Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

23 липня 2013 року Державне підприємство «Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Служби приміських пасажирських перевезень» державного підприємства «Південна залізниця» звернулося до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача суму відшкодування у розмірі 303000 грн. в порядку регресу та 3030 грн. судових витрат. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2013 року передано до Зміївського районного суду Харківської області, на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України. 13 листопада 2013 року цивільна справа надійшла до Зміївського районного суду Харківської області та розподілена в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області. В обґрунтування позову Державним підприємством «Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Служби приміських пасажирських перевезень» державного підприємства «Південна залізниця» зазначено, що згідно з наказом начальника моторвагонного депо «Харків» Південної залізниці від 12.05.1996 року № 248 відповідач був переведений на посаду майстра дільниці № 17. в період працевлаштування відповідача до моторвагонного депо «Харків» південної залізниці був прийнятий на виробничу практику дублером маляра [PERSON], [INFO], та направлений на дільницю № 17, майстром якої був відповідач. 30.10.2008 року під час виконання заданої роботи, [PERSON] отримав ушкодження, в результаті яких загинув. За даним фактом було порушено кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 272 КК України. Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.05.2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 272 КК України , вирок набрав законної сили. Даним вироком було задоволено повністю цивільний позов потерпілої [PERSON] та стягнуто на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28.08.2012 року вирок в частині задоволення цивільного позову було скасовано та направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. 21.11.2012 року [PERSON] було подано уточнену позовну заяву до Південної залізниці про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн., у зв'язку з загибеллю сина [PERSON] від нещасного випадку під час проходження виробничої практики. Рішення суду, яке ухвалою апеляційного суду Харківської області залишено без змін, позов [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з Південної залізниці на її користь 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 3000 грн. судового збору. Південною залізницею шкоду відшкодовано у повному обсязі. Оскільки, вироком суду встановлена вина [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, позивач просить стягнути в порядку регресу суму відшкодування 300 000 грн. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2013 року провадження у справі було відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2013 року цивільну справу передано до Зміївського районного суду Харківської області. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.11.2013 року цивільну справу прийнято до провадження суду. У судовому засіданні представник позивача Водяницький К.А., який діє на підставі довіреності, виданої в.о. начальника Державного підприємства "Південна залізниця" Уманець М.Г. за № 79 від 03.01.2013 року, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник третьої особи Голуб А.І, яка діє на підставі довіреності, виданої в.о. начальника Державного підприємства "Південна залізниця" Уманець М.Г. за № 80 від 03.01.2013 року, у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в момент трагедії він знаходився у відрядженні, за сорок кілометрів від місця події, на час загибелі потерпілого прямого звязку з останнім не було. На час його відрядження дільницею керував [PERSON], однак незважаючи не це, ніхто ані з представників залізничної дороги, ані з представників ПТУ, в якому навчався загиблий, за трагедію не відповіли, але і він нести відповідальність за всіх не може. Сім"я загиблого претензій до нього не має. Крім того, зазначив, що при розгляді кримінального провадження він вину не визнавав, під час розгляду кримінального провадження представники залізничної дороги погрожували судді, був відсторонений від участі у справі захисник під час досудового провадження. Просив у задоволенні позову відмовити з викладених підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до наказу начальника моторвагонного депо «Харків» Південної залізниці від 12 травня 1996 року № 248 [PERSON] переведений на посаду майстра дільниці № 17 (а.с. 8) Відповідно до наказу начальника моторвагонного депо «Харків» Південної залізниці № 898/ос від 10 грудня 2012 року [PERSON] був звільнений (а.с. 9) Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 травня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України і призначено покарання у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права займати посади з організаційно - розпорядчими функціями протягом трьох років, у відповідності до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на три роки. Стягнуто з моторвагонного депо «Харків» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. (а.с. 14-20) Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2012 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова в частині вирішення цивільного позову скасовано та направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства (а.с. 21-23) Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2012 року позов [PERSON] до Державного підприємства «Південна залізниця» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто на її користь 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с. 10-11) Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2013 року рішення Червонозаводськогг районного суду м. Харкова від 12 грудня 2012 року залишено без змін (а.с. 12-13) Так, згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом з тим, відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. В пункті 8 постанови № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, оскільки, в силу ст. 452 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред'явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Особа, що відшкодувала шкоду, за яку передбачена відповідальність у солідарному порядку, має на підставі ст.175 ЦК право зворотної вимоги до кожного з солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено законом, як у випадках, коли відшкодування було присуджено з усіх боржників, так і при покладенні цього обов'язку на вимогу потерпілого на частину з них. Регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Відповідно до п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв»язок цих дій із шкодою, що настала, встановлено чинним на час розгляду даної справи вироком Чеврвонозаводського районного суду м. Харкова від 21 травня 2012 року (а.с.14-23). Розмір заподіяної шкоди встановлено рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2012 року, яке набрало чинності 05 лютого 2013 року ( а.с.10-13). Факт виконання позивачем вказаного рішення суду підтверджується платіжним дорученням № 320 від 28.03.2013 року сплачено Південною залізницею згідно ВП № 36923762 від 19.03.2013 року, виконавчого листа № 2035/8637/2012 від 28.02.2013 року на користь [PERSON] 300 000 грн. (а.с. 5) Платіжним дорученням № 321 від 28.03.2013 року сплачено Південною залізницею згідно ВП № 36923898 від 19.03.2013 року, виконавчого листа № 2035/8637/2012 від 28.02.2013 року на користь [PERSON] 3000 грн. судового збору (а.с. 6) Згідно постанов державного виконавця від 17.04.2013 року № 6578, № 6579 виконавчі провадження № 36923762 та № 36923898 закінчено у зв'язку з повним виконанням (а.с. 24, 25) Таким чином, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд дійшов висновку, що судові витрати, сплачені позивачем за розгляд справи у Червонозаводському районному суду м. Харкова у цивільній справі № 2035/8637/2012 у сумі 3000 гривень, не є шкодою, заподіяною підприємству працівником при виконанні ним трудових обов'язків в розумінні ч. 1 ст. 134 КЗпП України, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та безпідставно заявлені позовні вимоги в цій частині. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3030 грн. 00 коп.

Outcome: partial