Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

[PERSON] у вересні 2013 року звернувся до суду з позовом, за яким просив усунути перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження кімнатою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] звільнити зазначену кімнату, та зобов'язати її самовільно не займати приміщення, що на праві власності належать позивачу. Позов мотивований тим, що відповідач самовільно вселилась в спірну кімнату, чим створює позивачу перешкоди в користуванні житлом. [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав, надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в підтримку доводів свого довірителя послався на відповідні спору вимоги законодавства. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки не повідомила. Під час попереднього розгляду справи [PERSON] заявила, що користується кімнатою на законних підставах, оскільки це житло сторонами було отримано під час перебування у шлюбі, а тому в позові просила відмовити. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. Позивач та представник позивача проти такого порядку розгляду справи не заперечували. Судом встановлено таке. Відповідно до свідоцтва на житло, яке видано 20.11.2012 р. квартира [ADDRESS], загальною площею 38,2 кв.м., приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" та на праві приватної власності належить [PERSON] Зазначена квартира, як це вбачається з технічного паспорту, складається із житлової кімнати №4, площею 12,4 кв.м., житлової кімнати №5, площею 9,9 кв.м. та обладнана балконом №9, площею 2,0 кв.м. Разом з тим, наймачем квартири [ADDRESS] є дочка позивача [PERSON], до складу її квартири входить житлова кімната №7, площею 19,5 кв.м., та балкон №10. У загальному користуванні квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходяться приміщення: №1 - коридор, площею 13,4 кв.м., №2 - туалет, площею 1,3 кв.м., №3 - ванна, площею 2,6 кв. м., №6 - кухня, площею 8,2 кв.м., №8 - коридор, площею 0,6 кв.м. Згідно з довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України, відповідач [PERSON] з 22.08.2012 року зареєстрована за адресою [ADDRESS], тобто за місцем проживання дочки. Квартира [ADDRESS] за повідомленням начальника КРП «СМБРТІ» не приватизована. За поясненнями позивача [PERSON], відповідач не маючи правових підстав самовільно зламала замок і зайняла приміщення кімнати [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються також актом обстеження квартири [ADDRESS], що був складений представниками ЖЕУ-8 КП «ЖЕО Київського району». Будь-яких доказів про правомірність вселення відповідача у спірну кімнату суду не надано. Наведене дає суду підстави вважати, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні житлом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно з статтею 317 ЦК України, власникові належать, права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статею 387 ЦК України встановлено, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Підсумовуючи викладене, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню повністю. За такого рішення, витрати понесені позивачем на розгляд справи відповідно до ст. 88 ЦПК України, мають бути компенсовані їй відповідачем.

Outcome: approved