Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Шацької селищної ради Шацького району Волинської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів відділ Держземагенства в Шацькому районі Волинської області, про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю і скасування його державної реєстрації, зобов'язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку та привести її у придатний для використання стан. Під час розгляду справи судом позивач [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог та просила визнати частково недійсним рішення Шацької селищної ради, на підставі якого видано державний акт на право приватної власності на землю відповідачу [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу [PERSON], як спадкоємцю її батька [PERSON], на підставі рішення Шацької селищної ради від 19.10.2010 року №37/6.2 було надано земельну ділянку площею 0,15 га в [ADDRESS]. Суміжна земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 0,18 га на підставі оспорюваного державного акта належить відповідачу [PERSON] З графічних зображень плану зовнішніх меж земельної ділянки у його державному акті та ситуаційної схеми, що міститься в матеріалах справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за самовільне захоплення земельної ділянки [PERSON] вбачається, що конфігурація та межі наданої [PERSON] земельної ділянки згідно з державним актом не співпадають з конфігурацією та межами земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON], внаслідок чого виникла накладка меж земельних ділянок позивача та відповідача [PERSON] Державний акт [PERSON] видано без виготовлення відповідної технічної документації і в натурі (на місцевості) межі між належними позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] земельними ділянками не встановлювались. Тому на підставі викладеного позивач просить зобов'язати відповідача [PERSON] повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0062га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належить до загальної площі земельної ділянки площею 0,15 га, і розміщена в [ADDRESS]; зобов'язати відповідача [PERSON] привести самовільно зайняту ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення самовільно встановленої огорожі та відновити межові знаки; визнати частково недійсним рішення Шацької селищної ради №3/3 від 31.05.1995 року в частині надання [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,03 га для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться у [ADDRESS]; визнати недійсним і скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №029128, виданий 04.11.1999 року [PERSON] на підставі рішення Шацької селищної ради №3/3 від 31.05.1995 року на земельну ділянку площею 0,18 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства, що розташована у [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію вказаного державного акта, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №85. У запереченні на позов відповідач [PERSON] зазначає, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими і безпідставними з огляду на таке. [PERSON] на підставі державного акта серії І-ВЛ №029128, зареєстрованого за №85 від 04.11.1999 року, належить земельна ділянка площею 0,18 га по [ADDRESS] в смт. Шацьк. Як зазначено в описі меж земельної ділянки, суміжна земельна ділянка по [ADDRESS] була надана [PERSON]. Позивач [PERSON] зазначає, що вказану земельну ділянку їй було надано як спадкоємцю [PERSON] на підставі рішення Шацької селищної ради від 19.10.2010 року №37/6.2 і відповідач [PERSON] самовільно зайняв 0,0062 га її земельної ділянки. Разом з тим жодних доказів того, що позивач має оформлене відповідно до закону право власності (користування) на вказану земельну ділянку, та щодо розміщення зовнішніх меж цієї земельної ділянки, місця і площі самовільно зайнятої відповідачем частини, суду не надано. Тому, оскільки не підтверджено доказами право власності (користування) позивача на земельну ділянку по [ADDRESS], не доведено порушення її права, то у неї немає підстав для звернення до суду в указаним позовом. Відповідно немає підстав для визнання частково недійсним рішення Шацької селищної ради та скасування державного акта на землю, виданого [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав із зазначених у позові підстав, просив вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідачів судові витрати у справі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вважають його безпідставним та необґрунтованим, просили у задоволенні вимог [PERSON] відмовити повністю. Представник відповідача Шацької селищної ради Шацького району Волинської області просив у задоволенні позову відмовити повністю у зв'язку з необґрунтованістю вимог позивача. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів відділу Держземагенства в Шацькому районі Волинської області Жалнін М.О. вважає, що виданий [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю слід визнати недійсним, у решті позову - відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником чи користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 126 цього кодексу документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, зокрема, передану у власність на підставі відповідного рішення органу влади, є державний акт. Положення статті 152 Земельного кодексу України забезпечують громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. За змістом наведених правових норм судовому захисту підлягають порушені права власника (користувача) земельної ділянки. Стаття 212 Земельного кодексу України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, що свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Судом установлено, що згідно з довідкою Шацької селищної ради Шацького району Волинської області від 03.03.2008 року №609 батько позивача [PERSON] на день смерті, [INFO] року, був зареєстрований і проживав [ADDRESS]. Присадибна земельна ділянка площею 0,15 га приватизована [PERSON] 19.02.1998 року, рішення №11/5, але державний акт не виготовлявся (а.с. 7-10). З матеріалів спадкової справи на ім'я [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] прийняла спадщину і оформила свої спадкові права на 53/100 частки житлового будинку по [ADDRESS], проте земельна ділянка за вказаною адресою до спадкової маси [PERSON] не входила і спадкові права на неї спадкоємцями не оформлено (а.с. 94-124). Як убачається з рішення від 19.10.2010 року №37/6.2, Шацька селищна рада Шацького району Волинської області вирішила видати [PERSON], як спадкоємцю, державний акт на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS]. Землевпоряднику селищної ради доручено ознайомити [PERSON] з указаним рішенням для подальшої реалізації нею права на власність (а.с. 14). Відповідно до листа відділу Держземагенства у Шацькому районі Волинської області від 10.04.2013 року №01-22/170, державний акт на вказану земельну ділянку [PERSON] не видано (а.с. 79). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] [PERSON] не видавався. З наданих на запит документів вбачається, що виготовлення технічної документації із землеустрою щодо цієї земельної ділянки підприємцем [PERSON] не завершено у зв'язку з виникненням спору між [PERSON] і [PERSON] про межу земельної ділянки (а.с. 239-247). Судом також установлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №029128, зареєстрованим за №85 від 04.11.1999 року, [PERSON] на підставі рішення Шацької селищної ради Шацького району Волинської області від 31.05.1995 року №3/3 надано земельну ділянку по [ADDRESS] у смт. Шацьк Шацького району Волинської області загальною площею 0,18 га, з яких 0,15 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,03 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 47). Згідно з листом управління Держкомзему у Шацькому районі Волинської області від 03.01.2013 року №1, технічна документація із землеустрою щодо складання вказаного державного акта в управлінні відсутня (а.с. 21, 22). В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що технічна документація із землеустрою для виготовлення виданого йому оспорюваного державного акта про право власності на землю не виготовлялася. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що [PERSON] 04.10.2012 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП за самовільне зайняття шляхом огородження земельної ділянки площею 0,0062 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що перебуває у приватній власності [PERSON] згідно з рішенням Шацької селищної ради від 19.10.2010 року №37/6.2 (а.с. 81-93). Вказаний факт притягнення його до адміністративної відповідальності відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив і суду пояснив, що хоча й не оскаржив рішення у справі, однак вважає, що факт самовільного зайняття ним земельної ділянки [PERSON] та відповідно порушення її прав інспекцією сільського господарства не встановлено, оскільки у [PERSON] немає документа, який посвідчує її право власності (користування) на земельну ділянку по [ADDRESS], та встановлює межі цієї ділянки в натурі. Крім того технічна документація на його земельну ділянку, згідно з якою можна визначити розміщення земельної ділянки на місцевості (в натурі) також відсутня. Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 23.08.2013 року фактичний порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] у смт. Шацьк Шацького району Волинської області не відповідає державному акту на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №029128, виданому 04.11.1999 року [PERSON]. Також експерт зазначає про порушення меж та накладання вказаної земельної ділянки на суміжну земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] Площа накладки становить 0,0062 га (а.с. 274-280). Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] пояснив, що він проводив візуальний огляд земельної ділянки, що належить [PERSON], межі земельної ділянки, якою користується [PERSON], суміжної з ділянкою [PERSON], безогляду усієї ділянки [PERSON], а також обміри фактичного землекористування [PERSON] Крім того він досліджував матеріали цивільної справи. Наданих йому документів було достатньо для дачі правильного, повного і об'єктивного висновку з першого та другого питання. Місцезнаходження та площу накладки земельних ділянок він визначив за матеріалами інспекції сільського господарства про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, що знаходяться на аркушах цивільної справи 18, 19. При визначенні геопросторового розміщення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] він за основу взяв межу між земельними ділянками [PERSON] та іншого суміжного землекористувача [PERSON], з яким немає спору. Клопотань про призначення у справі додаткової чи повторної земельно-технічної експертизи від осіб, які беруть участь у справі, не надходило. Відповідно до земельного законодавства України земля надається у власність чи користування громадянам чи юридичним особам виключно у вигляді земельних ділянок. Згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка являє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Отже основними юридичними характеристиками земельної ділянки як частини земної поверхні є наявність меж, які відокремлюють земну ділянку від решти земної поверхні; зафіксованість місця розташування земельної ділянки; визначеність прав на земельну ділянку, зміст яких визначається належністю ділянки до певної категорії земель. Крім того у ст. 792 Земельного кодексу України закріплено ще одну юридичну ознаку земельної ділянки - її сформованість. Цією статтею встановлено, що формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру і сформованою земельна ділянка вважається з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час розгляду справи позивачем та її представником відповідно до вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України не надано належних доказів виникнення у позивача [PERSON] права власності (користування) на земельну ділянку в розумінні положень статей 79 та 792 цього кодексу, розташовану по [ADDRESS] Шацького району Волинської області, у зв'язку з чим у неї немає підстав для звернення до суду з відповідними вимогами за захистом свого права на цю земельну ділянку. Тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. На підставі статей 15, 16, 153, 378 Цивільного кодексу України статей 125, 126, 152, 155, 212 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed