Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

ТОВ "Український центр поводження з відходами" звернулося до суду із позовом до [PERSON]про визнання трудового договору №3 від 16.09.2011 року недійсним. В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що згідно статуту товариства приймати на роботу працівників та укладати трудові договори має лише виконавчий орган підприємства, а саме генеральний директор ТОВ "Український центр поводження з відходами". При цьому трудовий договір №3 від 16.09.2011 року був укладений від імені підприємства [PERSON], який не мав права на укладання такого договору, оскільки згідно виданої 29.06.2011 року довіреності №8 він має право представляти інтереси товариства з третіми особами, здійснювати пошук потенціальних клієнтів, розробляти проекти договорів про надання послуг, укладати від імені товариства правочини про надання послуг, виконання робіт товариством. При цьому зазначав, що перелік повноважень є вичерпним, тобто інших договорів [PERSON] не мав права підписувати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що трудовий договір №3 від 16.09.2011 року він не підписував, оскільки в нього не було повноважень на підписання цього договору та прийняття на роботу працівників товариства. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності учасників процессу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "Український центр поводження з відходами" є юридичною особою, яка створена з метою одержання відповідного прибутку та здійснює свою діяльність у відповідності до Закону України «Про господарські підприємства» Цивільного та Господарського кодексів України, іншого чинного в Україні законодавства та статуту. Згідно довідки наданої Головним управлінням регіональної статистики АА №784758 ТОВ "Український центр поводження з відходами" розташоване в м.Києві по вул.Козелецька, 24, організаційно-правова форма за КОПФГ - товариство з обмеженою відповідальністю, види діяльності за КВЕД-2010 : 38.12 збирання небезпечних відходів, 38.11 збирання безпечних відходів, 38.12 оброблення та видалення безпечних відходів, 38.22 оброблення та видалення небезпечних відходів, 38.22 відновлення відсортованих відходів, 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту. Як вбачається з матеріалів справи,16.09.2011 р. [PERSON] та ТОВ «Український центр поводження з відходами» в особі керівника регіонального представництва [PERSON], який діяв на підставі довіреності №8 від 11.07.2011 р., уклали трудовий договір №3, відповідно до якого [PERSON] повинен виконувати обов'язки помічника керівника регіонального представництва строком до 19.09.2014 р. із заробітною платою в розмірі 3 500 грн. Зазначений договір містить факсиміле підпису [PERSON] з прикладенням печатки підприємства під №8. Як зазначає в позові позивач, даний договір є недійсним. При цьому суд вважає позицію позивача обгрунтованою виходячи з наступного. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що передбачає можливість заробляти собі на життя роботою, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов'язків. Трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов'язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин. Відповідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Виходячи з системного аналізу норм трудового законодавства також випливає, що трудова діяльність, яка протікає в рамках трудового договору, характеризується наступними правовими ознаками: - праця здійснюється в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); - шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу і під гарантовану оплату; - виконання роботи певного виду (трудової функції); - здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в колективі працівників (трудовому колективі) з дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку; - виконання протягом встановленого робочого часу певної міри праці (норм праці); - отримання від роботодавця у встановлені терміни грошової винагороди за роботу, що виконується; - забезпечення роботодавцем гарантій у встановлених випадках; - участь роботодавця в фінансуванні соціального страхування працівника. Відповідно до п.7 постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого органу. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON], який, виходячи зі змісту договору, діяв від імені товариства при його укладанні, не мав таких повноважень, оскільки довіреністю №8 від 29.1.06.2011 року він уповноважнений лише представляти інтереси товариства з третіми особами, здійснювати пошук потенційних клієнтів, розробляти проекти договорів про надання послуг, укладати від імені товариства правочини про надання послуг, виконання робіт товариством. При цьому [PERSON] особисто не підписував трудовий договір №3 від 16.09.2011 року, оскільки у договорі стоїть факсиміле. Згідно довіреності №8 від 29.06.2011 року яка уповноважує [PERSON] діяти від імені ТОВ «Український центр поводження з відходами» строк її складає до 31.12.2011 року. Отже трудовий договір не може укладатися на строк якій більше ніж строк дійсності довіреності. Також рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.10.2013 року встановлено, що трудовий договір №3 від 16.09.2011 р. було підписано з боку підприємства, особою, яка не мала повноважень від власника підприємства на здійснення прийому співробітників на роботу до ТОВ «Український центр поводження з відходами». Так, відповідно до п. 10.7.5. Статуту відповідача від 21.04.2011 р. (діяв на час підписання трудового договору №3) затвердження штатного розкладу товариства, здійснення найму, переводу та звільнення персоналу покладено виключно на генерального директора. Крім того, відповідачем не було надано належних доказів, які підтверджують направлення відповідачу заяви про прийом на роботу, документів, що передбачені ч. 2 ст. 24 КЗпП України (паспорт, трудова книжка). Всупереч вимог цієї статті укладення трудового договору не було оформлено наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу, яким є генеральний директор товариства. З книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них не підтверджується прийом та зберігання трудової книжки позивача на цьому підприємстві. Відсутність трудових відносин між сторонами підтверджуються відомостями, що містяться в штатних розписах відповідача від 12.09.2011 р., 01.10.2011 р., 01.11.2011 р., 01.12.2011 р., 15.12.2011 р., 01.02.2012 р., 01.03.2012 р., з яких не вбачається існування посади помічника або заступника керівника регіонального представництва. Виходячи з критеріїв встановлених законодавством до трудових відносин та враховуючи вищезазначені норми КЗпП України, суд приходить до висновку, що сторони не вступили у трудові відносини. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вичнення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, піятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Тому слід визнати недійсним трудовий договір № 3, що був укладений 16.09.2011 року між ТОВ "Український центр поводження з відходами" та [PERSON] У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Outcome: approved