Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1000,00 грн., починаючи з моменту подачі позову та до досягнення сином повноліття, а саме: до 27.03.2026 року. Свою заяву позивачка обґрунтовує тим, що згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.01.2010 року, шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження вказано відповідача. Позивачка здійснює догляд за дитиною, яка потребує постійної матеріальної допомоги. Позивачка одна не в змозі створити для сина усі необхідні умови для його розвитку. Відповідач має регулярний дохід. У добровільному порядку відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому позивачка на підставі ч.2ст.191 СК України просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, до досягнення нею повноліття, а саме: до 27.03.2026 року. Крім того, прозивачка просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме за останні три роки, виходячи з розрахунку 1000,00 грн. щомісячно, у загальному розмірі 36 000,00 грн. Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився, заперечень стосовно предмета та заяви про розгляд справи за його відсутності, до суду не надавав. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріли справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Другим Малиновським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції від 26.01.2010 року, актовий запис № 16, шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], батьком якої у свідоцтві про народження вказано відповідача, згідно Свідоцтва про народження від 16.04.2008 року, актовий запис № 300. Судом встановлено, що вже тривалий час сторони зовсім не підтримують ніяких взаємин. Сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, стосунки не підтримують. Дитина мешкає разом з позивачкою. Позивачці самостійно утримувати сина важко, вона не може створити усі необхідні умови для його розвитку. У добровільному порядку відповідач ніякої допомоги не надає, ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка. Ч. 2 ст. 182 СК України, говорить, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1,2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно довідці №58 від 11.04.2013 року, відповідач [PERSON] працює у КП «Теплопостачання м.Одеси» на посаді водія транспортного цеху з 01.11.2006 року по теперішній час, а згідно довідці про доходи від 11.04.2013 року №03/01-175, згідно якої середньомісячна заробітна плата відповідача складає 2834,91грн. Приймаючи рішення щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Відповідно обовязок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до ч.2ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але неміг їх одержати у зв*язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відмовляючи у позовних вимогах в частині стягнення аліментів за минулий час, суд керується ч.2ст.191 СК України, згідно якої на позивача покладений обов*язок доведення обставин щодо вжиття заходів по одержанню аліментів, а також надання доказів ухилення відповідача від сплати аліментів за даний період. За таких обставин, суд вважає, позовні вимоги в даній частині необгрунтованими. Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред*явлення позову, тобто з 10.12.2012 року.

Outcome: partial