Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], треті особи Великоскнитська сільська рада Славутського району Хмельницької області, орган опіки та піклування Славутської районної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим по вулиці Правди, 42, що у селі Нараївка Славутського району Хмельницької області. В обґрунтування заявлених вимог позивачка [PERSON] зазначає, що з 2006 року стала проживати без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON], якого у 2011 році прописала у спірний будинок, який фактично на підставі договору дарування належить її малолітнім дітям на праві спільної часткової власності. Фактично, у вказаному будинку з 2006 року по травень 2012 року проживав відповідач [PERSON] Через суперечки та непорозуміння позивачка припинила проживання з відповідачем, який у травні 2012 року залишив її та переїхав проживати до житла своїх батьків, у село Рівки по вулиці Церковна Славутського району Хмельницької області. Стверджуючи про те, що відповідач [PERSON] більше року не проживає у [INFO], позивачка [PERSON] вимагає визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, як такого, що вибув з житла без поважних причин, та у звязку з тим, що іншого не встановлено домовленістю з відповідачем або законом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та пояснила, що вона з 2003 року разом зі своїм першим чоловіком [PERSON] та спільними від шлюбу малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] стали проживати у житловому будинку, що розташований по вулиці Правди № 42 в селі Нараївка Славутського району Хмельницької області, який належав [PERSON] на підставі договору дарування. Спільне життя подружжя не склалося і з літа 2005 року [PERSON] переїхав проживати до своїх батьків. 07 жовтня 2005 року вищевказаний будинок на підставі договору дарування був подарований [PERSON] малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних частках в рахунок аліментів. З 2006 року по травень 2012 року позивачка [PERSON] почала проживати з відповідачем [PERSON] 24 серпня 2009 року позивачка [PERSON] народила доньку Аліну. Після народження доньки, за згодою дітей [PERSON] та [PERSON], позивачка [PERSON] 9 грудня 2011 року зареєструвала відповідача [PERSON] у будинку, що по вулиці Правди, 42 в селі Нараївка Славутського району Хмельницької області. Спільне життя між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не склалось, вони перестали вести спільне господарство та в травні 2012 року [PERSON] переїхав проживати до своїх батьків. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, оскільки він відсутній понад один рік в будинку, який належить малолітнім дітям, не бере ніякої участі в його утриманні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнаючи позову, підтвердив факт, що дійсно у травні 2012 року, через суперечки з позивачкою переїхав проживати до своїх батьків у село Рівки Славутського району Хмельницької області. Також підтвердив, що дійсно з травня місяця 2012 року він припинив спільне проживання з [PERSON] Як мотив невизнання позову відповідач [PERSON] наполягає, що за час спільного проживання з позивачкою працював на декількох роботах, належним чином матеріально забезпечував сім'ю. За рахунок заробітної плати виконав ремонт в будинку, забезпечував одягом та харчуванням дітей і дружину. Бажає помиритись та надалі проживати з [PERSON] у зазначеному будинку. Представник третьої особи Великоскнитської сільської ради Славутського району Хмельницької області в судовому засіданні підтвердив факт, що [PERSON] та [PERSON], які проживали однією сімєю, вже більше року проживають окремо. Будинок, в якому проживає позивачка [PERSON] з дітьми, був подарований на підставі договору дарування для її двох малолітніх дітей Кристіни та Вікторії першим чоловіком [PERSON], який помер 20 квітня 2013 року. Представник органу опіки та піклування Славутської районної державної адміністрації не заперечив щодо задоволення позову, оскільки права малолітніх дітей при цьому не порушуються. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 14, ч. 1 ст. 177 СК України, якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника. Батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України № 2 від 12 квітня 1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до ч.1 ст. 71, ст.ст. 72, 107 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для проживання та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що будинок, який знаходиться за адресою вулиця Правди, 42 села Нараївка Славутського району Хмельницької області, на підставі договору дарування від 07 жовтня 2005 року належить малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 вересня 2006 року та даними технічного паспорта на житловий будинок від 06 вересня 2006 року. За даними довідки № 02-29/422 від 17 липня 2013 року, виданої Великоскнитською сільською радою Славутського району Хмельницької області, у будинку № 42 вищевказаному будинку разом з позивачкою та її дітьми зареєстрований відповідач [PERSON], але не проживає. Судом встановлено, що з травня 2012 року відповідач [PERSON] припинив спільне проживання з позивачкою, самостійно переїхав до своїх батьків в село Рівки по вулиці Церковна Славутського району Хмельницької області. Після переїзду відповідач [PERSON] фактично втратив право користування житлом у будинку № 42 по вулиці Правди в селі Нараївка Славутського району Хмельницької області, оскільки був відсутній понад рік без поважної причини, не уклав домовленості з власником житла, і не зазначив законних підстав для збереження за ним права на проживання у житлі. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації можливе або на підставі заяви самої особи, або на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку по вулиці Правди, 42 села Нараївка Славутського району Хмельницької області більше року, суд не знаходить підстав для збереження житлового приміщення за ним, та вважає за необхідне визнати його таким, що втратив право користування ним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Враховуючи вимоги позивачки, суд визнав обґрунтованим віднесення судових витрат на рахунок відповідача та стягнення з нього судового збору в сумі 114,71 гривень.

Outcome: approved