Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачкою, зареєстрованого 17 липня 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області , актовий запис № 75. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнюдоньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відношення фактично припинені в червні 2003 року, подальше спільне життя неможливе. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, шлюб просив розірвати, вказав, що примирення з відповідачкою та відновлення сімейних стосунків не можливе. . Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти розірвання шлюбу, вказала що спору про місце проживання дитини не мають. Суд, заслухавши позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі. Цей факт підтверджується наданим суду свідоцтвом про укладення шлюбу зареєстрованим 17 липня 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 75. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнюдоньку [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені ще у 2003 року. Сторони наполягали на розірванні шлюбу, суперечок про місце проживання дитини та розділ майна немає, примирення вважають неможливим. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Сторони наполягали на розірванні шлюбу, суперечок про місце проживання дитини та розділ майна немає, примирення вважають неможливим, оскільки тривалий час проживають окремо. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved