Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

ПАТ "Ідея Банк" звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.04.2008 р.між позивачем та відповідачкою був укладений Кредитний договір № Г31.100.71592 на поточні потреби. Згідно даного договору відповідачка отримала 4360.00 грн. зі сплатою 15.90 % річних від залишкової суми кредиту та плату за кредитне обслуговування в розмірі 0.90% щомісячно від початку суми кредиту з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Протягом строку дії договору відповідачка систематично порушувала терміни сплати кредиту і процентів за користування кредитом, у зв"язку з чим їй було надіслано позивачем листа-повідомлення з вимогою повернення боргу, які боржник залишив без відповіді і задоволення, заперечень на вимоги позивача не надав.Останній платіж відповідачкою здійснено ще 15.04.2010 року. Позивач в своєму позові вказує, що зобов"язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов"язань не допускається. Позивач в своїй позовній заяві посилається на ст.536 ЦК України, яка передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов"язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства, крім того позивач вказує, що всупереч вищезгаданим нормам цивільного законодавства та умов кредитних договорів відповідач свої зобов"язання перед позивачем щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не дотримується, тим самим порушуї істотні умови кредитного договору. За весь час дії кредитного договору відповідач систематично гн сплачував кредит та проценти за користування кредитними коштами і таким чином станом на 13.03.2013 року борг відповідача перед позивачем становить 18667 грн.05 коп., з яких: прострочений борг - 4203.5 грн.; прострочені проценти - 6077.9 грн.; строкові проценти - 304.59 грн.; нарахована плата за обслуговування кредиту - 39.24 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту - 2040.48 грн.; і того разом по кредиту - 12665.76 грн. Крім того позивачем нарахована пеня за несвоєчасне виконання умов кредитного договору за період з 13.03.2012року станом на 13.03.2013 року, що становить: пеня за несвоєчасне погашення платежів - 5521.29 грн.; віндикаційні витрати - 480 грн.; і того загальна заборгованість становить 18667.05 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також сплачений ним судовий збір в сумі 229.40 грн. Представник позивача жодного разу в судове засідання не з"явився, хоча суд неодноразово зобов"язував позивача направити в судове засідання свого представника у зв"язку з тим, що позивачка заперечує проти суми, яку нарахував позивач, а також для того, щоб вияснити ряд питань та дати пояснення по зустрічному позову. Оскільки представник позивача в судові засідання не з"являвся, своїх пояснень з приводу позовів не дав, тому суд вирішить позови на підставі пояснень відповідачки та долучених письмових доказів. Відповідачка позов визнала частково і суду пояснила, що позивач невірно нарахував суму боргу,а також заявила зустрічний позов про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно ст.1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору кредиту є розмір кредиту та строк його повернення. В зустрічному позові [PERSON] вказує, що пунктом 1.5 Кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування в загальному розмірі 0.90 % щомісячно від початкової суми кредиту, а п.1.4 договору передбачує, що позичальник сплачує комісію банку за розрахункове касове обслуговування в розмірі 4.76% одночасно з отриманням кредиту. Крім того в п.1.8 договору кредиту передбачено, що позичальник уповноважує банк на укладення від імені та за рахунок позичальника як застрахованої особи, договору добровільного страхування життя на умовах, визначених розділом IV договору, тобто банком знато з [PERSON] страхові платежі. [PERSON]вказує, що законодавець у ст.18 Закону "Про страхування" розмежовує поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності". Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування, тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності. Юридичне значення має той факт, коли договір страхування укладено і чи укладено взагалі. Позивачка вважає, що без належних доказів ПАТ "Ідея Банк" щодо укладення такого договору та невиконання умови щодо надання такого договору третій особі, такий факт слід вважати як невиконання банком взятих на себе зобов"язань за договором, що врахування в суму заборгованості знятої суми банком у розмірі 152.60 грн., як страхового платежу, є неправомірним, а п.1.8 Кредитного договору слід вважати недійсним. Крім того у своїй заяві [PERSON]вказує, що Банк неправильно нарахував пеню і просить суд стягнути з неї пеню в сумі 5521.29 коп., оскільки термін дії договору був до 14.04.2011 року, а згідно ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Таким чином, вважає позивачка за зустрічним позовом, станом на день подання позову до суду строк позовної давності щодо стягнення пені банком пропущений що, як вважає [PERSON] є підставою для відмови в даній позовній вимозі. Крім того [PERSON] подала до суду заяву про зменшення розміру неустойки (пені), покликаючись на узагальнення судової практики з розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин та просить зменшити розмір неустойки (пені) до 50% суми основної заборгованості, тобто 2180 грн.(від 4360 грн. як суми основного боргу), оскільки такий розмір, який вказаний в позовній заяву банку значно перевищує розмір збитків (неспіврозмірність завданих збитків з позовними вимогами), а також за наявності інших обставин таких як скрутний матеріальний стан, відсутність оплачуваної роботи. Суд, заслухавши відповідачку [PERSON]за первинним позовом , а за зустрічним позивачку, дослідивши письмові докази, дав їм оцінку і вважає, що позови підлягають до часткового задоволення виходячи з таких міркувань. Із Кредитного договору № Г31.100.71502 від 14.04.2008 р. вбачається, що банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 4360 грн. Із графіку щомісячних внесків за кредитнм договором № Г31.100.71502 від 14.04.2008 р. вбачається, що даним графіком визначені дати внесення в рахунок погашення заборгованості платежів, а також погашення процентів, нарахування комісії. Із розшифровки заборгованості станом на 10.04.2013 року по договору № Г31.100.71502 від 14.04.2008 р. вбачається, що відповідачка зобов"язалася погашати заборгованість у квітні та травні 2008 року 14 числа, а потім кожного місяця 15 числа. При вирішенні вказаного спору необхідно застосувати висновки, викладені в рішенні Конституційного суду України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011 року за зверненням Особа 4 щодо поширення на правовідносини мвж кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору положень пунетів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів". При таких обставинах суд вважає за можливе застосувати положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" при визначенні розміру пені, оскільки визначений позивачем розмір останньої є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту. Таким чином до стягнення з [PERSON] підлягає 2180 грн. як п"ятдесят відсотків від розміру заборгованості по кредиту на суму 4360 грн., а не 5521.29 грн., а решта частина позовних вимог Банку підлягає до задоволення. Суд вважає вимоги позивачки за зустрічним позовом [PERSON] щодо визнання недійсними окремих положень кредитного договору, а саме: п.п.1.4, 1.5, 1.8 незаконними у зв"язку з тим, що Кредитний договір № Г31.100.71592 був укладений між сторонами 14.04.2008 року, а зустрічний позов про визнання окремих положень даного договору недійсними був заявлений тільки 30.09.2013 року, тобто через 5 років та 5 місяців, тобто минув строк звернення до суду. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу., а згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки з часу укладення Кредитного договору пройшло більше трьох років, тому позивачка пропустила строк для звернення до суду з даним позовом.. Суд задовільняє заяву [PERSON] щодо зменшення неустойки (пені) до 50% від суми основного боргу, тобто від суми 4360 грн. - 2180 грн.

Outcome: approved