Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

У листопаді 2013 року до суду надійшов позов [PERSON], згідно якого позивач ма на праві власності житловий будинок по [ADDRESS]. В цьому будинку крім поивача зареєстровані його жінка [PERSON], [INFO], неповнолітній син [PERSON], [INFO] Крім членів сім'ї у будинку позивача зареєстровані: племінниця позивача [PERSON], [INFO] та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], рідна сестра [PERSON], а також громадяни, які не є членами його родини: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] Близько десяти років тому всі співмешканці, крім сім'ї позивача переїхали з вказаного будинку, та проживають окремо. Просить суд визнати право користування будинком [ADDRESS], [PERSON], 1981року народження, [PERSON], 2005 року народження, [PERSON] 2007 року народження, [PERSON] 2000 року народження,[PERSON] 1961 року народження, [PERSON] 1959 рокународження, [PERSON] 1994 року народження. Усунути перешкоди в власності [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку місця проживання в будинку [ADDRESS] [PERSON], 1981 року народження,[PERSON], 2005 року народження, [PERSON] 2007 рокународження, [PERSON] 2000 року народження, [PERSON] 1961 року народження. [PERSON] 1959 року народженая, [PERSON] 1994 року народження. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. В судове засідання відповідачі не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно у належній формі. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України в даному випадку суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.10.2007 р. виданого ОП ЗМБТІ за № 16395273 (а.с. 14). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядженням майном. [PERSON] зареєстрован в будинку [ADDRESS], що підтверджується довідкою Дніпровсько сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району в Запорізькій області (а.с. 19). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 818 ЦК України, ст. 98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України за відсутнім наймачем або членами його сім'ї жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 109 Житлового кодексу України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК) . Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України чхни сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому влежить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. ч 2 ст. 405 ЦК України вказує, що член сім'ї власника житла втрачає право на мустузання цим житлом у випадку відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року. Інше не встановлено угодою між ним і власником житла чи законом. Згідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. реєстрація - це внесення відомостей до паспортного столу про місце проживання місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідноно до ст. З Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року за № 35 місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством. Договір найму житлового будинку між мною та відповідачами не укладався. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачу належить будинок та він має на нього право власності, але відповідач не проживає в будинку більш ніж шість місяців, чим порушує права позивача як власника будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved