Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів та просив суд виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з трикімнатної квартири [ADDRESS], яка належить Публічному акціонерному товариству «Ерсте Банк» та стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «ЕрстеБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 114,70 грн. За клопотанням представника позивача було замінено позивача з ПАТ "ЕрстеБанк" на його правонаступника ПАТ "ФідоКомБанк", відповідно до п. 1.1 Статуту Банку, що зареєстрований 05.06.2013 р. За клопотанням представника відповідачів 1,2 до участі у якості третьої особи було залучено Виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради. В судовому засіданні представник позивача підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що на сьогоднішній день [PERSON] є повнолітньою. Відповідачі1,2,3 в судове засідання не з'явились. Про час і місце слухання справи були повідомленні належним чином. Про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідачів 1,2 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до умов Кредитного договору № 014/3728/2/07788 від 12.12.2007 р. позивачем було видано гр. [PERSON] кредит у розмірі 45 500,00 доларів США на придбання трикімнатної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. У забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 014/3728/2/07788 від 12.12.2007 р. в іпотеку банку було передано придбану за рахунок кредитних коштів трикімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], про що між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/3728/2/07788/1 від 12.12.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 9245. 04.08.2010 року Суворовським районним судом м. Херсона ухвалено рішення по справі № 2-3030/10 про дострокове стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ерсте Банк» заборгованості по кредитному договору № 014/3728/2/07788 від 12.12.2007 р. у сумі 52 121,02 дол. США (що еквівалентно 411 318,24 грн.). Примусове виконання рішення суду від 04.08.2010 р. № 2-3030/10 здійснювалося Відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2011 року. Стягнення заборгованості з [PERSON] відбулося за рахунок належної боржнику трикімнатної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. 22.09.2011 р. та 10.11.2011 р. за адресою м. Херсон, вул. Нафтовиків, 15, оф. 419, Філією 22 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» проводились прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири житловою площею 38,9 кв. м., загальною площею 70,1 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS], проте торги не відбулися через відсутність покупців. Відповідно до част. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на інших умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу та пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. На підставі ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні було запропоновано стягувачу АТ «Ерсте Банк» прийняти трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS], за ціною згідно експертної оцінки 273 040 грн. 00 коп. в рахунок часткового погашення боргу [PERSON], і зазначена пропозиція була прийнята банком, відповідно до копії відповіді банку від 24.11.2011 року № 6.20.20.0.06/1723. В результаті, 17.01.2012 р. ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні було видано акт про передачу стягувачу - Публічному акціонерному товариству «Ерсте Банк» трикімнатної квартири житловою площею 38,9 кв. м., загальною площею 70,1 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS], за ціною 273 040,00 грн. в рахунок часткового погашення боргу боржника [PERSON] за виконавчим листом № 2-3030/10, виданим Суворовським районним судом м. Херсона 24.03.2011 р. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ерсте Банк» заборгованості у розмірі 52 121,02 доларів США, що еквівалентно 411 318,24 грн. На підставі акту виконавчої служби про передачу майна від 17.01.2012 р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] було видано АТ «Ерсте Банк» свідоцтво про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за № 44, копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Свідоцтво про право власності Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» на однокімнатну квартиру за адресою м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 181-а, кв. 71, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.03.2013 р., відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частина четверта статті 334 Цивільного кодексу України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відтак, оскільки п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що момент внесення запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є офіційним визнанням та підтвердженням виникнення в особи права власності на нерухоме майно, то з моменту внесення запису про реєстрацію права власності в Державний електронний реєстр прав на нерухоме майно, АТ «Ерсте Банк» набув право власності на квартиру за адресою [ADDRESS], в повному обсязі. Згідно ст. 319 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України). 05.06.2013 року Публічне акціонерне товариство "ЕрстеБанк" перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Фідокомбанк". Публічне акціонерне товариство "Фідокомбанк" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "ЕрстеБанк", Відкритого акціонерного товариства "ЕрстеБанк" та Відкритого акціонерного товариства "Акціонерний банк "Престиж" відповідно до п. 1.1 Статуту Банку, що зареєстрований 05.06.2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Проте на даний час Публічне акціонерне товариство "Фідокомбанк" позбавлено можливості розпоряджатися належною банку квартирою за адресою [ADDRESS], у зв'язку з тим, що в квартирі проживає попередній власник [PERSON] та члени його родини [PERSON], [PERSON], яка на момент розгляду справи є повнолітньою, які здійснюють перешкоди у користуванні та розпорядженні банком зазначеною квартирою, відповідно до довідки КП «Таврійський» № 01-20/343 від 08.04.2013 р. У зв'язку із припиненням права власності [PERSON] на квартиру, він та члени його родини втратили право володіння та користування даною квартирою. Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», частини третьої статті 109 Житлового Кодексу України, звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців (громадян, що мешкають у ньому). Частиною другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частиною третьою статті 109 Житлового Кодексу України встановлено обов'язок всіх мешканців переданого в іпотеку житлового приміщення, після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на дане житлове приміщення, на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника, протягом одного місяця з дня отримання вимоги добровільно звільнити житлове приміщення. Письмова вимога АТ «Ерсте Банк» про звільнення квартири в 30-денний строк з дня отримання вимоги, що надіслана 16.04.2013 р. на адресу [PERSON], [PERSON] та [PERSON], була залишена без відповіді, а відповідачі у справі продовжують проживати в квартирі. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Тобто виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Права членів сім'ї власника на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку, тобто з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved