Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що 24 липня 2008року між ЗАТ "ОТП Банк" , правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договрі № CL-SME 101/314/2008 відповідно до якого банком було надано відповідачу кредит в сумі 405400грн з датою остаточного пвернення кредиту - 24 липня 2015року. п.3 договору встановлено плаваючу процентну ставку 7% річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту). 22 грудня 2008року було підписано Додатковий договір №1 до кредитного договору , відповідно до якого графік повернення кредиту було викладено у новій редакції. 24 червня 2009року було підписано додатковий договір № 2 до кредитного договору , відповідно до якого було видано додатково 6303,42грн з метою погашення нарахованих процентів. 28 липня 2009року було підписано додатковий договір №3 до кредитного договору. Відповідач , згідно умов кредитного договору, зобов"язався належним чином прийняти , викоористати та повернути банку кредитні кошти у встановлені графіком повернення кредиту строки та сплатити відсотки, а у разі виникнення прострочення повернення кредиту - сплатити пеню відповідно до п. 4.1.1. у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних грошових зобов"язань за кожний день прострочення. при цьому пеня нараховується та сплачується додатково до прострочених сум за основним зобов"язанням. 27 січня 2012року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" був укладений договір купівлі -продажу кредитного портфелю, відповідно до якого до позивача переходять усі права банку за кредитним договором. Станом на 30.07.2013р заборгованість відповідача по сплаті кредиту за договором становить: основний борг - 246352,89грн; проценти - 107657,60грн; пеня (за період з 30.07.2012р по 30.07.2013р) - 1 179 300,24грн. До теперішнього часу відповідач заборгованості не погасив. Просять стягнути з відповідача на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором в сумі 1 533 310,73грн. та судові витрати в сумі 3441,00грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Пояснила, що до позивача перейши усі права Банку за кредитним договором, який укладено з відповідачем 24 липня 2008року. Відповідач не виконує умови кредитного догвоору, не сплачує кредитні кошти, тому станом на 30 липня 2013року була нарахована заборгованість , яка складається із тіла кредиту 246 352,89грн, процентів 107 657,60грн , та пені за період з 30 линя 2012р по 30 липня 2013р в сумі 1 179 300,24грн. Відповідач повідомляв Банку і позивача про неможливість погашення кредиту у зв"язку зі зміною матеріального стану, пропонував звернути стягнення на автомобіль, але позивач вважає необхідним погашати кредит шляхом стягнення коштів з відповідача. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він дійсно укладав договір з банком у липні 2008року. І виконував умови цього договору, сплативши половину тіла кредиту, відсотків за ним. Але на прикінці 2008року, та в 2009році його матеріальний стан змінився, оскільки виникли на роботі проблеми, пов"язані з кризою. Коштів стало не вистачать. Він одразу звернувся до банку і повідомив про неможливість виконувати умови договору за затвердженим графіком. Умови були переглянуті, але це не змінило положення. Він сплачував кошти, які йшли на погашення пені, а не тіла кредиту, відсотків. Він знову звернувся до банку, а потім до позивача з пропозицією звернути стягнення на його автомобіль, а отриманні кошти зарахувати в рахунок кредиту. Але банк не погодився на його пропозицію, і відмовив, пояснивши, що їм потрібні кошти. При таких обставинах, він вважає, що банк умисно створив такі умови, щоб він ніколи не мав можливості погасити заборгованість, а сплачував тільки пеню. Він не заперечує щодо розміру тіла кредиту, процентів за корстування кредиту, і погоджується їх сплачувати, але вважає, що банк сприяє збільшенню пені, тому не погоджується з її нарахуванням, просить зменшити розмір пені. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" є правонаступником закритого акціонерного товариства "ОТП Банк" . 27 січня 2012року між публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладений договір купівлі продажу кредитного портфелю, відповідно до якого до позивача переходять усі права Банку за кредитним договором CL-SME101/314/2008 від 24 липня 2008року (а.с. 35,55). Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та відповідачем по справі [PERSON] укладений кредитний договір № CL-SME101/314/2008 від 24 липня 2008року, згідно якому банк надає відповідачу кредит в розмірі 405 400,00 на умовах сплати процентів за користування кредитом у виді фіксованого відсотка 7% річних, та плаваючої процентної ставки: фіксований відсоток + FIDR , зі строком повернення 24 липня 2015року і зобов"язанням позичальника перед банком щодо повернення кредиту, плати за користування кредитом, сплати комісій, штрафних санкцій, витрат та збитків банку у зв"язку з неналежним виконанyям позичальником своїх зобов"язань перед банком за кредитним договором (а.с.4- 15,30). Судом встановлено, що 22 грудня 2008року між закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та відповідачем було укладено додатковий договір (а.с.16-21), в якому графік платежів викладений в новій редакції. Судом встановлено, що 24 червня 2009року між ЗАТ "ОТП Банк" та відповідачем укладено додатковий договір до кредитного договору (а.с.22-27, 31), згідно якому сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору, а саме в графік платежів. Крім того сторони домовились в строк до 24 червня 2009року провести реструктуризацію частини боргових зобов"язань шляхом надання позичальнику траншу в сумі 6303,42грн з метю погашення нарахованих процентів. Суд встановив, що Банк виконав свої зобов’язання, надав кредит відповідачу в загальній сумі 411 703,42грн, а сторона за договором кредиту - відповідач [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору несвоєчасним поверненням суми кредиту, процентів, пені у зв’язку з чим має заборгованість по договору, яка станом на 30.07.2013року складає 1 533 310,73грн, з них по кредиту 246 352,89грн, проценти 107 657,60грн, пеня 1 179 300,24грн. Судом встановлено, що відповідач припинив сплачувати кредит з грудня 2011року. (а.с.32). Як встановлено в судовому засіданні причиною невиконання умов кредитного договору стало тяжке матеріальне становища відповідача, що визнавалося в судовому засіданні сторонами, також цє підтверджується тим, що сторони неодноразово переглядали графік платежів. Крім того для погашення строкових нарахованих процентів за кредитним договором, відповідач отримував в банку в липні 2008року додатковий транш в загальній сумі 6 303,42грн в рамках реструктуризації заборгованості. Відповідач в судовому засіданні просить зменшити розмір неустойки. Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов"язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Суд вважає, що розмір неустойки, нарахований позивачем станом на 30.07.2013року в сумі 1 179 300,24грн значно перевищує суму тіла кредиту 246 352,89грн, та відсотків за користування кредитом - 107 657,60грн, які винен сплатити відповідач станом на 30.07.2013р. Також , враховуючи матеріальний стан відповідача, що має істотне значення, суд вважає, є підстави для зменшення розміру неустойки. Як встановлено судом, відповідач припинив оплату за кредитним договором в листопаді 2011року. Відповідач звертається до банку, повідомляє про неможливість виконання договору, пропонує звернути стягнення на автомобіль і такі обставини визнаються представником позивача в судовому засіданні. Але за цей період позивач не застосовує ніяких заходів щодо стягнення заборгованості з відповідача, в тому числі і звернення до суду з позовом, що надало б Банку право припинити нарахування процентів та пені, як то визначено в п. 2.1.2.2 додаткового догвору №2 до кредитного договору від 24 червня 2009р (а.с.22) До суду позивач з позовом звертається лише у вересні 2013року, що на думку суду сприяло збільшенню розміру неустойки . Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що є підстави для зменшення розміру неустойки з 1 179 300,21грн до 117 930грн. Оскільки відповідач не сплачує заборгованість по кредитному договору, суд вважає, що заборгованість в сумі 471 940,49грн (246 352,89 + 107 657,60+ 117 930) підлягає стягненню в примусовому порядку. В решті позову відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441грн.(а.с.1).

Outcome: partial