Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованості на свою користь за кредитним договором № Є/V 2348 від 07.12.2006 року у розмірі 163640,18 дол. США, що еквівалентно 1 304 212,28 грн.; з ПАТ «Акцент банк», [PERSON], [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200,00 грн.; з [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 1950,00 грн. за надання юридичних послуг та витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права. Судові витрати також просив покласти на відповідачів. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № Є/V 2348 від 07.12.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит 100000 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 15,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.12.2011 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2008 року; договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON], у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Представник позивача у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним, причину неявки суду не повідомив. Представник ПАТ А-Банк у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним, причину неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що договір поруки припинено за ст. 559 ЦК України. Суд, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору № Є/V 2348 від 07.12.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит 100000 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 15,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.12.2011 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору № Є/V 2348 від 07.12.2006 року заборгованість за ним станом на 05.10.2011 р. склала 163665,28 дол. США, що еквівалентно 1304412,28 грн., в тому числі 80304,63 дол. США заборгованість за кредитом; 53633,11 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 29727,54 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 0,00 дол. США штраф (фіксована частина); 0,00 дол. США штраф (процентна ставка). Зобовязання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк, [PERSON], договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки. Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості у розмірі 1 304 212,28 грн., судових витрат та стягнення з ПАТ «А-Банк», відповідача [PERSON] грошової суми у розмірі 10 000,00 грн. підлягають задоволенню. Що стосується вимог щодо стягнення суми заборгованості у розмірі 1 304 212,28 грн. з поручителя [PERSON] то в цій частині суд вимушений у їх задоволенні відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Проте, з договору поруки вбачається, що в ньому встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 11 Договору) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 ЦК України та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За таких обставин, у [PERSON] виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту починаючи з моменту виникнення заборгованості [PERSON] перед банком 06.03.2007 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителів [PERSON] предявив лише 26.10.2011 року, тобто після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Крім того, Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Проте, правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, урегульовані ст. 554 ЦК України. Зі змісту цієї норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того самого зобовязання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає на підставі спільного надання, у формі укладання одного договору (ч.3 ст. 554 ЦК України). У такому разі поручителі відповідають перед кредитором солідарно. Законом не заборонено укладання й кількох договорів поруки на виконання того самого зобовязання, але в цьому випадку ч.3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності, оскільки не можна говорити про їхню спільну поруку. За таких обставин кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобовязання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача - 1 на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial