Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що, у 1987 році, був зареєстрований та проживав у свого батька [PERSON], з своєю мамою [PERSON] та братом [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. 27 березня 1998 року вищевказане житлове приміщення було приватизоване батьком [PERSON] та стало належати позивачу на праві спільної часткової приватної власності. 27 липня 2005 року позивач одружився з [PERSON]. [INFO] від вказаного шлюбу народилася [PERSON] Після народження доньки позивач з відповідачем [PERSON] проживали за місце реєстрації позивача, у батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Дружина позивача була зареєстрована за місцем проживання своєї матері за адресою: [ADDRESS] і змінювати місце реєстрації відмовилася. Доньку [PERSON], було зареєстровано за місцем реєстрації позивача, за адресою: [ADDRESS]. З жовтня 2009 року через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові, між позивачем та відповідачем [PERSON] розірвано шлюбні стосунки. [PERSON] зібрала всі свої та дитячі, набуті у спільному шлюбі, речі та добровільно виселилася з дитиною з квартири за адресою: [ADDRESS] на постійне проживання до своєї матері за адресою: [ADDRESS], де і мешкають по теперішній час. [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матірю, з зазначеною в заяві адресою проживання матері. Рішенням суду вимоги [PERSON] було задоволено. З моменту добровільної зміни відповідачкою свого місця проживання та до цього часу відповідач звертався з вимогою зняти з реєстраційного обліку доньку [PERSON] і зареєструвати її по місцю фактичного проживання за адресою: [ADDRESS], але відповідачка відмовилася. На підставі викладеного, позивач просить визнати [PERSON], разом з малолітньою донькою [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Зобовязати Деснянський відділ Державної міграційної служби України зняти малолітню доньку [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі Позивач пояснив, що відповідач разом з неповнолітньою дитиною за власною волею виїхала з спірної квартири, не проживає там без поважних причин тривалий час, не цікавиться спірною жилою площею, витрат по утриманню квартири та по оплаті комунальних послуг не несе, її особистих та дитячих речей в квартирі немає, а тому вважає, що вона та неповнолітня дитина втратили право користування квартирою в зв'язку з відсутністю без поважних причин тривалий час. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, в його задоволенні просили відмовити. Представник відповідача пояснила, що на тепер неповнолітня відповідач [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі не з власної волі, або її матері - її батька ([PERSON]), а через те, що так об'єктивно склались обставини розірвання шлюбу між батьками. Вважає, що після досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку вона сама самостійно зможе визначити своє місце проживання, що унеможливлює питання про зняття її з реєстраційного обліку. Представник третьої особи - Деснянського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO], батьками зазначені : батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва на право власності на житло [NUMBER] від 7 березня 1998 року власниками квартири [ADDRESS] в рівних долях є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до довідки ф.3, № 301, від 08.02.2013 року виданої ЖЕК № 307 в квартирі [ADDRESS] мешкають і зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12). Факт не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі підтверджується актами ЖЕК № 307, складеними комісією від 27.09.2012 року (а.с.13), 28.11.2012 року (а.с.14), 28.01.2013 року (а.с.15), в яких засвідчено ті факти, що фактично відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.03.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Визначено місце проживання [PERSON], [INFO], до досягнення нею чотирнадцяти років, з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-22). В спірному випадку, як вказує сам позивач у своїй позовній заяві та його представник в судовому засіданні, відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу фактично проживає в квартирі за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Тобто, своїми ж поясненнями позивач та його представник спростовують існування підстав для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки вона проживає за місцем своєї реєстрації Враховуючи наведене, суд вважає, що в судовому засіданні не доведені підстави згідно частини 2 ст. 405 ЦК України для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням. Що стосується позовних вимог до малолітньої [PERSON], то суд приходить до наступного. Згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, а отже покладення такого обов'язку додатково законом не вимагається. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N2402-III (зі змінами і доповненнями), сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 18 вказаного Закону передбачає, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-Х11 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. 405 ЦК України втрата членом сім'ї власника житла права на користування цим житлом пов`язана з його відсутністю у цьому жилому приміщенні понад один рік лише без поважних причин. Неповнолітня донька позивача є членом його сім`ї та її не проживання у спірній квартирі пов`язане з поважними причинами, а саме відсутністю можливості вирішення цього питання самостійно в силу свого віку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої доньки [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суперечать вимогам вищезазначених норм закону, а тому задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню вимоги також до Деснянського районного відділу Державної міграційної служби України про зняття малолітньої доньки [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки даним відповідачем будь - які права та законні інтереси позивача не порушено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed