Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідачки [PERSON], а також [PERSON] звернулася з зустрічним позовом про стягнення аліментів на утримання дитини до [PERSON] Позивач за первісним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 26.03.1999 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 272. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що шлюб фактично розпався і носить лише формальний характер, фактично останніх 11 років, вони сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, оскільки позивач перебуває за кордоном в Італії. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Спору про поділ майна що є у спільній власності сторін між ними немає. Спір про місце проживання неповнолітньої доньки у сторін відсутній, оскільки після розірвання шлюбу неповнолітня - [PERSON] буде проживати з відповідачкою. Позивач вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою суперечитиме їх інтересам та інтересам неповнолітньої доньки, примирення вважає неможливим. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Крім того, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] вказує, що з 2002 року їх шлюб з [PERSON] існує формально, а тому їх спільна донька [PERSON] проживає разом з позивачкою за зустрічним позовом, та знаходиться на її утриманні. Відповідач за зустрічним позовом, [PERSON], починаючи з 2002 року проживає за кордоном, починаючи з лютого 2013 року не надає будь-яку матеріальну допомогу на утримання їх спільної неповнолітньої доньки. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначна рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки, після розлучення неповнолітня дитина залишається проживати разом з [PERSON], відповідач за зустрічним позовом повинен нести витрати по утриманню дитини. Як вказано в позовній заяві, розмір середньомісячного доходу позивачки [PERSON] становить 1449, 05 грн., що не дозволяє їй самостійно утримувати дитину на відповідному рівні. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що відповідач [PERSON] фізично здоровий, працездатний, працює за межами України отримує заробітну плату, інших осіб на утриманні він не має, в тому числі неповнолітніх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 500 гривень щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Позивач за первісним позовом в судове засідання не з'явився, проте до початку судового засідання від його представника надійшла заява про розгляд даної справи в його відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує, просить їх задовольнити, крім того, позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини визнає в повному обсязі та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в сумі 500 грн. щомісячно. Відповідачка за первісним позовом в судове засідання не з'явилася, однак до початку судового засідання від неї надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Зустрічні позовні вимоги до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 26.03.1999 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 272, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER].(а.с.7). На даний час дитина проживає разом з відповідачкою за первісним позовом, чого не заперечував позивач за первісним позовом. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. З 2002 року сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, та проживають окремо, позивач за первісним позовом проживає за кордоном, чого не заперечували сторони. Шлюб між сторонами існує формально. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої доньки, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, неповнолітню доньку залишити проживати з відповідачкою за первісним позовом. Що стосується зустрічних позовних вимог про стягнення аліментів, то такі позовні вимоги також підлягають до задоволення. А саме, згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, [PERSON] як батько неповнолітньої - [PERSON] зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] фізично здоровий, працездатний, працює за межами України, отримує заробітну плату, інших осіб на утриманні не має, чого не заперечував представник [PERSON], який визнав позовні вимоги про стягнення аліментів. За наведених обставин, суд вважає, що аліменти в даному випадку слід стягувати з відповідача за зустрічним позовом саме у твердій грошовій сумі, враховуючи і той факт, що сам відповідач погодився на стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки саме в твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн. щомісяця. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладених обставин, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення, [PERSON], як батько неповнолітньої - [PERSON], зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно починаючи з 16 жовтня 2013 року до настання нею повноліття. Крім цього, з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved