Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-22 00:00:00

В липні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом про згідно якого, просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку щомісячно з часу подання заяви до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Державна допомога на дитину, яку отримує позивачка є малою (130 грн.), відповідач добровільно допомоги не надає, а тому позивач змушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав заперечення, згідно яких у задоволені позовних вимог просив відмовити, враховуючи, що заявлена вимога в більшій мірі є безпідставною, не відповідає вимогам чинного законодавства України і фактичним обставинам справи. Також, вказав, що знаходиться у важкому матеріальному стан, допомагає своїй малолітній дитині, допомагає батькам, сплачує вартість найманої квартири, а тому низький рівень доходів не дозволяє здійснювати утримування позивачки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 069395 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 09 серпня 2008 року, та свідоцтвом про народження дитини серії І-ОК № 176605 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 12 січня 2011 року /а.с. 3, 4/. Позивач та малолітня дитина проживають та зареєстровані за адресою: [INFO]. Крім того, позивач перебуває у декретній відпустці до досягнення дитиною трьохрічного віку /а.с. 5, 6,8/. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] на час вирішення спору працює на посаді електромонтера з експлуатації розподільних мереж на підприємстві ПАТ Київобленерго, та має постійний дохід /а.с. 7/. Суд бере до уваги, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дружини, що безумовно є підставою для стягнення аліментів в примусовому порядку. До судового розгляду відповідач не подав доказів щодо неможливості надавати таку матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є працюючим, позивач здійснює догляд за дитиною не працює, і вважає, що стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини заробітку щомісячно з відповідача на утримання позивачки, як дружини, буде відповідати інтересам самої дружини та можливості платника аліментів сплачувати їх. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судові витрати - стягненню з відповідача.

Outcome: approved