Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~До суду звернулася позивач з позовом про визнання договору купівлі продажу дійсним, стягнення коштів та моральної шкоди. В обґрунтування позивних вимог вказувала, що 09.07.2012 року вона купила в магазині диван «Малютка» за 1500 грн. Вдома виявилося, що диван їй не підходить і вона хотіла замінити його на інший диван більшого розміру. Через два дні до неї прийшла сусідка [PERSON] та попросила продати його цей диван їй. Позивача погодилася. Сусідка забрала диван до себе додому і зобовязалась одразу ж принести за нього гроші. Однак до цього часу так і не зробила цього і відмовляється це зробити. 25.06.2013 року позивач звернулася до прокуратури Драбівського району з приводу шахрайства, проте, кримінальне провадження було закрите у звязку з тим, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини. Просить суд визнати договір купівлі продажу дивана дійсним та стягнути з відповідача 1500 грн. вартості дивана. Крім того, позивач вказує, що своїми діями відповідач наніс їй моральну шкоду. Груба поведінка відповідача та відмова виконати зобовязання викликає у позивача переживання, які негативно відобразилися на її стані здоровя. Вона є інвалідом з дитинства. Причина інвалідності гіпертонічна хвороба та хронічна ішемічна хвороба серця, а тому навіть найменше хвилювання викликає у неї раптові приступи хвороби. Через дії відповідача вона була неодноразово госпіталізована, а також проходила амбулаторне лікування, постійно перебуває у стресовому стані. Через постійне переживання вона відчуває головний біль, болі в області серця, збільшується серцебиття. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, позивачка пояснила, що між нею та відповідачем було укладено договір купівлі продажу дивана, вартість дивана була обумовлена між сторонами в одну тисячу гривень, кошти відповідачка повинна була віддати коли її чоловік отримає заробітну плату. Проте, остання не хоче віддавати гроші, а тому вона просить суд стягнути повну дійсну вартість дивана 1500 грн. 00 коп. за яку вона його купила в магазині. Переживання, повязані з недобросовісними діями відповідачки призвели до загострення захворювання, через що вона лікується у лікарні, нанесену діями відповідачки моральну шкоду оцінює в 5000 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач позов не визнала, пояснила суду, що дійсно між нею та позивачкою було досягнуто в усній формі про купівлю дивану у [PERSON] за 1000 гривен. За спільною домовленістю кошти вона повинна була сплатити пізніше, коли вони в неї появляться. В листопаді 2012 року вона повернула свій борг позивачці. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, свідків, суд дійшов до наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений в усній формі договір купівлі продажу дивана, за яким позивач передав відповідачу диван, а відповідач зобовязався сплатити за це кошти у сумі 1000 грн. 00 коп. коли її чоловік отримає заробітну плату. Відповідно до ст.208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 ЦК України. Оскільки сторонами не було повністю виконано умови договору в момент його вчинення, то він повинен був вчинятися у письмовій формі. Проте, ч.1 ст.218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Законодавством України не передбачено недійсність договору, який укладено між сторонами по справі в усній формі, тому його визнання дійсним законодавством не передбачено. Норма на яку посилається позивач, а саме, ч.2 ст.218 ЦК України не може бути застосована, оскільки згідно неї дійним договір може бути визнаний судом у разі, якщо щодо правочину, який укладений усно законом встановлена його недійсність через недодержання вимоги щодо письмової форми, що у даному випадку позивач не довів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили в своїх показаннях, що від позивачки по справі їм було відомо, що [PERSON] не повернула кошти за купівлю дивана у позивача, через що остання зазнавала душевних страждань. Показання даних свідків не можуть бути допустимими доказами при розгляді даної справи, оскільки абзацом другим ч.1 ст.218 Цивільного кодексу України визначено, що оспорювання окремих частин вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, застосування аудіо-, відеозапису та іншими доказами, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не довів суду законність та обґрунтованість своїх позовних вимог та не надав необхідних доказів, що їх підтверджують, тому в задоволенні позову потрібно відмовити. На підставі викладеного, ст.ст.208, 218 Цивільного кодексу України, ч.3 ст.10, ст.59, ч.1 ст.60, ст.ст. 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed