Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У вересні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами середній заробіток за час затримки виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року, починаючи з 04 липня 2013 року по день постановлення судом рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року позивача поновлено на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, скасовано розпорядження керівника державного управління справами від 15 серпня 2006 року № 16/111-к, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2010 року змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказані вище судові рішення залишені без змін ухвалою Верхового Суду України від 23 лютого 2011 року. Однак, в порушення вимог закону, вказані вище рішення не виконані в частині поновлення позивача на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами. Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2012 року, стягнуто з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 13 травня 2010 року по 03 липня 2012 року у розмірі 59 225 гривень 32 копійки. Однак, не зважаючи на вказані вище обставини, станом на дань звернення з даним позовом до суду рішення суду щодо поновлення позивача на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами відповідачем Комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами не виконано, що призводить до порушення прав позивача та завдає останньому збитків у вигляді заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. У судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі, просив задовольнити з вказаних вище підстав та стягнути з відповідача Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на його користь заборгованість по заробітній платі за час затримки виконання судового рішенні у розмірі 61 626 гривень 81 копійку. У судовому засіданні представник відповідача Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами не визнав позовні вимоги у повному обсязі, заперечував проти їх задоволення. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що відповідно до розпорядження керівника Державного управління справами № 105 від 24 березня 2006 року проведено реорганізацію будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, шляхом злиття будинку відпочинку «Межигір'я» та будинку відпочинку «Пуща-Водиця». На підставі вказаного вище розпорядження будинком відпочинку «Пуща-Водиця» видано наказ № 69 від 31 березня 2006 року «Про організацію роботи щодо попередження працівників будинку відпочинку про майбутнє звільнення під час реорганізації будинку відпочинку». 15 серпня 2006 року розпорядженням керівника Державного управління справами № 16/111-к [PERSON] звільнений з посади директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. У 2006 році внесені зміни в частині припинення діяльності юридичної особи - будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, про що у Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено відповідний запис № 10691120002007276 від 07 листопада 2006 року, у зв'язку із чим поновити позивача на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами не вбачається можливим, а тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення не ґрунтуються на вимогах закону. Представник відповідача Державного управління справами у судовому засідання також не визнав позовні вимоги у повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з аналогічних підстав. Вислухавши пояснення позивача, заперечення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року скасовано розпорядження № 16/111-к від 15 серпня 2006 року керівника Державного управління справами про звільнення [PERSON] з посади директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Скасовано наказ № 15 від 15 серпня 2006 року Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами про звільнення [PERSON] з посади директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами. Стягнуто з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 серпня 2006 року по день постановлення рішення, з урахуванням сум, виплачених на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2007 року. Стягнуто з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на користь [PERSON] 2000 гривень завданої моральної шкоди. Стягнуто з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами в дохід держави 917 гривень 05 копійок державного мита та 157 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (а.с. 4-6). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2010 року змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року в частині стягнення з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначено, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню, становить 106 369 гривень 20 копійок. Крім того, рішення суду першої інстанції змінено також в частині розподілу судових витрат, зокрема, стягнуто з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на користь держави 1355 гривень 84 копійки судового збору, а з Державного управління справами 17 гривень судового збору. В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року залишено без змін (а.с. 7-8). Ухвалою колегії суддів Верховного суду України від 23 лютого 2011 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2010 року залишено без змін (а.с. 9-11). Відповідно до положень частини першої статті 14 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України). Згідно вимог ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За змістом частини третьої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішеннями Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року, Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2010 року та ухвалою Верховного Суду України від 23 лютого 2011 року встановлено, що на підставі розпорядження керівника Державного управління справами від 24 березня 2006 року проведено реорганізацію двох юридичних осіб - будинку відпочинку «Пуща-Водиця» та будинку відпочинку «Межигір'я», шляхом їх злиття, з утворенням нової юридичної особи - Комплексу відпочинку «Пуща - Водиця» Державного управління справами. Статтею 36 КЗпП України встановлено у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 частини першої статті 40). Враховуючи, що припинення юридичної особи будинку відпочинку «Пуща-Водиця» відбулось шляхом реорганізації, до новоутвореної юридичної особи - Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами перейшли всі права і обов'язки припиненої юридичної особи - будинку відпочинку «Пуща - Водиця». У судовому засіданні представники відповідачів підтвердили той факт, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року в частині поновлення позивача [PERSON] на посаді директора будинку відпочинку «Пуща - Водиця» відповідачами не виконано. Відповідно до положень частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів на неможливість поновлення позивача [PERSON] на займаній посаді, у зв'язку із припиненням юридичної особи - будинку відпочинку «Пуща-Водиця» та відсутністю посади, яку раніше займав позивач, оскільки сама по собі відсутність посади , не є підставою для невиконання рішення суду, оскільки у такому випадку відсутність посади, яку займав звільнений працівник, є підставою для звільнення такого працівника після виконання рішення суду про поновлення його на роботі в порядку, визначеному КЗпП України. Таким чином, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов'язані відповідні виплати. Враховуючи те, що позивач [PERSON] був звільнений 15 серпня 2006 року, два календарні місяці, що передували його звільненню, з яким пов'язана виплата за час затримки виконання рішення суду, необхідно вважати червень та липень 2006 року. Згідно довідки про середню заробітну плату від 06 квітня 2007 року, виданої Комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, у червні 2006 року складала 4031 гривню 93 копійки, кількість робочих днів становила 20 днів, у липні 2006 - 2778 гривень 67 копійок, кількість робочих днів становила 21 день (а.с. 94). За таких обставин, сума середнього заробітку позивача [PERSON] становить 166 гривень 11 копійок (4031,93 +2778,67 = 6810, 06 : 41 робочий день = 166, 11). У зв'язку із наведеними обставинами, суд надходить до висновку про те, що наведений [PERSON] розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 04 липня 2012 року по день постановлення судового рішення наведено неправильно, та на його користь з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами підлягає стягненню сума середнього заробітку, що становить 60 161 гривня 82 копійки, з наступних підстав. Кількість відпрацьованих робочих днів за період з 04 липня 2012 року по день постановлення судового рішення становить 362 робочих дні (128 робочих днів за період з 04 липня 2012 року по грудень 2012 року; 234 робочих дні - за період з січня 2013 року по 18 грудня 2013 року), у зв'язку із чим сума середнього заробітку за період з 04 липня 2012 року по день постановлення судового рішення, що підлягає стягненню, становить 60 161 гривню 82 копійки (166 гривень 11 копійок х 362 робочих дні). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 601,61 грн.

Outcome: partial