Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просила визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що на підставі договорів купівлі-продажу від 28.12.1999 р. придбала жилий будинок та земельну ділянку площею 0,0493 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Крім того, на підставі договору купівлі-продажу будівлі від 04.04.1997 р. позивач придбала незавершене будівництво, що знаходилося в [ADDRESS]. Готовність незавершеного будівництва об'єкту нерухомого майна складала 70%. Попередній власник [PERSON] побудувала його на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради М.Дніпропетровська № 826 від 20.08.1993 р., а рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська № 153 від 21.03.1997 р. [PERSON] було дозволено продати недобудований житловий будинок. Право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] зареєстроване на підставі державного акту серія 1-ДП № 007462 Д* № 023071 код ДЗК: 66099090. 25 жовтня 2012 року вона отримала державний акт на вказану земельну ділянку, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. Також згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 15.11.2001 року [PERSON] придбала домоволодіння [ADDRESS]. В межах вказаних земельних ділянок на протязі декількох років [PERSON] власними силами за власні кошти добудувала житловий будинок. Разом з добудовою будівлі будинку [ADDRESS], будівлі за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] були нею частково знесені та перебудовані шляхом об'єднання в одне домоволодіння за адресою [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS]. При цьому для проведення державної реєстрації прав на самочинно побудовані об'єкти нерухомого майна діючим законодавством передбачено надання рішення суду та документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Позивачка посилається на те, що вона зверталась до Інспекції ДАБК в Дніпропетровській області для введення в експлуатацію свого домоволодіння, однак їй було в ньому відмовлено, оскільки на момент звернення відсутній законодавче встановлений порядок введення в експлуатацію, форма декларації та особливості її реєстрації, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримала посилаючись на обставини, викладені в позові, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечувала, просила вирішити позов відповідно до норм діючого законодавства. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу від 28.12.1999 р. [PERSON] придбала жилий будинок та земельну ділянку площею 0,0493 кв.м., кадастровий номер 1210100000:02:286:0015 за адресою: [ADDRESS]. Договори купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки від 28.12.1999 р. були нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстрові номери 6147 та 6144 відповідно. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу будівлі від 04.04.1997р. [PERSON] придбала незавершене будівництво, за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу від 04.04.1997 р. було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1746. Готовність незавершеного будівництва об'єкту нерухомого майна складала 70 %. Також встановлено, що попередній власник об'єкту незавершеного будівництва [PERSON] побудувала його на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м.Дніпропетровська № 826 від 20.08.1993 р., а рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська № 153 від 21.03.1997 р. [PERSON] було дозволено продати недобудований житловий будинок. Право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за позивачем відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 007462 Д* № 023071 код ДЗК: 66099090 від 28.04.1999 р. Крім того, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 15.11.2001 року [PERSON] придбала домоволодіння [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу домоволодіння від 15.11.2001 р. було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 5473. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною відміткою про реєстрацію у паспорті позивача. Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] від 13.08.2013 року, разом з добудовою будівлі будинку [ADDRESS], будівлі за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] були позивачкою частково знесені та перебудовані шляхом об'єднання в одне домоволодіння за адресою [ADDRESS], а земельні ділянки за адресами [ADDRESS], [ADDRESS] та по [ADDRESS] нею об'єднані. Згідно технічного паспорту домоволодіння за адресою: [ADDRESS] розташоване на земельній ділянці площею 1646 кв.м., складається з житлового будинку літ.А-3, загальною площею 776,2 кв.м, житловою площею 611,0 кв.м, площею літніх приміщень 165,2 кв.м, що складається з: підвалу, загальною площею 135,6 кв.м. допоміжною площею 114.3 кв.м. площею літніх приміщень 21,3 кв.м, який містить: 1-1 коридор, площею 7.6 кв.м, 1-2 котельня, площею 14.1 кв.м, 1-3 хол, площею 35,4 кв.м, 1-4 тренажерна, площею 40,4 кв.м, 1-5 комора, площею 3,9 кв.м. 1-6 кухня, площею 6.8 кв.м, 1-7 санвузол, площею 6,1 кв.м, 1 комора, площею 2,9 кв.м, ІІ коридор, площею 11,3 кв.м, III комора, площею 7,1 кв.м; 1-й поверх, загальною площею 402,2 кв.м. житловою площею 258.3 кв.м, площею літніх приміщень 143,9 кв.м, який містить: 1-8 хол. площею 41,8 кв.м, 1-9 кухня-їдальня, площею 23,6кв.м, 1-10 коридор, площею 6,0 кв.м. 1-11 коридор 18,1 кв.м, 1-12 коридор, плошею 7,6 кв.м, 1-13 санвузол, площею 3.9 кв.м, 1-14 хол, площею 45,0 кв.м, 1-15 кухня-їдальня, площею 48.7 кв.м, 1-16 житлова, площею 39,7 кв.м. 1-17 санвузол, площею 8,8 кв.м, 1-18 гардеробна, площею 5,8 кв.м, антр - 29 ігр.майд площею 9,3 кв.м, IV коридор, площею 6,6 кв.м, V коридор, площею 5,0 кв.м, VI зимовий сад. площею 88.1 кв.м, VII гараж, площею 44,2 кв.м; 2-й поверх, загальною площею 119,6 кв.м. який містить: 1-19 хол, плошею 27,8 кв.м, 1-20 гардеробна, площею 20,1 кв.м, 1-21 житлова 19,7 кв.м, 1-22 санвузол, площею 12,1 кв.м, 1-23 житлова, площею 20,1 кв.м, 1-24 гардеробна, площею 19,8 кв.м: Мансардний поверх, загальною площею 118.8 кв.м, який містить: 1-25 хол, площею 39,8 кв.м, 1-26 житлова, площею 41.6 кв.м. 1-27 гардеробна, площею 18,7 кв.м, 1-28 санвузол, площею 18,7 кв.м.; навісів літ.Б, літ.В, літ.Д, літ.Е, літ.Ж, споруд 1-11, І-ІІІ. Листом Інспекції ДАБК в Дніпропетровській області позивачці було відмовлено в видачі документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченою будівництвом об'єкта, оскільки на момент звернення відсутній законодавчо встановлений порядок введення в експлуатацію, форма декларації та особливості її реєстрації, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. за № 461, прийняти в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні готовності відповідного об'єкту до експлуатації та його відповідності нормативним вимогам. Відповідно до висновку про технічний стан будівельних конструкцій об'єктів ТОВ "Стеконік, ЛТД" станом на 15.08.2013 року /ліцензія АГ №574126 від 04 лютого 2011 року, дійсна з 04.02.2011 року до 04.02.2016 року/, індивідуальний житловий будинок літ.А-3 з підвалом та мансардним поверхом, навіси знаходяться в задовільному стані та відповідають категорії К-1 та можуть експлуатуватися згідно їх функціонального призначення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, прав власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст.376 ЦК України зазначений житловий будинок є самочинним будівництвом, оскільки збудований без відповідного документа, що дає право виконувати будівельні роботи (незважаючи на те, що вимоги до наявності такого документа з'явились вже після здійснення будівельних робіт). В силу ст. 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України, «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно ст. 19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав па нерухоме майно, що набрало законної сили. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що чинним законодавством України передбачений обов'язок власника нерухомого майна здійснити державну реєстрацію свого права власності на це майно, а також обов'язок відповідного державного органу, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 року, суди розглядають відповідно до статті 376 ЦК спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. При цьому під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або наданим у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. При таких обставинах, зважаючи на те, що самовільне будівництво не порушує права інших осіб, позивач є власником новоствореного об'єкту нерухомості та належним користувачем земельної ділянки, будівельні норми відповідно технічного висновку дотримані, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право власності на домоволодіння [ADDRESS], оскільки позивач є належним користувачем об'єднаної земельної ділянки, після її об'єднання цільове призначення не змінено, використовує її для обслуговування свого житлового будинку та споруд, новостворене майно не порушує права інших осіб. Стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно ст. 19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. За ст.6 цього Закону, органом, який здійснює реєстрацію прав є в тому числі і органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. В даному випадку таким органом є Реєстраційна служба Дніпропетровського міського Управління юстиції Дніпропетровської області /вул. Комсомольська, 56 в м. Дніпропетровську/. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved