Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Миколаївської міської ради, в якому просила визнати за нею права власності на 17100 часток житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та на 17100 часток цього домоволодіння після смерті [PERSON] , померлих [INFO] року, як за спадкоємицею пятої черги після смерті дядька та тітки. Представник позивача та третьої особи [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача Миколаївської міської ради свого представника у судове засідання не направив, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності представника відповідача, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.1951 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.34), у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.30а,33); 18.10.1961 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 2572, у зв'язку з чим змінила своє прізвище на "[PERSON]"(а.с.29). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2012 року позов [PERSON], [PERSON] до Миколаївської міської ради, третя особа - Перша Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житовий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] задовольно частково. Визнано за [PERSON] право власності на 23/40 частини цього житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] та після смерті [INFO] року [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на 17/200 частини цього житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В іншій частині позовних вимог -відмовити. Як вбачається з змісту вказаного рішення суду, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як співвласникам 51/100 частини вказаного житлового будинку, належало по 17/100 його частин. [INFO] року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 17/100 частин житлового будинку [ADDRESS], яку відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняли його дружина [PERSON], дочка [PERSON] та онук [PERSON], мати якого [PERSON] померла [INFO] року, та який має права на спадщину за правом представлення, оскільки проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем в квартирі [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що втратили зв'язки із родичами з 1960 року та з 1966 року відповідно, а 23 квітня 2007 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке набрало законної сили, вказаних осіб було оголошено померлими , 17 травня 2008 року внесено відповідні записи про смерть щодо [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER], актовий запис № 9 ) та [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER], актовий запис № 10 ) з зазначенням дати смерті [INFO] року. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування"від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається державним нотаріусом за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачка 05 листопада 2013 року звернулася до Третьої Миколаївської держнотконтори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] та отримала Постанови державного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії з наступних підстав: пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини і відсутність реєстрації разом з померлими на день смерті. Проте, позивачка звернулася до суду з вимогами про визнання за нею права власності на спадкове майно, посилаючись на ст. 392 ЦК України, яка передбачає право власника майна предявити позов про визнання йго права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Але жодних доказів того, що воно набула право власності на спадкове майно чи фактично прийняла спадщину , вона суду не надала і на такі не посилалася, а твердження представника позивач про те, що її право власності не визнається Третьою держнотконторою взагалі є хибним. Ані позовних вимог, ані будь-яких посилань в позовній заяві на поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] позивачка не заявляла. За такого, позовні вимоги не підлягають задоволенню в звязку з неправильно обраним способом захисту порушеного або оспорюваного права. У відповідності зі ст.ст. 81, 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: dismissed