Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки, про визнання недійсним договору дарування частини квартири, посилаючись на те, що даний договір вчинений з порушенням чинного законодавства, та має бути визнаний недійсним. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задовольнити, визнати недійсним договір дарування 1/3 квартири [ADDRESS], укладений 24.01.2012р., посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Грицою Л. М., та зареєстрований в реєстрі за №1-158. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, та просить в його задоволенні відмовити Крім того, [PERSON] пояснила суду, що договір дарування 1/3 частини вказаної квартири вчинений відповідно до вимог закону, оскільки позивач добровільно подарував їй вказане майно, без будь якого примусу, а тому у визнанні його недійсним немає підстав. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України визначено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених частинами першою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків… Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так, в судовому засіданні об'єктивно встановлено, що 24.01.2012р. між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], який посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Грицою Л. М., та зареєстрований в реєстрі за №1-158, що підтверджується поясненнями сторін, та копією договору дарування наявного в матеріалах справи. Суд не бере до уваги пояснення позивача про те, що даний договір вчинений з порушенням чинного законодавства, і підлягає визнанню його недійсним, оскільки відсутні будь які докази про те. Крім того, позивач пояснив суду, що при вчиненні правочину він освідомлював значення своїх дій, та дійсно без примусу подарував свою частину квартири відповідачці. Враховуючи вищевикладені обставини, та зібрані докази по справі, суд вважає що в позові слід відмовити, оскільки він є необґрунтованим, та таким що не ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: dismissed