overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів посилаючись на те, що 25.09.2004 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Сторони не підтримують подружні стосунки з 09 лютого 2013 року, спільного господарства не ведуть. Тому просила суд шлюб з відповідачем розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку. Ухвалою від 27.12.2013 року позовні вимоги в частині стягнення аліментів залишені без розгляду за заявою позивача. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла заява в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 25 вересня 2004 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між сторонами не можливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в розмірі 136,00 грн., заподіяної рибним запасам України в результаті незаконного вилову риби відповідачем. Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач вимоги позову визнав, не заперечував проти задоволення позову. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності учасників процесу. Обставини справи, встановлені судом. 10.05.2012 року [PERSON]І займався незаконним виловом риби без належного дозволу за допомогою забороненого знаряддя ловлі – сітки із месини, на річці Південний Буг, в результаті чого виловив 4 шт. карася. 12.09.2012 року [PERSON]І займався незаконним виловом риби без належного дозволу за допомогою забороненого знаряддя ловлі – сітки із месини, на річці Південний Буг, в результаті чого виловив 4 шт. карася. Своїми діями [PERSON] завдав шкоду рибним запасам України на загальну суму 136,00 грн. Відповідно до постанов Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2012 року та 19.10.2012 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. з конфіскацією незаконного знаряддя ловлі за кожне правопорушення. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 1166 ЦК України, п.п. 3.14, 3.15, 4.11 “Правил рибальства”, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 року № 19 з наступними змінами і доповненнями, “Порядку проведення аматорського і спортивного рибальства”, затвердженого постановою КМУ від 18.07.1998 року № 1126, “Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів риб …”, затверджених постановою КМУ від 19.01.1998 року № 32, суд приходить до обгрунтованості предявлених вимог і необхідності задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України, виходячи із майнового стану відповідача та суми позовних вимог, слід зменшити розмір судового збору, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в сумі 51,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20 січня 1983 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Позивачка зазначає, що сімейне життя не склалося, стосунки між ними останнім часом погіршилися, а в сім'ї склався такий психологічний клімат, при якому подальше сумісне проживання стало неможливим. На даний час їх між собою нічого не пов'язує, вони не ведуть спільного господарства та більше року проживають окремо один від одного, а тому фактично шлюбно-сімейні відносини між ними припинені. Позивачка причиною розірвання шлюбу зазначає те, що вони зовсім різні люди за характерами, у них різні погляди на життя, різне відношення до сім'ї та подружніх обов'язків, що призвело до втрати взаєморозуміння один до одного. Позивачка вважає, що їхня сім'я розпалася, примирення між ними не можливе, а тому зберігати шлюб немає сенсу. В судове засідання сторони не з'явились, суду надали заяви з проханням розглянути справу у їхню відсутність. Позивачка в заяві вказала, що позов підтримує; відповідач повідомив суд, що позов визнає, строк для примирення просили не надавати. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони уклали шлюб 20 січня 1983 року, який зареєстрований Палацом одруження «Дарницький», про що зроблений відповідний актовий запис № 154 (а.с. 4). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, проживають за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивачка наполягає на розлученні, оскільки вважає, що збереження шлюбу не можливе, відповідач визнає позов, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, оскільки існування сім'ї носить формальний характер протягом тривалого часу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення пов’язаного з потребою обґрунтування доводів сторін, на що може бути витрачено значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з 21 березня 1992 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільне життя сторін не склалось, сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони не підтримують подружні стосунки та спільного господарства не ведуть з 2005 року. Тому просила суд шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу прізвище залишити [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явивсь, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 21 березня 1992 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.7). Від шлюбу маю доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, зберегти сім'ю не надається можливим, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]», тому в цій частині позовні вимоги теж підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2007 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що на протязі останніх чотирьох років спільне життя з відповідачем погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи виникають сварки, свідком яких стає неповнолітня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та спричинює душевні страждання. Почуття любові та поваги один до кожного зникли. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись при цьому на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заявив клопотання про надання часу для примирення строком на 6 місяців, так як вважає, що сім'я повинна бути збережена. Позивач повідомила суд, що примирення між нею та відповідачем не відбулося, просить суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованим, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім»ї не можливе, а тому позов підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на те, що примирення між ними не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду у справ за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що в рішенні суду в резолютивній частині не указано дату, місяць, та рік народження дитини. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. У своїй заяві позивач посилається на те, що судом у резолютивній частині рішення суду не вказано дату, місяць, та рік народження дитини. Сторони у справі належним чином повідомлені у судове засідання не з»явилися. Їх неявка не перешкоджає розглядові справи про ухвалення додаткового рішення суду. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Із матеріалів цивільної справи, а саме резолютивної частини рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2013 року суду вбачається, що в резолютивній частині не указано дату, місяць, та рік народження дитини. Суд оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вислухавши думку сторін у справи вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення суду підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою м. Суми, пр-т М. Лушпи, б. 27, кв. 14. Свої вимоги мотивує тим, що є власником зазначеної квартири а відповідач зареєстрований в цій квартирі але ніколи не проживав, тобто не набув право на проживання в квартирі згідно ст. 65 ЖК України. Також посилається на те, що порушуються її права, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні витрати на останнього. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідачка до суду не з'явилася, була повідомлена належним чином. Представник третьої особи просить відмовити в задоволенні позову мотивуючи можливим порушенням прав дитини. Суд, вислухавши учасників судового розгляду що з’явилися, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачці належить квартира [ADDRESS], що підтверджується довідкою житлово-будівельного кооперативу. В цій квартирі зареєстровані зокрема позивачка та [PERSON], який є онуком позивачки (а.с. 6). Донька позивачки була позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] (а.с. 7, 10), опікуном [PERSON] є [PERSON] (а.с. 5). Будь-яких доказів того, що [PERSON] ніколи не проживав за адресою [INFO], б. 27, кв. 14, тобто не вселявся до цієї квартири та не набув права проживання в ній позивачкою не надано. Посилання позивачки на те, що в разі задоволення позову не будуть порушені права малолітнього [PERSON], оскільки останній проживає разом з [PERSON], є необґрунтованими оскільки в разі втрати зазначеного опікуна з будь-яких причин право малолітнього буде порушене. Пояснення позивачки в частині порушення її прав, оскільки сплачує комунальні витрати за реєстрацію малолітнього онука також не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з наданих копії документів (а.с. 8, 9) майже всі витрати не залежать від кількості зареєстрованих осіб. Зокрема в квартирі зареєстровано 6 осіб і щомісяця сплачується з врахуванням кількості зареєстрованих ТОВ „Грінко-Суми” в розмірі 28,98 грн. та КП „Сумижилкомсервіс” СМР в розмірі 4,44 грн. Тобто сума витрат, які несе позивачка в зв’язку з реєстрацією в її квартирі малолітнього [PERSON] є зовсім незначною. Також суд враховує, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з поважних причин, оскільки є малолітньою особою. Крім того обставини, на які посилається позивачка при обґрунтуванні позову, не є підставами для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем понад 6 місяців у випадку поміщення дитини на виховання до опікуна. Враховуючи викладене підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним [PERSON], [INFO]. Свою заяву обґрунтовує тим, що вона є рідною матір'ю [PERSON], [INFO]. [PERSON] з дитинства проживає разом з нею та страждає на хронічне психічне захворювання, інвалідність встановлено з 2001 року. У зв'язку з цим він перебуває на обліку у психіатра і невролога, що підтверджується відповідними довідками лікарняних закладів, однак стан його психічного здоров'я не поліпшився. Внаслідок хронічного психічного розладу, йому встановлений діагноз F72 (важка розумова відсталість). Її син не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Призначення її опікуном для [PERSON] викликано необхідністю вирішення соціально-побутових питань, забезпечення його прав та інтересів. Зазначає, що вона має можливість дбати про сина, створювати йому необхідні побутові умови, забезпечувати його доглядом та лікуванням, оскільки вона є найближчою родичкою, його рідною матір'ю. [PERSON] просить визнати недієздатним [PERSON], [INFO], та призначити її опікуном над ним. В судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги із зазначених підстав. В судовому засіданні представник заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення заявлених вимог та надала подання про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 16.12.2013 року (акт експертизи – а.с.15-18) встановлено що [PERSON] виявляє ознаки тяжкої розумової відсталості (різко виражена імбецильність) і за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатним [PERSON] [PERSON] є матір`ю [PERSON]. Виконавчий комітет Сумської міської ради як орган опіки та піклування вніс подання про призначення опікуном [PERSON] над сином – [PERSON]. Згідно з ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В зв’язку з визнанням [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO] недієздатним суд призначає над ним опікуном [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 23.02.1980 року він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області. Від спільного життя у них народилося двоє дітей: донька Яна, [INFO] та донька Анна, [INFO], які на даний час є повнолітніми. Через несхожість характерів між ним та відповідачкою протягом всього сімейного життя виникали сварки, конфлікти з приводу сімейних обов’язків, ведення побуту. В 2011 році вони припинили сімейні відносини та проживають окремо один від одного. Позивач зазначає, що на даний момент шлюб існує формально, тому просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з’явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, повторно не з’явилася, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надійшло. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що з 23.02.1980 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 268. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: донька Яна, [INFO] та донька Анна, [INFO], які на даний час є повнолітніми. Через несхожість характерів між сторонами протягом всього сімейного життя виникали сварки, конфлікти з приводу сімейних обов’язків, ведення побуту. Сторони проживають окремо з 2011 року, спільне господарство ними не ведеться. Між подружжям втрачено взаєморозуміння, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. За таких обставин суд вважає, що сім’я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Заявник свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 21,0 м2, розташована на території автокооперативу «Енергетик» у м. Суми, та виділена йому на підставі рішення XIV сесії 22 скликання Сумської міської Ради народних депутатів. Втім він не може реалізувати своє право власності та розпорядитися майном через допущену у державному акті помилку в імені. Так у державному акті на вказану земельну ділянку ім’я заявника зазначено «Зубарев Василь Акимович». Тому заявник просить встановити факт належності йому державного акту про право приватної власності на земельну ділянку площею 21,0 м2, розташовану на території автокооперативу «Енергетик» у м. Суми ІІ-СМ № 021168 від 04.05.1998 року. В судове засідання учасники розгляду не з’явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник заявника подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення XIV сесії 22 скликання Сумської міської Ради народних депутатів від 25.09.1996 року заявнику було передано у приватну власність земельну ділянку площею 21,0 м2, розташовану на території автокооперативу «Енергетик» у м. Суми. /а.с.6/ 04.05.1998 року на підставі вказаного рішення видано державний акт ІІ-СМ № 021168 про право приватної власності на зазначену земельну ділянку./а.с.5/ У зазначених рішенні Сумської міської Ради народних депутатів та державному акті ім’я заявника помилково зазначено «Зубарев Василь Акимович». Місце його проживання в акті зазначене м. Суми, вул. Леваневського, б. 26, кв. 75. Наявність очевидної помилки підтверджується копією паспорту заявника, де російською мовою його ім’я зазначено «Зубарев Василь Акимович»./а.с.3/ Крім того, заявник з 26.10.1982 року зареєстрований за адресою: [INFO], б. 26, кв. 75, що співпадає з адресою проживання [PERSON], зазначеною у спірному державному акті. Таким чином вбачається, що розбіжності в імені заявника сталися у зв’язку з перекладом імені з російської на українську мову. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 256 – 259 ЦПК України суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу.

Outcome: approved