Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування якого з урахуванням уточнень посилається на те, що 22.02.1986 року вона уклала шлюб з [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1995 року [PERSON] на себе приватизував квартиру, розташовану за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], і відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України 1/2 частина квартири фактично належить їй. 28.03.2007 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: 1/2 частини - вказаної квартири, автомобіля марки БМВ 518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер [NUMBER], грошового вкладу у ВАТ «Державний ощадний банк України», гаражів №24 та №76 в кооперативі «Пресс-2». Відповідно до вимог закону першочергове право на спадкування має вона як дружина померлого та його донька [PERSON] Вона вважає, що її частка у вказаній квартирі загалом складає 3/4 часток квартири, з яких 1/2 частка у спільної сумісної власності подружжя та 1/4 частка в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Так само вона має право спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] на ? частини гаражів №24 та №76 в кооперативі «Пресс-2»; автомобіля БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер 573 90 АА; та грошових коштів на компенсаційному рахунку в ВАТ «Ощадний банк України». Також позивач [PERSON] посилалася на те, що в ході розгляду справи їй стало відомо, що в період перебування з нею у шлюбі [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], яка також є спільним майном подружжя. Згодом [PERSON] без її згоди подарував цю квартиру своїй сестрі, яка залишила заповіт на вказану квартиру на ім »я [PERSON]В, яка після її смерті цю квартиру успадкувала, а після уточнення нею позову здійснила відчуження цієї квартири, тому вона має право вимагати витребування цієї квартири або передачі їй всіх доходів від майна, яке [PERSON] отримала від продажу квартири. Посилаючись на зазначене, позивач [PERSON], з урахуванням уточнення від 05.10.2010 року, 25.03.2011 року, просить визначити за [PERSON], померлим 27.03.2007 року, ? частку у вищевказаному спільному сумісному майні, та визнати за нею право власності на 3/4 частину спадкового майна - квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS]; квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]; гаражів №24 та №76 в кооперативі «Пресс-2»; автомобіля БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер 573 90 АА; грошових коштів, що належали [PERSON] і зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 306180, в сумі 32 483 грн. 85 коп. з урахуванням індексації; також просить витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS] чи передати всі доходи від майна, які отримала [PERSON] від продажу цієї квартири, у склад спадкового майна [PERSON] для подальшого його розподілу між спадкоємцями. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, вказані позови були об»єднані судом в одне провадження. В обгрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, [PERSON] посилалася на те, що 28.03.2007 року помер її батько [PERSON], спадкоємцями якого є вона та його дружина [PERSON], і вони звернулися до Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявами про отримання спадщини. До спадкового майна після смерті батька належать: квартира, розташована за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], автомобіль марки БМВ 518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер [NUMBER]; грошові кошти, що знаходяться на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України" МФО 306180 на суму 32 483 грн. 85 коп. [PERSON] зазначає у своєму позові, що квартира, розташована за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS] не була набута подружжям [PERSON] та [PERSON] і не є спільним майном подружжя, оскільки була безоплатно приватизована померлим [PERSON] згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", Конституцією України і відповідно до ч.1 ст. 57 СК України вона є його особистою приватною власністю. Посилаючись на те, що частки її та [PERSON] у спадщині є рівними, [PERSON] просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на - 1/2 частину квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], на ? частку автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер [NUMBER]; на ? частку грошових коштів, що належали [PERSON] і зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 306180. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, зустрічні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на 1/4 частину - квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS]; автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер [NUMBER]; грошових коштів, що зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 306180. В подальше судове засіданні [PERSON] не з"явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. З урахуванням того, що пояснення з усіх позовних вимог були надані позивачем та досліджені надані докази на їх підтвердження, враховуючи тривалість розгляду справи, суд ухвалив закінчити судовий розгляд справи у відсутності [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] з представником позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на ? квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] не визнали, вважали, що [PERSON] належить у цій квартирі ? її частина, оскільки за життя [PERSON] ця квартира була приватизована і вона не є сумісним майном подружжя. Не заперечували проти визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частини - автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер [NUMBER], та грошових коштів, що зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 306180. Заперечували проти визнання за [PERSON] права власності на ? частин квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], посилаючись на те, що ця квартира була придбана [PERSON] за кошти тітки [PERSON] - [PERSON], яка жила в Грузії, і після її приїзду в м.Дніпропетровськ [PERSON] подарував їй цю квартиру. Після смерті тітки [PERSON] в 2006 році успадкувала за заповітом тітки вказану квартиру і на час смерті [PERSON] ця квартира не перебувала у його власності і не була його спадковим майном. Також вважали такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на ? частин гаражів №24 та №76 в кооперативі «Пресс-2», про витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS] чи передати всіх доходів від майна, які вона отримала від продажу цієї квартири, у склад спадкового майна [PERSON] для подальшого його розподілу між спадкоємцями, посилаючись на недоведеність цих вимог. У дане судове засідання [PERSON] з представником не з"явилися, про розгляд справи повідомлені, [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні третя особа - [PERSON], яка є донькою [PERSON], вважала позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню. Пояснила, що в квартирі № 69 корп. 2 буд. 1 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпропетровську її мати з [PERSON] жили однією сім"єю, [PERSON] за батьком не піклувалася. Під час шлюбу її мати та [PERSON] разом купляли гаражі та автомобіль марки БМВ. У дане судове засідання [PERSON] не з"явилася, про розгляд справи повідомлялася. Треті особи - [PERSON], представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представники Сьомої та Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, КП "ДМБТІ" надали суду листи з проханням розглянути справу у їх відсутності. Вислухавши осіб, які з»явилися, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статті часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.2 цієї статті якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно до ч.3 - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 22.02.1986 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІК КИ № 323946, виданим відділом ЗАГСу виконкому Бабушкінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська 18.01.1991 року, актовий запис № 173. [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії М-МІ № 0231142, виданим 13.07.1964 року Міжрайонним ЗАГС м. Дніпропетровська, та Свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІУ-КИ № 273641, виданим 16.09.1989 року Відділом ЗАГС виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська. [PERSON] помер 28.03.2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 155923, виданим 10.04.2007 року відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2917. За життя [PERSON] на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], яка була ним приватизована, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 06.12.1995 року, виданим виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 06.12.1995 року № 2/1734-95. Відповідно до вказаного Свідоцтва та технічного паспорту вказана квартира має загальну площу 66,5 кв.м., житлову площу 38,9 кв.м., та складається з трьох кімнат: 1 кімната - площею 17,4 кв.м., 2 кімната - площею 10,1 кв.м., 3 кімната - площею 11,4 кв.м.; кухні - площею 8,9 кв.м., ванної кімнати - площею 2,8 кв.м., вбиральні - площею 1,1 кв.м., коридору - площею 10,4 кв.м., вбудованої шафи - площею 1,3 кв.м., лоджії - 3,1 кв.м. Також [PERSON] належав автомобіль марки БМВ- 518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер [NUMBER], який він придбав під час шлюбу з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії ЯАА №325829, виданим МРЕВ ДАІ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області 27.02.1998 року. Крім того, [PERSON] у ВАТ "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України", мав компенсаційний рахунок № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718), відкритий ним під час шлюбу з [PERSON], і станом на 28.05.2008 року залишок вкладу становив 32\~483 грн. 85 коп., заповідальне розпорядження в установі ВАТ "Державний ощадний банк України" не складено, що підтверджується листом Філії-Правобережне відділення № [NUMBER] "Державний ощадний банк України" від 29.05.2008 року за № 2845. За життя [PERSON] 06.10.2004 року склав заповіт, яким на випадок своєї смерті належний йому на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Любимівка, вул. Богданова, 24а та відповідну земельну ділянку у рівних долях заповів донькам [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] Вказаний заповіт був 06.10.2004 року посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер [NUMBER]; грошових коштів, що належали [PERSON] і зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 306180. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають після смерті [PERSON] мають його дружина [PERSON] та донька [PERSON] Право на спадкування за вказаним заповітом мають [PERSON] та [PERSON], що не оспорювалося сторонами у даній справі. Після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у передбачений законом строк звернулися до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини у вигляді квартири № 69 корп.2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпропетровську та автомобіля марки БМВ-518і, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується спадковою справою № 353/2007, заведеною Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] Крім того, з заявами про отримання спадщини у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Любимівка, вул. Богданова, 24а та земельної ділянки до нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON] Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо спадкування майна після смерті [PERSON], який розглядається у даній справі. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що на підставі ст. 60, ч.5 ст. 61 Сімейного Кодексу України квартира № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровськ є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки була набута у власність [PERSON] під час їх шлюбу, а тому її частка у вказаній квартирі загалом складає 3/4 часток квартири, з яких 1/2 частка у спільній сумісній власності подружжя та 1/4 частка в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Разом з цим, як зазначено вище[ADDRESS] корп. 2 буд. 1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську була приватизована [PERSON] згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" 06.12.1995 року та під час дії Кодексу про шлюб та сім"ю України, тому на виниклі правовідносини між подружжям у даному випадку розповсюджуються положення Кодексу про шлюб та сім"ю України, а не Сімейний Кодекс України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, та а також положення Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції, що діяла на час приватизації квартири. Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", в редакції, яка діяла на час приватизації [PERSON] вказаної квартири, визначалися правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання, вказано? що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Відповідно до ст.1 Закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно до ч.1 ст. 2 цього Закону - до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 3 Закону - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно до ч.1 ст.5 даного Закону, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч.4 ст.5, 6 - право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно до ч.1 ст.7 цього Закону -. за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Відповідно до ч.1 ст. 8 даного Закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно до ч.2, 3 ст.8 - передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно ч.5 ст. 8 - передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім»ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. З огляду на зазначено[ADDRESS] корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську не була набута подружжям у сумісну власність, а була безоплатно передана [PERSON] з державного житлового фонду та була приватизована ним у відповідності з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", що вбачається з Свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1995 року, виданого відповідно до розпорядження № 2/1734-95 від 06.12.1995 року, тому ця квартира не є спільним майном подружжя, а відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сім»ю України є особистою приватною власністю [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] в обгрунтування цих позовних вимог посилалася на те, що приватизація вказаної квартири відбулася незаконно, без врахування її та її доньки [PERSON] з онукою інтересів, оскільки на час приватизації вони разом з [PERSON] проживали у вказаній квартирі, надавали йому необхідну допомогу в зв"язку з незадовільним станом його здоров"я, а [PERSON] тривалий час не спілкувалася з батьком та нічим йому не допомагала. Також пояснила, що вказана квартира №69 була ними отримана шляхом обміну після реєстрації шлюбу її та [PERSON] квартири, які були у їх користуванні до реєстрації шлюбу. На підтвердження вказаних доводів [PERSON] щодо сумісного проживання з [PERSON] в судовому засіданні надали свідчення свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON] та [PERSON] з 1986-1987 років, оскільки проживає по сусідству і вони дружили сім"ями, при цьому з [PERSON] вона не знайома. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську живе з 2002 року і знайома з [PERSON] та знала її чоловіка [PERSON], які проживали в квартирі № 69 цього будинку. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є чоловіком доньки [PERSON] - [PERSON] пояснив, що після одруження [PERSON] та [PERSON] жили однією сім"єю, [PERSON] вважав їх дітей своїми онуками, влітку він проживав з [PERSON] на дачі в селі Любимівка, а взимку в квартирі на ж/м Тополя-3, він та його дружина [PERSON] допомагали [PERSON] та [PERSON] матеріально, піклувалися ними. Він з [PERSON] з 1987 року працювали на сумісному підприємстві, яке він потім подарував [PERSON], [PERSON] з ним не спілкувалася. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що квартира № 69 в буд. 1 корп. 2 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську була отримана [PERSON] та [PERSON] в зв"язку з обміном в 1986-1988 році їх квартир, в яких вони проживали до реєстрації шлюбу і в цій квартирі вони проживали разом. Разом з цим, вказані надані в обгрунтування вказаних позовних вимог доводи [PERSON] не є підставою для задоволення її вимог про визнання за нею права власності на 3/4 частин зазначеної квартири, оскільки вони спростовуються документами, які стали підставою для приватизації квартири, а саме: заявою [PERSON] від 13.11.1995 року про приватизацію вказаної квартири на його ім »я; довідкою про склад сім»ї, з якої вбачається, що в квартирі № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську зареєстрований лише [PERSON]; розрахунком площі квартири, що безоплатно приватизується від 06.12.1995 року, в якій зазначений 1 мешканець; Розпорядженням органу приватизації № 2/1734-95 від 06.12.1995 року на ім »я [PERSON] Відповідно до довідки від 03.09.2007 року, виданої КЖЕП №36 м. Дніпропетровська, [PERSON] з донькою [PERSON] та онукою [PERSON] на час приватизації у квартирі № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську зареєстровані не були, що не спростовано в судовому засіданні. Крім того, встановлено, що на час приватизації квартири [PERSON] була зареєстрована в [INFO]. Крім того, із вищенаведених позивачкою підстав право власності [PERSON] на квартиру № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську будь-ким, а зокрема [PERSON], не оспорювалося в судовому порядку і свідоцтво про право власності на житло, видане на підтвердження приватизації ним спірної квартири, в судовому порядку недійсним не визнавалося, про приватизацію квартири на ім"я [PERSON] [PERSON] було достеменно відомо на час її здійснення. Також, слід зазначити, що положення ч. 5 статті 61 Сімейного Кодексу України, якими передбачено, що об"єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та на які посилалася позивачка [PERSON], набрали чинності 02.02.2011 року, тобто вже після приватизації [PERSON] квартири, а відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом"якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Таким чином, зважаючи на те, що після смерті [PERSON] право на спадкування його майна за законом мають його дружина [PERSON] та донька [PERSON], частки у спадщині кожної з них відповідно до приписів ч.1 ст.1267 ЦК України є рівними. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності, на ? частину за кожною, на квартиру № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, задовольнивши таким чином частково ці позовні вимоги [PERSON] та задовольнивши у повному обсязі ці позовні вимоги [PERSON] Зважаючи на те, що судом встановлено, що квартира № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську не є спільним сумісним майном подружжя, позовні вимоги [PERSON] про встановлення того, що [PERSON] належало 1/2 частки у спільному сумісному майні - вказаній квартирі задоволенню не підлягають. В судовому засіданні також встановлено, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям [PERSON] та [PERSON] був придбаний автомобіль марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер [NUMBER], який є спільним майном подружжям, де [PERSON] як жінці [PERSON] належить 1/2 частки цього автомобіля. З урахуванням вказаного, зважаючи на те, що спадщиною після смерті [PERSON] є належна йому у праві спільної сумісної власності подружжя ? частина вказаного автомобіля, суд вважає за необхідне, в межах позовних вимог позивачок, визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на ? частки автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер [NUMBER], за [PERSON] визнати право власності на ? частку цього автомобіля, чим задовольнити позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] про встановлення того, що [PERSON] належало 1/2 частки у спільному сумісному майні - вказаному автомобілі, та про визнання її права власності на зазначену частину автомобіля. Крім того, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, в період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] був розміщений грошовий вклад у ВАТ "Державний ощадний банк України" на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) і станом на 28.05.2008 року залишок вкладу становив 32\~483 грн. 85 коп. Оскільки [PERSON] заповідальне розпорядження в установі ВАТ "Державний ощадний банк України" на вказаний вклад не складено, вказаний вклад є спільним майном подружжям, де [PERSON] належить 1/2 частки цього вкладу. З урахуванням вказаного, зважаючи на те, що спадщиною після смерті [PERSON] є належна йому у праві спільної сумісної власності подружжя ? частка вказаного вкладу, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на ? частки вкладу, а за [PERSON] вважає за необхідне визнати право власності на ? частку цього вкладу. Цим судом задовольняються позовні вимоги [PERSON], а також [PERSON] про встановлення того, що [PERSON] належало 1/2 частки у спільному сумісному майні - вказаних грошових коштів, та про визнання її права власності на зазначену успадковану частину грошових коштів. Не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на зазначені грошові кошти з урахуванням індексації, як не підтверджені доказами. Разом з цим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як вбачається з листа КП «ДМБТІ» від 25.01.2008 року за № 868, за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстром № 247. Встановлено, що на час смерті [PERSON] не був власником квартири [ADDRESS], оскільки на підставі договору дарування від 13.05.2002 року вона була ним подарована [PERSON] Відповідно до нотаріально посвідченого Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.05.2007 року [PERSON] відповідно до нотаріально посвідченого заповіту від 30.05.2002 року успадкувала після смерті [PERSON] вищевказану квартиру [ADDRESS]. Таким чином, на час смерті 28.03.2007 року [PERSON] не був власником квартири [ADDRESS], тому ця квартира не є спадковим майном після його смерті, що не спростовано позивачем. Натомість законність набуття [PERSON] у власність вказаної квартири у вищезазначений спосіб ніким не оспорено, вищевказаний договір дарування цієї квартири від 13.05.2002 року [PERSON] та заповіт, за яким [PERSON] успадкувала дану квартиру, є дійсними на час розгляду даної справи по суті. З вищенаведених підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS] чи передання нею всіх доходів від майна, які отримала [PERSON] від продажу цієї квартири, у склад спадкового майна [PERSON] для подальшого його розподілу між спадкоємцями, та про встановлення того, що [PERSON] належало 1/2 частки у спільному сумісному майні - вказаній квартирі. Крім того, правом витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, відповідно до положень ст. 387 ЦК України наділений власник такого майна, яким не є у даному випадку [PERSON] Також нею не надано доказів того, що [PERSON] продала вказану квартиру та отримала від цього будь-які доходи. Суд також вважає такими, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на гаражі №24 та №76 в кооперативі автогаражів «Пресс-2», зважаючи на наступне. В позові та в уточненнях до нього позивачем не наведено обґрунтування цих позовних вимог. В поясненнях до позову від 25.03.2011 року та в судовому засіданні [PERSON] посилалася на те, що в період шлюбу, а саме 15.06.1989 року, [PERSON] були придбані паї в кооперативі автогаражів «Пресс-2», він був членом цього кооперативу та вніс повністю пайовий внесок з сумісних подружніх коштів, за рахунок яких, зокрема, були побудовані гаражі в кооперативі, та він займав гаражі № 24 та № 76, які не були за ним оформлені. Разом з цим, [PERSON] не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів наявності гаражів № 24 та № 76 в кооперативі автогаражів «Пресс-2», їх площі, технічних характеристик, відповідності їх будівельним нормам та правил, а також того, що ці гаражі були надані в користування [PERSON] як члену кооперативу і того, що він за життя, зокрема в період шлюбу з нею, повністю вніс пайові внески за вказані гаражі і тому правомірно набув право власності на них відповідно до вимог чинного на той час Закону України "Про власність". Зміст наявної на а.с. 35 т.1 матеріалів справи Виписки без дати свідчить про постановлення кооперативом рішення про переоформлення на [PERSON] гаража № 6445, що не є підтвердженням цих позовних вимог [PERSON], оскільки предметом її позовних вимог7 є гаражі № 24 та № 76. Не наданням доказів на підтвердження цих своїх позовних вимог позивач [PERSON] таким чином на власний розсуд розпорядилася своїми правами щодо надання доказів та предмету спору, що передбачено ст. 10 та ч.2 ст. 11 ЦПК України, тому зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають. З наведених підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про встановлення того, що [PERSON] належало 1/2 частки у спільному сумісному майні - у вказаних гаражах. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача [PERSON], відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на її користь з [PERSON] понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 250,00 грн. Задовольняючи позовні вимоги позивача [PERSON], суд вважає за необхідне відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути на її користь з [PERSON] понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial