Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

У жовтні 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в інтесесах малолітньої [PERSON] третя особа: КП "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення конкретного порядку користування жилим приміщенням та укладання окремого договору найму жилого приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2012 р. шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2013 р. за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат жилою площею 41,80 кв.м. Починаючи з червня 2009 року позивачі змушені були переїхати жити за місцем проживання батьків [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За останній час та особливо останнім часом неодноразово намагалися отримати ключі від спірної квартири, але відповідачка відмовляла. На даний час доступу до квартири сторони не мають. Враховуючи вищевикладене, звернулися до суду з зазначеним позовом, в якому просять суд вселити [PERSON], [PERSON] в квартиру [ADDRESS], встановити конкретний порядок користування жилим приміщенням, виділивши [PERSON] та [PERSON] кімнату, площею 17,20 кв.м., [PERSON] та малолітній [PERSON] кімнату площею 12,30 кв.м. та кімнату площею 12,30 кв.м. Місця загального користування залишити в спільному користуванні та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні жилим приміщенням. Крім того, просив суд зобов'язати КП «КП "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" укласти договір найму жилого приміщення. Позивач, [PERSON] звернувся до суду з заявою про відмову від позову. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2013 р. провадження у справі за позовом [PERSON] про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення конкретного порядку користування жилим приміщенням та укладання окремого договору найму жилого приміщення закрито. В судовому засіданні позивач [PERSON] відмовився від позову в частині вимог до [PERSON], [PERSON] в інтесесах малолітньої [PERSON] третя особа: КП ""Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" про вселення. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2013 р. провадження у справі за позовом [PERSON] в частині позовних вимог про вселення до [PERSON], [PERSON] в інтесесах малолітньої [PERSON] третя особа: КП "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" закрито. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив суд встановити конкретний порядок користування жилим приміщенням, виділивши [PERSON] кімнату, площею 17,20 кв.м., [PERSON] та малолітній [PERSON] кімнату площею 12,30 кв.м. та кімнату площею 12,30 кв.м. Місця загального користування залишити в спільному користуванні та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні жилим приміщенням. Крім того, просив суд зобов'язати КП "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" укласти договір найму жилого приміщення. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Відповідач проти позову заперечувала та просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без їх участі. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.10. 1994 року, про що зроблено актовий запис № 1472 Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та малолітню [PERSON], [INFO] Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2012 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.29-31). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2013 р. за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] (а.с.32). Відповідно до довідки форма №3 від 11.09.2013р. в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.14). Судом встановлено, що 16.07.2013р. [PERSON] зверталася з заявою до начальника Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві с заявою щодо усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS]. Листом від 16.09.2013 р. № 47/Х - 835 за підписом начальника Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві Деркач О.М. [PERSON] повідомлено, що з відповідачкою було проведено профілактична бесіда та рекомендовано звернутися до суду (а.с.15). Як вбачається із матеріалів справи згідно вищезгаданих документів, а також пояснень сторін, позивачу створювалися перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], через протиправну поведінку відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті прецендентної практики Європейського суду з прав людини закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном, інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, за змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS]. Разом з тим, судом також встановлено, що через протиправну поведінку відповідача, яка чинить перешкоди позивачеві у користуванні зазначеним житловим приміщенням, позивач позбавлений права користуватися спірним житлом на власний розсуд, отже суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. З матеріалів справи вбачається, що у позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку користування спірною квартирою. В судовому засіданні позивач зазначив, що відповідачка [PERSON]фактично визначила порядок користування квартирою, позбавивши позивача користування жилою площею, що також не заперечувалося самою відповідачкою. Сторони мають право на користування квартирою відповідно до своїх часток, однак відповідач перешкоджає позивачу в користуванні своєю часткою квартири, неодноразово між сторонами виникають конфлікти, сварки, що також не було спростовано позивачем. Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 155 Житлового кодексу УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначено, що у випадку неможливості виділити сторонам у натурі ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири. Спірна квартира не може бути поділена між співвласниками у натурі, однак для усунення спорів та конфліктів між співвласниками можна встановити порядок користування спільною власністю, виділивши позивачу у користування вказану кімнату площею 17,2 кв.м., а відповідачці та малолітній [PERSON] кімнату площею 12,3 кв.м. та кімнату площею 12,3 кв.м. При цьому право власності сторін не порушується, так як вищезазначені кімнати не виділяється сторонам у власність і даним рішенням не проводиться поділ спірної квартири між співвласниками у натурі. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки виділ квартири кожному власнику в натурі неможливий, а встановлення порядку користування квартирою не порушує права власності кожного з власників так як вищезазначені кімнати не виділяються позивачу у власність і даним рішенням не проводиться поділ спірної квартири між співвласниками у натурі, та є єдиним вирішенням виниклої між сторонами конфліктної ситуації, позовні вимоги щодо визначення порядку користування жилим приміщенням є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки такий порядок користування в квартирі не призведе до істотного погіршення житлових умов сторін та не порушить їхні житлові права. Щодо позовних вимог позивача зобов'язати КП «КП "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" укласти договір найму жилого приміщення, то така позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки спору між позивачами та третьою особою не має і чинним законодавством не передбачено звернення з позовними вимогами до третьої особи. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 317, 319, 321, 328, 358 Цивільного кодексу України, ст.ст. 103, 104 Житлового кодексу України, ст. ст. 10, 11, 13, 57, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial