Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про стягнення боргу, у якій просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 19 800 гривен, три відсотки у розмірі 660 гривень, судовий збір у розмірі 247 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 12 вересня 2010 року відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 19 800 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот) гривень, які зобов'язався повернути позивачу до 17 жовтня 2010 року. Відповідач передав позивачу власноруч складену розписку про суму боргу із зазначенням строку його повернення. Строк виконання за договором минув, однак добровільно відповідач не повернув позивачу борг. [PERSON] не реагував належним чином на вимоги позивача про повернення боргу та повертати борг не збирається. Відповідач працює, має стабільну заробітну плату, придбав транспортний засіб, але борг не повертає, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на задоволенні позовних вимог. Суду надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] із позовом не погодилися, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зокрема, [PERSON] суду пояснив, що він дійсно брав грошові кошти у борг у позивача [PERSON], але він не має можливості віддавати борг. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він працює начальником Курахівського ГОМ та дуже добре пам'ятає, як позивач [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо захисту свого порушеного права та відповідач [PERSON] при його допиті визнавав факт взяття боргу грошових коштів у [PERSON] Свідок [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що під час розмови із відповідачем [PERSON], він поясняв їм, що він дійсно брав у борг під розписку у [PERSON] грошові кошти та постійно їм обіцяв повернути позичені грошові кошти. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїм вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким відповідач взяв у борг у позивача у борг 19 800 гривень, які зобов'язався повернути позивачу в строк до 17 жовтня 2010 року (а.с.6). Згідно ч.1 статті 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно з ч.2 статті 1047 Цивільного Кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом зазначеної норми закону наявність розписки у кредитора свідчить про існування боргу. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач видав позивачу розписку про позичені гроші. Така форма договору надана за бажанням сторін. У суді безспірно встановлено, що 12 вересня 2010 року відповідачем була видана позикодавцю розписка про отримання він нього грошових коштів. У розписці були зазначені підписи сторін, також зазначено про те, що гроші відповідач зобов'язується повернути, розписку прийняла позивач. Та саме позивач надала суду боргову розписку від 12 вересня 2010 року, що свідчить про продовження існування боргових зобов'язань. Статтею 1049 Цивільного Кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві у позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі частини 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] на підтвердження факту укладення договору позики та передачі відповідачу грошових коштів надала суду письмову розписку відповідача. Статті 1048,1049,1050 ЦК України містять конкретні положення про зобов'язання позичальника повернути позику та його відповідальність у разі невиконання цих зобов'язань. Відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Розрахунок 3 % річних з простроченої суми проведено за договором позики від 12 вересня 2010 року у розмірі 660 гривень на підставі статті 625 ЦК України та підлягає також стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно частини 4 статті 215 ЦПК України рішення суду має містити висновок суду про розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 247 гривень 00 копійок. На підставі викладеного, відповідно до ст. 207, 625, 1046,1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved