Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

В травні 2013р. позивач «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-4) до відповідачки [PERSON], в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 167-168): стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 28808С117 від 13 червня 2008р. (далі по тексту - кредитний договір) у розмірі 72773,54 дол. США, що за курсом НБУ на час подання заяви про збільшення позовних вимог складає 581678,9 грн.; 2032380,22 грн. - суми пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами і на прострочену заборгованість за кредитом; судові витрати покласти на відповідачку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 червня 2008р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до п. 2.1 ст. 2 цього договору, банк надав відповідачці кредит у сумі 1039900,0 дол. США, з кінцевою датою його погашення 13 грудня 2015р. За користування кредитом відповідачка зобов'язана була сплачувати проценти у розмірі та строки, встановлені кредитним договором. Відповідно до положень пп. 2.6.2 п. 2.6 ст. 2, а також положень ст. 4 кредитного договору у разі невиконання позичальницею будь-яких зобов'язань за кредитним договором, остання зобов'язана здійснити дострокове погашення кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, зборів та інших належних до сплати платежів за кредитним договором протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення. В зв'язку з невиконанням позичальницею зобов'язань за кредитним договором, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом, 28 грудня 2009р. кредитор надіслав на адресу останньої вимогу про здійснення дострокового погашення заборгованості за кредитним договором протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення, однак позичальницею не погашено у встановлений строк заборгованість за кредитним договором, в тому числі повну суму заборгованості за кредитом та нарахованими за користування кредитом процентами. Оскільки, рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 березня 2013р., позовні вимоги банку задоволені в частині звернення стягнення на заставлене позичальником майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, рішення суду не виконано, позивач просив суд стягнути на свою користь суму заборгованості за процентами за користування кредитом, а також пеню нараховану на прострочену заборгованість за процентами та тілом кредиту. Відповідачка не погоджуючись з первісним позовом, на підставі ст. 123 ЦПК України, звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в якому просила суд: визнати укладений між сторонами кредитний договір розірваним з 05 березня 2012р. Свої зустрічні позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до долару США, мало місце зміна її зобов'язань за кредитним договором, а тому існують підстави передбачені положеннями ст. 652 ЦК України для розірвання кредитного договору з 05 березня 2012р. В судовому засіданні представники банку, просили суд, первісний позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову, і відмовити в задоволенні зустрічного позову, як такому, що не ґрунтується на вимогах закону. Представник позичальниці, заперечив проти задоволення первісного позову, стороною було подано клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, просив суд первісний позов залишити без задоволення, оскільки було звернуто стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, і задовольнити зустрічний позов про розірвання кредитного договору. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов слід залишити без задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 13 червня 2008р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до п. 2.1. якого позивач за первісним позовом надав відповідачці кредит у сумі 1039900,0 дол. США на строк користування по 13 грудня 2015р., зі сплатою процентів за користування кредитом. Звертаючись до суду з вказаним зустрічним позовом, позивачка за зустрічним позовом наголошувала, що укладений між сторонами кредитний договір повинен бути визнаний судом розірваним на підставі положень ст. 652 ЦК України, а саме у зв'язку з коливанням курсу валют національної валюти гривні до дол. США. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України). У відповідності з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного кредитного договору позивачці за зустрічним позовом були відомі усі умови кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили останню прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Частиною 2 ст. 652 ЦК України законодавець визначив, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 15, 16 Постанови за № 5 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальниця при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені зустрічні позовні вимоги є безпідставними, і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову. Стосовно первісного позову, то він підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013р. по справі № 6-116цс13, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України). Звертаючись до суду з первісним позовом, позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідачки, як позичальниці на свою користь заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 72773,54 дол. США, що за курсом НБУ на час подання заяви про збільшення позовних вимог складає 581678,9 грн.; 2032380,22 грн. - суми пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами і на прострочену заборгованість за кредитом. Судом встановлено, що 28 грудня 2009р. банком було направлено позичальниці вимогу про дострокове повернення суми кредиту, у зв'язку із порушенням останньою умов кредитного договору, а саме прострочення платежів по поверненню тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Суд, вважає, що саме з 28 грудня 2009р. розпочався перебіг строку позовної давності визначений положеннями ст. 257 ЦК України для вимог про стягнення тіла кредиту, процентів за користування, пені за несвоєчасну сплату платежів по поверненню тіла кредиту і несвоєчасну сплату процентів. Судом встановлено, що банком, були заявлено позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, за рахунок якого банк, зобов'язаний задовольнити вимоги по погашенню тіла кредиту, процентів, пені. Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду України в постанові від 06 листопада 2013р. по справі № 6-116цс13, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідачки за первісним позовом суми пені, нараховану на прострочену заборгованість за кредитом у сумі 1656718,42 грн. не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки вже сплинув строк позовної давності встановленої для стягнення основної суми боргу (тіла кредиту). Відносно вимог позивача за первісним позовом, про стягнення з відповідачки за первісним позовом на свою користь суми пені у розмірі 375661,8 грн. нарахованої на прострочену заборгованість за процентами, то в цій части первісний позов також не підлягає задоволенню, оскільки з наданого стороною позивача за первісним позовом розрахунку заборгованості (а.с. 169, 170) - відсутні відомості про розрахований розмір простроченої суми процентів, позивачем за первісним позовом зазначається лише сума прострочених процентів, без відповідного розрахунку і за відсутності календарного періоду часу, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування відповідної пені. Враховуючи положення ст. ст. 1049, 1054 ЦК України, п. 2.2.1 кредитного договору, суд приходить до висновку, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 72773,54 дол. США, що за курсом НБУ на час подання заяви про збільшення позовних вимог складає 581678,9 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3441,0 грн.

Outcome: partial