012 року [PERSON] посвідчила заповіт у Прилісненській сільській раді Маневицького району, яким все належне їй майно після її смерті заповіла внуку [PERSON] Після смерті баби, яка померла 28 травня 2012 року, позивач прийняв спадщину шляхом спільного проживання з нею та подачею заяви про прийняття спадщини у встановлений строк до нотаріальної контори. Отримати свідоцтво про право на спадщину в даний час він немає можливості через відсутність на будинковолодіння правовстановлюючих документів і в позасудовому порядку вирішити це питання неможливо. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на все спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], зокрема будинковолодіння та земельні ділянки. 1 червня 2013 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON], Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області, Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання права власності на ? частину спадкового майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 травня 2012 року померла його мати [PERSON] і у відповідності до ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на все належне їй майно, а саме житловий будинок та дві земельні ділянки. Ще за життя, а саме 8 лютого 2012 року, [PERSON] посвідчила заповіт у Прилісненській сільській раді Маневицького району, яким все належне їй майно після її смерті заповіла сину відповідача [PERSON] Спадщину по смерті матері [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняв шляхом спільного проживання із спадкодавцем та подачею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Відповідач [PERSON], як єдиний син [PERSON], вважає, що має право на частку у спадковому майні, у звязку з чим виник спір з позивачем, а тому звернувся до суду з зустрічним позовом та просить визнати за ним в порядку спадкування за законом ? частину всього спадкового майна, що залишилося по смерті матері. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 9 липня 2013 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області, Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання права власності на ? спадкове майно прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області, Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги змінила, просить визнати за [PERSON] право власності на ? частину спадкового майна, що залишилося по смерті [PERSON] Зустрічний позов [PERSON] визнала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги за своїм зустрічним позовом підтримав та просить їх задовольнити. Змінені позовні вимоги за первісним позовом визнав. Представники відповідачів сільської ради та райдержадміністрації, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, у своїх письмових заявах на імя суду просять слухати справу у їх відсутності, що на думку суду є можливим, позовні вимоги визнають. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, приймаючи до уваги думку відповідачів, викладену в письмових заявах на імя суду, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку, відповідно вимог ст. 1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, з збереженням її цільового призначення. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 3 ст. 19 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 7 від 30.05.2008 року той зі спадкоємців, який має право на обовязкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обовязкову частку та не проживав зі спадкоємцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що позивач [PERSON] право на спадщину після смерті [PERSON] набув згідно заповіту, а відповідач [PERSON] згідно закону, оскільки згідно ст. 1241 ЦК України має обовязкову частку у спадщині. Родинні відносини [PERSON] щодо спадкодавця [PERSON], як її сина, підтверджуються, дослідженим судом, свідоцтвом про народження [PERSON] серії ЯЛ № 595871 від 27 листопада 1954 року, в якому зазначено, що його матірю є [PERSON] В судовому засіданні зясовано, що спадкодавцю [PERSON] за життя належав житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами за адресою: вул. С. Ковальчука, 1, с. Прилісне Маневицького району Волинської області. Крім того, вона була власником земельної ділянки площею 0,2500 га, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 804648 від 15 січня 2010 року та земельної ділянки площею 0,5332 га, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 804648 від 15 січня 2010 року. Дана обставина, крім визнання її сторонами, підтверджується, дослідженою судом, заповітом [PERSON] від 8 лютого 2012 року, довідкою Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області № 2232 від 12 жовтня 2012 року, якою доведено, що у відповідності із записом погосподарської книги № 3 за 2012 рік по особовому рахунку № 0202-1, рахується будинковолодіння [PERSON], яке знаходиться за адресою: вул. С. Ковальчука, 1, с. Прилісне Маневицького району Волинської області, спадкоємцем за законом є син спадкодавця [PERSON], спадкоємцем за заповітом є [PERSON] Висновком Маневицького архітектурно - планувального підприємства від 6 березня 2013 року, довідкою ТзОВ ,,Волинське агенство нерухомості від 27 лютого 2013 року доведено, що будинковолодіння за адресою: вул. С. Ковальчука, 1, с. Прилісне Маневицького району Волинської області відповідає діючим державним будівельним, санітарним і пожежним нормам і є придатним для проживання, його вартість становить 23 000 гривень. Згідно заяв [PERSON] від 9 жовтня 2012 року та [PERSON] від 18 жовтня 2012 року, посвідчених нотаріально, вони приймають спадщину, яка залишилася по смерті [PERSON], проте постановою Маневицької нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 151/02-31 від 13 березня 2013 року постановлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим виконкомом Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області від 8 лютого 2012 року за Р№7 відмовити у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця після смерті [PERSON] Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 804648 від 15 січня 2010 року, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 369/3.17 від 8 лютого 2013 року та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 804649 від 15 січня 2010 року, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 368/3.17 від 8 лютого 2013 року, які досліджені судом, підтверджено, що [PERSON] за життя належали дві земельну ділянки розміром 0,2500 га та 0,5332 га, вартістю 32395 гривень 23 копійки та 4048 гривень 91 копійка відповідно кожна. З наведених підстав суд вважає, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] правомірно набули права власності на все перераховане майно, яке до смерті належало [PERSON], а тому мають право на ? частину спадщини відповідно кожен. На даний час право власності на це спадкове майно ніким не оспорюється.

Outcome: approved