Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-03 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила суд розірвати шлюб укладений з [PERSON], мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між подружжям, під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, звичках, внаслідок чого з січня 2011 року сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим позивач просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позов підтримала, просила розірвати шлюб, пояснила, що з 16 липня 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. За час сімейного життя з відповідачем виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, вони мають різні погляди на життя, сімейні обов'язки, ведення домашнього господарства, у зв'язку з чим з січня 2011 року сторони припинили сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, поновлювати сімейно-шлюбні стосунки позивач наміру не має, вважає, що вони як подружжя не мають майбутнього, оскільки тривалий час кожен з них живе своїм життям, позивач заперечує щодо надання судом строку для примирення, оскільки позивач не має наміру поновлювати сімейно-шлюбні стосунки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позові вимоги підтримав, з підстав викладених в позовній заяві, та поясненнях наданих позивачем в судовому засідання, просив розірвати укладений між сторонами шлюб, за їх обопільною згодою. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов визнав, просив розірвати шлюб, пояснив, що з 16 липня 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач підтвердив, що з січня 2011 року сімейно-шлюбні відносини між подружжям припинено, спільного господарства не ведуть, на даний час подружжя прийшло до висновку, що подальше збереження сім'ї стало неможливим, вони мають обопільне бажання розірвати шлюб, подружжя проживає окремо, відповідач заперечує щодо надання судом строку для примирення, оскільки сторони відновлювати сімейно-шлюбні стосунки наміру не мають. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. ( ст.55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами та поясненнями сторін по справі, які надавались в судовому засіданні, з 16 липня 2005 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, з січня 2011 року сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають, висловлюють обопільне бажання розірвати шлюб, заперечують щодо надання судом строку на примирення, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов, не заперечував факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, тому у відповідності до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення подружжя про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved