Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача в обґрунтування заявлених позивних вимог зазначив, що 21.12.1995 року між ним та [PERSON] Маріупольській універсальній товарній біржі була укладена угода купівлі-продажу - біржовий контракт №6510 однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 34,20 кв.м., жилою площею 17,20 кв.м., реєстраційне свідоцтво на яку йому було видане 25.12.1995 року у Маріупольському БТІ, за реєстраційний номер 38112. На підставі чого він був зареєстрований за вказаною адресою та мешкає в ній по сей день. Однак, вказаний договір не було посвідчено нотаріально, оскільки у момент складання угоди позивачу не було відомо, що договір підлягає нотаріальному посвідченню, та враховуючи те, що на даний час місце мешкання відповідача не відомо, тому його нотаріальне посвідчення є неможливим. Проте сторони виконали всі умови укладеної угоди, продавець виконав всі умови про передачу даної квартиру у власність, а покупець оплатив та прийняв у власність квартиру. Тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, яким просить суд визнати дійсною угода купівлі-продажу - біржовий контракт №6510 квартири [ADDRESS], та визнати за ним право власності на дану квартиру. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, від представника позивачки надійшла заява з проханням про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позивні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомила, тому суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України по наявним матеріалам у справі. Представник третьої особа в судове засідання не з'явився, у зв'язку з державною реєстрацією про припинення юридичної особи 23.03.2006 року за судом рішенням про визнання Маріупольської універсальної товарної біржі банкротом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно із договором купівлі-продажу (біржовим контрактом) від 21.12.1995 № 6510, укладеним на Маріупольській універсальній товарній біржі, [PERSON], як продавець, зобов'язалась передати у власність, а покупець - [PERSON] зобов'язався оплатити та прийняти у власність однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 34,20 кв.м., жилою площею 17,20 кв.м. Згідно із реєстраційного посвідчення від 25.12.1995 року МКП «Маріупольське БТІ» квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі біржового контракту №6510 від 21.12.1995 року, та зареєстровано під №38112. Всі умови договору сторони виконали. Проте, в нотаріальному порядку договір посвідчений не був. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України передбачене загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 4 Заключних і перехідних положень ЦК України (в редакції 2004 р.) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного Кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно із ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Таким чином, суд вважає, що між [PERSON] та [PERSON]. було укладено угоду купівлі-продажу квартири, згідно з якою відповідач передав у власність позивачу квартиру [ADDRESS], а позивач - прийняв її та виплатив встановлену договором грошову суму. Проте позивач не може реалізувати своє право розпорядження належним йому нерухомим майном, оскільки згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції від 07.02.2002 року № 7/5 біржовий контракт не відноситься до право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Згідно зі ст..128 ЦК УРСР, який був чинний на момент укладання угоди, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором. За умовами ст..328 ЦК України, який діє в даний час, право власності набувається з підстав, не заборонених законом, зокрема за угодами. Згідно ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно з п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів відносить визнання права. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне його виконання, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, чим порушує права позивача, тому суд вважає можливим визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним та зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved