Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Приватного підприємства "Тайкун" та просить: визнати незаконними дії Відповідача щодо безпідставного його звільнення за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України; зобов'язати Відповідача, протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис до його трудової книжки про його звільнення із посади менеджера з продаж приватного підприємства «Тайкун» з 27 грудня 2012 року, за статтею 38 Кодексу законів про працю України (Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника); стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в період з 01 грудня 2012 року по дату його звільнення; стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень; судові витрати по справі покласти на відповідача. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує на те, що в грудні 2010 року, на підставі поданої ним заяви про прийом на роботу, згідно діючого трудового законодавства, він був прийнятий на посаду менеджера з продаж приватного підприємства «Тайкун», керівником якого являється Юрченко Артур Олександрович. Трудовий договір було укладено, в письмовій формі з додержанням вимог статті 24 Кодексу законів про працю України. При укладенні трудового договору ним були надані паспорт, трудова книжка, документ про освіту, довідка про стан здоров'я. Тобто, між ним та приватним підприємством «Тайкун», керівником якого являється Юрченко Артур Олександрович фактично було укладено безстроковий трудовий договір на невизначений строк, згідно вимог статті 21 Кодексу законів про працю України. [INFO] в нього народилася донька [PERSON]. В зв'язку із тим, що його дружина та донька потребували постійної уваги та допомоги, йому працювати в місті Києві ставало все проблематичніше. Його тривала відсутність біля його близьких, подальше шлюбне життя між мною та дружиною, а також збереження шлюбу все більше ставали не можливим, оскільки все це суперечило інтересам кожного із нас та інтересам дитини, тому він вважав за необхідне звернутися із заявою на ім'я керівника приватного підприємства «Тайкун», з проханням про звільнення із займаної посади за власним бажанням. 14 грудня 2012 року, в зв'язку із сімейними обставинами, які склалися, ним було подано заяву з проханням про звільнення з займаної посади за власним бажанням. Заява була подана у відповідності до вимог діючого трудового законодавства України. 27 грудня 2012 року, тобто останнього робочого дня, директор приватного підприємства «Тайкун» Юрченко Артур Олександрович запропонував йому залишитися на роботі ще на два тижні. Мотивував він це тим, що йому потрібно знайти на місце нового спеціаліста. Від цієї пропозиції він категорично відмовився та наступного дня на роботу не вийшов. Згідно діючого трудового законодавства, якщо працівник наполягає на звільненні, то він має повне право не виходити на роботу після закінчення терміну з моменту подання заяви. Згідно вимог статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. 27 грудня 2012 року, всі зазначені вище дії, відповідачем не були виконані. 30 грудня 2012 року він повернувся до своєї родини у місто Дніпропетровськ для постійного проживання за адресою: квартира [ADDRESS]. Протягом січня 2013 року, інформації стосовно його звільнення із займаної посади за власним бажанням, не надходило. В лютому 2013 року, на підставі статей 1 та 18 Закону України «Про звернення громадян», він звернувся із заявою на ім'я керівника приватного підприємства «Тайкун» Юрченка Артура Олександровича з проханням надати на його адресу наступні документи: - витяг із наказу про прийом на роботу на посаду менеджера з продаж приватного підприємства «Тайкун»; - витяг із наказу стосовно його звільнення із займаної посади; - довідку про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку виплат на випадок безробіття); - характеристику за період роботи на займаній посаді менеджера з продаж приватного підприємства «Тайкун». В березні 2013 року він отримав листа від керівника приватного підприємства «Тайкун» Юрченка Артура Олександровича з відповіддю, що його заяви з проханням про звільнення з займаної посади за власним бажанням, до адміністрації приватного підприємства «Тайкун» не надходило. Також в листі було зазначено, що: - були виявлені факти його відсутності на робочому місці в період з 20 грудня 2012 року по 29 грудня 2012 року; - згідно діючого трудового законодавства, якщо працівник не вийшов на роботу з неповажних причин, адміністрація підприємства має право звільнити його згідно пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України, про що і був виданий наказ від 29 грудня 2012 року № 27 - К - 14. Одночасно в листі йому було запропоновано 29 березня 2013 року о 17 годині 00 хвилин з'явитися за фактичною адресою приватного товариства «Тайкун»: будинок № 4 «А», вулиця Новокостянтинівська, місто Київ, 04080 для одержання більш детальної інформації і розгляду можливості надати мені документи, стосовно яких я звертався із заявою. На його особисту думку відповідач, жодного акту який би свідчив про порушення умов трудового договору не складав, таких актів та інших відповідних документів не існує взагалі. Відповідач порушив умови та порядок звільнення взагалі, безпідставно та необґрунтовано видав наказ, чим фактично припинив трудові відносини з ним, що не передбачалося трудовим договором. Вказане звільнення з посади менеджера з продаж приватного підприємства «Тайкун» вважає незаконним та безпідставним. Відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, слід зазначити, що з наказом про звільнення з роботи (а також з наказом про прийняття на роботу) його ознайомлено не було та їхні копії йому не видавались. Вказані дії відповідача є порушенням статті 47 Кодексу законів про працю України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Крім того, відповідно до статті 149 Кодексу законів про працю України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Також, Відповідачем не було враховано те, що його невихід на роботу було вчинено із законних підстав. В зв'язку із тим, що він наполягав на звільненні, то мав повне право не виходити на роботу після закінчення терміну з моменту подання заяви, а тому такі дії не можна розцінювати як дисциплінарний проступок та застосовувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. По-друге: слід зазначити, що причини його звільнення, наведені в наказі від 29 грудня 2012 року № 27 - К - 14(а саме пункт 4 статті 40 Кодексу законів про працю України), не відповідають дійсним обставинам справи. Так, відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Тобто, відповідно до вказаної норми чинного законодавства України про працю, прогулом може вважатись лише невихід на роботу без поважних причин. Враховуючи викладені мною обставини щодо мого звільнення за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України вважає, що судом має бути визнано достатньо зазначених підстав, для зміни формулювання мого звільнення у трудовій книжці та зобов'язання Відповідача вказати підставу звільнення з займаної посади за статтею 38 Кодексу законів про працю України (Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника). Розрахунок на день звільнення відповідач по справі не зробив, який мав би зробити нарахувавши мені заробітну плату починаючи за період із 01 грудня 2012 року по дату звільнення. За вказаний період він взагалі не отримував заробітної плати. Для доказування виплаченої та невиплаченої заробітної плати, він в лютому 2013 року звертався до Відповідача відносно надання довідки про середню заробітну плату (дохід), але керівництво приватного підприємства «Тайкун» відмовилося надати таку довідку. Також слід зазначити, що вказані дії з боку Відповідача є порушенням його законних прав на працю, які завдали йому моральних страждань. Моральна шкода, завдана йому в результаті незаконного звільнення, полягає у наступному. Так, статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Проте, відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй родині на життя. Вказані незаконні дії Відповідача призвели до його моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, втратив нормальні життєві зв'язки і потребує додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку із вчиненням Відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудового договору та безпідставного порушення його трудових прав, йому завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до статей 23 і 216 Цивільного Кодексу України та яка полягає у наступному: - у спричиненому йому тяжкому психологічному шоці у момент, коли він дізнався про мотиви свого звільнення. Даний психологічний шок можна порівняти із втратою значної суми грошових коштів. За декілька секунд він згадав майже всі свої зусилля, які він прикладав для здійснення та сумлінного виконання своїх обов'язків; - в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень Відповідача, що передували невиконанню ним своїх договірних зобов'язань; - у нехтуванні Відповідачем його законних прав на заробітну плату за трудовим договором; - у незаконності дій Відповідача щодо невиконання умов договору стосовно оплати його праці, починаючи із 01 грудня 2012 року по дату звільнення; - у використанні Відповідачем свого домінуючого положення, що призводе до вчинення ним протиправних дій які він дозволяє собі здійснювати, з метою використання своїх можливостей для задоволення його власних потреб. Всі ці обставини значно підсилюють його психологічне розчарування можливості відновлення своїх прав, через такі дії Відповідача. З моменту виникнення такого протиправного ставлення Відповідача до нього, він перебуваю в сумнівах щодо добровільного відновлення порушених Відповідачем моїх законних прав, із своєю дружиною у нього виникають сварки, через що постійно відчуває психологічний дискомфорт розуміючи про можливі проблеми які можуть виникнути у нього при наступному працевлаштуванні на інше місце роботи. Завдану Відповідачем моральну шкоду він оцінюю у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені у пред'явленій позовні заяві обставини, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник ПП «Тайкун» в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи, надав клопотання про можливість розгляду справи за його відсутності, письмово просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] та надіслав на адресу суду письмові заперечення проти позову. Суд вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач з 27.01.2011 року по 29.12.2012 року працював на посаді менеджера зі збуту на Приватному підприємстві «Тайкун» (ідентифікаційний код 24253349). Наказом № 27-К-0000000014 від 29.12.2012 року [PERSON] було звільнено з вказаної посади за систематичне порушення працівником трудових обов'язків, прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Згідно статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно вимог статті 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно вимог статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як видно з наказу № 27-К - 0000000014 від 29.12.2012 року по ПП «Тайкун» підставою для звільнення позивача з роботи, як свідчить зміст цього розпорядження, було систематичне порушення працівником своїх обов'язків, прогул без поважних причин. Разом з тим, зазначений наказ не містить дати, коли працівник [PERSON] був відсутній на робочому місці. Факти систематичного порушення [PERSON] своїх трудових обов'язків на ПП «Тайкун» також не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. ПП «Тайкун» на адресу суду було надіслано копію акту складеного 29.12.2013 року директором ПП «Тайкун» Юрченко А.О. про те, що він у присутності фінансового директора Бондаря В.А. та асистента директора Погребняк О.С. зафіксували факт відсутності працівника менеджера з продажів [PERSON] на робочому місці на виробництві у Бородянці з 20.12.2012 року по 29.12.2012 року. На час відсутності протягом 8 робочих днів відомостей про поважність причин відсутності [PERSON] не надходило. Разом з тим, як видно з наданих відповідачем документів, зокрема з фірмового бланку, ПП «Тайкун» має дві адреси: юридичну адресу: м. Київ, вул. Грушевського, 28/2, та фактичну адресу: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 4-А. Таке місцезнаходження ПП «Тайкун» як Бородянка (селище міського типу Бородянка Київської області), закріплення за [PERSON] робочого місця на ПП «Тайкуун», саме на виробництві розташованому у вказаному населеному пункті Київської області, не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, що ставить під сумнів відомості викладені у акті від 29.12.2012 року та й відповідно у наказі № 27-К - 0000000014 від 29.12.2012 року про звільнення [PERSON] з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Також, враховуючи, що у акті складеному 29.12.2012 року зазначено, що на час відсутності протягом 8 робочих днів відомостей про поважність причин відсутності [PERSON] не надходило, ставить під сумнів і дату, коли позивач, начебто був відсутній на робочому місці. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, та з огляду на те, що [PERSON] звертався до ПП «Тайкун» із заявою про звільнення його з посади менеджера зі збуту на підставі ст. 38 КЗпП України, його позовні вимоги у частині визнання дій та запису у трудовій книжці [PERSON] щодо його звільнення з посади менеджера зі збуту ПП «Тайкун» згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, такими, що не відповідають чинному трудовому законодавству, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв'язку з цим, у трудову книжку на ім'я [PERSON] слід внести запис про його звільнення з Приватного підприємства «Тайкун» із посади менеджера зі збуту з 29 грудня 2012 року, за статтею 38 Кодексу законів про працю України (Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки з наданої ПП «Тайкун» довідки від 01.08.2013 року № ПТК00000002 вбачається, що підприємство розрахувалося з позивачем по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, в т.ч. за грудень 2012 року включно. Позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки належними, допустими та достатніми доказами не підтверджено, що [PERSON] у резльтаті його звільнення з ПП «Тайкун» з підтсав, визначених п. 4 ст. 40 КЗпП України, переживав моральні страждання та душевні хвилювання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: partial