Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.03.2005 р. згідно з наказом № ВК від 15.03.2005 р. був прийнятий на посаду начальника філіалу «Кримський виробничо-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок». Наказом № 50-к від 01.07.2013 р. звільнений на підставі п. 1 ст. 41 та п. 1-1 ст. 41 КЗпП України. Проте, вважає звільнення його незаконним з наступних підстав. Так, відповідно до п. 1-1 ст. 41 КЗпП України звільненню підлягають керівники підприємств, установ, організацій, проте керівники філій, яким він є, не включені в цей перелік. Таким чином, звільнення з цієї підстави є незаконним та проведено без наявності правових підстав для звільнення. Звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України являється дисциплінарним стягненням та допускається з додержанням правил, тобто, строків для застосування дисциплінарного стягнення та порядку його застосування. Так, у наказі №50-к від 01.07.2013 р. зазначено в якості підстави пояснення начальника філіалу від 23.05.2013 р., які були представлені відповідно до п. 1 наказу № 40 від 20.05.2013 р. З пояснень слідує, що про порушення трудових обов'язків стало відомо 20.05.2013 р., проте звільнення проведено 01.07.2013 р., тобто з порушенням встановленого строку. Таким чином, порядок застосування дисциплінарного стягнення порушений, у зв'язку з чим звільнення з цієї підстави є незаконним. Крім того, наказ № 40 від 20.05.2013 р. виконаний належним чином, інформація була представлена відповідачу у встановлені строки та в повному обсязі. Таким чином, грубе порушення трудових обов'язків у вигляді невиконання наказу № 40 відсутнє. В якості ще однієї підстави для звільнення зазначено однократне грубе порушення наказу №55 від 25.05.2013 р. «Про виконання наказу від 07.06.2013 р. №51», проте такий наказ відсутній, у зв'язку з чим не може бути звільнений за його порушення. В якості підстави для звільнення також вказано на пояснення начальника філії від 27.06.2013 р. №98. Однак, пояснення з цього приводу не надавав, лист від 27.06.2013 р., на який є посилання у наказі про звільнення та нібито надані пояснення, направлено на виконання наказу №55 від 25.06.2013 р. та в ньому міститься інформація про балансову вартість коштів та інші відомості. Таким чином, лист №98 від 27.06.2013 р. не містить пояснення по факту порушення ним трудових обов'язків. Стаття 41 КЗпП України передбачає звільнення за однократне грубе порушення трудових обов'язків, проте в наказі №50 від 01.07.2013 р. зазначено декілька грубих порушень, тобто має місце порушення, яке носить не однократний та тривалий характер. Крім того, спірні накази виконані належним чином та своєчасно. На підставі викладеного, просить суд визнати наказ Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» «Про звільнення [PERSON]» № 50-к від 01.07.2013 р. незаконним, поновити його на посаді начальника філії «Південний вузол дорожнього зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» з 01.07.2013 р. стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 23600 грн., заборгованість по заробітній платі у сумі 7400, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 39767,96 грн. та у відшкодування моральної шкоди 22 000 грн. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити за мотивами наведеними у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 17 березня 2005 р. [PERSON] працював на посаді начальника філії «Кримський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку». Наказом Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» № 50-к від 01 липня 2013 р. [PERSON] звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ст. 41, п. 1-1 ст. 41 КЗпП України, тобто за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а саме: наказу №40 від 20 травня 2013 р «Про контроль за виконання наказів керівниками Філії»; наказу №55 від 25 травня 2013 р. «Про виконання наказу від 07.06.2013 р. №51 «Про надання інформації та документації», за недотримання вимог чинного законодавства України про працю, невжиття необхідних заходів щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати. Підстава: пояснення начальника філії «Кримський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» [PERSON] від 23.05.2013 р. вих. №81; наказ №40 від 20 травня 2013 р. «Про контроль за виконанням наказів керівниками Філії»; пояснення начальника філії «Кримський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» [PERSON] від 27.06.2013 р. вих.. №98. Наказом № 58 від 01.07.2013 р. змінено найменування філії «Кримський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» на філія «Південний вузол дорожнього зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок». Як слідує з матеріалів справи, 20 травня 2013 р. наказом Державного агентства автомобільних доріг України №40 зобов'язано начальників та голових бухгалтерів філій до 25 травня 2013 р. надати Державному підприємству дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» письмові пояснення та інформацію про стан виконання наказу №115 від 28 вересня 2011 р. «Про нарахування надбавок, премій та доплат по філіям ДП «Укрдорзв'язок» та причини його невиконання; надати інформацію про розміри нарахованих премій, надбавок та винагороди за вислугу років, матеріальної допомоги; до 23 травня 2013 р. надати письмові пояснення щодо причин невиконання розпорядження №21/1-4/19/1 від 16.01.2012 р. з надання інформації та терміново надати необхідну інформацію, надати письмові пояснення щодо причин невиконання розпорядження від 25 січня 2012 р. №21/1-4/54 та розпорядження від 25 січня 2012 р. №21/1-4/55. 23.05.2013 р. позивачем на ім'я директора ДП «Укрдорзв'язок» направлений лист з поясненням до п. 1.1 вищевказаного наказу. 25 червня 2013 р. Державним агентством автомобільних доріг України видано наказ №55 «Про виконання наказу від 07 червня 2013 р. №51 «Про надання інформації та документації». Згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 22 "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4, 7, 8 ст. 40, п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством ( ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Частиною 2 ст. 147 КЗпП України передбачено, що звільнення - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку встановленими ст. ст. 148-149 КЗпП України. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Звільнення за ч. 1 п. 1 ст. 41 КЗпП України неможливе, якщо порушення носить триваючий, а не разовий характер. Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. На підтвердження законності проведеного звільнення відповідач жодних доказів не надав, викладені у позові обставини не спростував. Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що невиконання наказів №40 та №55 було грубим порушенням, яке завдало чи могло завдати шкоду. Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Якщо керівник підприємства, установи, організації це завжди керівник юридичної особи, то керівник філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу може очолювати підрозділ, який не має юридичного статусу, але за обсягом повноважень він (керівник) виконує організаційно-розпорядчі функції, несе відповідальність за роботу структурного підрозділу. З огляду на наведене, при розгляді позову про визнання незаконним наказу про звільнення особи за ч. 1 п. 1-1 ст. 41 КЗпП України суд повинен встановлювати, чи була особа керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності або філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу. Як встановлено у судовому засіданні позивач [PERSON] був керівником філії, тому його звільнення з підстав п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є незаконним. Зі змісту ст.240-1 КЗпП України поновлення на роботі у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку може бути неможливим лише внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації. Така ж, позиція викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06 листопада 1992 року де зазначено, що у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади) з тими же функціональними обов'язками, які мали місце до звільнення та поновлення його у всіх правах за цією посадою. Оскільки в судовому засіданні відповідачем, на якому лежить обов'язок доказування законності розірвання трудового договору, не було надано належних та допустимих доказів одноразового грубого порушення позивачем трудових обов'язків та наявності підстав для застосування п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, суд приходить до висновку, що [PERSON] звільнений з порушенням норм трудового законодавства, тому підлягає поновленню на попередній посаді з тими же функціональними обов'язками, які мали місце до звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу. Крім того, за правилами ч. 1ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з довідкою № 36 від 23.07.2013 р. заробітна плата [PERSON] за травень - червень 2013 р. становила 3700 грн. кожного місяця. Згідно з розрахунком доданих позивачем до позову, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.07.2013 р. по 22.12.2013 р. становить 23600 грн. Відповідачем наведений розрахунок не спростований, також не підтверджено виплату позивачу заробітної плати за травень-червень 2013 р. у розмірі 7400 грн. та компенсації за невикористану відпустку у сумі 39767,96 грн. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Суд вважає, що незаконне звільнення позивача призвело до його моральних страждань та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує ступінь вини відповідача, тривалість та глибину заподіяних [PERSON] моральних страждань, а також обсяг необхідних зусиль для відновлення ним своїх прав та організації життя, і вважає, що сума 1000 грн. є достатньою для відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.ст. 41, 116,117, 147, 148, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial