Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що з березня 2009р. по 17.09.2013р. він працював у відповідача та був звільнений за власним бажанням. У порушення ст.116 КЗпП України, йому не були сплачені всі суми, що належать йому при звільненні. Остаточний розрахунок з ним проведено 31.10.2013р. Відповідно до ст.117 КЗпП України підприємство повинно йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку: 32 робочих дні х 350,08 грн. середньоденного заробітку = 11202,56 грн. 10.10.2013р. він був вимушений письмово звернутися до керівництва ВП «Шахта ім.Димитрова» із заявою про проведення повного розрахунку, розрахунок проведено не був навіть частково. Несвоєчасним розрахунком при звільненні йому також завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у звязку з порушенням його законного права на своєчасне отримання коштів за працю та викликаних у звязку з цим матеріальних труднощах на протязі тривалого часу. Це привело до порушення його звичайного укладу життя, внутрішнім хвилюванням з приводу затримки виплати. Він змушений постійно звертатися до знайомих, просити грошей у борг. Внаслідок несвоєчасного розрахунку він не мав можливості своєчасно сплачувати поточні рахунки за комунальні послуги, повертати борги, забезпечувати свою родину, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Свою моральну шкоду він оцінює у розмірі 2500 грн. У звязку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 11202,56 грн. та моральну шкоду у розмірі 2500 грн. До судового засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Представник ДП «Красноармійськвугілля» до судового засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові заперечення, де вказала, що позивач звільнився 17.09.2013р. У день звільнення позивач не працював, у нього був вихідний день У цей день він не звертався за розрахунком. 16.10.2013р. відповідач отримала заяву позивача, де він просив надати інформацію про заробітну плату, у заяві не було вимог про розрахунок. 25.10.2013р. отримана заява позивача, де він просив вирішити питання повного розрахунку. В силу ст.2411 КЗпП України, з 28.10.2013р. у підприємства виникло зобовязання за ст.116 КЗпП України виплатити суми, належні позивачу при звільненні. Оскільки заява від позивача отримана 25.10.2013р., останній день строку виплати розрахункових сум 26.10.2103р., однак 26.10.2013р. та 27.10.2013р. це за календарем вихідні дні для робітників та службовців поверхні. Наступний робочий день 28.10.2013р. Вини підприємства в невиплаті грошових коштів позивачу при звільненні у строки, відведені у ст.116 КЗпП України, немає. Моральна шкода не доказана та безпідставна. Платіжними дорученнями від 17.10.2013р. позивачу перерахована зарплата за вересень 2013р. у сумі 2171,01 грн., платіжним дорученням від 29.10.2013р. перерахована заробітна плата у сумі 2313,42 грн., платіжним дорученням від 31.10.2013р. перерахована компенсація за невикористані дні відпустки у сумі 7170,78 грн. У вересні 2013р. проводилися перерахування заробітної плати 11.09.2013р., 24.09.2013р. Крім цього, сам позивач звернувся з проханням про повний розрахунок наприкінці жовтня 2013р. Підприємство не порушило його законних прав, які могли привести до моральних страждань, втраті нормальних життєвих звязків та потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя Тому просять суд відмовити у позовних вимогах. Судом встановлено, що позивач з 02.03.2009р. по 17.09.2013 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем і був звільнений за власним бажанням у звязку з переміною місця проживання за ст.38 ч.1 КЗпП України, остаточний розрахунок проведений 31.09.2013р., що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача, письмових пояснень сторін (а.с.5-6, 10). Згідно довідки відповідача від 17.10.2013р., середньоденний заробіток позивача складає 350,78 грн. (а.с.9). Згідно заяви позивача від 10.10.2013р., позивач просить відповідача надати довідки про точну дату розрахунку з ним, про середньомісячну та середньоденну заробітні плати (а.с.7). Згідно заяви позивача від 21.10.2013р., як25.10.2013р., позивач просить вирішити з ним питання повного розрахунку при звільненні (а.с.8). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, у день звільнення позивач не працював, а вимогу про розрахунок відповідачем отримано 25.10.2013р., таким чином 28.10.2013р. повинен був бути зроблений розрахунок (26-27.10.2013р. вихідні дні), але остаточний розрахунок з позивачем був здійснений 31.010.2013р. Оскільки відповідачем порушені вимоги закону, у відповідності до ст.117 КЗпП України, з відповідача належить стягнути на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні сум по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що стягненню підлягає сума: 1050,24 грн. з розрахунку 350,08 грн. х 3 робочих дні за період з 29.10.2013р. по 31.10.2013р. Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищенаведене, відсутність у суду доказів спричинення моральної шкоди, короткий проміжок часу затримки розрахунку (3 дні), наявність в ці 3 дні часткового погашення боргу, а саме 29.10.2013р., суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, необхідно відмовити. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117, 2371 КЗпП України,

Outcome: partial