Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до Богунського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу 85/300 ід. частин та 5/200 ід. частин домоволодіння [ADDRESS], що в цілому складає 185/600 ідеальних частин вказаного будинку, укладений 1 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 85/300 ід. частин та 5/200 ід. частин домоволодіння [ADDRESS], що в цілому складає 185/600 ідеальних частин вказаного будинку. Свої вимоги мотивує тим, що з власником 185/600 ідеальних частин вказаного будинку укладений договір купівлі-продажу майна від 01.07.2013 р., передані грошові кошти в сумі 40000 доларів США, разом з тим, у зв'язку із відсутністю у [PERSON] грошових коштів станом на момент розгляду справи так і не відбулося нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу від 01.07.2013 р. Зазначена обставина перешкоджає та обмежує позивача у розпорядженні придбаним майном. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Спірне майно згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.12.2013 р. та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 06.12.2013 р. належало батькам [PERSON], а саме батьку [PERSON] 85/300 ід. частин та [PERSON] 5/200 ід. частин домоволодіння [ADDRESS] і під заставою або іншим обтяженням не перебуває. Зазначені особи померли [INFO]. та [INFO]. За життя [PERSON] залишив заповіт від 08.02.1984 р., згідно якого належну йому на праві власності 1/3 частину будинковолодіння [ADDRESS] залишив своєму сину [PERSON]. Відповідач на день смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований у домоволодінні [ADDRESS], що підтверджується довідками КВРЖЕП №15 за №№876,877 від 12.12.2013 р. Згідно довідок Житомирського обласного державного нотаріального архіву за №1941 від 22.11.2013 р. та Другої Житомирської державної нотаріальної контори за №2262-01-16 від 21.11.2013 р. спадкові справи відносно майна [PERSON] та [PERSON] не заводились. У відповідності із ст. 529, 534, 548, 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 1261 ЦК України У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ч. ч. 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] як єдиний спадкоємець за заповітом і законом фактично прийняв спадщину після своїх батьків та вступив в управління і володіння спадковим майном, але не оформив своє право власності на нього. Отже, зазначене майно в силу положень цивільного законодавства належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини і він може на власний розсуд розпоряджатися ним. 1 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж 185/600 ідеальних частин домоволодіння [ADDRESS]. При укладенні угоди в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (синів відповідача) було погоджено всі істотні умови купівлі-продажу вказаного жилого приміщення. Зокрема, щодо ціни, передачі цих об'єктів у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі в строк до 1 серпня 2013 року. На підтвердження укладеної угоди цього самого дня [PERSON] сплачено [PERSON] обумовлену умовами договору ціну нерухомого майна - 40 000,00 доларів США (Сорок тисяч доларів США 00 центів), що підтверджується розпискою від 01.07.2013 р. Після виконання [PERSON] зобов'язань покупця [PERSON] передав правовстановлюючі документи на вказані об'єкти. Проте, станом на день звернення до суду досягнуті з відповідачем домовленості щодо нотаріального переоформлення вказаного вище майна не виконані. Хоча відповідач не проти того, що зазначені вище події мали місце, однак ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, мотивуючи це відсутністю коштів на його нотаріальне посвідчення та відсутністю вільного часу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 16, ст. 316 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, що, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи, що нотаріальне посвідчення договору не відбулося з незалежних від позивача причин, разом з тим, відбулося повне виконання договору (оплата та передача в користування майна), але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, з метою захисту інтересів позивача, які в позасудовому порядку захистити не представляється можливим, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 01.07.2013 р. та визнання права власності на 185/600 домоволодіння [ADDRESS].

Outcome: approved