Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд, визнати договір дарування частини домоволодіння від 31.08.2012 р., розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Бойка, 112в, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 19271, в частині дарування 145/1200 недійсним та визнати за позивачем право власності на 145/1200 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Бойка, 112в. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2011 р. належить 71/100 частина домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Бойка, 112в. 31.08.2012 р. між [PERSON] та [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] було укладено договір дарування частини, а саме 29/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Бойка, 112в. Вважає, що відчуження нерухомого майна за даним договором дарування порушує його права та інтереси як спадкоємця за заповітом після смерті його матері [PERSON]. На підставі зазначеного позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав в ньому зазначених. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з'явилися, про час, місце та дату судового засідання повідомлялися належним чином. Третя особа - Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. У вирішенні спору покладається на розсуд суду. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало домоволодіння за адресою м. Херсон, вул. Бойка, 112в. 29.01.2009 р. [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого вона заповіла [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право. 28.12.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 71/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Бойка, 112в. Пунктом 1.4 вказаного договору купівлі-продажу встановлено, що власник ([PERSON]П.) сповіщає, що відчужуване майно є його спільною власністю з дружиною [PERSON]. 18.07.2012 р. [PERSON] померла. На час смерті [PERSON] кожному з подружжя [PERSON] належало по 29/200 частин спірного домоволодіння. Після смерті матері [PERSON] позивач звернувся до до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. 31.08.2012 р. між [PERSON] та [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] було укладено договір дарування частини, а саме 29/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Бойка, 112в. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яки беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи батосторонніми (договори). Дво- чи багатосторінним правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Ст. 205 ЦК України передбачено, що сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою,п`ятою та шостою ст.. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором або законом, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), що передбачено ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є три особи: позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] Отже за законом, частка кожного із спадкоємців складає 29/600 частин домоволодіння, і відповідно обовязкова частка відповідача [PERSON] складає 29/1200 частин домоволодіння. Частина позивача у спадковому майні становить 145/1200 частин домоволодіння. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи із зазначеного, суд проходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved