Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулися до суду в особі Дрогобицького ТВБВ №10013/0242 з позовом, в якому просять стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Дрогобицького ТВБВ №10013/0242 заборгованість за кредитним договором №2203-6763 від 19.03.2008 року в сумі 222418 грн. 11 коп., що складається з: суми основного боргу - 137175,00 грн., простроченого боргу в сумі 60430,14 грн., прострочених відсотків в сумі 8504,89 грн. та пені за невчасну сплату в сумі 16308.08 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2203-6763 від 19.03. 2008 року та договором іпотеки нерухомого майна за реєстром №916 від 19.03.2008 року в сумі 222418 грн. 11 коп. звернути стягнення на нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS], шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною 283279,00 грн. Також просять виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 19 березня 2008 року між Дрогобицьким ВОБ №6307 АТ "Ощадбанк'' та [PERSON] укладено кредитний договір №2203- 6763 на суму 279000 грн., терміном на 120 місяців під 17,5%, на споживчі цілі, з остаточним терміном повернення не пізніше 18 березня 2018 року. Відповідно до наказу Філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» №203 від 29.03.2012 року, філія - Дрогобицьке ВОБ №6307 реорганізовано шляхом перетворення з 11 травня 2012 року на ТВБВ /територіальне відокремлене безбалансове відділення/ з присвоєнням нового порядкового номера 10013/0242, з приєднанням до філії - Львівського облуправління АТ «Ощадбанк». Банк свої зобов'язання виконав повністю і відповідно до ст.1054 ЦК України та умов кредитного договору, а також заяви позичальника на видачу кредиту від 19.03.2008 року та розпорядження Банку за №460 від 19.03.2008 року, видав готівкою [PERSON] кредит на споживчі цілі в розмірі 279000 грн. Розмір і порядок одержання процентів встановлений договором, а саме п.1.1.; п. п.1.5.4. та 1.6.4. Відповідно до умов зазначеного договору та вимог Закону безпосередньо позичальник свої зобов'язання не виконав, а тому [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як майнові поручителі, несуть солідарну відповідальність в тому ж обсязі що і [PERSON], відповідно до своїх зобов'язань за рахунок іпотечного майна, що належить їм на праві власності, як фізичним особам, так як предметом спору є спільні права та обов'язки, які виникли з однієї підстави. Вказаний кредитний борг підлягає сплаті відповідачами у виді забезпечення за рахунок іпотечного майна, що передбачено п.2.1. кредитного договору та п.6.1. договору іпотеки за реєстром №916 від 19.03.2008 року. У порушення зазначених норм Закону та умов договору відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконали. Одночасно останні давали письмові зобов'язання про сплату боргу та відсотків. Вимоги про усунення порушень направлялись відповідачу [PERSON] за №1473 від 17.10.2012 року, повідомлення-вимога майновому поручителю [PERSON] за №1474 від 17.10.2012 року, повідомлення-вимога майновому поручителю [PERSON] за №1475 від 17.10.2012 року та повідомлення-вимога майновому поручителю [PERSON] за №1476 від 17.10.2012 року з додатком довідки-розрахунку про кредитний борг, які залишились без відповіді та реагування. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України та п.4.2.2. кредитного договору, наслідками порушень відповідачем зобов'язань щодо вчасного повернення кредитного боргу та відсотків є право банку вимагати повернення всієї суми боргу в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 222418 грн. 11 коп., що становить: видано кредит в сумі 279000 грн.; сплачено кредит в сумі 81394 грн. 86 коп., основний борг становить 137175,00 грн.; прострочений борг - 60430 грн. 14 коп., відсотки за невчасну сплату платежу - 8504 грн. 89 коп., пеня за невчасну сплату - 16308 грн. 08 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за договором відповідач та банк 19.03.2008 року підписали договор іпотеки за реєстром №916. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира за [ADDRESS]. Це майно належить відповідачам на підставі свідоцтва на право власності на квартиру, виданого 31.01.2006 року Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради згідно розпорядження від 31.01.2006 року за №2/13 і зареєстровано в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО за №15867 в книзі №53 від 15.02.2006 року, реєстраційний номер 13865959. Вартість предмета іпотеки згідно експертної оцінки становить 283279,00 грн. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання відповідачем основного зобов'язання, банк вправі задовольнити свої вимоги по договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, що також вказано в п.п.6.1. та 6.2 іпотечного договору за реєстром №916 від 19.03.2008 року. Відповідно п.6.1. та п.6.2 кредитного договору, а також п.6.1. договору іпотеки, спори за цим договором, врегулювання яких неможливо досягнути шляхом переговорів протягом 30 календарних днів, передаються на розгляд суду. Постійні вимоги банку та письмові зобов'язання відповідача про сплату кредитного боргу та відсотків залишились без відповіді та реагування. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ №10013/0242 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», в якому просить припинити зобов'язання між ним та філією - Дрогобицьким ВОБ №6307 АТ "Ощадбанк" за кредитним договором №22036763 від 19.03.2008 року. Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що 19 березня 2008 року між ним та філією-Дрогобицьким ВОБ № 6307 АТ «Ощадбанк» було укладено кредитний договір №22036763, загальним розміром позичкової заборгованості 279000 грн., терміном на 120 місяців зі сплатою 17,5% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 18 березня 2018 року. Виконання кредитного договору забезпечене порукою, про що свідчить договір поруки від 19.03.2008 року, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., розташована в [ADDRESS]. На час укладення кредитного договору, ним була надана достовірна інформація про його фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів, були надані банку відповідні документи (довідка) про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту; а також декларацію про прибуток. Зазначені документи були проаналізовані банком та прийнято рішення про надання кредиту. На момент підписання кредитного договору він був цілком спроможний виконувати власні зобов'язання за таким. Істотні обставини, якими сторони керувалися під час укладання договору, змінилися, що негативно впливає на його спроможність виконувати зобов'язання за цим договором, а тому, вважає, що зобов'язання позивача за кредитним договором повинно бути припинене. До підстав припинення зобов'язань незалежно від волі сторін належать: неможливість виконання, збіг боржника і кредитора в одній особі, смерть громадянина, який є боржником або кредитором, коли зобов'язання пов'язане з його особою, ліквідація юридичної особи - боржника чи кредитора. Однією з обставин, яка спричинює неможливість виконання зобов'язання боржником і звільняє його від відповідальності, є винні дії кредитора, про що зазначено в ст. 210 ЦК України. За цієї умови кредитор не має права вимагати повернення виконаного ним за зобов'язанням. Іншою обставиною, яка виключає відповідальність боржника, є правомірне невиконання або неналежне виконання боржником зобов'язання. Воно може бути спричинено фізичною, юридичною або економічною неможливістю. Відсутність вини боржника в невиконанні зобов'язання є також обставиною, що зумовлює неможливість виконання. В цьому випадку невиконання є протиправним, але відсутня вина боржника, тому зобов'язання припиняється. Представник позивача за первісним позовом - Наливайко В.М. первісні позовні вимоги підтримав та заперечив щодо задоволення зустрічних позовних вимог, подавши письмове заперечення з приводу цього. Доповнив, що вказаний кредит надавався на споживчі цілі, а не на розвиток виробництва, лікування, навчання чи інші потреби. [PERSON] був повідомлений про умови кредитування, йому були надані всі відомості та роз'яснення, і він зобов'язався використати надані кошти лише на зазначені потреби. Договір за змістом містить умови ст.627 ЦК України щодо свободи договору та ст.629 ЦК України про обов'язковість його виконання сторонами. Вважає, що зустрічний позов є безпідставним, оскільки [PERSON] не навів жодних істотних умов чи обставин, які б слугували розірванню чи зміні договору, а тому просить відмовити у його задоволенні. У відповідача за первісним позовом виникла значна сума заборгованості перед банком у зв'язку з невиконанням останнім зобов'язань згідно умов кредитного договору. Відповідно до чинного законодавства, у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, просить задоволити позовні вимоги та звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, а також виселити відповідачів з квартири [ADDRESS]. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак, його представник - [PERSON] зустрічний позов підтримала повністю та заперечила щодо задоволення первісних позовних вимог. Вважає, що розмір неустойки позивачем за первісним позовом завищено, оскільки такий не повинен перевищувати подвійну ставку НБУ. Крім цього пояснила, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з визначених законодавством підстав, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої особи за наявності відповідних умов. Однією з таких умов є також те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Істотною є зміна обставин, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Тому, вважає, що [PERSON], будучи спроможним виконувати власні зобов'язання на час укладення кредитного договору, не міг передбачити зміну істотних обставин. Зокрема, неможливість виконання зобов'язань зумовлена певними об'єктивними обставинами не з його вини. Тому, просить припинити зобов'язання, які виникли між сторонами відповідно до вищезгаданого кредитного договору, та відмовити у задоволенні первісного позову повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, не повідомивши суд причин своєї неявки, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що справу слід розглянути у відсутності останніх. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у ній, суд вважає, що первісні позовні вимоги слід задоволити частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.03.2008 року між Дрогобицьким ВОБ №6307 АТ "Ощадбанк'' та [PERSON] укладено кредитний договір №2203-6763 на суму 279000 грн., терміном на 120 місяців під 17,5%, на споживчі цілі, з остаточним терміном повернення не пізніше 18 березня 2018 року. Відповідно до наказу Філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» №203 від 29.03.2012 року, філія - Дрогобицьке ВОБ №6307 реорганізовано шляхом перетворення з 11 травня 2012 року на ТВБВ /територіальне відокремлене безбалансове відділення/ з присвоєнням нового порядкового номера 10013/0242, з приєднанням до філії - Львівського облуправління АТ «Ощадбанк». Згідно договору поруки за №2203-6763/1 від 19.03.2008 року, поручитель [PERSON] зобов'язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії №2203-6763 від 19.03.2008 року, а також додатковими угодами до нього. Матеріалами справи стверджується, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором боржник виконав частково, тому на час подання позову сформувалась заборгованість в розмірі 222418,11 грн., яка складається з: основний борг - 137175,00 грн.; прострочений борг - 60430 грн. 14 коп., відсотки за невчасну сплату платежу - 8504 грн. 89 коп., пеня за невчасну сплату - 16308 грн. 08 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком за №373 від 16.05.2013 року. Як вбачається з письмових зобов'язань від 10.07.2009 року, 08.09.2010 року та 20.01.2010 року, наданих [PERSON], остання зобов'язалась вийти на графік погашення кредиту, сплативши зокрема протерміновані відсотки. Судом також встановлено, що банком направлялись письмові вимоги про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором (в порядку ст.35 ЗУ "Про употеку") за №176 від 22.02.2013 року - [PERSON], за №177 від 22.02.2013 року - [PERSON], за №178 від 22.02.2013 року - [PERSON], за №179 від 22.02.2013 року - [PERSON], та вимоги про дострокове повернення кредиту, відповідачу [PERSON] за №241 від 05.04.2013 року та за №242 від 05.04.2013 року - [PERSON], що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом - [PERSON], посилаючись на неправильне нарахування кредитором пені, не наводить будь яких обґрунтувань даній обставині, відтак, такі доводи судом до уваги не беруться, оскільки письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи, стверджується, що розмір нарахованої неустойки адекватний розміру простроченого зобов'язання, а докази тому чи іншому матеріальному стану позичальника всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України в розпорядження суду не надані. Крім цього, представник відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом посилається на зміну істотних обставин, якими сторони керувались під час укладання договору, що, на її думку, негативно впливає на спроможність позичальника виконувати зобов'язання за кредитним договором, а тому вважає, що їх слід припинити. Однак, такі доводи судом також прийматись до уваги не можуть та відхиляються, оскільки з матеріалів справи суд робить висновок про відсутність змін істотних обставин, як і відсутність самих обставин, які зумовлюють неможливість виконання боржником зобов'язань. Позивачем за зустрічним позовом не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про вказане. Відтак, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення. Згідно зі ст.ст. 526, 527 та 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідком порушення боржником зобов'язань повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 19.03.2008 року укладено договор іпотеки за реєстром №916. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира за [ADDRESS]. Вказане майно належить майновим поручителям (відповідачам) [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 31.01.2006 року Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради згідно розпорядження від 31.01.2006 року за №2/13 і зареєстровано в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО за №15867 в книзі №53 від 15.02.2006 року, реєстраційний номер 13865959. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року визначено, що суд вправі початкову ціну продажу предмету іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Обраний банком спосіб реалізації майна шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог ЗУ "Про іпотеку", відповідачами не заперечується. За матеріалами справи, банком подано висновок про вартість майна (щодо якого заявлено вимогу про звернення стягнення), проведений суб'єктом оціночної діяльності, в силу чого, відповідно до п. 42 вищезгаданої Постанови Пленуму ВССУ, початкову ціну продажу предмету іпотеки - квартири [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд встановлює на підставі оцінки, зазначеної у висновку, в розмірі 283279 грн. без урахування ПДВ. Разом з тим, суд вважає вимогу позивача за первісним позовом про виселення відповідачів зі спірної квартири передчасною і такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, в матеріалах справи відсутні докази скерування позичальнику та іпотекодавцеві повідомлення з вимогою про добровільне виселення всіх мешканців з предмету іпотеки протягом 30-ти днів з моменту отримання. З письмових вимог про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором, скерованих відповідачам, та копії яких надані суду банком, вбачається, що останній вимагає сплатити протягом 30 днів прострочену заборгованість за кредитом та/або нарахованих процентів та інших платежів, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами відповідно до умов договору, а у разі непогашення такої заборгованості, банком буде розпочато процедуру звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, шляхом звернення в суд з позовом до іпотекодавця про стягнення заборгованості по кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позивачем не дотримано застережень, встановлених ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 Житлового кодексу України щодо повідомлення осіб, які проживають у квартирі, що знаходиться в іпотеці, про необхідність звільнення житлового приміщення. Відтак, у задоволенні позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" в цій частині необхідно відмовити, оскільки банк до відповідачів з вимогою про виселення не звертався, в силу чого право, що не порушене, не може захищатись судом. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved