Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що в період з 28.06.2003 року по 13.03.2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Під час сумісного проживання та за сумісні кошти вони придбали наступне майно: холодильник «Вірпул» вартістю 3500 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 450 грн., електричний чайник «Браун» вартістю 550 грн., телевізор «Томсон» вартістю 950 грн., телевізор «Акіра» вартістю 900 грн., телевізор «Шарп» вартістю 6500 грн., газову поверхню «Зануссі» вартістю 1100 грн., пральну машину «Електролюкс» вартістю 2100 грн., супутникову систему «Лемберг» вартістю 1500 грн., кухонну мийку «Пураміс» вартістю 500 грн., стілець комп’ютерний «Джинс» вартістю 450 грн., диван – малятко дитячий вартістю 1800 грн., диван – малятко дитячий «Джинс» вартістю 1400 грн., меблеву стінку вартістю 8000 грн., дитячі меблі вартістю 4000 грн., кутові м’які меблі вартістю 700 грн., килимове покриття вартістю 800 грн., кухонний стіл вартістю 600 грн., килимове покриття вартістю 600 грн., автомобіль «Кіа Маджентіс» 2007 року випуску, зареєстрований на ім’я відповідача. Вартістю 80000 грн., а всього на загальну суму 116400 грн. Крім того, з метою поліпшення житлових умов сім’ї нею були укладені ряд кредитних договорів. Кредитні кошти, отримані від «ПриватБанку», були витрачені на придбання автомобілю. Кредитні кошти, отримані від інших банків на загальну суму 173500 грн., були витрачені на проведення ремонту в будинку №23б по вул. Заозерній в м. Маріуполі, що належить на праві приватної власності відповідачу. Після розірвання шлюбу вона продовжує сплачувати заборгованість за вказаними кредитами. Вважає, що дії щодо виконання зобов’язань за договорами кредиту збільшують її частку у праві спільної сумісної власності з урахуванням суми, сплаченої нею після розірвання шлюбу за власні кошти. Оскільки придбане у кредит майно, автомобіль та поліпшення (ремонт) будинку є неподільними речами, слід присудити на її користь грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності на неподільні речі. Таким чином, сума майна, що підлягає поділу, становить 289900 грн., а сума 1/2 частини спільного майна з урахуванням коштів, сплачених після розірвання шлюбу, що збільшують її частку у спільній сумісній власності, становить 200605,17 грн. На підставі викладеного просила визнати за нею право власності на автомобіль «Кіа Маджентіс», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], поділити рухоме майно та стягнути з відповідача на її користь суму грошової компенсації в розмірі 100354,17 грн. Ухвалою суду від 21.08.2013 року позовні вимоги [PERSON] в частині розділу рухомого майна та автомобілю «Кіа Маджентіс» на підставі заяви її представника були залишені без розгляду. В ході судового розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги і просила виділити відповідачу поліпшення (ремонт) будинку №23б по вул. Заозерній в м. Маріуполі на суму 173500 грн. та стягнути з відповідача на її користь суму грошової компенсації в розмірі 121967,17 грн. і судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просила задовольнити позов з підстав, викладених у позові. Представник позивачки позовні вимоги підтримав і просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дійсно в період спільного з позивачкою проживання ними був проведений ремонт в належному йому будинку №23б по вул. Заозерній в м. Маріуполі. Між тим, ремонт проводився не з коштів, взятих позивачкою в кредит, оскільки ці кошти були отримані позивачкою особисто на власні цілі. Ним купувались будівельні матеріали, які вже були у використанні. Крім того, усі ремонтні роботи він робив власноруч. Вважає, що поділу підлягає тільки вартість будівельних матеріалів, що встановлена за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи, в сумі 58517 грн. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги також визнала частково з тих же підстав, що і відповідач. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином суд може прийняти рішення про задоволення повозу з підстав визнання його відповідачем лише в тому випадку, коли є для цього законні підстави і це не буде суперечити закону. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього ж Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статі 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статями 68, 69 СК передбачається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. 71 СК майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. До предмету доказування при вирішенні спорів про поділ спільного сумісного майна подружжя відносяться, зокрема, такі факти як наявність майна у власності сторін (однієї з них), час його придбання, вартість та походження коштів, витрачених на придбання кожної окремої речі. Судом встановлено, що 28.06.2003 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 01.03.2012 року. (а.с. 11, 12). Сторонами у цій справі визнається, а відтак є встановленим як такий, що в силу ст. 61 ЦПК України не вимагає доведення факт проведення ремонтних робіт у будинку №23б по вул. Заозерній в м. Маріуполі в період з червня 2003 року по березень 2012 року. Будинок, розташований за вищезазначеною адресою, належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON], що не заперечується сторонами. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 05.07.2013 року вартість матеріалів та ремонтно-будівельних робіт, використаних та виконаних під час ремонту (переобладнання) в будинку №23б по вул. Заозерній в м. Маріуполі, належному на праві приватної власності відповідачу, за період з червня 2003 року по березень 2012 року, на теперішній час з урахуванням фізичного зносу (використання) складає 130143,39 грн. (а.с. 170-174). При цьому відповідач зазначив, що визнає лише вартість будівельних матеріалів, встановлених висновком експерта, в розмірі 58517 грн., оскільки будівельні і ремонтні роботи він робив власноруч, тому і стягнення витрат на заробітну плату, загальновиробничих та адміністративних витрат, а також витрат на проведення монтажних робіт є безпідставним. Позивачка жодних доказів на спростування цього твердження суду не надала. У зв’язку із цим, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню лише половина вартості будівельних матеріалів, встановлених висновком експерта, оскільки вона визнана відповідачем. Також судом встановлено, що під час проживання сторін у зареєстрованому шлюбі, між позивачкою та ПАТ «Альфа Банк», ПАТ «Надра» були укладені кредитні договори на загальну суму 173500 грн. (а.с. 42-50). Позивачка наполягає на тому, що зазначені кошти були витрачені саме на проведення ремонту у будинку відповідача, тому з урахуванням виплачених після розірвання шлюбу коштів у розмірі 35217,17 грн., за рахунок яких збільшилась її частка у спільній сумісній власності, просила стягнути на її користь грошову компенсацію в сумі 121967,17 грн. Між тим, відповідач такі вимоги не визнав, а позивачкою в судовому засіданні не було надано жодного доказу на підтвердження того факту, що взяті нею в кредит кошти були витрачені на проведення ремонту. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у зв’язку з визнанням відповідачем позову в цій частині, з нього на користь позивачки підлягає стягненню 1/2 частина коштів, витрачених на придбання будівельних матеріалів для проведення ремонту в будинку №23б по вул. Заозерній в м. Маріуполі, згідно висновку експерта, яка становить 29258,50 грн. (58517 : 2). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК і виходить з наступного. При зверненні до суду позивачка сплатила 2007 грн. судового збору. Після уточнення позовних вимог визначила ціну позову в розмірі 173500 грн. Позов задоволено частково, з відповідача стягнуто 29258,50 грн., що становить 16,9% ціни позову (29258,50 * 100 : 173500). Розмір судового збору, який відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен бути сплачений у цій справі, становить 1% ціни позову (1735 грн.). Відтак відповідачем мають бути відшкодовані позивачці пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в сумі 293,21 грн. (1735 * 16,9 : 100), а також витрати, пов’язані з проведенням експертизи в сумі 845 грн. (5000 * 16,9 : 100).

Outcome: partial