Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

12.11.2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Армянської міської Ради АР Крим про визнання права власності на 1/2 частку квартири у порядку спадкування. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 24.11.2011 року померла її мати – [PERSON], яка на день смерті мала у власності 1/2 частку квартири [ADDRESS] АР Крим. Інша 1/2 частка квартири належала [PERSON], який помер 20.08.2000 року. [PERSON] та [PERSON] на час смерті останнього перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження № 299321 від 23.03.1968 року, виданим Армянською сільською радою Красноперекопського району Кримської області. Відповідно до зазначеного свідоцтва про одруження № 299321 від 23.03.1968 року після реєстрації шлюбу присвроєні прізвища: чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON]. Проте, з невідомих для позивачки причин її мати [PERSON] так і не зміниласвого дошлюбного прізвища на "Жолонковська", та все своє життя прожила за дошлюбним прізвищем "Золотарева". Позивач зазначила у позовній заяві, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері. Крім того, 24 вересня 2009 року її мати [PERSON]ще й склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті усе своє майно, в тому числі квартиру [ADDRESS] АР Крим та усе, на що вона за законом матиме прав, заповіла саме позивачці. 8 жовтня 2013 року приватним нотаріусом [PERSON] їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] АР Крим. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину щодо іншої 1/2 частки цієї ж квартири, нотаріусом було відмовлено з підстави того, що мати [PERSON] після одруження з [PERSON] не змінила прізвища на [PERSON], як про те зазначено у свідоцтві про одруження. Позивач зазначає, що її мати фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] в порядку п.1 ч.1 ст. 549 Цивільного Кодексу України 1963 року, який діяв на момент смерті останнього. Таким чином, позивачка вважає, що вона має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування на 1/2 частку спірної квартири, яка належала покійному чоловіку її матері [PERSON], саме тому вона звернулася з такою вимогою до суду та просить її позовну заяву задовольнити. В судове засідання сторони не з’явилися. Позивач надала до суду заяв, в якій просить суд провести розгляд справи за її відстуності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не направив свого представника, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника, будь яких клопотань або заперечень проти позову відповідач до суду не направляв. Третя особа - привтний нотаріус [PERSON]- також надала заяву про розгляд справи за її відстуності. Дослідивши матеріали цивільної справи та копію матеріалів спадкової справи № 22/2012 від 04.05.2012 року, наданої приватним нотаріусом Армянського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] на запит суду, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відсутність заперечень проти позову, суд дійшов до висновку про те, що позов слід задовольнити. Судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], разом із своїм чоловіком [PERSON] мали у спільній частковій власності у рівних частках квартиру [ADDRESS] АР Крим загальною площею 43,5 кв.м. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження № 299321 від 23.03.1968 року, виданим Армянською сільською радою Красноперекопського району Кримської області. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті усе своє майно, в тому числі квартиру [ADDRESS] АР Крим, а також усе, на що вона за законом матиме право, заповіла саме позивачці [PERSON] Ще за життя [PERSON] , 20.08.2000 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого вона була спадкоємцем першої черги, проживала разом з ним та фактично прийняла спадщину, проте не зверталась до нотаріуса з заявою для оформлення спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] Частиною 3 ст. 1268 ЦК України , передбачено, що спадкоємець, який постіно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. [PERSON] з заявою про відмову від спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], до нотаріуса не зверталася, вважала себе такою, що спадщину прийняла, саме тому і у заповіті на ім`я позивачки [PERSON] заповіла останній не 1/2 частику квартири, а цілу квартиру [ADDRESS] АР Крим, Відповідно до довідки № 1456 від 30 травня 2012 року [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала з [PERSON] на час його смерті у зазначеній квартирі. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] дійсно фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], яка настала 20.08.2000 року, проте не оформила її належним чином. 24.11.2011 р. [PERSON] померла в м. Чернігів у віці 83 років, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 28.11.2011 року відділу ДРАЦС Чернігівського міського управілння юстиції, актовий запис № 3020 (а.с. 4). Її дочка, позивач по справі [PERSON], у визначений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, з приводу чого приватним нотаріусом Армянського міського нотаріального округу АР Крим заведено спадкову справу № 22/2012 від 04.05.2012 року, що підтверджується копією зазначеної Спадкової справи (а.с.40-120). Відповідно до спадкової справи [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на 1//2 частку квартири, у видачі свідоцтва про правои на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири позивачці було відмовлено, оскільки її мати [PERSON] за життя не привела документи до порядку (не перейшла на прізвище чоловіка відповідно до прізвища, вказаного у свідоцтві про шлюб). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 УК УКраїни 1963 року, що діяв на час виникнення данних правовідносин, визнаєтьсяҐ що спадкоємец , прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] дійсно фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], яка настала 20.08.2000 року, проте не оформила її. Позивач [PERSON] дійсно є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON] Відповідно до заповіту [PERSON] все належне їй майно заповіла саме [PERSON] За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дослідженими матеріалами та аналізом діючого цивільного законодавства суд переконався, що право власності позивача на спадщину, що відкрилася після смерті її матері [PERSON], має бути визнане судом, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.1216 , 1217 , 1218 ЦК України,

Outcome: approved