Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: винести рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем 24 червня 2011 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва по актовому запису № 900 від 24 червня 2011 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 червня 2011 року вони уклали шлюб між собою. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON]. На протязі двох останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє йому та їй душевні страждання. В судовому засіданні 20 березня 2013 року, 20 червня 2013 року позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що з відповідачем не проживає з липня 2011 року. Відносини між ним та відповідачем погіршилися, виникають психоемоційні стреси. Відповідач в судовому засіданні 20 березня 2013 року, 20 червня 2013 року позов не визнала, пояснила суду, що розлучатися з відповідачем вона не бажає. Позивач просто злякався труднощів та вирішив таким чином вийти з даної ситуації. Спільно вони не проживають з 14 лютого 2012 року. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 24 червня 2011 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 111 Сімейного кодексу України, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] надавався строк на примирення у три місяці. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року сторонам повторно надався строк на примирення у три місяці. В судове засідання 11 листопада 2013 року, яке було призначено судом після примирення, позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, просив позов задовольнити. Зазначив в заяві, що примирення між ним та відповідачем не відбулося. Відповідач в судове засідання 11 листопада 2013 року не з'явилася, подала до суду заяву, з проханням розглянути справу у її відсутність, зазначила в заяві, що примирення між ними не відбулося, на розірвання шлюбу погоджується. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене та

Outcome: approved