Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача в обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 14.05.2013 року відповідач взяв в неї в борг 3000 доларів США та зобов'язався їх повернути до у серпні 2013 року, про що 14.05.2013 року була складена розписка. Також 31.08.2012 року відповідач взяв у неї в борг 1500 доларів США, в якості передоплати за гараж, про що також була складена розписка. Проте на теперішній час відповідач суми боргу не повернув та категорично від цього відмовляється, тому позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь 4500 доларів США, що за курсом НБУ- 8,15 становить 26 675 грн.. та судові витрати, сплачені неї при звернені до суду з позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням про розгляду справи у їх відсутність, зазначивши, що позивні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістив суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.05.2013 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 3000 доларів США на строк 2 місяці, про що [PERSON] була складена відповідна розписка. Та 31.08.2012 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 1500 доларів США, про що [PERSON] була складена відповідна розписка. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є різні фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для розгляду справи. Відповідачем не було надано суду доказів того, що сума боргу за договором позики була повернута позивачу. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Відповідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. З урахуванням того, що відповідач взяті на себе обов'язки по договору не виконав, грошові кошти за договором не повертає, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача суму боргу за договорами позики від 31.08.2012 року в розмірі 1500 доларів США, та від 14.05.2013 року в розмірі 3000 доларів США. Проте задовольняючи позов частково суд виходить з того, що позивачка просить стягнути вищевказану суму боргу з урахуванням курсу НБУ - 8,15 грн. за 1 долар США, однак на підтвердження своїх доводів суду не надаючи належних та документально підтверджених доказів, в той час як на день пред'явлення даного позову до суду 01.11.2013 року та і на день винесення рішення - 26.12.2013 року, курс НБУ становить 7,99 грн. за 1 долар США. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути суму боргу з урахування курсу - 7,99, що становить 35 955 грн. Крім того, у порядку ст.88 ЦПК України пропорційно задоволених позивних вимог з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати в розмірі 474,25 гривень.

Outcome: partial