Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 8 липня 2010 року він позичив відповідачці 6 000 Євро, що за офіційним курсом НБУ становить 63840 грн, які та зобов»язувалася йому повернути по першій вимозі. Однак, на його неодноразові нагадування про повернення боргу протягом 3-х років, вона гроші йому так і не повернула, запевняючи, що поверне трохи пізніше. Просив позов задоволити стягнувши з відповідачки на його користь 63840 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві і просив позов задоволити. Крім цього, пояснив, що добровільно повернути борг відповідачка не бажає. Їй відомо про час та місце розгляду справи і вона обіцяла йому написати заяву про визнання позову. Крім цього відповідачка телефонувала до суду і забов»язувалася з»явитися в судове засідання. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, хоча судом приймалися міри для її належного повідомлення про час та місце розгляду справи, що стверджено довідкою поштового відділення про неможливість вручення відповідачці рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу без її участі відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підставі вимог ст.ст 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник обов»язується повернути позикодавцю ту ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики - це односторонній договір, оскільки обов»язки виникають лише у однієї сторони - позичальника, а права - лише у позикодавця. На позичальника покладається обов»язок повернути позикодавцю грошові кошти у такий самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого самого роду, що були передані йому позикодавцем, та сплатити винагороду (проценти), якщо договір не є безпроцентним, а позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики та сплати винагороди, якщо договір не є безпроцентним. Судом встановлено, що договір позики був укладений між позивачем та відповідачкою, ствердженням чого є розписка відповідачки про отримання нею в борг від позивача 6 000 Євро, які зобов»язувалася повернути по першій вимозі. Слід вважати, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, а обов»язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони - позивальника, бо отримавши у власність передані йому позикодавцем гроші або речі, позичальник стає забов»язаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей, або рівну кількість грошей такого ж роду і якості. Крім того суд вважає, що дана позовна заява подана до суду з дотриманням вимог стосовно встановленого строку позовної давності. Дійсно даний договір укладений між сторонами 8 липня 2010 року, однак строк позовної давності слід відраховувати від дати настання обумовленої даним договором обставини.

Outcome: approved