Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" (далі ПрАТ "Азовелектросталь"), зазначивши, що з 28.12.2006 року по 15.01.2013 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 28 грудня 2006 року при виплаті заробітної плати не проводилась індексація передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести перерахунок. Просить зобов'язати відповідача провести розрахунок та виплатити їй індексацію заробітної плати за період з 28 грудня 2006 року по 15 січня 2013 року, а також виплатити їй компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України " Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача ПрАТ "Азовелектросталь" в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову оскільки підприємство здійснювало індексацію заробітної платні позивачки за весь час її роботи. Просив розглянути справу за відсутності представника відповідача. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивача та запереченням відповідача, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні позову до ПрАТ «Азовелектросталь». Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 28 грудня 2006 року по 15 січня 2013 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ "Азовелектросталь", що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці та наказами по підприємству про прийняття та звільнення з роботи. За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Дослідивши особисті розрахункові листи, щодо нарахування заробітної плати [PERSON] за весь час перебування у трудових відносинах з ПрАТ «Азовелектросталь» - з 28 грудня 2006 року по 15 січня 2013 року, суд дійшов висновку про те, що відповідачем своєчасно та належним чином, у випадках, передбачених законодавством, проводилася індексація заробітної плати протягом усього періоду роботи позивачки на підприємстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою не надано суду жодних доказів, які свідчили б про те, що відповідачем не проводилась індексація її заробітної плати за час перебування у трудових відносинах з ПрАТ «Азовелектросталь» з 28 грудня 2006 року по 15 січня 2013 року.

Outcome: dismissed