Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою в якій просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по поверненню кредитних коштів у сумі 22 350 (двадцять дві тисячі триста п’ятдесят) гривень 09 коп.,а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покладався на те, що згідно кредитного договору № б/н укладеного 19.03.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], остання отримала кредит в розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої забовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Однак, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, в результаті чого станом на 17.09.2013 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 22 350,09 грн., яка складається з 2 580,00 грн. – заборгованість за кредитом, 11 194,61 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 035,00 заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 1 040,48 – штраф (процентна складова). Оскільки вищезазначена заборгованість не повертається відповідачем у добровільному порядку, тому позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, підтвердила той факт, що відповідачу [PERSON] було надано споживчий кредит у сумі 3000,00 грн, які остання в повному обсязі не повернула та жодного разу не сплатив проценти і комісію за користування кредитом, а тому просила суд задоволити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні від 29.10.2013 року підтвердила той факт, що дійсно між нею та позивачем було підписано договір про надання їй кредиту у сумі 3 000 гривень. Однак через скрутне матеріальне становище вона не мала змоги погашати заборгованість по кредитному договору. На даний час вона має намір здійснювати платежі для його погашення. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № б/н укладеного 19.03.2008р. між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] остання взяла кредит у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійки із сплатою процентів за користування кредитом 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Факт укладення кредитного договору між сторонами підтверджується наявною у матеріалах справи копією заяви про отримання швидкої готівки від 19.03.2008 року підписаною відповідачем [PERSON], Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карточкою. Одним із безпосередніх обов’язків відповідача [PERSON] за кредитним договором є відповідно до укладеного графіку щомісячними платежами повертати кредит, сплачувати відсотки та комісію за користування ним. Проте, кредит відповідачем [PERSON] не повертався згідно графіку та не сплачувалися відсотки за користування ним. Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу. Судом з’ясовано, що згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач [PERSON] взявши 19.03.2008 року кредит, спочатку здійснювала погашення тіла кредиту, що стверджується наявною у матеріалах справи випискою по картковому рахунку. Однак, здійснивши кілька платежів на погашення заборгованості за кредитним договором, а саме 19.03.2008 року у сумі 420,00 грн у рахунок погашення тіла кредиту, 29.07.2009 року та 27.09.2009 року по 500 грн. в рахунок штрафу за прострочку, припинила вносити кошти на погашення кредиту у зв’язку з чим станом на 17.09.2013 року у неї наявна заборгованість. по тілу кредиту на суму 2 580,00 грн. Даний факт підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості. У відповідності до ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від боржника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено законом. Згідно умов договору укладеного 19.03.2008р. між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, [PERSON] зобов’язувалась сплачувати проценти за користування кредитом у сумі 24,00 %. Тому, згідно розрахунку заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати відсотків за користування коштами становить 11 194,61 грн. Однак судом встановлено той факт, що проценти за користування кредитними коштами розраховані позивачем за період з 19.03.2008 року по 17.09.2013 року, тобто за період, що становить понад п’ять років. У відповідності до ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тому на підставі вище наведеного суд проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та нормативно – правові акти, які стосуються початку та перебігу строку позовної давності прийшов до обґрунтованого висновку, що вищезазначена сума заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає частковому стягненню, а саме в межах трирічного строку позовної давності в сумі 10 152 (десять тисяч сто п’ятдесят дві) гривні 11 грн.. Крім того, судом встановлено, що у відповідності до заяви про отримання швидкої готівки від 19.03.2008 року позивач має право на отримання комісії, яка згідно заявки встановлена у розмірі 3,5 % щомісячно від суми заборгованості. Згідно розрахунку заборгованість відповідача зі сплати комісії становить 7 035,00 грн.. Однак в даному випадку сума комісії також розрахована позивачем за період понад 5 років, тому у відповідності до ст. ст. 256, 257 ЦК України суд вважає за необхідне зменшити дану суму, та стягнути заборгованість по комісії в межах трирічного строку позовної давності, а саме в сумі 6 195 (шість тисяч сто дев’яносто п’ять) гривень 00 грн.. Згідно п. 8.6. Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь – якому із грошових зобов’язань передбачених даним договором більше чим на 120 днів клієнт зобов’язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Тому судом встановлено, що у відповідності до наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором за боржником [PERSON] рахується заборгованість зі сплати штрафу, а саме 500,00 грн. (фіксована частина штрафу) та 1040,48 грн – (штраф у процентному відношенні). Однак, що стосується вимоги позивача про стягнення штрафу за прострочення сплати кредиту, суд приходить до переконання, що така не підлягає до задоволення, оскільки заявлена з пропущенням річного строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки, який сплив 22 червня 2009 року, так як строк позовної давності розпочався 21.06.2008 року, а саме після спливу 120 – ти днів з моменту взяття кредиту відповідачем [PERSON] 19.03.2008 року, та несплати нарахованої суми комісії та процентів, а відповідно нею було пропущено строк виконання зобов’язання за договором, як це встановлено п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг. Крім того позивач не просив поновити строк звернення до суду та не надав суду обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин для пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення штрафу. У відповідності до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). В даному ж випадку позовна давність щодо додаткової вимоги банку про стягнення штрафу сплила, тоді як за основною вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та комісією позовна давність не закінчилась. На підставі вище наведеного, враховуючи той факт що відповідачеві надавався кредит для споживчих потреб, а позивач звернувся до суду з додатковою вимогою про стягнення штрафу з пропуском спеціального річного строку позовної давності щодо стягнення неустойки суд самостійно застосовує позовну давність без заяви відповідача та приходить до обґрунтованого висновку, що в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення штрафу, а саме 500,00 грн. (фіксована частина штрафу) та 1040,48 грн – (штраф у процентному відношенні), за прострочення сплати кредиту та процентів слід відмовити з підстав пропуску терміну позовної давності. Таким чином на підставі вище наведеного, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до переконливого висновку, що позов є підставним, підлягає до часткового задоволення, оскільки відповідач [PERSON] не виконала взятих на себе зобов’язань згідно договору № б/н від 19.03.2008 року, а тому станом на 17.09.2013 року утворилась заборгованість перед відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 18 927 (вісімнадцять тисяч двісті двадцять сім) гривень 11 копійок, яка складається: 2 580,00 грн. – заборгованість за кредитом; 10 152,11грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 195,00 грн. – заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Також, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволені яких позивачеві відмовлено. Тому суд вважає, що з відповідача слід частково стягнути в користь позивача судовий збір, які той сплатив при подачі позову до суду, а саме 229 (двісті двадцять дев’ять) гривень 40коп.

Outcome: partial