Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] /Степанюк/ звернулася до суду з позовом до ТОВ "Запорізький завод столярних виробів "Крона", в якій просила стягнути з відповідача заборгованість з компенсації за невикористані щорічні основні відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку. В позові вказала, що 01.09.2004 влаштувалася на роботу до ТОВ «Запорізький завод столярних виробів Крона» на посаду бухгалтера, що підтверджується записом в трудовій книжці № 3 від 01.09.2004 року, а 28.12.2012 року звільнилася з роботи за домовленістю сторін, про що також мається відповідний запис у трудовій книжці. На час звільнення з роботи вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При звільненні відповідач не провів з нею розрахунок у повному обсязі та не виплатив компенсація за всі невикористані щорічні відпустки за час її роботи до виходу у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В порушення вимог ст. 83 та 116 КЗпП України, їй не була здійснена виплата вказаної компенсації, а також не було повідомлено про нараховані суми, належні до виплати. З метою підтвердження сум заборгованості вона неодноразово усно та в письмовій формі зверталася до відповідача, проте відповідну довідку їй не надали. У зв'язку із невиплатою заборгованості вона вимушена звернулася до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на ст. 116, 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 3397 грн. 68 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 20588 грн. 60 коп., відповідно до наданого розрахунку. Представник відповідача в судове засідання в судове засідання не з"явився, про день та час слухання справи був повідомлений, своїх заперечень проти позову не надав, у зв"язку з чим проведено заочних розгляд справи зі згоди представника позивача. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, адміністрація повинна письмово повідомити працівника перед виплатою. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини адміністрації належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Судом встановлено, що 01.09.2004 року [PERSON] влаштувалася на роботу до відповідача на посаду бухгалтера, що підтверджується записом в трудовій книжці № 3 від 01.09.2004 року. 28 грудня 2012 року [PERSON] звільнилася з роботи за домовленістю сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України., про що є відповідний запис у трудовій книжці (№ 6 від 28.12.2012 року). Посадовий оклад позивача з 2009 р. становив 1400,00 грн. на місяць. Позивач перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з липня 2010 р. до часу звільнення. За час з 01.07.2007 р. по 01.07.2010 р. позивач не була у щорічній основній відпустці тривалістю 24 дні, у зв'язку із чим тривалість невикористаної відпустки становить 72 дні. Позивачу не виплачувалася компенсація за невикористані відпустки. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано розрахункові листки по заробітній платі з січня 2009 р. по червень 2010 р., індивідуальні відомості про застраховану особу за 2006-2010 роки Управління в Ленінському районі м. Запоріжжя Пенсійного фонду України, розрахунки компенсації на невикористані щорічні відпустки та середнього заробітку, підстав для сумніву в яких суд не вбачає. Відповідно до ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.99 передбачено, що при визначені середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Із наданих позивачем розрахунків вбачається, що сума заборгованості ТОВ Запорізький завод столярних виробів Крона» по виплаті компенсації за невикористані щорічні відпустки на момент звільнення становила 3 397,68 грн., а розмір середнього заробітку із дня звільнення до дня ухвалення рішення становить 20 588,60 грн. Вказаний розрахунок проведений відповідно до вимог закону та відповідачем не спростований. Відповідач не надав суду доказів відсутності вказаної заборгованості та своєї вини в затримці розрахунку. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з компенсації за щорічні відпустки в сумі 3397 грн. 68 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за перід з 28.12.12р. по 26.11.13р. в сумі 20588 грн. 60 коп. Вказані виплати повинні бути проведені з відрахуванням податків та інших обов"язкових платежів які проводяться на підприємстві. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв'язку із чим з відповідача слід стягнути 239, 86 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved