Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

29.07.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Новобузької міської ради, згідно з яким просив визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0858 га для обслуговування житлового будинку, розташовану по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що він одержав в дарунок від своєї матері [PERSON], згідно договорів дарування укладених між ними 17.04.2004 року, як житловий будинок [ADDRESS], так і земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку площею 0,0858 га. Однак, будучи власником вказаного будинку, він не має можливості відчужити його, оскільки земельна ділянка на якій розташований зазначений будинок і досі перебуває у власності своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], оскільки він не встиг до 01.01.2013 року виготовити на своє ім'я державний акт на землю, який наразі відповідними державними органами у зв'язку з набранням чинності окремих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» не видається, тому посилаючись на приписи ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, просив ухвалити судове рішення про визнання за собою права власності на вказану земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направив до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги до відповідача підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач Новобузька міська рада Миколаївської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, проте направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності свого представника, позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку, укладеного між дарувальником [PERSON] та обдарованим [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу [PERSON] 17.04.2004 року за р./№872, зареєстрованого в Новобузькій філії БТІ 30.04.2004 року за р./№ 5372249, позивач [PERSON], являється власником житлового будинку [ADDRESS] При цьому, згідно договору дарування житлового будинку, укладеного між цими ж сторонами, що також посвідчений приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу [PERSON] 17.04.2004 року за р./№874, [PERSON] набув право на земельну ділянку площею 0,0858 га з цільовим призначенням для обслуговування вищевказаного житлового будинку. Положеннями пункту 11 вказаного договору містилася вказівка, що така угода є підставою для видачі обдарованому державного акту на право приватної власності на землю. Однак, позивач не встиг виготовити на своє ім'я державний акт направо власності на вказану земельну ділянку до набрання чинності певних положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якими з 01.01.2013 року право власності на землю засвідчуються не державними актами, а відповідними витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно. Відтак, наразі якщо набувач за цивільно-правовим договором не отримав державний акт про право власності на земельну ділянку і не набув відповідно до положень законодавства, чинного на момент укладення такого договору, права власності на неї, орган державної реєстрації прав не може провести державну реєстрацію права власності цієї земельної ділянки. Таким чином, земельна ділянка, площею 0,0858 га для обслуговування вищевказаного домоволодіння, яка приватизована попереднім власником цього домоволодіння - [PERSON], і досі значиться за нею відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії МК № 1212, виданого 09.02.1994 року Новобузькою міською радою Миколаївської області на підставі рішення виконкому цієї ради від 28.04.1993 року. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України. З огляду на викладене, зважаючи, що у зв'язку з відчуженням (даруванням) [PERSON] позивачу [PERSON] як будинку так і земельної ділянки для обслуговування цього будинку, суб'єктивне право громадянки [PERSON], яка володіла цією земельною ділянкою на праві власності, в силу вимог п. «в» ст. 140 ЗК України вважається припиненим. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, оскільки дослідженні при судовому розгляді справи обставини, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0858 га для обслуговування житлового будинку, розташованої по [ADDRESS]. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесенні останнім та документально підтверджені судові витрати (судовий збір) у зв'язку з розглядом справи у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved