Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач згідно уточнених вимог просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 27306,53 дол. США, що станом на час винесення рішення еквівалентно 218261,09 грн. та пеню в сумі 73467,48 грн. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору № СМ-SМЕС00/004/2007 від 19.01.2001 року відповідачка [PERSON] отримала кредит в розмірі 60000 дол. США. Поручителем за вказаним кредитом виступив інший відповідач [PERSON] Відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов’язання не виконала, кошти згідно графіку повернення кредиту не сплачувала, в зв’язку з чим станом на 03 вересня 2013 р. за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 27306,53 дол. США, що станом на час винесення рішення еквівалентно 218261,09 грн. та пеня в сумі 73467,48 грн. Крім того посилається на те, що відповідачкою [PERSON] було порушено ряд пунктів кредитного договору, а саме в порушення п. 2.3.7 кредитного договору не було забезпечено наявність та чинність договору страхування, в порушення п. 2.1.1 додаткового договору № 7 до кредитного договору не оформлено законність проведеної реконструкції та не надано банку підтверджуючі документи, в порушення п. 2.3.10 кредитного договору не оформлено право користування земельною ділянкою. Представник позивача „ОТП Банк” в судовому засіданні позов підтримав. Відповідачі позов не визнали, вважають, що при укладенні кредитного договору в іноземній валюті були порушені вимоги чинного законодавства України та фактично сума заборгованості за кредитним договором сплачена. Крім того відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ „ОТП банк” згідно якого просить суд визнати недійсними окремі пункти кредитного договору, а саме: пункт 2 частини 1 Кредитного договору № СМ-5МЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.» пункти 1.11.1; 1.11.1.1; 1.11.3; застереження до пункту 1.11.3; пункт 1.5.1; частини 2 Кредитного договору № СМ-ЗМЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.»; пункт 2.2 Додаткового договору №4 від 19.10.2009р як такі, що не містять визначення грошових зобов’язань в грошовій одиниці гривні, та передбачають здійснення позичальником та прийняття банком платежів готівковою іноземною валютою всупереч вимогам ст. 99 Конституції України, ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України, п. 3.3 ст. З Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, ст. 35 Закону України „Про Національний банк України”, ст. З Декрету КМУ № 15-93 від 19.02.1993 р. „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” та «Правилам використання готівкової іноземної валюти на території України» затверджених постановою Національного банку України від 30.05.2007 року №200; пункт 2 частини 1 Кредитного договору № СМ-ЗМЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.»в частині встановлення комісії за дострокове виконання боргових зобов’язань, як такий, що встановлює плату за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» всупереч ч.4 ст 11 цього Закону; застереження 1 до підпункту 1.3.2.2. Кредитного договору № СМ-5МЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р. відповідно до якого, при страхуванні предмету іпотеки та фінансового ризику власника предмету іпотеки банк має бути зазначений вигодонабувачем, як таке, що фактично передбачає безпідставне (шахрайське) заволодіння банком чужим майном незалежно від наявності боргу позичальника перед банком; підпункти 1.3.2; 1.3.4 частини 2 Кредитного договору № СМ-5МЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.» в частині оцінки вартості предмету іпотеки у компанії погодженій банком, як такий, що обмежує свободу вибору сторони у правовідносинах при укладенні договору страхування, що суперечить ч. 1, 2 статті 203 ЦК України; підпунктів 1.3.12.1; 1.3.12.2; 1.3.12.3 частини 2 Кредитного договору № СМ-ЗМЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.» як таких, що покладають обов’язки на осіб, які не є стороною договору; підпунктів 1.3.13.1; 1.3.13.2; 1.3.13.3; 1.3.14. частини 2 Кредитного договору № СМ-5МЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.» як такі, що встановлюють зобов’язання, які не є предметом договору, стосуються осіб, що не є стороною договору та визначені виключно «вимогою» банку; пункт 2 частини 1, підпунктів 1.4.1.2; 1.4.1.3; 1.4.1.3.1; 1.4.1.3.2 частини 2 Кредитного договору № СМ-ЗМЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.» в частині встановлення РЮР змінюваної процентної стави банком в односторонньому порядку не у відповідності до ст. 1056-1 ЦК України; застереження до підпункту 1.9.1 частини 2 Кредитного договору № СМ-8МЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.», як таке, що вимога про повне повернення кредиту, а отже про припинення користування коштами не є припиненням кредитних відносин, а є «одним із способів виконання боргових зобов’язань»; пункт 1.10 застереження стосовно бухгалтерських книг частини 2 Кредитного договору № СМ-ЗМЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.»; пункт 2.3.2. частини 2 Кредитного договору № СМ-5МЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.» як такий, що суперечить вимогам ЦК України щодо прав та обов’язків особи з обмеженою дієздатністю; пункт 2.3.9. частини 2 Кредитного договору № СМ-ЗМЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.» як такий, що є неможливим для виконання, оскільки суперечить вимогам ЦК України щодо прав орендаря (наймача); підпункт 2.3.10 частини 2 Кредитного договору № СМ-ЗМЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.» пункт 2; Додаткового договору №1 від 13.08.2007р.про внесення змін до кредитного договору як такі, що є неможливим для виконання, оскільки покладають також обов’язки на особу, яка не є стороною цього договору; Пункти 4.1.1; частини 2 Кредитного договору № СМ-5МЕС00/004/2007 від « 19 січня 2007 р.», а також пунктів 2.1.4; 2.1.5. додаткового договору №1 від 12.02.2009 року, як таких, що всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів»є несправедливими, дискримінаційними та встановлюють відповідальність понад межі передбачені законодавством (ст. 625 ЦК України, ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»); пункт 2.1.3.2. додаткового договору №1 від 12.02.2009 року, 2.1.4.2. Додаткового договору №4 від 19.10.2009р.до кредитного договору, як таких, що передбачають право банку не виконувати укладений договір в односторонньому порядку. Також просить встановити нікчемність пунктів 2.1.4 та 2.1.5 додаткового договору №1 від 12.02.2009 року; пунктів 2.1.6. та 2.1.7 додаткового договору №4 від 19.10.2009р. до кредитного договору; пунктів 2, 3 ст.1 додаткового договору №5 від 05.02.2010р.до кредитного договору; пунктів 2.1.7 та 2.1.8 додаткового договору №6 від 19.11.2011 року до кредитного договору; пунктів 2,3 ст.1 пунктів 2.1.7 та 2.1.8 додаткового договору №7 від 07.02.2011р. до кредитного договору як таких, що встановлюють підвищення ціни кредиту за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник позов підтримали. Представник відповідача ПАТ „ОТП Банк” зустрічний позов не визнав, вважає, що умови кредитного договору та його додатків відповідають вимогам чинного законодавства. Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши докази вважає, що первісний позов підлягає задоволенню а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за необгрунтованістю виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № СМ-SМЕС00/004/2007 від 19.01.2001 року відповідачка [PERSON] отримала кредит в розмірі 60000 дол. США, також були укладені додаткові угоди до кредитного договору (а.с. 5-21). Поручителем за вказаним кредитом виступив інший відповідач [PERSON] (а.с. 22-25). Відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов’язання не виконала, кошти згідно графіку повернення кредиту не сплачувала, в зв’язку з чим станом на 03 вересня 2013 р. за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 27306,53 дол. США, що станом на час винесення рішення еквівалентно 218261,09 грн. та пеня в сумі 73467,48 грн. (а.с. 97-99). Наданий позивачем розрахунок відповідачами не спростований. Правовідносини, що склалися між сторонами є договірними і врегульовані кредитним договором та додатковими договорами до нього, договором поруки та додатковими договорами до нього, ст. ст. 192, 526, 530, 533, 536, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Посилання позивачки за зустрічним позовом на ту обставину, що укладення кредитного договору в іноземній валюті не передбачено чинним законодавством не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України та зокрема нормами Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання та валютного контролю”. Посилання на порушення вимог Закону України „Про захист прав споживачів” також є необґрунтованими і спростовуються умовами договору. Посилання на порушення вимог ст. 1056-1 ЦК України також є необґрунтованим, оскільки на час укладення кредитного договору такої норми не існувало. Відносно інших оскаржуваних пунктів кредитного договору суд вважає необхідним зазначити, що вони є істотними умовами договору, про які сторони дійшли згоди при його укладанні. Тому підстави для визнання недійсними чи нікчемними окремих пунктів кредитного договору відсутні. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити відповідно до 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved