Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-31 00:00:00

12.06. 2013 року позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк» про відшкодування збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.03.2011 року між ПАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 348. Відповідно до пп. 1.1. договору банк надає [PERSON] грошові кошти на споживчі цілі у сумі 2 160 000,00 грн., терміном до 27.01.2014р. 01.03.2011р. між [PERSON], [PERSON] та ПАК «Український Професійний Банк» було укладено договір поруки № 348-1. Відповідно до пп1.2 договору поручитель бере на себе зобовязання в повному обсязі відповідати перед банком як солідарний боржник по кредитному договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. 01.03.2011р. між позивачем та банком було укладено договір застави . Відповідно до пп. 1.2 договору, для забезпечення своєчасного виконання зобовязання по кредитному договору заставодавець передає в заставу заставодержателю майнові права на грошові кошти, розміщені заставодавцем у заставодержателя в межах суми 3 100 000,00 відповідно до договору банківського вкладу «Довгостроковий» № 135115 від 28.01.2011р. Відповідно до пп. 1.3 договору банківського вкладу у випадку невиконання зобовязань по кредитному договору заставодавець доручає заставодержателю самостійно перерахувати грошові кошти, розміщені у заставодержателя відповідно до договору банківського вкладу на поточний рахунок заставодержателя. Довідкою від 14.11.2011 р. [PERSON] повідомлено про те, що вона як майновий поручитель здійснила погашення заборгованості по кредиту [PERSON] на загальну суму 2 237 973,37 грн. Кредит був погашений за рахунок позивача в повному обсязі. Таким чином, здійснивши виконання зобовязань замість відповідача по погашенню заборгованості по кредитному договору, позивач фактично втратила значну суму коштів з її депозитного рахунку. Сукупний дохід, що мав бути отриманий позивачем згідно умов договору банківського вкладу «Довгостроковий» № 135115 від 28.01.2011р., яким було передбачено розміщення коштів до 28.01.2014 р. під 14% річних, у разі знаходження вищезазначеної суми на депозитному рахунку складав би 431 775, 58 грн. Враховуючи вищевикладене, позивачка звернулася до суду з позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь збитки (упущену вигоду) в розмірі 431 775, 58 грн., моральну шкоду в розмірі 224 119, 20 грн. та судовий збір в розмірі 3 441,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи сповіщався належним чином в порядку, встановленому законом. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.01.2011 р. між ПАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу «Довгостроковий» № 135115, відповідно до умов якого вкладник передає, в банк приймає на умовах цього договору грошові кошти в сумі 24 000 000,00 грн. строком на 36 місяців., з процентною ставкою по вкладу у розмірі 14% річних. Судом встановлено, що 01.03.2011 р. між ПАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу «Довгостроковий» № 135115 від 28.01.2011р., відповідно до п.1.4 якого вкладник доручає банку в разі непогашення кредиту та/або процентів у строки, згідно умов кредитного договору направити депозитні кошти в повному обсязі на погашення заборгованості перед банком. Судом встановлено, що 01.03.2011 року між ПАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 348. Відповідно до пп. 1.1. договору банк надає [PERSON] грошові кошти на споживчі цілі у сумі 2 160 000,00 грн., терміном до 27.01.2014р. Судом встановлено, що 01.03.2011р. між [PERSON], [PERSON] та ПАК «Український Професійний Банк» було укладено договір поруки № 348-1. Відповідно до пп. 1.2 договору поручитель бере на себе зобовязання в повному обсязі відповідати перед банком як солідарний боржник по кредитному договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Судом встановлено, що 01.03.2011р. між позивачем та банком було укладено договір застави майнових прав на грошові кошти №348-2. Відповідно до пп 1.2 договору, для забезпечення своєчасного виконання зобовязання по кредитному договору заставодавець передає в заставу заставодержателю майнові права на грошові кошти, розміщені заставодавцем у заставодержателя в межах суми 3 100 000,00 відповідно до договору банківського вкладу «Довгостроковий» № 135115 від 28.01.2011р., укладеного між заставодержателем і заставодавцем. Відповідно до пп. 1.3 договору застави майнових прав на грошові кошти у випадку невиконання зобовязань по кредитному договору заставодавець доручає заставодержателю самостійно перерахувати грошові кошти, розміщені у заставодержателя відповідно до договору банківського вкладу на поточний рахунок заставодержателя. З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки № 11/5 -02/327 від 01.04.2013р., 14.11.2011 р. [PERSON] повідомлено про те, що вона як майновий поручитель здійснила погашення заборгованості по кредиту [PERSON] на загальну суму 2 237 973,37 грн. Оскільки умовами договору банківського вкладу було передбачено розміщення коштів до 28.01.2014 р. під 14% річних, то у разі знаходження вищезазначеної суми на депозитному рахунку сума недоотриманих вкладником коштів станом на 01.04.2013 р. становила 431 775, 58 грн. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2012 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок стягнення заборгованості 2 237 973, 37 грн., три відсотки річних в розмірі 12 323, 98 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3 219,00 гр. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій задано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є : 1) витрати, які особа зробила у зв'язку з порушенням її цивільного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. До упущеної вигоди можна віднести всі доходи, які б одержала потерпіла сторона, якби зобовязання було виконано належним чином (наприклад прибуток, неотриманий в мрезультаті зменшення обсягу виробництва чи реалізації продукції, зміни асортименту виготовленої продукції, зниження її якості тощо). Виходячи з приписів вказаної вище норми вбачається, що для відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов відповідальності, зокрема, протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено, яке саме субєктивне право було порушено з боку відповідача, та у яких саме правовідносинах, тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення 431 775,58 гривень як не отриманих доходів (упущеної вигоди), у суду не має. Також позивачем не наведено доказів порушення з боку відповідача зобовязань, які виникли з договору застави відносно майнового поручителя. Крім того, підставою для звернення стягнення третьою особою на предмет застави майнових прав у розмірі 2 237 973,37 гривень, в результаті чого позивач не отримав грошову суму у вигляді відсотків за депозитним вкладом на загальну суму 431 775,58 гривень є не порушення субєктивного права позивача з боку відповідача, а є наслідком реалізації третьою особою належного їй права за договором застави майнових прав на грошові кошти № 348-2 від 01.03.2011р. Позивач добровільно передав у заставу належні йому майнові права та передбачав можливість настання ризиків за цим договором у вигляді примусового стягнення на грошові кошти, що знаходились на депозиті. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування збитків (упущеної вигоди) в розмірі 431 775,58 гривень є необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 224 119,20 грн. не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено спричинення відповідачем позивачу такої шкоди. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] слід залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed