Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кармен-Карго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та зобов'язання видати трудову книжку, посилаючись на те, що згідно трудової угоди №0507 від 5 липня 2011 р. він перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Кармен-Карго» на посаді водія з перевезення вантажів у межах України, країнах СНД, Балтії та Європи. Відповідно до п. 3 угоди, роботодавець зобов'язаний щомісячно виплачувати робітнику заробітну плату не нижче встановленого в Україні рівня мінімальної заробітної плати. Термін дії угоди - 3 роки: з 5 липня 2011 року до 5 липня 2014 року. Трудові відносини між [PERSON] та товариством припинилась фактично у березні 2012 року. Причиною дострокового його звільнення стало те, що керівник підприємства відмовився виплатити [PERSON] місячну заробітну плату за березень 2012 року у розмірі 1073 грн. (мінімальний розмір заробітної плати, який встановлений в Україні). На вимогу працівника звільнити його з роботи по причині порушення керівником законодавства про оплату праці та видати йому трудову книжку, керівник зажадав від [PERSON] кошти у сумі 1000 грн. [PERSON] неодноразово телефонував до директора товариства Баськова М.Б. (в березні, квітні, травні 2012 року) з проханням провести з ним розрахунок, останній пообіцяв провести розрахунок, однак цього не відбулось, тому позивач змушений звернутись до суду. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним повний розрахунок у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України. У відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед сплатою зазначених сум. На підставі вище вказаного, з березня 2012 року розрахунок з [PERSON] не був проведений, на його усну вимогу щодо видачі трудової книжки - відмовлено. [PERSON] просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 19575 грн. 16 коп. (2146,00 грн. - фактична заробітна плата за останні два місяці роботи: 41 день - кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи = 52 грн. 34 коп. - розмір середньоденної заробітної плати х 374 дні / кількість днів затримки = 19575 грн. 16 коп.). Зобов'язати директора ТзОВ «Кармен-Карго» повернути [PERSON] оформлену належним чином трудову книжку. Стягнути з ТзОВ «Кармен-Карго» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за березень 2012 р. у сумі 1073 грн., а всього: 20 648,16 грн. ТзОВ «Кармен-Карго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 12.03.2012 р. [PERSON] на роботу не вийшов. 19.03.2012 р. він був звільнений за прогул без поважних причин, що підтверджується наказом від 19.03.2012 р. Під час обстеження автомобіля, яким керував [PERSON] було виявлено нестачу матеріальних цінностей - автомобільної шини та акумуляторної батареї, про що було складено акт приймання-передачі автомобіля MAN державний номерний знак [NUMBER]. Вартість акумуляторної батареї складає 1750,02 грн., що підтверджується рахунком №004111-11 від 3.04.2013 р., вартість автомобільної шини - 3680 грн., що підтверджується платіжним дорученням №540 від 12.03.2013 р. Всього з вини [PERSON] ТзОВ «Кармен-Карго» було завдано шкоди на суму 5430,02 грн. У рахунок відшкодування шкоди заробітна плата у сумі 541,84 грн., яка була нарахована, але не виплачена [PERSON], була утримана у рахунок відшкодування збитків. ТзОВ «Кармен-Карго» просить стягнути з [PERSON] у рахунок відшкодування збитків 4888,18 грн. (5430,02 грн. - 541,84 грн. = 4888,18 грн.). ТзОВ «Кармен-Карго» позов [PERSON] не визнало, пояснивши, що трудова книжка була видана йому 31.10.2013 р. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги доповнив і просив визнати звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним та змінити причину звільнення на звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та затримку видачі трудової книжки у сумі 19575 грн. 16 коп. (2146,00 грн. - фактична заробітна плата за останні два місяці роботи: 41 дні - кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи = 52 грн. 34 коп. - розмір середньоденної заробітної плати х 374 дні / кількість днів затримки = 19575 грн. 16 коп.), стягнути заборгованість по заробітній платі за березень 2012 р. у сумі 1073 грн., а всього: 20648,16 грн. Трудову книжку [PERSON] отримав 31.10.2013 р. З липня 2012 р. працював на іншому підприємстві. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власним або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 21 означеного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться у день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що згідно трудової угоди №0507 від 5 липня 2011 р. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Кармен-Карго» на посаді водія з перевезення вантажів у межах України, країнах СНД, Балтії та Європи. Відповідно до п. 3 угоди, роботодавець зобов'язаний щомісячно виплачувати робітнику заробітну плату не нижче встановленого в Україні рівня мінімальної заробітної плати. Термін дії угоди - 3 роки: з5 липня 2011 року до 5 липня 2014 року. [PERSON] 19.03.2013 р. був звільнений за ч. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули. При звільненні йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 541,84 грн. Вказана сума підлягає стягненню з ТзОВ «Кармен-Карго» на користь позивача [PERSON] Згідно ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що [PERSON] був звільнений з роботи 19.03.2012 р. за ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивач не надав суду доказів, що ним була пред'явлена вимога про розрахунок після звільнення. З такою вимогою [PERSON] звернувся до суду 24.09.2013 р. Спірними були також суми щодо виплати заробітної плати [PERSON], оскільки заробітна плата у сумі 541,84 грн. була утримана ТзОВ «Кармен-Карго» в рахунок відшкодування шкоди. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» про те, що коли спір вирішується судом, який визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку, він повинен врахувати розмір спірної суми, частку, яку вона становила в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком та іншими конкретними обставинами, тому суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути суму за затримку розрахунку при звільненні та затримку видачі трудової книжки у розмірі 350 грн. враховуючи те, що позивач звернувся до суду через 1 рік 2 місяці після звільнення, з липня 2012 р. працював на іншій роботі та отримував заробітну плату. Судом встановлено, що 19.03.2012 р. [PERSON] був звільнений з посади водія за ч. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з тим, що він 12.03.2012 р. не вийшов на роботу у знак протесту щодо невиплати йому заробітної плати, що є порушенням трудової дисципліни і не може бути підставою зміни причини звільнення за ч. 4 ст. 40 КЗпП України на звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову ТзОВ «Кармен-Карго» відсутні з наступних підстав. Згідно ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між ними і підприємством, установою та організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання, а також коли шкоду завдано нестачею інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові у користування. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТзОВ «Кармен-Карго» відсутній договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. ТзОВ «Кармен-Карго» не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] було завдано шкоди на суму 5430,02 грн., оскільки на автомобілі MAN (1994 року випуску) державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], була відсутня автомобільна шина та акумуляторна батарея. Платіжні документи щодо вартості акумуляторної батареї на суму 1750,02 грн., що підтверджується рахунком № 004111-11 від 3.04.2013 р., та вартості автомобільної шини вартістю 3680 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 540 від 12.03.2013 р., не є належними доказами завдання означеної шкоди [PERSON] у березні 2012 р. Судом встановлено, що автомобілем MAN (1994 року випуску) державний номерний знак [NUMBER] після звільнення [PERSON] керував [PERSON], який у судовому засіданні підтвердив той факт, що на означеному автомобілі були автомобільна шина та акумуляторна батарея, що спростовує твердження ТзОВ «Кармен-Карго» щодо завдання [PERSON] шкоди. Суд приходить до висновку, що ТзОВ «Кармен-Карго» пропущено строк позовної давності, передбачений вимогами ч. 3 ст. 233 КЗпП України.

Outcome: partial