Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з її ініціативи групою мешканців багатоквартирного будинку, що за адресою: [ADDRESS] було прийняте рішення щодо створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку. З цією метою 11.08.2004 року проведено установчі збори, затверджено Статут, обрано правління і ревізійну комісію, підготовлено установчі документи, виготовлено печатку і штамп юридичної особи, відкрито розрахунковий рахунок в банку. Стверджує, що 23.09.2006 року її (позивачку [PERSON].) як співвласника приватизованої квартири обрано головою правління ОСББ. Основним джерелом доходів вказаного товариства є внески і платежі членів об'єднання, розмір яких встановлено рішенням загальних зборів. Зазначає, що відповідно до п.6.2.3. Статуту ОСББ «Газда» член об'єднання зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату комунальних послуг, вносити платежі на розрахунковий рахунок об'єднання у розмірі, встановленому загальними зборами. Обов'язки по здійсненню всіх платежів виникають у члена об'єднання з моменту придбання ним права власності на квартиру. Вказує, що ряд співвласників ігнорують свої зобов'язання перед об'єднанням, зокрема власниця квартири [NUMBER] [PERSON] та її чоловік [PERSON] Станом на 01.03.2013 року борг подружжя [PERSON] становить 1433,62 грн. при щомісячному обов'язковому платежі з 01.06.2007 року - 19,10 грн., у 2008 році - 34,68 грн., з 2009 року по теперішній час 47,36 грн. Покликається на те, що до [PERSON] були використані всі прийнятні засоби для забезпечення проплати боргу. Зокрема, у під'їздах вивішувались списки боржників, надсилались нагадування, проводились бесіди. Однак з боку подружжя [PERSON] вона (позивачка) категорично отримувала відмову в оплаті боргу. Окрім цього, з боку [PERSON] на її, позивачки, адресу звучали погрози, ним неодноразово піднімалось питання легітимності перебування її на посаді голови правління ОСББ. Відповідач [PERSON] на вхідних дверях вивішував листівки образливого змісту із закликами до всіх співвласників бойкотувати обов'язкові платежі. Також такий звинувачував її у шахрайстві, махінаціях, крадіжці коштів з рахунку об'єднання. Зазначає, що у 2010 році завдяки саме її (позивачки) старанням з Державного бюджету України були виділені кошти на капітальний ремонт покрівлі будинку. Кошти були освоєні підрядною організацією, яка виконала свою роботу згідно із затвердженим кошторисом. В свою чергу, [PERSON] написав відверто наклепницькі листи, заяви, скарги в районну прокуратуру, в райвідділ внутрішніх справ зі звинуваченням її (позивачки) в шахрайстві та привласненні державних коштів. Вказує, що на засіданні правління ОСББ «Газда» 02.07.2011 року було прийнято рішення звернутись до Мостиського районного суду з позовами про стягнення заборгованості з [PERSON] На судових засіданнях [PERSON] в якості представника боржниці - відповідачки [PERSON] неодноразово звинувачував її, позивачку, у фальшивості зборів членів об'єднання, у тому, що вона «самозванка, аферистка» та інше. Окрім цього, звинуватив в тому, що вона (позивачка) витрачає кошти ОСББ «Газда» невідомо на що, також те, що внески і платежі встановлені виключно нею, а не загальними зборами членів правління. Стверджує також те, що в її адресу від [PERSON] і надалі звучать образи і погрози застосування фізичної сили. Окрім цього її (позивачці) завдано тяжких іміджевих збитків, безпідставно звинувачено у привласненні Державних коштів. Покликається і на те, що внаслідок вищезазначеного погіршився її стан здоров'я, а саме лікарем було встановлено діагноз: тривожно-депресивний розлад. Крім того, від вказаних дій відповідача страждають її рідні, яким вона була не в змозі приділяти належної уваги (має на утриманні доньку, яка є інвалідом І групи та страждає множинними вродженими вадами розвитку нервової системи), і на яких вона виливала негативні емоції після прочитаних листівок, які були написані саме [PERSON] Крім цього, вона витрачала свій особистий час для відвідування контролюючих інстанцій, для надання відповідних пояснень на скарги відповідача [PERSON] в безпідставних її звинуваченнях. З огляду на наведене, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] в її користь моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та судові витрати по справі. В процесі розгляду справи позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача по справі [PERSON] принести їй вибачення публічно через газету «Наш край» за приниження честі, гідності, підірвання авторитету, ділової репутації за наклепи та у зв'язку з безпідставними звинуваченнями у крадіжці державних коштів, коштів членів об'єднання та коштів, зібраних на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку багатоквартирного будинку, що були написані [PERSON] в листівках в лютому, квітні, травні 2011 року, листопаді 2012 року, лютому 2013 року, а також стягнути з останнього в її користь моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, покликалась на обставини, зазначені в позовній заяві, та пояснила, що з лютого місяця 2011 року по даний час відповідач [PERSON] безпідставно зводить на неї наклепи та звинувачує у шахрайстві та крадіжці державних коштів, які були виділені Міністерством ЖКГ України на проведення капітального ремонту покрівлі будинку об'єднання СББ «Газда». Стверджує, що усі ці безпідставні звинувачення мали місце у листівках, які відповідач вивішував на дверях під'їздів багатоквартирного будинку та заявах, скаргах [PERSON], з якими той звертався у 2011-2012р.р. у органи міліції, прокуратури. По даних фактах правоохоронними органами здійснювались неодноразові перевірки та в порушенні кримінальних справ було відмовлено. Також вказує, що відповідач [PERSON] в під'їзді будинку вивішував листівки образливого змісту по відношенні до неї, зокрема «Дура! Твоє місце в зоопарку!», «Аферисти знімають об'яви бо не хочуть, щоб люди знали правду», «Хто дав тобі право самовільно розпоряджатись коштами об'єднання», «Фальшивий голова правління має відповісти за свої вчинки згідно закону», «Обманюють п.[PERSON]. та [PERSON] Пані [PERSON] Разом із бухгалтером робили що хотіли, бо гроші вони розікрали і розтринькали на непотрібні суди… », «Якась жаба знімає оголошення, дуже не хоче цього святкування» та інше. В ході судових засідань в Мостиському районному суді по справі про стягнення заборгованості з [PERSON] відповідач по даній справі [PERSON], котрий був представником [PERSON] ображав її у грубій формі, а також вказував на те, що вона нібито надає хабарі суддям, бо немає жодної квитанції. Покликається і на те, що [PERSON], не будучи членом об'єднання ОСББ «Газда», в категоричній формі вимагав у неї звітування та фінансові документи щодо проведення капітального ремонту покрівлі будинку. Окрім цього вказувала, що [PERSON] у лютому 2013 року у парку м.Мостиська Львівської області під час голодування, яке проводив в знак протесту її перебування на посаді голови правління, знову ж таки образливими словами викрикував у її адресу, зокрема те, що вона розікрала кошти об'єднання, є «аферисткою», «фальшивим» головою, що її місце в тюрмі. Покликається на те, що всі ці безпідставні звинувачення підірвали її авторитет в будинку як голови правління, з об'єднанням відмовились укладати договори по ремонту електромережі, водо-каналізаційного постачання. В результаті неправомірних дій відповідача, в неї погіршився стан здоров'я, виникають головокружіння, нервове збудження, погіршився сон, у зв'язку з чим зверталась на лікування та лікарями встановлено діагноз: тривожно-депресивний розлад нервової системи; вона була не в змозі приділяти належної уваги рідним (має на утриманні доньку, яка є інвалідом І групи та страждає множинними вродженими вадами розвитку нервової системи), і на яких вона виливала негативні емоції після прочитаних листівок, які були написані [PERSON]; вона витрачала свій особистий час для відвідування контролюючих інстанцій для надання відповідних пояснень на скарги відповідача [PERSON] в безпідставних її звинуваченнях. Просила суд її позов задовольнити та зобов'язати відповідача по справі [PERSON] принести їй вибачення публічно через газету «Наш край» за приниження честі, гідності, підірвання авторитету, ділової репутації за наклепи та у зв'язку з безпідставними звинуваченнями у крадіжці та розтринькуванні Державних коштів, коштів членів об'єднання та коштів зібраних на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку багатоквартирного будинку, що були написані [PERSON] в листівках в лютому, квітні, травні 2011 року, листопаді 2012 року, лютому 2013 року, а також стягнути з останнього в її користь моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та судові витрати по справі В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечив. Зазначив, що між ним та [PERSON] виникають конфлікти з приводу того, що вона, будучи нелегітимним головою ОСББ «Газда», самостійно розпоряджалася коштами, які надходили на рахунок вказаного об'єднання. Наголошував, що [PERSON] є нелегітимний головою даного об'єднання, не звітується перед членами об'єднання на загальних зборах щодо наслідків господарської діяльності об'єднання, а тому неодноразово звертався в правоохоронні органи із заявами щодо перевірки факту розкрадання [PERSON] державних коштів. Щодо оглянутих в судовому засіданні долучених позивачем до справи листівок, відповідач [PERSON] ствердив, що саме ним було написано та надруковано вказані тексти таких. Покликався і на те, що він [PERSON] не ображав, що ним особисто було дописано на одній із листівок «Дура твоє місце в зоопарку зі звірями», однак він не писав, що це стосується саме [PERSON], а лише того, хто цю листівку написав та вивісив в під'їзді будинку. Неодноразово наполягав на тому, щоб [PERSON] надала фінансовий звіт про використання коштів об'єднання. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна [PERSON] має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст.3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ст. 28 Конституції України, а також статті 297 і 299 Цивільного кодексу України надають кожному право на повагу до його гідності і честі, недоторканність ділової репутації, які ч.1 ст. 201 ЦК відносяться до «особистих немайнових благ». Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ч. 3 ст. 297 і ч. 2 ст. 299 ЦК фізична [PERSON] може звернутися до суду за захистом її честі, гідності та ділової репутації. Судом встановлено, що сторони по справі, [PERSON] та [PERSON], проживають в будинку по [ADDRESS] Квартири останніх знаходяться поруч, зокрема [PERSON] під [NUMBER] а [PERSON] - [NUMBER]. Протягом тривало часу між [PERSON] та [PERSON] склались неприязні відносини та постійно виникають конфліктні ситуації. Встановлено, що причиною вказаних конфліктних ситуацій є те, що [PERSON], як вважає відповідач [PERSON], будучи головою правління ОСББ «Газда» (будинку [ADDRESS], не використовувала кошти з державного бюджету за призначенням, тобто привласнила такі та не подає відповідного фінансового звіту діяльності об'єднання за поточний рік. Як відомо із матеріалів справи, відповідач [PERSON] неодноразово на протязі 2011-2012 років звертався в прокуратуру, органи внутрішніх справ із заявами та скаргами на неправомірні дії голови ОСББ «Газда» [PERSON] позивачки по справі, котра, на його (відповідача) думку привласнила кошти, які були виділені Міністерством ЖКГ України на проведення капітального ремонту покрівлі будинку по [ADDRESS] де проживають [PERSON] та [PERSON] Щодо розповсюдження [PERSON] образливих висловів та оголошень в адресу [PERSON] в під'їзді будинку [ADDRESS] на які остання посилається в позовній заяві, то з даного приводу слід зазначити наступне. Так, між сторонами у справі склались та на даний час існують неприязні стосунки, що підтверджується викладеними фактичними обставинами справи. Як відомо із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, в під'їзді будинку [NUMBER] по [ADDRESS] були неодноразово наклеєні листівки друкованого змісту, на яких рукою було дописано наступну інформацію «…Дура твоє місце в зоопарку зі звірями..». Вказану дописану інформацію написано нерозбірливим почерком та відсутнє зазначення особи, якій вони адресовані. Вищезазначену інформацію, суд розцінює не як таку, що порушує честь та гідність саме позивачки [PERSON], оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що ці образливі повідомлення адресовані саме останній. Також наведене не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Як зазначив відповідач [PERSON] в судовому засіданні 03.10.2013 року, він дописав вираз «Дура твоє місце в зоопарку зі звірями», однак не писав, що це стосується саме позивачки [PERSON] та йому не відомо ким саме було надруковано вказану листівку. Окрім цього зазначений факт також ствердили свідки та жителі будинку [ADDRESS] зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні зазначили, що між [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу існують неприязні відносити та часто виникають конфліктні ситуації через сплату внесків та використання коштів ОСББ «Газда», головою правління якого є [PERSON] На зборах об'єднання дійсно часто відбувається «словесна перепалка» між сторонами по даній справі, однак жодні нецензурні образи чи грубі слів ними не висловлюються. В своїх показаннях в судовому засіданні свідок [PERSON] ствердив, що розпорядником коштів ОСББ «Газда» є правління та членами приймаються відповідні рішення, жодних коштів присвоєно не було, були проведені відповідні перевірки та порушень не виявлено. Оголошені йому в судовому засіданні листівки, які були вивішені на дверях під'їзду будинку, він бачив та читав, однак звинувачення [PERSON], що [PERSON] розкрадає кошти об'єднання є безпідставними і не правдивими. Крім цього зазначив, що жодних грошових премій від об'єднання він не отримував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що всі фінансові питання, що стосуються ОСББ «Газда», членом правління якого вона є, вирішуються на засіданні правління та є відповідні фінансові звіти по використанню коштів. Вивішені [PERSON] листівки, що нібито [PERSON] розікрала та «розтринькала» кошти об'єднання не відповідають дійсності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що не був учасником розмов між сторонами, які б принижували честь та гідність. Щодо використання об'єднанням коштів, виділених з державного бюджету на ремонт даху, то він зазначив, що був в складі комісії, яка перевіряла освоєння цих коштів та не було встановлено будь-яких фактів розкрадання вказаних коштів з боку [PERSON] чи інших осіб. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він не брав участі на засіданнях зборів, а його дружина. Вивішені листівки на дверях під'їзду, а також відповідні дописи він особисто бачив та читав. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона була членом ревізійної комісії ОСББ «Газда», але згодом відмовилась від членства в такій. Вивішені надруковані листівки образливого змісту та з «смішними» написами вона читала, однак хто їх написав та кому вони були адресовані не зрозуміла та не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона зверталася до [PERSON] про надання документів про використання коштів. Листівки друковані та з записами, дописаними від руки, вона особисто читала, однак чи були там образи не пригадує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що на прохання [PERSON] зверталась до [PERSON] про надання документів про використання коштів ОСББ «Газда», однак в отриманні таких «на руки» їй було відмовлено та запропоновано ознайомлюватись з такими в приміщенні квартири. Образливих висловлювань вона не чула. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що конфлікт з [PERSON] виник через стягнення та використання коштів ОСББ «Газда», а також через те, що остання не звітує перед мешканцями будинку на що потрачено кошти. Зазначила, що саме [PERSON] на зборах об'єднання, які відбувалися в серпні 2011 року поображала всіх учасників. Учасником розмов між сторонами, які б принижували честь та гідність, вона (свідок) не була. Друковані листівки, котрі було вивішено на дверях під'їзду будинку, вона бачила. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON] показали, що погроз зі сторони [PERSON] на адресу [PERSON] вони особисто не чули та листівок із образливим змістом вони не читали. В судовому засіданні як відповідачем по справі [PERSON], так і в поясненнях свідків, неодноразово зазначалось про нелегітимність голови правління ОСББ «Газда» [PERSON] та неподання останньою звітів про використання коштів об'єднання,- у зв'язку з наведеним, суд вважає за необхідне зазначити наступне. ОСББ «Газда» у своїй діяльності керується Законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Окрім цього, члени об'єднання зобов'язані виконувати вимоги Статуту об'єднання. Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії [NUMBER] відомо, що керівником ОСББ «Газда» є [PERSON], котра має право вчиняти юридичні дії від імені даної юридичної особи. Це також встановлено та підтверджено рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 14.02.2013 року по справі №2/448/16/13, яке набрало законної сили. Для уникнення в подальшому конфліктних ситуацій між членами об'єднання та головою правління щодо використання коштів об'єднання, таким роз'яснено їхнє право звернення не безпосередньо до [PERSON], як голови правління, а до членів ревізійної комісії з приводу здійснення належного контролю, що і передбачено Статутом об'єднання. Факт привласнення головою ОСББ «Газда» [PERSON] коштів в ході проведеної перевірки не підтвердився, про що свідчить постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 30.05.2011 року та від 07.11.2012 року відносно останньої та у висновку Мостиської районної прокуратури про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування. В судовому засіданні беззаперечно встановлено той факт, що відповідач [PERSON] в заявах, адресованих в правоохоронні органи, безпідставно звинуватив [PERSON] в тому, що така шахрайским способом привласнювала державні кошти, виділені на ремонт покрівлі вказаного будинку, як і в тому, що така розікрала, «розтринькала» та не за призначенням використовувала внески членів об'єднання. Постановою Мостиського РВ ГУМВС України у Львівській області від 29.04.2011 року за зверненням [PERSON] від 20.04.2011 року було проведено перевірку, за результатом розгляду якої було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] на підставі п.2 ст.6 КПК України (за відсутності в її діях складу злочину). З постанови Мостиського РВ ГУМВС України у Львівській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 30.05.2011 року та оглянутих в судовому засіданні матеріалів відомо, що згідно заяви [PERSON] від 26.05.2011 року щодо неналежного використання бюджетних котів як фірмою, що виконувала ремонтні роботи по ремонту даху будинку [ADDRESS] так і головою правління [PERSON] було проведено перевірку та відмовлено в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст191 КК України. Із висновку прокуратури Мостиського району від 24.02.2012 року, проведеного на підставі звернення [PERSON] від 01.02.2012 року відомо, що факти викладені у зверненні в частині не звітування [PERSON] перед членами об'єднання про надходження грошових коштів від членів об'єднання, не обрання мешканцями будинку [ADDRESS] на установчих зборах [PERSON] головою правління ОСББ «Газда» та інше, в ході проведення перевірки не знайшли свого підтвердження. З постанови Мостиського РВ ГУМВС України у Львівській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.11.2012 року та оглянутих в судовому засіданні доданих матеріалів відомо, що згідно заяви [PERSON] від 05.11.2012 року, в якій він зазначає, що [PERSON] шахрайським способом заволоділа коштами виділеними на ремонт даху будинку [ADDRESS] було проведено перевірку та відмовлено в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ст.191 КК України. Як відомо із змісту п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична [PERSON] має право звернутися до суду із позовом до суду про захист честі та гідності. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі згідно роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Як зазначено в ст.10 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, обмеження права на свободу висловлювань є необхідним у демократичному суспільстві для захисту репутації чи прав інших осіб. Стаття 32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права спростувати інформацію про себе і членів своєї сім'ї та вимагати відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із змістом ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Відповідно до ст.277 ЦК України, фізична [PERSON], особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо [PERSON], яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Судом встановлено факт поширення відповідачем [PERSON] неправдивих відомостей та таких, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], викладених ним у листівках, а саме : « що [PERSON] робить що хоче із грошима, які йдуть на рахунок «Індекс-Банку» ОСББ «Газда», розікрала та розтринькала такі…», які було ним вивішено для широкого загалу на дверях під'їзду будинку [ADDRESS] що обслуговує зазначене ОСББ. Даний висновок ґрунтується на показаннях свідків, що були допитані в судових засіданнях; на досліджених матеріалах правоохоронних органів про неодноразову відмову у порушенні кримінальних справ щодо [PERSON]; поясненнях самого відповідача [PERSON] в судовому засіданні, який підтвердив той факт, що саме ним було розповсюджено вищезазначені листівки. Враховуючи ту обставину, що позивачка [PERSON] є головою правління ОСББ «Газда», а отже в силу своїх повноважень спілкується з широким колом людей, надає їм консультації, то вищеописані відомості, які викладені відповідачем у вказаній листівці принижують її авторитет перед широким колом громадян, а отже відносяться до категорії тих, що порочать честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] як з точки зору дотримання законів, так із точки зору принципів людської моралі. Окрім цього, судом зазначається, що саме звернення особи до відповідних органів влади за захистом своїх прав, порушених іншою особою чи організацією, не можуть розглядатись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи чи організації. Та обставина, що звернення відповідача [PERSON] до правоохоронних органів з метою розібратися в діях позивачки, якими, на його думку, вона нецільово, у власних цілях розпоряджається державними коштами та коштами об'єднання, не може розглядатись як поширення неправдивих відомостей з метою приниження честі, гідності та ділової репутації. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він, не отримавши на свої заяви від позивачки відповіді на питання, які його цікавили, а саме щодо використання нею коштів об'єднання, з цією метою звернувся у відповідні інстанції та не мав на меті принизити честь та гідність [PERSON] У ст. 40 Конституції України закріплюється право громадян направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що є зобов'язаними розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли громадянин звертається у названі органи із заявою, в якій наводить ті чи інші відомості (наприклад, у правоохоронні органи з повідомленням про, на його думку, передбачуваний чи здійснений злочин, або такий, що готується), але ці відомості в ході їх перевірки не знайшли підтвердження, дана обставина сама по собі не може слугувати підставою для залучення цієї особи до відповідальності, оскільки у зазначеному випадку мала місце реалізація громадянином конституційного права на звернення в органи, що у силу закону є зобов'язаними перевірити інформацію, що надійшла, а не поширення відомостей, що не відповідають дійсності. Крім цього слід зазначити, що у випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Згідно з роз'ясненнями, даними у п. 16 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. № 1, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Роблячи висновок, заяви відповідача [PERSON] до правоохоронних органів з проханням розібратися в діях позивачки не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей стосовно позивачки [PERSON], так як не встановлено, що фактично метою цих дій відповідача було саме приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки. Щодо вимог позивачки [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, то суд вважає за необхідне з даного приводу зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пункт 4 частини другої статті 23 ЦК України зазначає, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: приниженні честі, гідності та порушенні стосунків з оточуючими людьми. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивачка [PERSON] висуває вимогу про стягнення на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 гривень, посилаючись на ті обставини, що в результаті неправомірних дій відповідача [PERSON], в неї погіршився стан здоров'я, виникають головокружіння, нервове збудження, погіршився сон, вона зверталась на лікування та лікарями встановлено діагноз: тривожно-депресивний розлад нервової системи; була не в змозі приділяти належної уваги рідним (має на утриманні доньку, яка є інвалідом І групи та страждає множинними вродженими вадами розвитку нервової системи), на яких вона виливала негативні емоції після прочитаних листівок, які були написані [PERSON]; що вона перенесла приниження честі та гідності перед жителями будинку в якому проживає, порушились її життєві зв'язки та з цього приводу вона перенесла нервовий стрес і постійне емоційне напруження. Суд приймає таке обґрунтування моральної шкоди, однак з врахуванням вищенаведеного, а також те, що відповідач [PERSON] є особою пенсійного віку, зважаючи на глибину моральних страждань [PERSON], істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості, суд приходить до переконання та вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивачки відшкодування моральної шкоди в сумі 500 гривень. Щодо вимог позивачки [PERSON] про зобов'язання відповідача по справі [PERSON] принести їй вибачення публічно через газету «Наш край» за приниження честі, гідності, підірвання авторитету, ділової репутації за наклепи та у зв'язку з безпідставними звинуваченнями у крадіжці державних коштів, коштів членів об'єднання та коштів, зібраних на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку багатоквартирного будинку, що були написані [PERSON] в листівках в лютому, квітні, травні 2011 року, листопаді 2012 року, лютому 2013 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Вищенаведена неправдива інформація, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], була поширена відповідачем [PERSON] шляхом викладення її у листівках, які було вивішено для широкого загалу на дверях під'їзду будинку [ADDRESS] що обслуговує ОСББ «Газда». Тому, як вважає суд, належним способом захисту гідності, честі та ділової репутації позивачки є зобов'язання відповідача [PERSON] розмістити відповідну листівку, яка спростовує вказану вище інформацію на дошці оголошень біля будинку [ADDRESS] що обслуговує ОСББ «Газда». Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Своїми процесуальними правами позивачка [PERSON] розпорядилась на власний розсуд, а відповідач [PERSON] не надав достатніх та беззаперечних доказів в підтвердження своєї позиції, вона суперечить фактичним обставинам справи, сумніватися і недовіряти яких у суду немає підстав. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, досліджених в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення поданого позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачка [PERSON] просить стягнути понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 458, 80 грн. З урахуванням вимог ст.88 ЦПК України до відшкодування позивачці [PERSON] підлягають понесені нею судові витрати, а саме сплачений нею судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. за подання до суду позовних вимог про захист честі та гідності, а також судовий збір за подання до суду вимог про відшкодування моральної шкоди, однак в межах задоволених позовних вимог, які, як вважає суд, становлять 5 % (500 грн. : 10 000 грн.) від зазначеної нею суми, зокрема у розмірі 11 грн. 47 коп. (229,4 грн. х 5%), а всього - 240 грн. 87 коп. (229,4 грн. + 11,47 грн.) сплаченого нею судового збору.

Outcome: partial