Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернувся суду з зазначеними вимогами які до початку слухання справи уточнив, посилаючись на те, що 08 лютого 2012 року [PERSON] йому була видана довіреність, зареєстрована приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу [PERSON] на розпорядження та експлуатацію, обмін та передачу в позичку автомобіля марки ВАЗ 210990, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в МРЕВЗ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. На момент складання довіреності позивачем було сплачено [PERSON] 30 000 грн. В довіреність також було вписано онука позивача - [PERSON], який знаходиться на теперішній час за скоєння кримінального злочину у Дніпропетровському слідчому ізоляторі. Позивач вказав, що раніше його онук [PERSON] без відома позивача , віддав автомобіль [PERSON] разом зі всіма документами на автомобіль (техпаспорт та довіреність) [PERSON] на неодноразові прохання позивача повернути належний йому автомобіль не реагував. Таким чином, зазначив позивач, він залишився без грошей і без автомобіля. Позивач неодноразово звертався з письмовими скаргами до Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та Синельниківської міжрайонної прокуратури. 30.07.2012 року позивач отримав відповідь Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області в якій було зазначено, що на підставі зібраних матеріалів у порушенні кримінальної справи відмовлено згідно зі ст.6 п.2 КПК України та рекомендовано звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Позивач вважає, що добросовісно придбав автомобіль марки ВАЗ 210990, реєстраційний номер [NUMBER], що може підтвердити продавець [PERSON], тому відповідно до вимог ст.387 ЦК України просить суд винести рішення про витребування у [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 210990, реєстраційний номер [NUMBER], яким відповідач незаконно заволодів. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився по невідомій, хоча про дату слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, але приймаючи участь у судовому засіданні яке відбулося 04.07.2013 року позовні вимоги не визнав, а приймаючи участь в судовому засіданні 29.07.2013 року пояснював, що автомобілем він користувався приблизно пів року, потім продав його, гроші віддав позивачу [PERSON] та [PERSON], але документів у них на автомобіль не було. Пізніше [PERSON] зробив на нього довіреність. Підтверджуючих документів щодо цього факту [PERSON] не надав. Третя особа у справі [PERSON] знаходиться у Дніпропетровському слідчому ізоляторі та допитаний за судовим дорученням Синельниківського міськрайсуду дав письмові пояснення по суті пред»явлених вимог, згідно до яких проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував, пояснював, що [PERSON] користувався спірним автомобілем, який він йому дав, тимчасово за домовленістю між ними, до кінця літа. Гроші за автомобіль, як пояснював,[PERSON] від [PERSON] він не отримував. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з»ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб згідно зі ст.1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за таких підставах. У судовому засіданні встановлені факти, обставини та правовідносини, які регулюються ЦК України. З копії довіреності, посвідченої 27.12.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що [PERSON], [INFO], уповноважує [PERSON] розпоряджатися (експлуатувати, обміняти, здати в оренду, передати в позичку) автомобілем марки ВАЗ 210990, випуску 2005 року, колір зелена перлина, зареєстрований Дніпропетровським МРЕВЗ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 08.06.2005 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Дніпропетровським МРЕВЗ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 08.06.2005 року (а.с.26). В довіреності зазначено, що вона видана з правом: продажу автомобіля за ціну і на умовах на його розсуд, експлуатування зазначеного автомобіля під час здійснення визначених цією довіреністю повноважень, представляти інтереси [PERSON] в органах нотаріату, комісійних магазинах, органах Державтоінспекції, або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов»язаних із продажем зазначеного автомобіля і його експлуатації. Строк дії довіреності на 5 років і дійсна до 27.12.2015 року. З копії довіреності на її зворотній стороні, зазначено, що 08.02.2012 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] посвідчена довіреність у порядку передоручення від імені [PERSON] його представником [PERSON] на ім.»я [PERSON] та [PERSON] за реєстровим № 93. Дійсно, з копії Довіреності від 08.02.2012 року, зареєстрованої в реєстрі за № 93, вбачається, що [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що діє на підставі довіреності, посвідченої 27.12.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 779 від імені [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], уповноважив [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], розпоряджатися (експлуатувати, обміняти, здати в оренду, передати в позичку), автомобілем марки ВАЗ 210990, випуску 2005 року, колір зелена перлина.(а.с.23). В довіреності зазначено, що представники за нею, а саме: [PERSON] та [PERSON], мають право діяти окремо один від одного. Довіреність дійсна до 08.02.2015 року включно. З розписки від 09.12.2012 року вбачається, що [PERSON] отримав 28.02.2012 року від [PERSON] за автомобіль який продав останньому - 30 000 гривень (а.с.11). Іншою довіреністю від 27.04.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], діяти незалежно один від одного, розпоряджатися від імені [PERSON] (обміняти, продати, здавати в оренду, позичку а також управляти) належним [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Дніпропетровським МРЕВЗ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 08.06.2005 року автомобілем марки ВАЗ210990 реєстраційний номер [NUMBER]. Довіреність видана на три роки і зберігаю свою дію до 27.04.2015 року. (а.с.47). Факт належності [PERSON] автомобіля ВАЗ 21099 підтверджується копією Договору №104 купівлі-продажу транспортного засобу від 06 червня 2005 року, укладеного між ЗАО «ЗАЗ» в особі директора Дніпро ТОВ «Український Автомобільний Холдинг» [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем. Автомобіль придбано по ціні 36 600 грн. 00 коп. Згідно пункту 2.2., право власності на придбаний автомобіль переходить до покупця з часу сплати продавцю суми 1 830 грн. 00 коп. (а.с.49). Право власності [PERSON] на автомобіль ВАЗ 210990, реєстраційний номер [NUMBER] підтверджує також повідомленням Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» від 16.12.2011 року № 30.1.0.0/2-111214/1163, на адресу Начальника МРЕВ з проханням зняти заборону відчуження з автомобіля марки ВАЗ 210990, реєстраційний [NUMBER] у зв»язку з повним погашенням кредиту. (а.с.48). З відповіді Синельниківського міжрайонного прокурора на адресу [PERSON] від 21.11.2012 року № 290 СК-12 вбачається, що проведеною перевіркою встановлено, що на підставі зібраних матеріалів в порушенні кримінальної справи відмовлено згідно з п.2 ст.6 КПК України, оскільки у гр..[PERSON] була виписана генеральна довіреність на право розпоряджатися автомобілем ВАЗ 210990, реєстраційний номер [NUMBER]. Повідомлено, що по даному факту відсутній склад злочину передбачений ст.190 КК України, так як у [PERSON] була довіреність та роз»яснено право звернутися до суду зі скаргою приватного обвинувачення. (а.с.89) В судовому засіданні досліджено відмовний матеріал № 2372/12 зареєстрований ЖРЗПЗ від 17.07.2012 року, наданий Синельниківським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на запит суду, з якого вбачається, що постановою від 25.10.2012 року УІМ Синельниківського МВ ГУ МВСУкраїни в Дніпропетровській області [PERSON] у порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON]-відмовлено через відсутність в його діях складу злочину передбаченого ст.190 КК України. З постанови вбачається, що у гр..[PERSON] була виписана генеральна довіреність на право розпоряджатися автомобілем ВАЗ 21099 і в його діях встановлено склад злочину передбаченого ст.356 КК України, справу по якій який може бути порушено лише за скаргою приватного обвинувачення. Відповідно до частини 3 статті 244 Цивільного Кодексу, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Таке визначення не передбачає перехід права власності на об'єкт, що відчужується, а тільки представництво. Так, згідно статті 665 ЦК договір купівлі-продажу передбачає, що одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Саме за таким правочином відбувається перехід права власності на автомобіль. Стаття 237 ЦК чітко передбачає, що представництво - це правовідношення, в яких одна сторона має право вчиняти певні дії від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже оформляючи «генеральну довіреність» на автомобіль, особа отримує автомобіль тільки для користування і розпорядження, але ніяк не у власність. При «продажу» автомобіля за генеральною довіреністю ніякої купівлі-продажу не відбувається і тому власником автомобіля залишається продавець, тобто [PERSON]. Позивач по справі [PERSON] не є власником автомобіля, а лише за довіреністю від 08.02.2012 року [PERSON], який діяв від імені власника [PERSON], яка була посвідчена приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] правомірно володів та користувався автомобілем ВАЗ 210990 реєстраційний [NUMBER]. У відповідності до положень ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що власником спірного автомобіля ВАЗ 210990 реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 06 червня 2005 року, укладеного між ЗАО «ЗАЗ» в особі директора Дніпро ТОВ «Український Автомобільний Холдинг» [PERSON], як продавцем та [PERSON],як покупцем. Третя особа [PERSON] на правомірній підставі згідно довіреності від 08.02.2012 року від імені [PERSON], передав у користування [PERSON] спірний автомобіль, оскільки у гр..[PERSON] була виписана генеральна довіреність на право розпоряджатися автомобілем ВАЗ 210990 д/номер [NUMBER]. Відповідач [PERSON] правомірно придбав та користувався автомобілем на підставі довіреності власника транспортного засобу [PERSON] посвідченої 27.04.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], а тому підстав для витребування за судовим рішенням у відповідача [PERSON] автомобіля марки ВАЗ 210990 реєстраційний [NUMBER] та поверненя позивачу [PERSON] - немає, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про витребування автомобіля із чужового незаконного володіння необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довесити ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, документально не обґрунтовані, а тому підстав для їх задоволення немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed