Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

до Острозького районного суду звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з позовом до Тесівської сільської ради Острозького району Рівненської області про визнання за [PERSON], як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], права приватної власності на 1/3 частку садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS] про визнання за [PERSON], як за членом бувшого колгоспного двору, права приватної власності на іншу 1/3 частку вищевказаного садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, та про визнання за [PERSON], як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], права приватної власності на 1/3 частку зазначеного садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями. Позовні вимоги мотивують тим, що спірний житловий будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспного двору та станом на 1991 рік в ньому проживали та були зареєстровані позивач [PERSON] та його батьки [PERSON], [PERSON] Їх частки як членів колгоспного двору у вищевказаному садибному житловому будинку були рівними та становили по 1/3 частці за кожним. [INFO] р. помер [PERSON], який заповітів не складав. Після смерті останнього спадщину прийняв його син [PERSON], про що йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна (право на земельну частку (пай) та майновий пай). [INFO] р. померла [PERSON], яка за життя зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого все належне їй майно в рівних частинах заповіла доньці [PERSON] та сину [PERSON] [PERSON] належним чином прийняла спадщину, подавши приватному нотаріусу відповідну заяву та отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна (чотири земельні ділянки), водночас інший спадкоємець за заповітом [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Позивачі в обгрунтування заявлених позовних вимог зазначають, що за відсутності передбаченого чинним законодавством правовстановлюючого документа позбавлені можливості на сьогоднішній день в позасудовому (нотаріальному) порядку оформити кожен на своє ім'я право власності на належні їм частки у житловому будинку, оскільки покійна [PERSON], за якою обліковувався вказаний будинок, за життя не виготовила відповідної технічної документації на житловий будинок, не отримала свідоцтва про право власності на нього та не здійснила державної реєстрації права власності на даний житловий будинок, що й спонукало їх звернутися до суду з даним позовом. Судові витрати позивачі просили покласти на них. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. В поданих до суду заявах позовні вимоги підтримали повністю, просили розгляд справи здійснювати у їх відсутності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, просив їх задовольнити. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позові. Представник відповідача - Тесівської сільської ради Острозького району Рівненської області в судове засідання не з'явився, в поданій до суду письмовій заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та представника позивачів, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами та витребувані судом докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів третіх осіб, а тому приймається судом. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, випискою Тесівської сільської ради Острозького району № 404 від 26.11.2013р. з погосподарської книги № 1 (особовий рахунок [NUMBER]), що за [PERSON] обліковується житловий будинок з надвірними будівлями (рік забудови 1972 р.) за адресою [ADDRESS], та згідно довідок Тесівської сільської ради Острозького району №401, 402 від 26.11.2013 р. вказане домогосподарство згідно даних по господарського обліку було зареєстровано як колгоспний двір та станом на 1991 рік в ньому проживали [PERSON] (голова двору), його дружина [PERSON] та син [PERSON] (позивач). Згідно довідки КП «Рівненське ОБТІ» № 13441 від 16.12.2013 р. право власності на садибний житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ст.ст.17, 18 Закону України «Про власність» до правовідносин, що виникли до введення в дію зазначеного закону, застосовується діюче на той час законодавство і спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність такого двору. Отже, право власності на майно, яке належало до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні та згідно ст.123 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час існування правовідносин, що регулювали власність колгоспного двору) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. На підставі вищевикладеного, суд, за відсутності даних про втрату членами бувшого колгоспного двору права на частку в майні колишнього колгоспного двору, приходить до висновку, що частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були рівними та становили по 1/3 від цілого садибного житлового будинку з надвірними будівлями за кожним з них. Таким чином, вимога позивача [PERSON] про визнання за ним, як за членом бувшого колгоспного двору, права власності на 1/3 частину садибного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При вирішенні позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на іншу 1/3 частину вищевказаного садибного житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], суд виходив з наступного. [INFO] р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.07.1998 року. [PERSON] був батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.12.1959 р. Згідно оглянутих у судовому засіданні матеріалів витребуваної спадкової справи №246/2004, заведеної після смерті [PERSON], та відповідно до витягів зі Спадкового реєстру від 13.12.2013 р. № 36084689, 36084813 спадкоємцем за законом є [PERSON], син спадкодавця, про що свідчить заява останнього про прийняття спадщини та видане на його ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.08.2004 р. на частину спадкового майна, що складається із права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0032406 від 12.07.1996 р. та майнового паю в загальному пайовому фонді КСП «Україна». За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру № 36084689 від 13.12.2013 р. Згідно довідки Острозької районної державної нотаріальної контори від 17.12.2013 р. спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], є [PERSON], син спадкодавця. Водночас зазначено, що від [PERSON] подано заяву про відмову від прийняття спадщини. Відомості про інших спадкоємців, окрім [PERSON], в матеріалах спадкової справи відсутні. У відповідності до ст.529 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини) позивач, як син померлого, є спадкоємцем за законом першої черги. У відповідності до ст.549 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, або ж якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його син - [PERSON], відомості щодо інших осіб, які вправі претендувати в порядку спадкування повністю або частково на 1/3 частину садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в ході судового розгляду не встановлено, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи та поясненнями представника позивачів. Право [PERSON] отримати у власність 1/3 частину садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями після смерті батька [PERSON] підтверджується положеннями ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР та обставинами, встановленими в ході судового розгляду. З огляду на те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] та належним чином прийняв спадщину, а тому є спадкоємцем першої черги за законом та має право на перехід до нього права власності на 1/3 частку садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] Отже, вимога [PERSON] про визнання за ним, як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], права власності на 1/3 частину садибного житлового будинку в [ADDRESS], є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про визнання за нею, як спадкоємцем за заповітом, після смерті матері [PERSON], права приватної власності на належну останній 1/3 частку спірного житлового будинку, суд виходив з наступного. Як було вище встановлено судом, [PERSON], як члену бувшого колгоспного двору, належала 1/3 частка житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] [INFO] р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.05.2013 р. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] була матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Тесівською сільською радою Острозького району Рівненської області серії [NUMBER] від 12.01.1958 р., та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 13.12.2013 р. Згідно оглянутих у судовому засіданні матеріалів витребуваної спадкової справи №105, заведеної після смерті [PERSON], та довідки приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу від 14.12.2013 р., спадкоємцями за заповітом (посвідченого 20.01.2010 р. секретарем Тесівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за № 55) після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] та син [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини за заповітом, про що за місцем відкриття спадщини подав для нотаріуса відповідну заяву. Факт належного прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] підтверджується відповідною заявою поданої нотаріусу про прийняття спадщини та виданими на її ім'я свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 14.12.2013р. на чотири земельні ділянки. Відомості про інших спадкоємців, окрім [PERSON], які вправі претендувати на спадкове майно, в т.ч. частину спірного житлового будинку, належного спадкодавцю [PERSON], в матеріалах спадкової справи відсутні та в ході судового розгляду не здобуто. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Право позивачки [PERSON] отримати у власність в порядку спадкування 1/3 частину садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями після смерті [PERSON] підтверджується заповітом від 20.01.2010 р. Відповідно до ст.1223 ЦК України особи, визначені у заповіті мають право на спадкування, тобто в даному випадку, з урахуванням заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, [PERSON] має право на перехід до неї в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] права власності на 1/3 частину садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] Право [PERSON] отримати у власність 1/3 частину садибного житлового будинку з надвірними будівлями після смерті матері [PERSON] підтверджується положеннями ст.ст.1223, 1275 ЦК України та обставинами, встановленими в ході судового розгляду. З огляду на те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON], та належним чином прийняла спадщину, а тому має право на перехід до неї в порядку спадкування за заповітом права власності на 1/3 частку спірного садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями. Отже, вимога [PERSON] про визнання за нею, як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], права власності на 1/3 частину садибного житлового будинку в [ADDRESS] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав зверталися до нотаріусів, які відмовили їм у видачі свідоцтв про право на спадщину на частину спірного житлового будинку, мотивуючи відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. В ході судового розгляду судом також встановлено, що позивачі зверталися до відповідача із заявою в якій просили видати свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, у видачі якого їм сільська рада відмовила, мотивуючи тим, що спірний житловий будинок обліковується за [PERSON] та видача свідоцтва про право власності на померлих осіб чинним законодавством не передбачена, що й спонукало позивачів звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, обраний позивачами спосіб захисту своїх прав відповідає чинному законодавству. Беручи до уваги встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved