Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Зміївського району Харківської області, треті особи відділ Держземагенства у Зміївському районі Харківської області, реєстраційна служба Зміївського районного управління юстиції Харківської області, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,05 га для обслуговування гаражу, що розташована по вулиці Пушкінській (господарський двір № 2) в сел. Комсомольське Зміївського району Харківської області. В обґрунтування позову зазначив, що 22 липня 2002 року виготовлено та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ-ХР № 083781 в тому, що йому на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради від 04 липня 2002 року № 193 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,005 га для обслуговування гаражу. Державний акт було складено у двох примірниках, та у акті, який виданий йому, відсутній підпис голови та печатка [PERSON] селищної ради. При зверненні до Реєстраційної служби з заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку, мені було відмовлено, оскільки акт належно не оформлений. У судове засідання позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] не зявилися, надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису (а.с. 63) Представник відповідача [PERSON] селищної ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не зявився, до канцелярії суду надійшла заява, у якій вказали, що позовні вимоги [PERSON] визнають у повному обсязі, просив справу розглядати за відсутності представника (а.с. 56) Представник третьої особи Реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області у судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 62) Представник третьої особи відділ Держземагенства у Зміївському районі Харківської області повторно у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 37, 49). 18 жовтня 2013 року направив до канцелярії суду заяву, в якій просив розглядавти справу за відсутності представника (а.с. 58-59) Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 50 кв.м., розташована за адресою: сел.. [PERSON] Зміївського району Харківської області, господарчий двір № 2, для обслуговування гаражу, на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради народних депутатів № 193 від 04 липня 2002 року (а.с. 12), про що 22 липня 2002 року виготовлено державний акт серії ІV-ХР № 083781 (а.с. 21), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7648 (а.с. 22) Як вбачається з листа Управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області № 01-15/4709 від 20.07.2012 року у відповідності до чинного законодавства України, згідно розробленої у встановленому порядку документації із землеустрою, на земельну ділянку, розташовану за адресою: сел.. [PERSON], господарчий двір № 2, загальною площею 0,005 га, цільове використання індивідуальне гаражне будівництво, Власник [PERSON]. Визначено кадастровий номер 6321755600:01:004:0043 (а.с. 23) Із наданих пояснень та доданих до них матеріалів представника третьої особи відділу Держземагенства у Зміївському районі Харківської області вбачається, що згідно Книги реєстрації зареєстрований державний акт серії ІV-ХР № 083781 від 22.07.2002 року на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,005 га для обслуговування гаражу на території [PERSON] селищної ради Зміївського району Харківської області (а.с. 60) Вказаній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 6321755600:01:004:0043. Інформації про визнання недійсним чи втрату чинності вказаного акту до відділу не надходило. А отже, позивач [PERSON] не втратив право володіти, користуватися та розпоряджатися наданою йому в розпорядження земельною ділянкою. Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст. 78, 81, 116, 118 ЗК України. За змістом ст. 116 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом та виникає з моменту державної реєстрації цього права. Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку та підставою його виникнення. Згідно зі ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Отже, на час розгляду справи у позивач наявна правова підстава виникнення у нього права власності на спірну земельну ділянку. Суд, приймаючи рішення про наявність у позивача права власності на спірне нерухоме майно, керується висновками, викладеними у Рішенні від16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Тож, рішення виконкому [PERSON] селищної ради від 04 липня 2002 року № 193 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,005 га для обслуговування гаражу [PERSON] є чинним, про що повідомили представники відповідача та третьої особи. Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу (далі ЗК) України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Державний земельний кадастр це єдина державна система земельного-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів (ст.193 ЗК України). Статтею 56 Закону України Про землеустрій ( чинною на час виникнення правовідносин) визначено, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; в) копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; г) матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; ґ) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; е) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; є) кадастровий план земельної ділянки; ж) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути. Відповідно до Указу Президента України №134/2003 від 17.02.2003р. Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру, постанови Кабінету Міністрів України №1088 від 17.07.2003р. Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру, а також п.3 наказу Держкомзему України №135 від 23.05.2003р. Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсахустановлено, що Центр державного земельного кадастру здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, прав на них і переходу прав (трансакцій). На час виготовлення державного акту серії ІV-ХР № 083781 від 22.07.2002 року на імя [PERSON] про передачу у власність земельної ділянки площею 0,005 га за адресою сел. Комсомольське, вул. Пушкінська (господарський двір № 2) для обслуговування гаражу, вказаної норми Закону не існувало, та державне визнання права власності позивача було здійснено на підставі діючих на той час нормативно-правових актів. Зокрема, відповідно до ст. 392 ЦК України, що кореспондує спеціальній нормі ст.. 152 ЗК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Неналежне оформлення державного акту., що унеможливлює проведення державної реєстрації вказаного обєкту нерухомості не свідчить про відсутність у позивача права власності на спірне майно. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 червня 2012 року у справі за № 6-54 цс12, і використовується судом першої інстанції як прецедент. Зокрема, відповідно до ст.. ст.. 2, 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на обєкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державного факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень обєкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва.

Outcome: approved