Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

14 серпня 2013 року [PERSON], яка діє від себе та від імені малолітньої дочки [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю, вселення в квартиру та виселення із квартири, зняття з реєстрації, треті особи-орган опіки та піклування Харцизької міської ради, Харцизький міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області. Позов мотивує тим, що рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 21 лютого 2013 року ,за її малолітньою дочкою [PERSON] ,[INFO], визнано право власності та виділено в натурі двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 47,34 кв.м, житловою площею 30,89 кв.м. Відповідачці [PERSON] та її онуки [PERSON] було виділено в натурі та визнано за ними право власності на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2013 року рішення Харцизького міського суду від 21 лютого 2013 року залишено без змін. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 8 липня 2013 року,номер запису :1553721. Відповідач [PERSON] зареєстрована та мешкає в квартирі [ADDRESS] і незважаючи на рішення суду,яким за нею визнано право власності та виділено в натурі трьохкімнатну квартиру №11,яка розташована поруч, не бажає звільняти присуджену [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Квартира необхідна дитині для проживання ,іншого житла у неї нема. Добровільно виселитися з квартири та знятися з реєстрації в органах міграційної служби відповідач не бажає ,порушує права малолітньої дитини на власність,житлові права на проживання. Вона неодноразово попереджала відповідача [PERSON] про виселення ,про те, що в квартирі буде мешкати дитина з нею ,однак добровільно вона виселятися не бажає, дитину та її у власну квартиру не пускає. Відповідач перешкоджає дитині [PERSON] та їй, як законному представнику, в користуванні та розпорядженні власністю, не пускає до квартири. В звязку з чим просить зобовязати [PERSON] не чинити [PERSON], від імені якої діє її мати [PERSON], перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою №10 в будинку №2 по провулку Николенка в місті Харцизьку Донецької області ; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] ; вселити [PERSON] ,від імені якої діє її мати [PERSON] ,в квартиру [ADDRESS] ; зобовязати Харцизький міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 114 грн.70 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривен. В судовому засіданні позивач [PERSON],яка діє від себе та від імені малолітньої дочки [PERSON],а також представник позивача-адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила ,що квартиру №10 в будинку №2 по пров.Николенка в м.Харцизьку купив для неї та подарував їй особисто ,як матері, її син [PERSON], який помер 15 грудня 2011 року. З 2005 року та до теперішнього часу вона зареєстрована та мешкає в даній квартирі і не збирається з неї виселятися, незважаючи на наявність рішення Харцизького міського суду від 21 лютого 2013 року, яким право власності на квартиру визнано за донькою позивачки [PERSON], яку вона не визнає за свою онуку. Вважає, що відсутні правові підстави для її виселення з квартири, оскільки вона була членом сімї свого сина,як власника квартири, та після його смерті і наявності іншого власника квартири ,вона не може бути виселена з спірної квартири . Однак вона не заперечує проти внесення в квартиру малолітньої [PERSON]. Вона не має можливості та бажання переїздити до сусідньої квартири №11 в будинку №2 по пров.Николенка в м.Харцизьку,в якій за нею та онукою [PERSON] визнано право власності та вона виділена їм в натурі ,оскільки в даній квартири робить ремонт та буде жити з своєю сімєю онука [PERSON] та у звязку з ремонтом квартира непридатна для проживання,іншого житла вона не має. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача -[PERSON] позов не визнав з підстав, вказаних відповідачем [PERSON] Також пояснив,що підстави для визнання члена сімї таким,що втратив право користування житловим приміщенням,передбачені в ст..ст.71,72 ЖК України,ст.405 ЦК України. [PERSON] до норм Житлового кодексу України примусове виселення члена сімї власника житла без надання йому іншого приміщення можливо тільки у випадку, передбаченому ч.1 ст.116 ЖК України,що не відноситься до відповідача. [PERSON],крім спірної квартири ,іншого житла не має, оскільки квартира №11 в будинку №2 по пров.Николенка в м.Харцизьку буде жити та на даний час розпочала капітальний ремонт її онука [PERSON], непридатна для проживання, в квартирі відсутні опалення, світло, вода. Представник відповідача [PERSON]- прокурор прокуратури м.Харцизька [PERSON] позов не визнала з підстав, вказаних відповідачем [PERSON],представником відповідача [PERSON] Представник третьої особи - органу опіки та піклування Харцизької міської ради-Котенко Г.П. просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вселення в квартиру ,яка належить малолітній дитині [PERSON] на праві власності , дитини [PERSON] та виселення з квартири відповідача повністю відповідають інтересам дитини, у якій іншого житла немає,захищають її житлові права. Представник третьої особи - Харцизького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в судове засідання не з*явився ,надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника Харцизького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області. Заслухавши пояснення позивача ,її представника, відповідача, її представників, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності ,суд вважає позов обґрунтованим та таким ,що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] свідоцтва про народження №476620,серія 1-НО,виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції 10 липня 2012 року, [PERSON], народилася [INFO] в м.Харцизьку Донецької області,її матірю є [PERSON],батьком-Москаленко [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ст..41 Конституції України кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України передбачає,що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ч.4,5 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку,передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно),яке вона здійснює відповідно до закону за волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1 та 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. [PERSON] рішення Харцизького міського суду Донецької області від 21 лютого 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON],яка діє від себе та від імені своєї малолітньої дочки [PERSON], до [PERSON],[PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,визнання права власності на ? частину майна, витребування майна із чужого незаконного володіння, про поділ майна, треті особи-орган опіки та піклування Харцизької міської ради,Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Приватбанк (а.с.7-20), за малолітньою [PERSON],[INFO] ,було визнано право власності в порядку спадкування на двохкімнатну квартиру [ADDRESS],загальною площею 47,34 кв.м, житловою площею-30,89 кв.м, вартістю 145195 гривен, та дана квартира була їй виділена в натурі. За [PERSON] та [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,34 кв.м, вартістю 281106 гривен, яка їм виділена в натурі. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2013 року рішення Харцизького міського суду Донецької області від 21 лютого 2013 року залишено без змін. Відповідно до частини 3 ст.61 ЦПК України,обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5830986 від 8 липня 2013 року (а.с.21) вбачається, що за [PERSON], на підставі рішення Харцизького міського суду Донецької області від 21 лютого 2013 року ,зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 8 липня 2013 року ,номер запису: 1553721. Відповідно до ст.328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах ,що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частина 1 ст.383 ЦК України передбачає ,що власник житлового будинку ,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї ,інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни,які мають у приватній власності будинок (частину будинку),квартиру,користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд:продавати,дарувати,заповідати,здавати в оренду,обмінювати,закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 Житлового кодексу України встановлені гарантії прав громадян ,які мають в приватній власності жилий будинок (квартири),а саме жилі будинки (квартири),що є в приватній власності громадян ,не може бути в них вилучено ,власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою),крім випадків, установлених законодавством. Такі ж гарантії встановлені і ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи, що малолітня [PERSON] є власником спірної квартири, відповідач [PERSON] не має права порушувати її законні права на володіння та користування спірним житловим будинком, в тому числі право на проживання в цієї квартирі. [PERSON],від імені якої діє її законний представник-мати [PERSON], має право на володіння та користування належній їй на праві власності квартирі незалежно від стосунків, які склалися між сторонами, та незалежно від наявності у неї іншого житла. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуюче викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON], яка діє від імені своєї малолітньої дочки [PERSON], щодо вселення у спірну квартиру [PERSON] є такими, що ґрунтуються на законі. Судом встановлено, що до теперішнього часу в квартирі [ADDRESS] є зареєстрованою з 2005 року та мешкає в ній відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] є бабою малолітньої [PERSON],та матірю батька дитини-Москаленко [PERSON] ,який до своєї смерті-15 грудня 2011 року, був власником спірної квартири. Відповідно до ст.156 ч.1 ЖК України, з урахуванням положень ст..405 ч.1 ЦК України члени сімї власника житла,які проживають разом з ним у будинку (квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те,що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише у наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру),а відтак-припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сімї на користування цим будинком (квартирою). Таким чином, права членів сімї власника квартири на обєкт власності є похідними від прав самого власника. При відчуженні цих обєктів (будинку,квартири тощо),закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Зазначені висновки не суперечать нормам ст..47 Конституції України,ст..9 ЖК України,ст.311 ЦК України, враховуючи ,що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] пояснили,що квартиру №10 в будинку №2 по пров.Николенка в м.Харцизьку купив для матері-Москаленко В.З. її син [PERSON],який помер у грудні 2011 року, та подарував її матері без належного оформлення дарування .[PERSON] з моменту купівлі сином квартири та до теперешнього часу мешкає в квартирі,є зареєстрованою в ній,іншого житла ,ніж спірна квартира не має. В квартирі №11 в будинку №2 по пров.Николенка в м.Харцизьку ,в якій визнано право власності [PERSON] та [PERSON] відповідач не може жити,оскільки в квартирі буде разом з сімєю жити її онука [PERSON],яка на даний час розпочала там ремонт ,в звязку з чим квартира непридатна для житла. Судом при винесенні рішення по справі не приймаються до уваги пояснення вищевказаних свідків,оскільки вони не основані на законі,а також не підтверджуються ніякими достовірними доказами по справі. Суд не приймає також до уваги при винесенні рішення по справі наданий відповідачем [PERSON] обстеження квартири №11 в будинку №2 по пров.Николенка в м.Харцизьку від 28 жовтня 2013 року ,складений представниками ТОВ «Харцизька житлово-будівельна компанія» (а.с.91), з якого вбачається,що в квартира на момент обстеження непридатна для проживання в звязку з відсутню котла,радіаторів опалення,електроопалення, холодної води,напільного покриття,меблів, оскільки вищевказана квартира не є предметом розгляду по даній цивільній справі ,знаходиться в встановленому обстеженням стані у звязку з проведенням в ній ремонту онукою відповідача [PERSON]-[PERSON] ,за якій також,разом з відповідачем [PERSON] рішенням Харцизького міського суду від 21 лютого 2013 року визнано право власності в порядку спадкування на трикімнатну квартиру №11 в будинку №2 по пров.Николенка в м.Харцизьку. Відповідачем [PERSON] не надано ніяких доказів ,які б свідчили про те ,що після припинення права власності попереднього власника, вступу в законну силу рішення Харцизького міського суду від 21 лютого 2013 року, яким за малолітньою [PERSON] визнано право власності та виділена у натурі спірна квартира , та реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON],вона в ній мешкає за законних підставах, зі згоди позивача,або між сторонами був укладений договір найму житлового приміщення. Враховуючи,що з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сімї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника, позивач,яка є законним представником і діє від імені своєї малолітньої дочки [PERSON], через дії відповідача [PERSON],яка без її згоди проживає в спірній квартирі та не бажає виселятися з неї добровільно,не може в повній мірі здійснювати конституційне право дочки користуватися спірною квартирою,тому її право власності підлягає захисту шляхом виселення відповідача з цієї квартири та вселення в квартиру [PERSON],від імені якої діє її мати [PERSON] При таких обставинах ,суд вважає за необхідне вселити [PERSON],від імені якої діє її мати [PERSON] ,в квартиру [ADDRESS] ;зобовязати [PERSON] не чинити [PERSON], від імені якої діє її мати [PERSON], перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою №10 в будинку №2 по провулку Николенка в місті Харцизьку Донецької області;усунути [PERSON], від імені якої діє її мати [PERSON], перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою №10 в будинку №2 по провулку Николенка в місті Харцизьку Донецької області, шляхом виселення з цієї квартири [PERSON] ;виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] ;зобовязати Харцизький міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги позивача щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу в сумі 3000 гривен підлягають частковому стягненню ,з наступного. Відповідно до ст.84 ч.1 ЦПК України витрати ,повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,несуть сторони,крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як вбачається із ст.88 ч.1 ЦПК України стороні,на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог,у задоволенні яких позивачеві відмовлено. [PERSON] до ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа,яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті має право :знайомитися з матеріалами справи ,робити з них витяги,знімати копії долучених до справи документів,бути присутнім у судовому засіданні. Відповідно до ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року №4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину роботи особи,яка надавала правову допомогу у судовому засіданні,під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді,що визначається у відповідному судовому рішенні. [PERSON] свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №450 від 28 грудня 1993 року, виданого головою Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (а.с.23) вбачається ,що [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю. Судом встановлено, що 31 липня 2013 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладений договір про надання юридичної допомоги по цивільній справі за позовом [PERSON], яка діє від себе та від імені малолітньої дочки [PERSON], до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю, вселення в квартиру та виселення із квартири, зняття з реєстрації, треті особи-орган опіки та піклування Харцизької міської ради, Харцизький міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (а.с.22). [PERSON] довідки адвоката [PERSON] вбачається,що [PERSON] сплачено їй за надання правової допомоги за вищевказаним позовом 3000 гривен. З матеріалів справи вбачається,що адвокат [PERSON]І надала правову допомогу позивачу [PERSON], яка склалася в прийнятті участі в судових засіданнях по цивільній справі, які згідно даних Журналів судового засідання відбулися : 21 жовтня 2013 року - з 13 годин 20 хвилин до 15 годин 14 хвилин ,тобто протягом 1 години 54 хвилин ;28 жовтня 2013 року-з 15 годин 06 хвилин до 16 годин 45 хвилин,тобто протягом 1 години 39 хвилин ,а всього протягом 3 годин 33 хвилин. Таким чином, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України,ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року №4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1628 гривен 74 коп.,з наступного розрахунку (1147 гривен (мінімальна заробітна плата) х40% х3 години 33 хвилини) . [PERSON] розрахунку плати за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] позивачеві [PERSON] по даній цивільній справі (а.с.93) також вбачається ,що адвокатом було витрачено - 2 години для підготовки до справи: надання усних консультацій,вивчення наданих документів ;4 години для підготовки та складання позовної заяви,заяви про забезпечення позову ;1 година для подачі позовної заяви та додатків до суду. Між тим позивачем суду не надано обгрунтованого розрахунку виконаних робіт щодо правової допомоги з вищевказаних питань з визначенням розміру ціни послуг та порядку розрахунку .Крім того,по даній цивільній справі позивачем не подавалася до суду заява про забезпечення позову. В звязку з чим у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги адвокатом за підготовку до справи: надання усних консультацій,вивчення наданих документів ;за підготовку та складання позовної заяви,заяви про забезпечення позову ;за подачу позовної заяви та додатків до суду. На підставі ст.88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в сумі 114 гривен 70 копійок. При таких обставинах позов [PERSON],яка діє від себе та від імені малолітньої дочки [PERSON] ,підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial