Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

У липні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому, враховуючи збільшені позовні вимоги, просила у зв'язку з набранням законної сили рішення Октябрського районного суду по справі № 554/5614/13-ц про визнання незаконним та скасування Наказу №7-К від 17.04.2013 року «Про звільнення [PERSON].», поновити її на посаді заступника Голови Полтавського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі з фінансово-економічних питань з дня звільнення, з 17 квітня 2013 року та допустити негайне виконання цього рішення, визнати дії Голови Полтавського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі [PERSON] по не допуску її до виконання службових обов'язків незаконними, зобов'язати [PERSON] допустити її до виконання службових обов'язків на посаді заступника Голови Полтавського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі з фінансово-економічних питань, та стягнути з Полтавського обласного Фонду підтримки індивідуального будівництва на селі на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 червня 2013 року по 17 грудня 2013 року в сумі 25 882,50 грн. На підтвердження своїх вимог вказувала, що Наказом № 1-К від 25.06.1998 року вона прийнята на посаду економіста економічно-договірного відділу та Наказом №21 від 31.12.2008 року переведена на посаду заступника Голови Фонду з фінансово-економічних питань. Рішенням Октябрського районого суду м. Полтави від 20.06.2013 року скасовано Наказ Голови фонду [PERSON] №20-Д від 15.04.2013 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, визнано незаконним та скасовано наказ №7-К від 17.04.2013 року про звільнення її з роботи. Про поновлення на роботі в зв'язку зі скасуванням Наказу про звільнення вона подала заяву Голові Фонду - [PERSON] заяву, яку зареєстровано за №174 від 21.06.2013 року. Під час спроби приступити до виконання службових обов'язків [PERSON] висловився на її адресу нецензурно та викликав міліцію. Про недопуск до роботи 21.06.2013 року в приміщенні Фонду було складено Акт в присутності двох працівників Фонду та одного працівника Департаменту агропромислового розвитку Полтавської ОДА. 26 червня 2013 року вона повторно подала заяву про поновлення її на роботі, заяву зареєстровано за №182 від 26.06.2013 року, однак Голова Фонду знову відмовився допустити її до роботи, про що був складений Акт про повторний недопуск до роботи в присутності двох свідків. До цього часу [PERSON] не до роботи її не допускає, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. У судовому засіданні позивачка подала заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду. На підтвердження своєї заяви вказувала, що розпорядженням Голови Полтавської ОДА № 513-к від 18.12.2013 року її призначено на посаду Голови Фонду, а тому вимоги в частині поновлення її на роботі, негайного допущення виконання рішення суду в цій частині та зобов'язання Голови Полтавського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі [PERSON] допустити її до виконання службових обов'язків на посаді заступника Голови Полтавського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі з фінансово - економічних питань підлягають залишенню без розгляду. Решту позовних вимог підтримала та просила суд їх задовольнити. Адвокат [PERSON] також підтримала позовну заяву в повному обсязі та просила суд її задовольнити. Представник відповідача за довіреністю - Полтавського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Цись С.С. та відповідач - Голова фонду [PERSON] в судове засідання не прибули, будучи в судовому засіданні від 17 грудня 2013 року під звукозапис повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомляли, заяв про розгляд справи без їхньої участі на адресу суду не надсилали. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що наказом Голови Полтавського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі [PERSON] від 17.04.2013 року № 7-К [PERSON] була звільнена з посади заступника Голови Фонду з фінансово - економічних питань за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причини посадових обов'язків (Т. 1, а.с. 78 -79). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 червня 2013 року, яке за наслідками апеляційної скарги Полтавського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2013 року залишено без змін (Т.1 а.с. 39 - 40), позов [PERSON] до Полтавського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, зобов'язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу був задоволений в повному обсязі, а саме: скасовано наказ Голови Полтавського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі № 20-Д від 15 квітня 2013 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, визнано незаконним та скасовано наказ Голови наказ Голови Полтавського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі № 7-К від 17 квітня 2013 року про звільнення [PERSON] з роботи, зобов'язано відповідача анулювати запис у трудовій книжці позивачки про звільнення її з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України та стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 квітня по 20 червня 2013 року в сумі 8 696 грн. 52 коп., розподілено судові витрати (Т.1, а.с. 3-7). Таким чином, позивачка [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Полтавським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. 21.06.2013 року позивачка подала Голові Полтавського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заяву про поновлення її на займаній посаді, допуск до роботи та анулювання запису в трудовій книжці (а.с. 8), однак Голова фонду [PERSON] не допустив її до роботи, про що було складено Акт (а.с. 9). Повторно позивачка намагалася приступити до роботи, подавши до фонду заяву про допуск до виконання службових обов'язків 26.06.2013 року (а.с. 10). Голова фонду [PERSON] знову не допустив її до роботи, про що було складено Акт (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Станом на день ухвалення рішення запис в трудовій книжці позивачки не анульовано, до роботи її не допущено, таким чином порушення прав працівника з боку адміністрації триває. Згідно з нормами ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Частину компенсації за вимушений прогул, пов'язаний із незаконним звільненням працівника, присуджено рішенням Октябрського районного суду по справі № 554/564/13-ц від 20.06.2013 року. Компенсацію присуджено з наступного робочого дня після звільнення [PERSON] - 18.04.2013 року по робочий день винесення рішення судом - 20.06.2013 року. В силу ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідно виплата. Згідно з п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Для розрахунку середнього заробітку береться середньоденна заробітна плата і множиться на кількість робочих днів. За період з 21.06.2013 року - день, коли позивачку не допустили до роботи, по 17.12.2013 року - день ухвалення рішення судом, кількість робочих днів склала 125 днів. Звідси, середній заробіток за весь час затримки заробітної плати станом на 17.12.2013 року складає: 207,06 грн. х 125 днів = 25 882,50 грн., яку необхідно стягнути з Полтавського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь позивачки. П. 26 Постанови Пленум Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суди повинні в усіх випадках відповідно до ст. 217 ЦПК України зазначати в рішенні про негайне його виконання в частині стягнення заробітної плати не більше, ніж за один місяць. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57- 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів. В силу ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, жоден з яких не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення середньої заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогам и,що випливають із трудових відносин. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved