Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

11 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт», треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 08 листопада 2012 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Тайота», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який належить [PERSON], та «Ауді», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який належить [PERSON], внаслідок якої були пошкодженні вказані транспортні засоби. Відповідно до судового рішення винною у скоєнні даної ДТП була визнана [PERSON] - водій автомобіля «Тайота», д/н [NUMBER]; цивільно-правова відповідальність власника цього транспортного засобу була застрахована ПрАТ «СК «Лафорт» згідно полісу № АВ/7783364 від 19 липня 2012 року, проте на даний час відповідач не виконав свої зобов'язання за даним полісом, не виплатив потерпілій стороні належне страхове відшкодування, у зв'язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 15 787,55 грн. страхового відшкодування, 1 069,65 грн. пені, 224,48 грн. грошової компенсації, 900,00 грн. витрат на послуги експерта та 5 000,00 грн. моральної шкоди (а. с. 2-5). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволені. Представник відповідача - ПрАТ „СК „Лафорт" - у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду даної цивільної справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Третя особа - [PERSON], у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Третя особа - [PERSON], у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, вивчивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: Так, судом встановлено, що 08 листопада 2012 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тайота», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та «Ауді», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Винною у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди була визнана [PERSON] Викладені обставини підтверджуються копією постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2012 року, наявною в матеріалах справи (а. с. 7). Також було встановлено, що власником автотранспортного засобу Ауді», д/н [NUMBER] є [PERSON], власником автотранспортного засобу «Тайота», д/н [NUMBER] є [PERSON], цивільна-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «СК «Лафорт» згідно полісу № АВ/7783364 від 19 липня 2012 року (а. с. 6, 9). 21 грудня 2012 року [PERSON] звернулась на адресу відповідача з письмовою заявою про отримання страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка відбулась 08 листопада 2012 року (а. с. 12). Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця № 341/12 з встановлення матеріальної шкоди, спричинено власнику КТЗ, складеного 12 грудня 2012 року судовим експертом [PERSON] на заяву [PERSON], матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля «Ауді 80», д/н [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП становить 15 787,55 грн. (а. с. 11, 31-66). Вартість проведення такого дослідження становить 900,00 грн. (а. с. 67). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування». Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України „Про страхування" страхувальник зобов'язаний: повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про страхування» умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов'язки страхувальника. Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України „Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 991 ЦК України відмова у виплаті страхового відшкодування може мати місце з підстав, безпосередньо визначених законом, або з інших підстав, визначених договором, якщо такі не суперечать закону. Згідно з п. 34.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Пунктом 2 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ст.25 Закону України „Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача стосовно стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 15 787,55 грн. та 900,00 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з встановленням вартості заподіяної внаслідок ДТП шкоди, суд вважає , що позовні вимоги в цій частині є доведеними, обґрунтованими, отже такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача до відповідача про стягнення 1 069,65 грн. пені на підставі положень ст. 992 ЦК України, а також п. 5 ст. 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, та враховуючи, що облікова ставка НБУ з 12 березня 2012 року складала 7,5% річних, з 10 червня 2013 року - 7,0% річних, з 13 серпня 2013 року - 6,0% річних, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 21 березня 2013 року (після спливу 90 днів з дня звернення до відповідача з заявою про сплату страхового відшкодування) по 11 вересня 2013 року (дня звернення до суду з даним позовом) у сумі 1 069,65 грн., а також 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, що становить 224,48 грн. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5) визначено, що моральна шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження завдання саме відповідачем шкоди нематеріального характеру [PERSON] внаслідок не сплати суми страхового відшкодування, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивачем не було сплачено судовий збір при зверненні до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial