Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, в якому просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування по заповіту після померлого 27 листопада 2010 року [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 2,93 га., кадастровий номер 6125280900:01:001:0222, яка розташована на території Буцнівської сільської ради, цільове призначення – ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на майновий пай в пайовому фонді в колгоспі «Відродження» в т.ч. ТОВ «Буцнівське» с. Буцнів, Тернопільського району частки розміром 10717 грн. або 0,74 відсотків. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що [PERSON] склав заповіт, за умовами якого все своє майно заповів [PERSON], яка прийняла спадщину, так як станом на дату смерті [PERSON] була неповнолітньою. Однак, державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту на все спадкове майно, оскільки інші спадкоємці не відмовилися в установленому порядку від права на спадкування обов’язкової частки. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечила. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засіданні не з’явилися. Згідно заяви від 15.10.2013р. представник третьої особи просить справу розглядати без його участі по наявних матеріалах. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно Державного акту №692700 від 26.02.2002р. земельна ділянка площею 2,93 га, яка розташована на території Буцнівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництві належала [PERSON] на праві приватної власності. Також, як вбачається із свідоцтва (майновий сертифікат) серії ТР-ХV №012117 від 11.01.2005р. [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства Колгоспу «Відродження» в т.ч. ТОВ «Буцнівське» в с. Буцнів у розмірі 107174 грн. або 0,74 відсотків. 21 липня 2005 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Буцнівської сільської ради, за яким на випадок своєї смерті все майно заповів [PERSON]. [PERSON] помер 27 листопада 2010 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ИД №111957 від 01.12.2010р. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із належної йому земельної ділянки площею 2,93 га на території Буцнівської сільської ради та майнового паю в колгоспі «Відродження» в т.ч. ТОВ «Буцнівське» в розмірі 10717 грн. або 0,74 відсотків. Відповідно до вимог ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитись від прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. ( ст. 1268 ЦК України). Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 16.02.2013р. №2660/02-14 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки спадщину прийняли і інші спадкоємці, а саме дружина померлого – [PERSON] та діти померлого – [PERSON] та [PERSON], так як були зареєстровані на день смерті разом із спадкодавцем та були пенсійного віку і не подали вчасно до нотаріальної контори заяв про відмову від обов’язкової частки, що дає право на спадкування обов’язкової частки згідно заповіту. Як вбачається із довідки Буцнівської сільської ради від 09.09.2013р. №914 на день смерті [PERSON] в с. Буцнів по вул. Івана Франка,117, в житловому будинку були зареєстровані дружина [PERSON] та син [PERSON]. Тобто, дані особи вважаються такими, що прийняли спадщину після померлого 27.11.2010р. [PERSON] і мають право на обов’язкову частку у спадщині [PERSON] Відповідач [PERSON] пояснила, що вона не проживала разом із [PERSON] не була прописана по одній адресі, а тому вона не вважається спадкоємцем, яка має обов’язкову частку, і не претендує на спадкове майно. У відповідності до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в силу ст. 1241 ЦК України є спадкоємцями, які мають обов’язкову частку у спадковому майні та спадкують її разом із спадкоємцем по заповіту [PERSON] незалежно від його змісту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Стаття 1273 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Однак, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в установленому законом порядку не відмовилися від належної їм обов’язкової частки у спадковому майні померлого [PERSON] шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Долучені до матеріалів справи заяви [PERSON] та [PERSON] від 28.01.2011р. та від 01.02.2011р. відповідно, які посвідчені секретарем Буцнівської сільської ради про відмову від права на спадкування після померлого [PERSON] судом не приймаються до уваги, оскільки вони не були подані до нотаріальної контори за місце відкриття спадщини. За таких обставин, частка позивача у спадковому майні померлого [PERSON] по заповіту становить 2/3, яка і підлягає до задоволення. В іншій частині розміру позовних вимог слід відмовити у їх задоволенні, оскільки необґрунтовано заявлені. Згідно ст.ст. 328, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: partial