Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

03.12.2013 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просили визнати за ними право на проживання в квартирі [ADDRESS] (далі - Квартира) на умовах договору найму житлового приміщення та право на її приватизацію в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон). В обґрунтування позову зазначили, що Квартира, яка відноситься до державного житлового фонду, була надана в 1968 році [PERSON] - матері [PERSON] та бабі [PERSON], де її сім'я проживала безперервно на умовах договору найму. 23.11.2012 року рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради (далі - виконком) особовий рахунок на Квартиру був переоформлений з наймача [PERSON] на її онуку [PERSON] Рішенням відповідача від 2013 року їм було відмовлено у приватизації займаної Квартири, у зв'язку з ненаданням повного переліку документів, а саме - ордеру. Вважають зазначене рішення таким, що порушує їх право на безоплатне одержання у приватну власність займаного житла. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідачі були повідомлені вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не подали, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Згідно зі ст. 1 Закону приватизації підлягає Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. В розумінні ч. 2 ст. 8 Закону право на одержання у приватну власність житла повинні набувати громадяни, які на законних підставах мешкали у цих квартирах. До об'єктів приватизації, крім іншого, належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму (ст. 2 Закону). Судом встановлено, що Квартира, в якому з 1968 року безперервно проживала [PERSON] та її сім'я на умовах договору найму, відноситься до державного житлового фонду. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], рішенням виконкому № 431 від 23.11.2011 року особовий рахунок на Квартиру був переоформлений з наймача [PERSON] на її онуку [PERSON] - позивача по справі. Остання, в свою чергу, 29.08.2013 року звернулася до відповідача з заявою про безоплатну передачу її сім'ї Квартири, в задоволенні якої було відмовлено з формальних підстав - у зв'язку з відсутністю в переліку документів, необхідних для розгляду питання про приватизацію квартири, копії ордера. Пунктом 18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом № 396 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року (далі - Порядок), передбачено надання громадянами до органу приватизації, крім іншого, копії ордера про надання жилої площі, який є єдиним документом, що дає право на вселення в жиле приміщення і видається за формою, встановленою Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими Постановою № 470 Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року. Відомості щодо видачі ордера на Квартиру в міжвідомчому архіві документів по особовому складу Житомирської області відсутні. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя матері позивача [PERSON], баби позивача [PERSON] та прабаби [PERSON] законодавство не передбачало оформлення та видачу ордерів наймачам житлового приміщення. Разом з тим, померла [PERSON] була поселена в Квартирі та проживала в ній разом зі своєю сім'єю на умовах договору найму жилого приміщення з 1968 року, а позивачі проживали в Квартирі від свого народження та були зареєстровані в ній, як члени сім'ї наймача. Житлові чеки позивачами використані не були. Факт правомірності проживання позивачів в Квартирі відповідачем не спростований. Оскільки наявність заяви громадянина, який виявив намір отримати у власність наймане ним житло, та відсутність перешкод, передбачених Законом, є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачами права на приватизацію Квартири без ордеру. Відтак, позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved