Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з названим позовом, пославшись на те, що вона являлась засновиком ТОВ "Руслана", яке в результаті приватизації шляхом викупу торгового підприємства "Руслана" (магазину № 136), розташованого за адресою вул. 60 років Жовтня (на даний час вул. [PERSON]), 2 в м. Біла Церква, придбала майно до складу якого входило нежитлове приміщення магазину площею 363,3 кв.м., частину якого площею 86,6 кв.м. їй було виділено як її частку у статутному фонді підприємства при її виході із складу засновників, а тому вона правомірно набула право власності на вказане нежилове приміщенні, але оформити право власності на нього не може, так як факт набуття права власності на спірне приміщення заперечується відповідачем по справі, що змусило її звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і пояснила, що 28.07.1993 року між Фондом комунального майна Білоцерківської міської ради народних депутатів та товариством покупців, створеним трудовим колективом торгового підприємства "Руслана" (магазин № 136) ,розташованого за адресою вул. 60 років Жовтня (на даний час вул. [PERSON]), 2 в м. Біла Церква, був укладений договір купівлі - продажу вказаного торгового підприємтсва з продажною вартістю 200 млн. кур. крб., які були сплачені по платіжному дорученню № 1 від 20.08.1993 року. За рішенням засновників від 22.09.1992 року товариство покупців було перетворено в ТОВ "Руслана" і до його статуного фонду було віднесено приміщення магазину № 136 вартістю 220 млн. укр. крб., що підтверджується, крім інших доказів, рядом судових рішень. За рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 10 липня 1997 року її довірительниця [PERSON] була виведена із складу засновників з наданням прав і обов'язків в частині пропорційній її долі у статутному фонді товариства і на підставі даного рішення суду їй було виділено як її частку в статутному фонді товариства частину нежитловго приміщення площею 86,6 кв.м., розташованого заадресою вул. 60 років Жовтня (на даний час вул. [PERSON]), 2 в м. Біла Церква. Незважаючи на це, рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 26 лютого 2004 року № 127 вказане нежитлове приміщення було віднесено до переліку об'єктів міської комунальної власності, які підлягали приватизації шляхом викупу у 2003 - 2006 роках, і на підставі цього рішення було видано свідоцтво про право власності на спірне нежилове приміщення, територіальній громаді м. Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради як на приміщення № 101. Вважаючи відповідача законним власником спірного нежитлового приміщення [PERSON] у 1997 році уклала договір оренди, який у 2002 році був продовжений до 31 липня 2004 року. Проте, рішенням господарського суду Київської області від 06.10.2004 року вказаний договір оренди нежитлового приміщення площею 86,6 кв.м., розташованого за адресою вул. 60 років Жовтня (на даний час вул. [PERSON]), 2 в м. Біла Церква був визнаний недійсним з підстав того, що Білоцерківська міська рада не є законним власником даного нежитлового приміщення, так як воно було викуплено разом з іншою частиною приміщення ТОВ "Руслана". Таким чином [PERSON] з 1997 року і по даний час володіє, користується спірним приміщенням , але оформити право власності на нього не може, в зв'язку з чим просить визнати недійсним рішення Білоцерківської міської Ради Київської області від 26.02.2004 року за №127 в частині, що стосується включення та затвердження об"єкту міської комунальної власності, який підлягає приватизації способом викупу у 2003-2006 роках загальною площею 86,6 кв.м, що знаходиться в м. Біла Церква вул. Олеся Гончара, 2. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.09.2004 року. Виділити в натурі [PERSON] приміщення загальною площею 86,6 кв.м за адресою м. Біла Церква вул. Олеся Гончара, 2 згідно її пропорційної частки, яка належить їй за законом після виходу із складу засновників ТОВ "Руслана". Визнати за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення загальною площею 86,6 кв.м, що розташоване за адресою: Київська область м. Біла Церква вул. Олеся Гончара, 2. Представник Білоцерківської міської ради позов не визнав, послався на те, що ТОВ "Руслана" в результаті приватизації торгового підприємства магазину № 136 шляхом викупу купувало нежитлове приміщення магазину, розташованого за адресою вул. 60 років Жовтня(на даний час вул. [PERSON]), 2 в м. Біла Церква , так як у договору купівлі - продажу від 28.07.1993 року чітко зазначено, що покупець купив торгове підприємство (магазин № 136) з усім майном (згідно акту інвентаризації ) із правами та обов"язками, включаючи право оренди приміщення на протязі п'яти років. Таким чином, всі висновки судів стосовно того, що ТОВ "Руслана" викупило разом із торговим підприємством і нежитлове приміщення магазину не відповідають дійсності. Крім того, послався не те, що територіальна громада в особі Білоцерківської міської ради є повноправним власником нежитловго приміщення № 101 площею 86,6 кв.м., розташованого за адресою 60 років Жовтня (на даний час вул. [PERSON]), 2 в м. Біла Церква, що підтверджується свідоцтвом про право власності, а тому позовні вимоги є безпідставними і просив у його задоволені відмовити. Представник ТОВ "Руслана" в судовое засідання не з'явився про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, ознайомившись з матеріалами цивільної справи № 1003/17578/12, 2/1003/4797/12 за позовом [PERSON] до Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: КП КОР "Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації" про визнання рішення органу місцевого самоврядування недісним, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на нежитлове приміщення, дослідивши матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до Білоцерківської міської ради Київської області, товариства з обмеженою відповідальністю "Руслана" про визнання права власності на нерухоме нежиле приміщення, визнання недійсним свідоцтва про право власності прийшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так ,згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ(майно), яке здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являлась засновником ТОВ «Руслана», яке було створене в 1993 році товариством покупців трудового колективу торгового підприємства «Руслана» (магазин № 136), розташованого за адресою вул. 60 років Жовтня(на даний час вул. [PERSON]), 2 в м. Біла Церква. 28.07.1993 року між Фондом комунального майна Білоцерківської міської ради народних депутатів та товариством покупців, створеним турдовим колективом торгового підприємства "Руслана" (магазин № 136) ,розташованого за адресою вул. 60 років Жовтня (на даний час вул. [PERSON]), 2 в м. Біла Церква, був укладений договір купівлі - продажу вказаного торгового підприємтсва з продажною вартістю 200 млн. кур. крб., які були сплачені по платіжному дорученню № 1 від 20.08.1993 року. За рішенням засновників від 22.09.1992 року товариство покупців було перетворено в ТОВ "Руслана" і до його статуного фонду було віднесено приміщення магазину № 136 вартістю 220 млн. укр. крб., що підтверджується доказами наданим судові, так і встановлено рішеннями Господарських судів різного рівня, зокрема № 166/3-99 від 25.09.-15.10.2002 року, № 332/19-04 від 30.09-06.10.2004 року, № 332/19-04 від 21.04.2005 року та № 331/10-06 від 05.09.2006 року, які на даний час є чинними. Відповідно до вимог ст.. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що ТОВ «Руслана» під час приватизації магазину придбало тільки торгове підприємство (магазин № 136) з усім його майном згідно акту інвентаризації без нежитлового приміщення, так як це спростовується вказаними рішеннями суду. В суді встановлено , що рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 10 липня 1997 року її довіретильниця [PERSON] була виведена із складу засновників з наданням прав і обовязків в частині пропорційній її долі у статутному фонді товариства частину нежитлового приміщення площею 86,6 кв.м., розташованого за адресою вул. 60 років Жовтня(на даний час вул. [PERSON]), 2 в м. Біла Церква. Дані обставини підтверджуються рішенням Господарського суду Київської області від 05.09.2006 року № 331/10-06, за яким визнано за ТОВ «Руслана» право власності на на нежитлове приміщення по вул. Олеся Гончара, 2 в м. Біла Церква, а також тим, що [PERSON] з 1997 року по даний час відкрито, безперешкодно і без будь яких договорів (оренди, найму, тощо) володіє та користується спірним нежитловим приміщенням. Проте, рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 26 лютого 2004 року № 127 вказане нежитлове приміщення було віднесено до переліку обєктів міської комунальної власності, які підлягали приватизації шляхом викупу у 2003 2006 роках, і на підставі цього рішення було видано свідоцтво про право власності на спірне нежитлове приміщення територіальній громаді м. Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради як на приміщення № 101. Згідно ст.. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. При цьому, відповідно до ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. До того ж, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. До того ж , право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. За своїм змістом, право власності є право власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Приймаючи рішення № 127 від 10 липня 2004 року про віднесення до переліку обєктів міської комунальної власності нежитлове приміщення площею 86,6 кв.м., розташованого за адресою вул.. 60 років Жовтня (вул. Олеся Гончара, 2 в м. Біла Церква) міська рада порушила права позивача, яка набула право власності на дане приміщення на законних підставах як частку із статутного фонду ТОВ «Руслана» при виході із складу числа засновників. Згідно ст.. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Таким чином, враховуючи те, що вказане рішення міської ради та видане на підставі цього свідоцтво про право власності на нерухоме майно є незаконним і порушують права позивача на нежитлове приміщення № 101, що знаходиться по вулиці Олеся Гончара, 2 в м. Біла Церква, вони підлягають визнанню недійсними та враховуючи всі обставини, які встановлені судом і викладені раніше, за позивачем слід визнати право власності на спірне нежитлове приміщення як набуте при виході із складу засновників ТОВ «Руслана» у вигляді її частки у статутному фонді товариства та виділити в натурі [PERSON] приміщення загальною площею 86,6 кв.м за адресою м. Біла Церква вул. Олеся Гончара, 2 згідно її пропорційної частки, яка належить їй за законом після виходу із складу засновників ТОВ "Руслана". На підставі викладено,

Outcome: approved