Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-13 00:00:00

ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. За позовом ПАТ «КБ Приватбанк », посилаючись на ст.ст. 526, 527, 530 та умови договору, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 36 062 грн. 19 коп. та судові витрати. Розгляд справи судом відбувався на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України за письмовими заявами сторін. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення на позов, відповідно до яких, просить застосувати строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та відповідача, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18.10.2006 року [PERSON] звернувся із письмовою заявою до ПАТ КБ „Приватбанк" про надання йому споживчого кредиту в розмірі 2478,30 грн. на один рік за умови сплати за його користування у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам „Розстрочка" „Стандарт") підписані головою правління банку, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ознаки на предмет їх невід"ємності від заяви позичальника. У заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода [PERSON] га укладення кредитного договору з урахуванням вказаних Умов, на які посилається позивач, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позичальника, строк виконання зобов"язань за якою встановлений до 17.10.2007 року. Банк звернувся до суду з позовом у березні 2012 року. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв"язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки застережень щодо продовження позовної давності, нарахування неустойки відповідно до Умов Заява не містить, суд вважає, що банком пропущений строк звернення до суду. Судом встановлені підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: dismissed