Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-25 00:00:00

В квітні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вказує, що з 30.01.2001 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, під час якого вони набули у власність певне нерухоме та рухоме майно, в тому числі: квартиру [ADDRESS] вартістю 528000 грн., автомобіль "Volkswagen Tiguan", 2010 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 303000 грн., право власності на які зареєстровано на ім'я відповідача, а також побутову техніку та меблі. Оскільки в даний час вони припинили подружні відносини, дійти згоди щодо поділу майна добровільно не мають можливості, відповідач чинить їй перешкоди в доступі до спільної квартири й користування нею, просить визнати за нею та зареєструвати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобіля "Volkswagen Tiguan", 2010 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], а також розподілити меблі та побутову техніку, виділивши їй у користування спальний гарнітур вартістю 8500 грн., холодильник вартістю 3000 грн., холодильну камеру вартістю 3500 грн., посудомийну машину вартістю 3500 грн., телевізор вартістю 5000 грн., пральну машину вартістю 3000 грн., а всього майна на суму 26500 грн., залишивши відповідачу наступне спільне майно - вмонтовані корпусні меблі вартістю 8000 грн., комод вартістю 2000 грн., м'які меблі вартістю 15000 грн., комп'ютер персональний вартістю 5000 грн., на загальну суму 30000 грн., та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 11670 грн. Ухвалою суду від 26.06.2013 року позовні вимоги [PERSON] в частині позовних вимог про реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобіля "Volkswagen Tiguan", 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], виділення їй в натурі телевізору, пральної машини залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин між ними з дружиною [PERSON] було досягнуто добровільної згоди щодо поділу спільного майна, в рахунок відшкодування вартості її частки в спільному майні подружжя (в тому числі 1/2 частини вартості автомобіля в сумі 14000 доларів США) ним передано позивачці гроші в сумі 20000 доларів США. Крім того, відповідач зауважив, що такого майна, як телевізор, комп'ютер персональний, пральна машина, на даний час немає, квартира ж придбана за кошти, які він позичав з цією метою у іншої особи й до цього часу не повернув. Після оголошеної в судовому засіданні перерви відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Суд, заслухавши поясненння сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30.01.2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали наступне майно: в 2007 році квартиру [ADDRESS] за 528000 грн.,, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.10.2007 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Полтавської міської ради, в листопаді 2010 року автомобіль "Volkswagen Tiguan", 2010 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], за 303000 грн., який зареєстрований Зіньківським ВРЕР ДАІ Полтавської області 26.11.2010 року за [PERSON], меблі та побутову техніку на загальну суму 43500 грн., яка знаходиться в квартирі [ADDRESS], а саме: спальний гарнітур вартістю 8500 грн., холодильник вартістю 3000 грн., холодильна камера вартістю 3500 грн., посудомийна машина вартістю 3500 грн., вмонтовані корпусні меблі вартістю 8000 грн., комод вартістю 2000 грн., м'які меблі вартістю 15000 грн. Позивачем [PERSON] не доведено в судовому засіданні факт придбання комп'ютеру персонального вартістю 5000 грн., у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність виключення його з обсягу майна, що підлягає поділу, та відмови в позові в цій частині. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку ( доходу). Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст.70, 71 СК України у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Доводи відповідача [PERSON] про те, що при припиненні подружніх відносин в 2012 році між ним та дружиною [PERSON] досягнуто добровільної згоди щодо поділу спільного майна, на думку суду, є непереконливими, оскільки вони не підтверджуються жодними об'єктивними та належними доказами. Зміст розписок, наданих відповідачем [PERSON] на підтвердження вищезазначених тверджень, які виконані власноруч [PERSON] 30.03.2012 року та 06.04.2012 року, свідчить про те, що нею отримано кошти в сумі, відповідно, 14000 доларів США та 6000. доларів США в рахунок домовленостей щодо розірвання шлюбу. Разом з тим, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи не розірваний. Крім того, позивач [PERSON] не заперечуючи факт отримання від відповідача в березні-квітні 2012 року коштів в сумі 20000 доларів США, пояснювала, що це не пов'язане з поділом спільного майна, набутого ними за період шлюбу. Відповідачем не доведено в судовому засіданні той факт, що квартира [ADDRESS] придбана за його особисті кошти та не є спільним майном подружжя. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що квартира, автомобіль, спальний гарнітур, холодильник, холодильна камера, посудомийна машина, вмонтовані корпусні меблі, шкіряні м'які меблі, комод є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках по 1/2 частині за кожним. При цьому, враховуючи те, що кожен з відповідачів має право на отримання у власність 1/2 частини квартири, суд вважає за необхідне поділити між ними в рівних частинах також і вмонтовані меблі як невід'ємну частину квартири. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволений частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи; до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, понесені нею при зверненні до суду з позовом в межах, встановлених Законом України "Про судовий збір", в тому числі, сплачені нею при зверненні до суду з позовом та підтверджені відповідними квитанціями, в загальному розмірі 3785 грн. 10 коп. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У відповідності до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачу надавалась правова допомога адвокатом [PERSON], який представляв її інтереси в суді відповідно до угоди від 28.03.2013 року. Згідно квитанції від 28.03.2013 року послуги адвоката позивачем оплачені. Відповідно журналів судових засідань позивачу надавалась правова допомога, витрати на яку виходячи з вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати 1147 грн. та тривалості судових засідань підлягають стягненню з відповідача в розмірі 700 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial