Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-03 00:00:00

До Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з'явився представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] до Реєстраційної служби ДМУЮ в Дніпропетровській області, третя особа Заводська районна у м. Дніпропетровську рада про визнання права власності на гараж у комплексі гаражів, але згодом уточнив свої позовні вимоги, змінив відповідача на Територіальну громаду Дніпродзержинської міської ради, а реєстраційну службу ДМУЮ в Дніпропетровській області залучив у якості третьої особи в інший частині позов залишив без змін. Обґрунтував вимоги позивача тим, що [PERSON] має в своєму управлінні та володінні гараж [NUMBER], який розташований за адресою [ADDRESS], комплекс гаражів 11- а. Зазначеним гаражем [PERSON] володіє більше як 26 років, на підставі дозволу, виконавчого комітету Брежнєвської (нині Заводської) районної ради народних депутатів (згідно тексту оригіналу) № 93 від. І2.08.1987року. [PERSON], як законослухняний громадянин, вирішила офіційно зареєструвати своє право власності на зазначений об'єкт, але не змогла цього зробити, оскільки згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, державним реєстратором реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської обл., їй було відмовлено в реєстрації її права на гараж на підставі того, що [PERSON] не надала документи, що підтверджують право власності на гараж розташований в м. Дніпродзержинську вул. Медична, гараж [NUMBER]. Дійсно, документально [PERSON] володіє гаражом на підставі дозволу Брежнєвської районної ради народних депутатів № 93 від. 12.08.1987року, який не є правовстановлюючим документом. Але згідно законодавства на той час. а саме в 1987 року ніяких інших правовстановлюючих документів не було, окрім зазначеного дозволу. [PERSON] після відмови державного реєстратора вчинити реєстрацію права власності на гараж, через свого представника звернулася до Заводської районної ради у м. Дніпродзержинську з заявою щодо порядку отримання рішення районної ради про передачу їй в приватну власність вищезазначеного гаража. У відповіді на заяву за підписом голови районної у місті ради В.К.Пелипас було зазначено що відповідно до ст. 24 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, на жаль, питання порушене, у звернені не належить до повноважень органів місцевого самоврядування, та не може бути вирішено за втручанням посадових осіб цих органів. Для вирішення питання порушеного у звернені рекомендовано звернутися до районного суду. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, але надали суду заяву, згідно якої просять суд слухати справу у судовому засіданні без їх участі, уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти розгляду справи без участі відповідачів та третіх осіб при заочному розгляду справи та без застосування технічних засобів. Представник відповідача за уточненим позовом в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача та його представника, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Представники третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, згідно якої просить провести розгляд справи за відсутністю їх представника, вважали себе не належними відповідачами за первісним позовом та просили відмовити у задоволенні первісного позову, за уточненим позовом у якості третьої особи просили винести рішення на розсуд суду, представник Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради не заперечували проти задоволення уточнених позовних вимог та просили розглянути справу без участі їх представника. Суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені докази по справі: - досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні; У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. Згідно дозволу, виконавчого комітету Брежнєвської (нині Заводської) районної ради народних депутатів (згідно тексту оригіналу) № 93 від. І2.08.1987року, позивачці [PERSON] дозволено користуватися гаражем [NUMBER] у комплексі гаражів [ADDRESS]. Зазначений гараж, було збудовано на підставі рішення № 176 виконавчого комітету Брежнєвської (нині Заводської) районної ради народних депутатів від 11 квітня 1986 року, [PERSON], який доводився тестем по відношенню, до [PERSON], та який за усною згодою передав [PERSON] в права володіння, користування та управління збудований ним гараж, передача права володіння, користування та управління зазначеного гаража підтверджується дозволом виконавчого комітету Брежнєвської (нині Заводської) районної ради народних депутатів № 93 від. 12.08.1987року. 03 січня 2013 року ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації " на ім`я позивача видало технічний паспорт. Однак, на теперішній час позивач не може реалізувати своє право власника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, оскільки не має правоустановчих документів, щодо підтвердження її права власності на гараж. При зверненні до виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську Ради позивачці було пояснено, що на теперішній час відсутня правова база, щодо оформлення правоустановчих документів щодо таких гаражів. При зверненні до управління головного архітектора міста м. Дніпродзержинська позивачу було пояснено, щодо надання адреси повідомили, що зазначеному гаражу було надано адресу [ADDRESS] гараж [NUMBER], реєстраційна служба Дніпродзержинського МУЮ повідомило, що на теперішній час введення в реєстр гаражу, збудованого у 1986 році без введення його в експлуатацію або без надання правовстановлюючих документів, не передбачено чинним Законодавством, та було рекомендовано звернутися до суду. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 р., проблемним є питання оформлення права власності на гаражі, оскільки немає чіткого законодавчого врегулювання цього питання, відсутній спрощений порядок у тих випадках, коли є факт виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки для будівництва гаражів, багато років тому побудованих громадянами за власні кошти. Згідно п.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на де майно і набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п.3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років з часу спливу позовної давності. Згідно п.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, набуваєтвся за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності. цим Кодексом, або раніше тобто до 1 січня 2001 року. Як вбачається з дозволу виконавчого комітету Брежнєвської районної ради народних депутатів № 93. від. 12.08.1987року, [PERSON] на законних підставах, відкрито, безперервно володіє зазначеним гаражем, який вистроїв також на законних на той час підставах (згідно рішення виконкому Брежнєвської районної ради народних депутатів Дніпропетровської ради № 176, від 11.04.1986 року) її тесть [PERSON], понад 26 років, що в свою чергу повністю перекриває строк набувальної давності. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 57 ЦПК України, докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно вивчених судом матеріалів справи, з'ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову, в зв'язку з тим, що в судовому засіданні встановлено право власності, набуте позивачем згідно з вимогами закону на час набуття права власності. Незаконність його не встановлена судом та не випливає з закону, право власності ніким не оспорюється, але позивач не має можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна, оскільки не може отримати правовстановлюючі документи на майно, таким чином порушується право власності позивача. Є підстави для задоволення позову. На підставі ст. 15 ЗУ "Про власність", ст. 316, 319, 321, 328, 344, 392 ЦК України,

Outcome: approved