Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], ВАТ НАСК «Оранта», ПАТ «Укрсоцбанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та, з урахуванням уточнених вимог (вх. 21.08.2013 року), прийнятих судом, просить суд стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 169106,35 грн. відшкодування матеріальної шкоди, у тому числі 10025,87 грн. суму фактичної заборгованості вартості збитку від ДТП та 159080,48 грн. пені з 18 червня 2012 року по 10.07.2013 року; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 84553,18 грн. відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 84553,18 грн. відшкодування моральної шкоди; залучити до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON], стягнути витрати на банківські послуги. В обгрунтування свого позову позивачі зазначають, що 30.03.2012 року о 10.00 на перехресті вул. Польової та пров. 1-м Пушкінський у м. Артемівськ Донецької області [PERSON] рухалася в автомобілі HYUDAI GETZ, державний номер [NUMBER], який належить їй на праві власності, керував транспортним засобом її чоловік [PERSON]. В цей же час рухавшийся на автомобілі [NUMBER] [PERSON] не надав перевагу в русі та скоїв зіткнення. Через порушення [PERSON] п. 16.12 Правил дорожнього руху сталося ДТП, внаслідок чого автомобіль позивачів отримав ушкодження: деформовані задня ліва, бокова ліва, передня ліва частини та двері. Як зазначають у позові позивачі, протиправність дій відповідача підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою огляду місця пригоди, протоколом огляду місяця пригоди, письмовими поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди та постановою суду. Позивач, також представника позивача [PERSON], [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] проти позову заперечував, вважав, що відшкодовувати шкоду має страхова компанія, оскільки цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу застраховано. 22.05.2013 року від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла заява про виключення товариства з числа відповідачів на тій підставі, що він не є учасником ДТП, не є власником автомобіля [NUMBER], який також не є предметом застави. ПАТ «Укрсоцбанк» просив проводити розгляд справи без участі банку та його представників. 07.06.2013 року до суду надійшов відзив за підписом представника НАСК «Оранта» [PERSON], у якому відповідач зазначає, НАСК «Оранта» визнало ДТП, що сталося 30.03.2012 року страховим випадком, складено Страховий акт № СТО-ОВЦ-12-5506/1 від 20.06.2012 року, розрахунком встановлено розмір страхового відшкодування, завданий позивачам, складає 9515,87 грн. У відзиві на уточнену позовну заяву (вх.№ 22562 від 15.10.2013 року) представник просив суд частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до НАСК «Оранта» в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9515,87 грн. та пені в сумі 1418 грн., а також відмовити з задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Також представник НАСК «Оранта» [PERSON] просив суд проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Повідомлення про час та місце розгляду справи направлялось за юридичною адресою місцезнаходження відповідача, що згідно до ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням про час і місце судового розгляду і дає суду право розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що в позові слід відмовити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ця стаття визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також критерії визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди який залежить від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно статті 1194 ЦК України відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність проводится лише у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням. На підставі постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2012 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу 340 грн за те, що він 30.03.2012 року о 07 год. 45 хв., керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись на перехресті вул. Польової та провул. 1-м Пушкінський праворуч не надав перевагу у русі автомобілю HYUDAI GETZ, державний номер [NUMBER], внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, від якого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.16.12. Правил дорожнього руху України, вчинивши правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, що підтверджується протоколом № АН1 544538 від 30.03.2012 року. З довідки № 8984283 про дорожньо-транспорту пригоду (арк.с.6) вбачається, що автомобіль [NUMBER] належить [PERSON], технічні несправності ТЗ при оформленні ДТП не виявлені, зовнішнім оглядом установлено, що автомобіль отримав такі механічні пошкодження: передня центральна частина. Водій [PERSON] має посвідчення водія ЯНА 042018, на час скоєння ДТП був тверезий. Власником автомобіля HYUDAI GETZ, державний номер [NUMBER] є [PERSON], отримав ушкодження: деформовані задня ліва, бокова ліва, передня ліва частини, водій [PERSON], посвідчення водія ЯНА 457198. Відповідно до зазначеної довідки про дорожньо-транспортну пригоду, остання сталася внаслідок порушення [PERSON] п.16.12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Згідно полісу № АА 3962757 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з терміном дії до 18.05.2012 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], співвласником є [PERSON], застрахована ВАТ НАСК «Оранта». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну за цим полісом становить 100000 грн., страхова сума 50000 грн., сума франшизи 510 грн., а тому відповідно до ст.22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" завдану позивачу шкоду має відшкодувати ВАТ НАСК «Оранта» в розмірі завданої матеріальної шкоди за виключенням франшизи 510 грн. згідно ст.9 Закону України «Про страхування». За правилами п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Як вбачається з вимог ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Заяву про страхове відшкодування зареєстровано 02.04.2012 року за № 742. Також 02.04.2012 року складено протокол огляду транспортного засобу. В ході слухання справи судом було встановлено, що транспортний засіб Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] був забезпечений договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеним з страховою компанією «Оранта» 19.05.2011 р. строком на один рік з лімітами відповідальності за шкоду життю і здоров'ю та за шкоду майну. Страховою компанією ДТП визнана страховим випадком. З дослідження № АН4262СК-09.04/1 (арк.с.59-61) вбачається, що матеріальний збиток, завданий внаслідок пошкодження транспортного засобу HYUDAI GETZ, державний номер [NUMBER], складає 10025,87 грн. Відповідачами вартість відновлюваного ремонту не оспорювалась, будь-які докази на підтвердження іншої вартості відновлюваного ремонту суду не надавалось, а тому суд визнає вищевказане дослідження належним доказом. З розрахунку страхового відшкодування від 20.06.2012 року вбачається, що страхова сума за договором АА 3962757 від 17.05.2011 року 50000 грн., вартість відновлювального ремонту 10025,87 грн., франшиза 510 грн. Сума страхового відшкодування визначена у розмірі 9515,87 грн., одержувач страхового відшкодування [PERSON] (арк. с.64 зворотній бік). Позивач в судовому засідання наполягав на стягненні повної суми матеріального збитку та стягненні морального збитку з відповідачів, оскільки вважав, по-перше, що власники транспортного засобу Daewoo Lanos державний номер [NUMBER] [PERSON] та [PERSON], а також страхова компанія, у якій застрахована цивільно-страхова відповідальність власників транспортного засобу повинні нести відповідальність як за спричинену позивачам матеріальну шкоду, так і моральну шкоду. Позивач обґрунтовував це тим, що водій [PERSON] знаходився у трудових відносинах з [PERSON], яка є власником служби «таксі». Також суд зазначає наступне. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» від 07.03.1992 року № 6, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин з володільцем цього джерела. У відповідності до вимог ст. 1172 ЦК України, юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, спричинену їх працівником при виконанні ним своїх трудових (службових) обовязків. Крім того, у відповідності з п.5 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6, при розгляді справ про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що окрім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи наступає лише у випадках, коли особа перебуває з відповідною організацією у трудових правовідносинах, а шкода, спричинена ним в звязку з виконанням трудових (службових обовязків). Проте, позивачами суду не надано будь-яких документів на підтвердження доводів з приводу того, що дійсно [PERSON] на час скоєння ДТП був працівником приватного підприємства, а також того, що [PERSON] є роботодавцем для [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підстав (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила), власники транспортних засобів зобов'язані зареєструвати їх в органах Державної автоінспекції Міністерства внутрішніх справ України. При цьому прізвище, ім'я, по батькові або найменування юридичної особи - власника (співвласника) транспортного засобу вказуються у свідоцтві про реєстрацію такого транспортного засобу. Експлуатація транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державної автоінспекції, забороняється. Доказами, що підтверджують правову підставу володіння автомобілем, можуть бути свідоцтво про реєстрацію автомобіля або документ, що підтверджує право користування та (або) розпорядження вказаним автомобілем, і виданий на період дії такого документа тимчасовий реєстраційний талон. Разом із цим п. 16 зазначених Правил встановлено, що отримання власником транспортного засобу, який передав право користування і (або) розпорядження належним йому транспортним засобом, тимчасового реєстраційного талону не є обов'язковим і здійснюється за бажанням. Отже, якщо у фізичної особи, яка керує транспортним засобом, але не є його власником, відсутній тимчасовий реєстраційний талон, вона вважається такою, що володіє цим транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] керував автомобілем на достатніх правових підставах. Виходячи із загальних норм ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, суд вважає, що підстави для притягнення до цивільно-правової відповідальності [PERSON] та [PERSON] лише тому що вони є власниками транспортного засобу, водій якого винен в ДТП, відсутні, тому що саме з вини [PERSON], який мав достатні правові підстави для керування транспортним засобом, сталася ДТП. Надані в обгрунтування позову документи свідчать, що транспортний засіб позивачів є забезпеченим транспортним засобом, що відповідає вимогам п. 1.7 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому відповідач НАСК «Оранта» повинна відшкодувати позивачам страхове відшкодування в сумі 9515,87 грн. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 9515,87 грн. підлягають задоволенню і їх слід стягнути з ВАТ НАСК «Оранта», в частині позову щодо стягнення цієї суми до інших відповідачів - відмовити в задоволенні позову. Стосовно стягнення пені в сумі 159080,48 грн. суд зазначає наступне. Згідно п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Як вбачається з матеріалів справи, страховий акт, у якому було прийнято рішення про страхове відшкодування в сумі 9515,87 грн. та одержувач коштів [PERSON], затверджено 20.06.2012 року, тому пеня має розраховуватися, заявку на отримання страхового відшкодування подано 02.04.2012 року. Таким чином, відповідно до вищезазначеної норми пеня має розраховуватися з 01.07.2012 року. Згідно п. 36.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Строк позовної давності для стягнення пені встановлений 1 рік. Судом встановлено, що позивачами невірно розраховано суму пені, оскільки за період з 01.07.2012 року по 09.06.2013 року облікова ставка НБУ- 7,5%, то з суми 9515,87 грн. пеня має буди розрахована таким чином: 9515,87*7,5*2/100:365днів*343дні затримки= 1341,35 грн., за період з 10.06.2013 року по 01.07.2013 року облікова ставка Нацбанку 7,0% , то пеня розраховується 9515,87*7*2/100/365*21 день затримки=76,65 грн., сума пені 1418 грн. На підставі вищевказаного, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення пені підлягає задоволенню частково в сумі 1418 грн. [PERSON] помер 04.01.2013 року, про що свідчить актовий запис № 59 про смерть від 15.01.2013 року. 19.08.2013 року до суду надійшла відповідь з Першої Артемівської державної нотаріальної контори про те, що згідно даних з Реєстру спадкових справ спадкова справа на майно [PERSON] відкрита, номер у спадковому реєстрі 54476171. Згідно листа від 21.08.2013 року № 515/01-16 приватний нотаріус [PERSON] повідомив суд, що заяву про прийняття спадщини подано 15.05.2013 року спадкоємцем першої черги спадкування [PERSON]. Ухвалою суду від 27.08.2013 року провадження у справі відновлено, залучено до участі у справі правонаступника [PERSON],померлого 04.01.2013 року, - [PERSON] Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ч.2 п.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно до вимог ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі /право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо/ володіє транспортним засобом , використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, у тому числі письмові докази, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін і кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень шляхом подання відповідних доказів. Виходячи з правил ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди з [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачами не надано належних доказів того, що за життя [PERSON] розглядалися спори про відшкодування шкоди, завданої ДТП, і присуджено до виплати. Крім того, позивачами не доведено, що [PERSON] як спадкоємиця отримала взагалі спадщину та її вартість. Необгрунтовані також ствердження позивачів щодо того, що моральну шкоду має сплатити страхова компанія, оскільки суду не надано доказів того, що [PERSON] зверталась до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування і їй було відмовлено у цій виплаті. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню частково в сумі страхового відшкодування у розмірі 9515,87 грн., пені в сумі 1418 грн. за період з 01.07.2012 по 01.07.2013 року, а в частині стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 84553,18 грн. відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 84553,18 грн. відшкодування моральної шкоди відмовити. Судові витрати по справі складаються із вимог майнового і немайнового характеру, а тому 1% від ціни майнового позову і 114,70 грн із вимог немайнового характеру, а саме (229,40 +114,70 +114,70 грн.), а всього 458,80 грн. судового збору. Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 229,40 (квитанція № 58 від 22.03.2013 року, арк.с.1), 40 грн. (квитанція № 5 від 20.08.2013 року, арк.с.109). Разом з тим, позивачеві [PERSON] виходячи з позовних вимог необхідно було сплатити 344,10 грн., [PERSON] 114,70 грн. за позов немайнового характеру щодо стягнення моральної шкоди. Згідно статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судові витрати в сумі 229,40 грн. за ухвалення рішення на користь [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 9515,87 грн. та пені в сумі 1418 грн. підлягають стягненню з відповідача ВАТ НАСК «Оранта», судові витрати в частині стягнення моральної шкоди слід покласти на позивачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved