Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-09 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернулася із вказаним позовом, в якому просила визнати правочин - договір комісії від 20 лютого 2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений ПрАТ «Республіканський автоцентр», як правочин вчинений сторонами для приховання спільної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що з відповідачем [PERSON] вони перебували у шлюбі з 20 липня 1991 року по 05 березня 2013 року. В період сумісного проживання з відповідачем в січні 2013 року, за спільні кошти подружжя ними був придбаний автомобіль «Mitsubishi Pajero» 2004 року випуску, який 17 січня 2013 року був зареєстрований на ім'я [PERSON] та 20 лютого 2013 року знятий останнім з обліку для реалізації. Того ж самого 20 лютого 2013 року, з метою приховання спільного майна подружжя, вищезазначений автомобіль був зареєстрований на відповідача [PERSON] на підставі довідки-рахунку. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову, вказували на його безпідставність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1991 року по 05 березня 2013 року. 17 січня 2013 року [PERSON] зареєстрував на своє ім'я автомобіль «Mitsubishi Pajero» 2004 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. 20 лютого 2013 року [PERSON] вищезазначений автомобіль було знято з обліку для реалізації та того ж самого дня згідно договору комісії від 20 лютого 2013 року посвідченого ПрАТ «Республіканський автоцентр» продано [PERSON]. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що вказаний автомобіль являється спільним майном подружжя, а відтак оспорюваний правочин підлягає визнанню недійсними. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, в ході розгляду даної справи позивачем та його представником не було надано доказів, які б свідчили про недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу України. Посилання позивача в обґрунтування позову про визнання правочину недійсним на те, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя підлягають відхиленню, оскільки вказана обставина не свідчить про недодержання відповідачами вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину згідно статті 203 Цивільного Кодексу України. Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушень, які були б допущені сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину та які відповідно до норм цивільного законодавства могли б бути підставою для визнання правочину недійсним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до статей 202, 203, 215 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed