Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Відповідно до матеріалів виконаного Чернігівським районним судом доручення, відповідач [PERSON] позов визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечував, однак, вважав, що в разі згоди позивачки, шлюб може бути збережений та відновлені сімейні стосунки між ними, щодо надання грошового утримання на сина - свій батьківський обов'язок не заперечував, однак не згоден із розміром аліментів, вказаним позивачкою, вважає достатнім надання 300 грн. щомісячно для утримання дитини, просив розглянути справу без його участі. Позивачка [PERSON] на задоволенні позову наполягала, аліменти просила стягнути у частковому відношенні до заробітку відповідача, просила про розгляд справи у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтва про народження дитини - сина [PERSON], [INFO].; копія домової книги; копія дублікату облікової картки зареєстрованих членів родини відповідача в с.Ковпита Чернігівського району Чернігівської області; копія акту соціального інспектування № 342 від 21.10.2013р. з умов мешкання та членів родини позивачки; матеріали виконаного Чернігівським районним судом доручення про допит відповідача. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з відповідача [PERSON], який є батьком дитини, зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, мешкають в різних населених пунктах. Позивачка не згодна на примирення із відповідачем та вважає збереження шлюбу недоцільним. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Від шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], питання щодо утримання та виховання якої позивачка вирішує самостійно. Дитина мешкає разом із позивачкою, вона доглядає за сином, утримує його. Відповідач допомогу на утримання сина не надає, хоча, як батько зобов'язаний це робити. Позивачка не працює, перебуває у декретній відпустці, утримувати сина їй допомагають рідні, однак, ці кошти є недостатніми. Таким чином, неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги від відповідача, яку позивачка і просить стягнути в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів) щомісячно. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже досить тривалий час разом не проживають, в даний час взагалі мешкають окремо, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивачка просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити за нею прізвище «[PERSON]». На підставі вищевказаних положень законодавства, суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження дитини із матір'ю з моменту фактичного розпаду сім'ї), суд визначає місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] - разом із матір'ю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Як було встановлено судом, на нинішній час відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісного сина не надається. З цієї причини у позивачки виникла необхідність у правовому закріпленні цього питання. Заперечуючи проти розміру аліментів, визначеного позивачкою (1/4 частина від заробітку), відповідач не надав суду жодного належного доказу свого матеріального, теперішнього сімейного стану, які б ускладнювали або створювали труднощі для сплати аліментів саме у визначеному позивачкою розмірі. У зв'язку із цим суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси неповнолітнього, задовольняє позовні вимоги позивачки в повному обсязі.

Outcome: approved