Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що 10.12.2008 року між Акціонерним банком «Український [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір № АП2047. За цим Кредитним договором позивач в разовому порядку надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 4 648,17 (чотири тисячі шістсот сорок вісім) гривень 17 копійок строком на 24 місяців з 10.12.2008 р. по 10.12.2010 р. включно. Платнею за користування грошовими коштами є відсотки в розмірі 30% відсотків річних на суму фактичної заборгованості за кредитом. У відповідності до положень п. 1.2. Кредитного договору, кредит надавався Відповідачеві на умовах терміновості, повернення, платності, в обмін на зобов'язання Боржника повернути суму кредиту та сплатити відсотки, а також комісії, передбачені Кредитним договором шляхом безготівкового перерахування грошових коштів чи сплати через касу Банку. Згідно з п. 2.2.1. Кредитного договору, відповідач був зобов'язаний щомісячно, не пізніше дати, зазначеної у Графіку погашення кредиту, що підписаний сторонами та є невід'ємною частиною Кредитного договору, сплачувати заборгованість за кредитом та відсотки за користування грошовими коштами рівними платежами в сумі не менше за 259 (двісті п'ятдесят дев'ять) гривень 89 копійок. Також, у п. 2.2.1 сторони Кредитного договору узгодили, що на останню дату погашення за Графіком боржник повинен сплатити всю суму фактичного залишку заборгованості за кредитом, відсотками та комісіям, встановленим Кредитним договором. Відповідач та позивач у Кредитному договорі домовились, що у випадку виникнення у позичальника тимчасових фінансових або інших труднощів з причин, що не залежать від позичальника, згідно з п. 2.4.1. Кредитного договору, боржник має право поставити перед Банком питання про перенесення строків платежу за кредитом. На момент подання позову, відповідач наданим правом не скористався, тобто у відповідача відсутня необхідність відстрочки та вона навмисно не виконує свої обов'язки за Кредитним договором. На сьогоднішній день відповідач перелічені вище зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі належним чином, про що свідчить відсутність будь-яких претензій з боку відповідача. Станом на 20 вересня 2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором № АП 2047 від 10.12.2008 р. перед Банком складає: Заборгованість за кредитом - 3 343 (три тисячі триста сорок три) гривні 02 копійки; Заборгованість за відсотками - 30 (тридцять) гривень 25 копійок; Таким чином, загальна сума боргу [PERSON] перед ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" станом на 20.09.2013 року складає 3 373,27 (три тисячі триста сімдесят три) гривні 27 копійок. З моменту виникнення простроченої заборгованості працівники кредитного відділу Банку неодноразово намагались у телефонному режимі зв'язатись з відповідачем з метою усунення порушень кредитного договору. Також, працівники служби безпеки банку намагались провести переговори з відповідачем з метою погашення заборгованості, однак, всі ці спроби не дали позитивних результатів. 27.03.2013 року за вих. №243 з метою запобігання збільшенню заборгованості, позивачем за місцем реєстрації відповідача, було направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість та попередженням про можливість настання негативних наслідків у випадку невиконання умов кредитного договору. Згідно поштового повідомлення, претензію відповідач отримав особисто, про що свідчить її особистий підпис на повідомленні про поштове вручення. Однак до теперішнього часу відповідачем не було проведено жодних дій по сплаті заборгованості. Посилаючись на зазначене просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 3343,02 грн., відсотки у розмірі 30,25 грн., а всього 3373,27 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,40 грн. В процесі судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги та остаточно просив стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 2853,49 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,40 грн. У судове засідання 24.12.2013 року сторони не з’явилися, повідомлені належним чином. Від представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. У минулих судових засіданнях позивач надавав свої пояснення по суті позову, підтримав позов у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явилася, причину неявки суду не сповістила, про день і час слухання справи повідомлялася завчасно, у встановленому законом порядку. У минулих засіданнях заперечувала проти задоволення позову посилаючись на ті обставини, що у неї з пенсії відраховується щомісячні платежі, а тому і боргу не має. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, у зв’язку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 10.12.2008 року між Акціонерним банком «Український [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір № АП2047. За цим Кредитним договором позивач в разовому порядку надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 4 648,17 (чотири тисячі шістсот сорок вісім) гривень 17 копійок строком на 24 місяців з 10.12.2008 р. по 10.12.2010 р. включно. Платнею за користування грошовими коштами є відсотки в розмірі 30% відсотків річних на суму фактичної заборгованості за кредитом. У відповідності до положень п. 1.2. Кредитного договору, кредит надавався Відповідачеві на умовах терміновості, повернення, платності, в обмін на зобов'язання Боржника повернути суму кредиту та сплатити відсотки, а також комісії, передбачені Кредитним договором шляхом безготівкового перерахування грошових коштів чи сплати через касу Банку. Згідно з п. 2.2.1. Кредитного договору, відповідач був зобов'язаний щомісячно, не пізніше дати, зазначеної у Графіку погашення кредиту, що підписаний сторонами та є невід'ємною частиною Кредитного договору, сплачувати заборгованість за кредитом та відсотки за користування грошовими коштами рівними платежами в сумі не менше за 259 (двісті п'ятдесят дев'ять) гривень 89 копійок. Також, у п. 2.2.1 сторони Кредитного договору узгодили, що на останню дату погашення за Графіком боржник повинен сплатити всю суму фактичного залишку заборгованості за кредитом, відсотками та комісіям, встановленим Кредитним договором. Відповідач та позивач у Кредитному договорі домовились, що у випадку виникнення у позичальника тимчасових фінансових або інших труднощів з причин, що не залежать від позичальника, згідно з п. 2.4.1. Кредитного договору, боржник має право поставити перед Банком питання про перенесення строків платежу за кредитом. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України. У порушення вимог договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, якщо інше не встановлено договором. У відповідності з вищевикладеним, суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку про те, що оскільки між сторонами був укладений кредитний договір, а позичальник не своєчасно та не в повному обсязі виконувала взяті на себе зобов'язання щодо погашення відсотків за користування ним, внаслідок чого виникла заборгованість, тому позовні вимоги позивача є законними, достатнім чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи відповідача, що у нього з пенсії відраховуються щомісячні платежі, а тому борг відсутній, спростовується наданими суду доказами про наявність прострочки сплати платежів, і не позбавляють боржника обов’язку виконання умов договору. Відповідно до меморіального ордеру № 187 10 від 20.09.2013 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 229,40 гривень на користь держави. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 509-510, 525 -527, 530, 610-612, 625, 629,651,653,1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved