Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що Банк та відповідач 28 березня 2006 року уклали договір про отримання кредиту 2500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості. Зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконує умови договору щодо погашення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному об'ємі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але суду надав заяву про розгляд справи без участі Банку. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Зважаючи на викладене, суд вважає що можливо розглянути справу без участі відповідача з винесенням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 28 березня 2006 року відповідач [PERSON] та банк підписали заяву про видачу кредиту на суму 2500 грн. зі сплатою процентів за користування коштами 36% на рік. У вказаній заяві зазначено, що відповідач ознайомився і погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, своїм підписом він підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, він висловлює згоду з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. За таких обставин, беручи до уваги вимоги ст.ст. 207, 638, 639 1054 ЦК України суд приходить до висновку, що 28 березня 2006 року Банк та відповідач [PERSON] уклали письмовий договір позики, зміст якого зафіксовано в кількох документах, в тому числі в Умовах і правилах надання банківських послуг. Як вбачається з розрахунку заборгованості Банк виконав свої зобов'язання видав кошти відповідачу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач у строки, встановлені Умовами та правилами надання банківських послуг, не сплачував кошти на повернення кредиту та процентів, тому станом на 30 вересня 2013 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 5739 грн. 41 коп., за відсотками в сумі 16476 грн. 96 коп. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди. Пункт 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, що передбачені даним договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову. Отже, Банк правомірно нарахував відповідачу до сплати штраф в сумі 500 грн. - фіксовану частину та 1110 грн. 82 коп. - процентну складову. Частина 1 ст. 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошових зобов'язань. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи те, що відповідач на день розгляду справи не погасив заборгованість по договору, тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню в повному об'ємі. Судові витрати, понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved