Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

27 серпня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд розірвати шлюб між сторонами. В обґрунтування позову позивач вказував, що 07 квітня 2012 року вони з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований у Центральному ВРАЦС ММУЮ. Позивач пояснив, що спільне життя з відповідачем не склалося. З самого укладення шлюбу сторони не проживали разом та не вели спільне господарство та не підтримували подружні відносини. Дітей від даного шлюбу сторони не мають. Примиритися позивач не намагався, і не бажає, оскільки не вбачає в даному шлюбі подружніх відносин. З огляду на вищевикладене позивач просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились, позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась. Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, вважає, що у матеріалах справи достатньо відомостей про взаємини сторін та заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] у відповідності до якого сторони зареєстрували шлюб 07 квітня 2012 року у Центральному відділі РАЦС ММУЮ, актовий запис №84. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спору майнового характеру сторони не мають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подружжя сумісно не проживало, сім'я фактитчно створена не була, і шлюб носить формальний характер, спільних дітей подружжя не має. Подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Шлюб - це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сім'ї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою одного з них. Також суд враховує, що з боку відповідача не було надано переконливих доводів і підстав, необхідних для збереження сім'ї та відсутність спільних дітей у подружжя. При викладених обставинах суд вважає за необхідне розірвати шлюб між сторонами по справі. Суд враховує, що позивач з відповідачем подружні стосунки не підтримує, і підтримувати їх в подальшому наміру не має, примиритися не бажає, в зв'язку з чим сім'ю зберегти немає можливості, суд за вимогою позивача розриває шлюб.

Outcome: approved