Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси з позовом про виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON] та [PERSON] звернулася Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, вказуючи на те, що в квартиру [ADDRESS], в якій проживала [PERSON], яка померла 10.09.2012 року, самовільно вселилися [PERSON] та [PERSON]. Співробітниками комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанській» відповідачам був вручений припис про звільнення вищевказаної квартири, однак від підпису про вручення та залишати приміщення спірної квартири вони відмовилися. Посилаючись на викладене, в.о. голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради просив суд виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. 15.10.2013 року, у судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, представник відповідача [PERSON], [PERSON] надала до суду зустрічний позов до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, надання службового ордеру, який ухвалою від 15.10.2013 року було прийняти до спільного розгляду з первісним позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] та [PERSON] про виселення. В обґрунтування свого позову, [PERSON] та [PERSON] зазначили наступне. [PERSON] з 06.09.2001 року працює двірником у системі житлово-комунального господарства. Оскільки власного житла подружжя [PERSON] не має, вони його винаймали, мешкали у нежитлових підвальних приміщеннях в антисанітарних умовах упродовж одинадцяти років. Дотримуючись вимог житлового законодавства, порядку взяття на облік для отримання житла, [PERSON] звернулася, за місцем роботи, з відповідною заявою у 2009 році. В лютому 2013 р. було складено оновлений список працівників комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанській», де з 01.07.2005 року працює [PERSON], які потребують отримання службового житла, остання зареєстрована за №15. У вересні 2012 року звільнилася спірна квартира [ADDRESS], в якій проживала без реєстрацій родина [PERSON] та Савич. На підставі письмового звернення про закріплення за [PERSON] спірної квартири, начальником дільниці №7 було направлено клопотання від 13.09.2012 р. директору комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанській» про надання їй вказаної вище квартири як службового житла для користування. Згідно Протоколу №7 від 07.02.2013 р. на засіданні цехкому дільниці №7 комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанській» було ухвалено направити клопотання про закріплення за [PERSON] вільного житла-квартири №42 у будинку №24 по вул. Тираспольській у м. Одесі та видати службове посвідчення на склад сімї - 2 особи. Також, позивачами за зустрічним позовом було, за власних рахунок, проведено відновлюваний ремонт спірної квартири, яка рішенням Центрального РВК від 20.12.1985 р. №698 була визнана аварійною та на даний час вони продовжують підтримувати належний технічний стан квартири, сплачують усі комунальні послуги. Посилаючись на викладене, позивачі за зустрічним позовом просили суд визнати за ними право користування квартирою № 42 по вулиці Тираспольській, 24 у м. Одесі, зобовязати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ними договір найму вищевказаної квартири та видати ордер. В судовому засідання представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON], первісний позов про виселення [PERSON] та [PERSON] підтримав та просив суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, надав заперечення на зустрічний позов, де зазначив, що відповідачі за первісним позов не отримали ордеру на вселення у спірну квартиру, представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом), [PERSON], проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав та просив суд його задовольнити, відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилися, до суду, до судового засідання, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, зустрічний позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечує. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з підстав, викладених нижче. Як випливає з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] не приватизована (довідка про склад сімї та реєстрацію від 11.07.2013 року № 427, видана начальником дільниці № 7 комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанській»). У вказаній вище квартирі без реєстрації мешкала [PERSON], яка 10.09.2012 року померла. Згідно акту, складеного працівниками дільниці № 7 комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанській», було встановлено, що в квартиру [ADDRESS] самовільно вселилися громадяни [PERSON] та [PERSON] 08.07.2013 року було складено акт про вручення відповідачам за первісним позовом припису про звільнення вищевказаної квартири в трьохденний строк, однак до сьогодні він не виконаний, [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати в ній. Таким чином, квартира [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Одеси. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Відповідно до ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Статтею 122 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Доказів того, що квартира [ADDRESS] зарахована до службового приміщення позивачами за зустрічним позовом не надано. Також, в матеріалами справи відсутня відмова Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надати відповідачам за первісним позовом ордеру для вселення у квартиру [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON] та [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] не заснований на нормах діючого законодавства України та задоволенню не підлягає. На підставі ст. ст. 3-4, 6, 10, 15, 59-60, 109, 118, 123, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved