Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У липні 2013 року позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що відповідач 22 жовтня 2012 року отримав від неї грошові кошти як позику у розмірі 50 000 доларів США, які зобов'язався повернути до 30 січня 2013 року. Посилаючись на те, що сума боргу відповідачем повернута не була, позивачка просила суд задовольнити позов. Представник позивачки у судовому засідання позов підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити заявлені вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином направив суду заяву про перенесення судового засідання. Суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, заслухавши думку представника позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22 жовтня 2012 року відповідач отримав від позивачки згідно письмової розписки грошову суму у розмірі 50 000 дол. США, яку відповідач зобов'язався повернути до 30 січня 2013 року. Факт отримання відповідачем вищевказаної грошової суми від позивачки підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки (а.с.5). Позивачка повністю виконала свої зобов'язання щодо передачі суми позики відповідачу. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлений договором. Грошові кошти у розмірі та строки, визначені сторонами, відповідач позивачці не повернув. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки та необхідність стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 50 000 дол. США., що за курсом НБУ станом на 30 січня 2013 року (50 000 х 7,99) складає 399 500 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення на користь позивачки 3 % річних від простроченої суми підлягають задоволенню, а із відповідача підлягає стягненню сума: 399 500 грн. х 3% х 6:12:100% = 5 992,50 грн. Крім того, враховуючи встановлені в ході розгляду справи порушення прав позивачки з боку відповідача задоволенню підлягають вимоги про стягнення з відповідача 399,50 грн. інфляційних втрат та 22 156,24 грн. процентів у розмірі облікової ставки НБУ за користування грошовими коштами. Враховуючи, що суд задовольняє заявлений позов, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору у сумі 3441 грн. 00 коп., підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved