Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що за період з 02 грудня 2011 року по 21 серпня 2012 року передала в борг відповідачу суму грошових коштів, загальний розмір якої становить 892 000,00 грн., про що [PERSON] була складена відповідна розписка від 21 серпня 2012 року. За умовами даного договору позики відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти до 21 січня 2013 року. Проте відповідач всіляко уникає своїх зобов'язань по поверненню грошових коштів і по теперішній час борг не повернув. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 892 000,00 грн., моральну шкоду у сумі 3 000,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в уточненому позові, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 21 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в сумі 892 000,00 грн. /а.с. 9/. Відповідно до умов цього договору відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти 21 січня 2013 року. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач свого зобов'язання щодо повернення грошових коштів позивачу не виконав, грошові кошти не повернув, на вимоги позивача щодо виплати грошових коштів відповідач відповідає відсутністю грошових коштів. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу в розмірі 892 000,00 грн. Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під немайнової шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Таким чином вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження завдання відповідачем шкоди нематеріального характеру [PERSON] внаслідок не неповернення грошових коштів, а також доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між погіршенням стану здоров'я позивача, на яке вона посилається в уточненій позовній заяві, та діями відповідача щодо несплати боргу, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial