Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач звернулась у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені з заборгованості, що виникла з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09.09.2012 року відповідач з 27.06.2012 року зобов'язаний сплачувати для позивача аліменти в розмірі 1500,00 гривень на трьох дітей. [PERSON] зобов'язання по сплаті аліментів не виконує, допустив заборгованість, розмір якої, станом на 30.09.2013 року, становить 16780,00 гривень, що є підставою для стягнення неустойки (пені) в розмірі 3671,80 гривень та трьох відсотків річних в розмірі 191,76 гривень. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, уповноважила представляти свої інтереси адвоката [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю пославшись на обґрунтування викладенні в позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, уповноважив представляти свої інтереси адвоката [PERSON] Представник відповідача повідомив, що його довіритель позовні вимоги не визнає в повному обсязі пояснивши, що рішення від 03.09.2012 року, яким присуджено стягнення аліментів на користь позивача набрало законної сили лише 18.10.2012 року, після залишення його без змін апеляційним судом Рівненської області. 12.02.2013 року апеляційним судом Рівненської області постановлено рішення, яким змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.09.2012 року на стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому, 10.07.2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано рішення апеляційного суду Рівненської області від 12.02.2013 року, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду Рівненської області. Про існування наведеного рішення його довірителю стало відомо лише 21.08.2013 року, коли при повторному розгляді наведеної справи апеляційним судом Рівненської області, де вирішувалося питання зміни способу стягнення аліментів, було ухвалено повторне рішення, яким відмовлено в задоволені позову [PERSON]. Вказане свідчить про те, що [PERSON] не було допущено винних дій щодо несплати аліментів, які були визначені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.09.2012 року. Тобто, заборгованість по аліментах за таким рішенням суду виникла з причин того, що тривалий час діяло рішення суду, яким було значно зменшено розмір аліментів, який підлягав стягненню з відповідача на користь позивача. У зв'язку із вказаним, підстав передбачених законом для стягнення з його довірителя пені з заборгованості, що виникла зі сплати аліментів немає. Оскільки, вказана заборгованість виникла не з його вини. Окрім цього жодною нормою сімейного законодавства не передбачено стягнення трьох відсотків річних в порядку і з підстав передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Заслухавши пояснення сторін їх представників, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволенні позову повністю. Так, сторонами визнано, а відповідно в силу вимог ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню та обставина, що згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03.09.2012 року з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] в розмірі по 500,00 грн. на кожну дитину. Відповідно до розрахунку проведеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції заборгованість відповідача по сплаті вищевказаних аліментів, станом на 30.09.2013 року, становить 16780,00 гривень. Статтею 196 Сімейного кодексу України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно вищевказаної норми відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Як вбачається із довідок про доходи [PERSON] за 2012-2013 роки та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, останній аліменти сплачує частково, розмір аліментів які підлягають стягненню перевищує розмір його заробітної плати, що свідчить про виникнення заборгованості з причин які не залежали від відповідача. В силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки, позивачем не надано доказів того, що прострочення сплати аліментів сталось з вини відповідача, суд приходить до переконань про відсутність підстав для стягнення з останнього неустойки (пені). Поряд з цим суд вважає, що не підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, зокрема ст. 625 ЦК України, до сімейних правовідносин, що є підставою для відмови в задоволенню позовної вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних. На підставі ст. 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed