Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім-Арт-Тепло» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Дім-Арт-Тепло») про зобов'язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що у жовтні 2012 року [PERSON] придбала у відповідача твердопаливний опалювальний котел SUNSYSTEM BURNIT WB-S Active - 90 (модель EN 305-5), виробництва Болгарія (далі по тексту - котел), за 14 500 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України становить 116 577,50 грн. Внаслідок неналежної якості поставленого їй товару та порушенням технології його встановлення, позивач вказує, що їй завдано збитків у вигляді додаткових витрат на електроенергію, які становлять 153 707,63 грн. На неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогами про усунення виявлених недоліків, останній не реагував належним чином. У зв'язку з наведеним позивач на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» просить суд захистити його права споживача шляхом стягнення з відповідача вартості придбаного нею котла у сумі 116 577,50 грн., матеріальної шкоди у розмірі 153 707,63 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 22 листопада 2013 року відкрито провадження у даній справі та її розгляд призначено в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважав їх недоведеними, надав заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити в їх задоволенні з підстав у ньому викладених. Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні представників позивача, відповідача та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 22 частини 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. А згідно з пунктом 3 цієї частини - виконавець це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Як вбачається з викладених у позовній заяві та наданих у судовому засіданні представником позивача пояснень, позивачем у жовтні 2012 року придбано у відповідача котел за 14 500 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України становить 116 577,50 грн. Внаслідок неналежної якості поставленого їй товару та порушенням технології його встановлення, позивач вказує, що їй завдано збитків у вигляді додаткових витрат на електроенергію, які становлять 153 707,63 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. У п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Тобто, вказаними правовими нормами встановлено, що підставою для настання відповідальності за вказаним Законом потрібно доведення вини продавця або виробника. З матеріалів справи не вбачається та не доведено позивачем, що зазначений котел нею придбано саме у відповідача. Будь-яких договорів купівлі-продажу майна, договорів на проведення монтажних робіт укладених між сторонами, актів прийому-передачі, квитанцій чи інших доказів його придбання у відповідача позивачем не надано. Суд критично оцінює надані позивачем докази на підтвердження придбання нею у відповідача котла та виконання ним робіт з його монтажу, зокрема графік проплат та комерційну пропозицію, оскільки зазначені документи не містять ані підпису директора відповідача, ані його печатки та відсутні взагалі будь-які посилання на ТОВ «Дім-Арт-Тепло» як на постачальника майна чи виконавця робіт з його встановлення. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи графік проплат та комерційна пропозиція не є належними доказами придбання позивачем саме у відповідача котла та його вини у вигляді неякісного монтажу цього майна. Разом з тим, пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів у розумінні стст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення вартості придбаного товару неналежної якості саме у відповідача та матеріального збитку за порушенням ним технології монтажу позивачем не надано, відтак позов в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Крім того, згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. За правилам ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Матеріалами справи не встановлено та у судовому засіданні не доведено обставин, з якими Закон України «Про захист прав споживачів» пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed