Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 34 143 грн. 60 коп. та судовий збору в сумі 421 грн. 43 коп. Свої вимоги обґрунтовував тим, що за договором факторингу він придбав право грошової вимоги до [PERSON], який 02 листопада 2006 року уклав із ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» кредитний договір із забезпеченням заставою строком до 02 травня 2008 року. Станом на 25 січня 2012 року відповідач зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого виникла загальна заборгованість у розмірі 31 143 грн. 60 коп., що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Позивач вказує, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки про існування боргу він дізнався лише уклавши договір факторингу - 13.06.2008 року. Відповідач подав до суду заяву про застосування до нього строку позовної давності. У задоволенні позову просив відмовити, а справу розглядати без його участі. Позивач надав заперечення проти заяви [PERSON] та вказував, що про порушення свого права дізнався, уклавши договір факторингу. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 02 листопада 2006 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір з забезпеченням заставою № 180/67СТ, відповідно до умов п.п. 1 1 та 1.3 якого останній отримав кредит у сумі 5 987 грн. 57 коп. строком на 18 місяців, до 02 травня 2008 року під 25 % річних з метою придбання ноутбуку АСЕR Aspire 5672 WLMi, який і став предметом застави по даному договору та оцінений в 6 999 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 13.06.2008 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - капітал» був укладений договір факторингу, відповідно до умов якого останній набув права грошової вимоги до третіх осіб (боржників), пов'язаними з наданням банком кредитними коштами. Відповідно до ч. 1 п. 11 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг належить до фінансових послуг. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату(у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В силу ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). П. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 262 України зміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Суд вважає, що п. 6.3. кредитного договору із забезпеченням заставою № 180/67 СТ, відповідно до умов якого договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань не відповідає вимогам ст. 257 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскілки датою повернення кредиту є 02.05.2008 року, строк позовної давності давно сплинув. Відповідач подав заяву про застосування до нього строку позовної давності, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed