Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління юстиції у Тернопільській області про визнання права власності на автомобіль марки ОPEL ASTRA, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], шасі № [NUMBER] та звільнення даного майна з-під арешту, накладеного старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області. У подальшому представник [PERSON] клопотав про залучення до у часті в справі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, що і було зроблено. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04 грудня 2011 року вони з відповідачем уклали договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу, однак через брак коштів у позивача переоформляти його у структурах УДАІ УМВС України не стали, а обмежились лише складенням розписки та довіреності, котрі і стверджують факт передачі коштів з однієї сторони та автомобіля з усіма відповідними документами - з іншої. Також [PERSON] зазначає, що успішно користувався зазначеним транспортним засобом, аж доки 18 липня 2013 року його не було вилучено працівниками ДАІ з підстав накладення на нього арешту державним виконавцем в рамках вчинення виконавчих дій про стягнення з відповідача коштів за договором кредиту у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Такі обставини порушують його права, як власника майна і змусили звернутись до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, однак забезпечив явку свого представника, котрий позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав, надіславши на адресу суду заяву в якій також просив розгляд справи проводити без його участі. Представник Головного управління юстиції у Тернопільській області у судовому засіданні проти задоволення позову, в частині скасування арешту, заперечив. Представник публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» у судовому засіданні зазначив, що при розгляді даного спору покладається на думку суду. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Довіреністю від 04 грудня 2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі за № 432, відповідач уповноважив позивача продати, обміняти, передати в найм (оренду), визначаючи ціну, строки та умови договорів на свій розсуд належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта автомобіля, технічного талону транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію машини) серії [NUMBER], виданого та зареєстрованого Тернопільським МРЕВ ДАІ 07 вересня 2004 року автомобіль марки OPEL ASTRA 1.4, 2004 року, типу легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами, коляски, машини) - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Довіреність видана з правом передоручення іншим особам строком на п'ять років. Цього ж дня, тобто 04 грудня 2011 року, у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] позивачем було передано [PERSON] 56 тисяч грн., що складало повну вартість транспортного засобу, а відповідач передав йому автомобіль марки ОPEL ASTRA, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], довіреність на розпорядження автомобілем, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля, про що вони склали відповідну розписку. Постановою старшого державного виконавця управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області серії ВП № 34888230 від 26 жовтня 2012 року була накладено арешт на все майно відповідача, тобто і на спірний автомобіль. Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Отримавши від позивача кошти за автомобіль, відповідач, підтвердив свою волю на відчуження автомобіля, отже, з урахуванням наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що договір доручення від 04 грудня 2011 року був удаваним правочином з метою приховати інший, а саме договір купівлі-продажу автомобіля. Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 208 Цивільного кодексу України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до статті 218 Цивільного кодексу України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Судом встановлено, що сторони дійшли між собою згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля, а саме щодо товару, який продається, ціни продажу, порядку та моменту передачі товару. А також вчинили дії на виконання вказаного правочину, а саме, позивачем було добровільно передано відповідачу обумовлену суму коштів, а останній в свою чергу добровільно передав автомобіль та ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність з усіма повноваженнями власника автомобіля та розписку про одержання коштів за автомобіль, а відтак, між сторонами був укладений договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При розгляді даної справи судом також взято довідку ліквідатора ТОВ «Укрпромбанк» з якої вбачається, що усі обов'язки за кредитним договором № 07/ФО-04 від 07 вересня 2004 року, в якості забезпечення виконання зобов'язання за яким у заставі перебував спірний автомобіль, відповідачем виконані та той факт, що довіреність із правом повного розпоряджання автомобілем видано позивачу відповідачем 04 грудня 2009 року, а обтяження здійснено органом ДВС з винесенням відповідної постанови лише 26 жовтня 2012 року, тобто значно пізніше і у даному випадку питання про уникнення відповідальності [PERSON] за будь-які майнові зобов'язання не стоїть. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний їх зв'язок у сукупності, суд вважає, що у даному випадку має місце порушення прав позивача, котрі підлягають захисту шляхом визнання вказаного вище договору доручення від 04 грудня 2011 року удаваним, визнати право власності за позивачем на зазначений транспортний засіб та зняти з нього арешт. Окрім цього, відповідно до статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню 560 грн. судового збору.

Outcome: approved