Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Вказує, що 20.09.2006 року, відповідно до кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 2149,00 грн. на придбання певного майна/послуг. Позивач вказує, що відповідач не виконував взяті на себе зобов’язання за цим договором, станом на 28.10.2013 р. заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 1068,48 грн. В судове засідання представник позивача не з’явився, в поданій до суду позовній заяві просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач про день, час і місце судового засідання повідомлявся за адресою місця його реєстрації, тому відповідно до вимог ст. 74, 77 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, причини неявки відповідача суду не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Враховуючи заяву представника позивача, в якій він не заперечує проти заочного розгляду справи, судом винесена ухвала про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти /кредит/ та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до умов кредитного договору 001-11060-200906 від 20.09.2006р ПАТ «Дельта Банк» на надав відповідачу кредит у сумі 2149,00 грн. грн. на придбання певного майна/послуг, із остаточним терміном повернення кредиту та слати процентів і комісійних по ньому не пізніше ніж 19.09.2007р. Відповідно до п.2.1 моментом надання Банком кредиту є день видачі позичальнику частини суми Кредиту готівкою через касу представника кредитора. Судом досліджено розрахунок заборгованості за кредитним договором згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем складає: тіло кредиту – 775,68 грн., відсотки 10,08 грн., комісія – 282,72 грн. (а.с.13-14). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Як встановлено судом, договір кредиту укладено 20.09.2006 року, згідно п. 1.1 кредит був наданий на строк 12 місяців, з кінцевим терміном повернення та спати всіх плат не пізніше ніж 19.09.2007р. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом 03.12.2013 року, строк дії договору скінчився 19.09.2007 року, відповідачем здійснювалися платежі, суд приходить до висновку, що трьохрічний строк давності звернення до суду з вимогою про повернення суми заборгованості за споживчим кредитом минув. Про поважність причини пропущення позовної давності, позивач не заявляв. Крім того, як передбачено п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору в сумі 1068,480 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно і вимоги про стягнення судових витрат також не підлягають задоволенню. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити, у зв'язку із спливом позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed