Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 900 кв.м., житловою площею 58,7 кв.м., загальною площею 82,8 кв.м. В обґрунтуванні своїх вимог [PERSON] посилається на те, що 30.07.2009 року позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 80 000 гривень для зайняття торгівельною діяльністю з чоловіком - [PERSON] При цьому відповідач зобов'язалась повернути позичені кошти до 01.05.2013 року. Після настання терміну повернення коштів, відповідачі не мали можливості розрахуватись з позивачем та обіцяли передати [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості. Виходячи з таких обставин, [PERSON] звернулась до суду з відповідними вимогами. До суду також звернувся [PERSON] із зустрічними позовними вимогами до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. При цьому, [PERSON] посилається на те, що житловий будинок [ADDRESS], вони з дружиною - [PERSON], придбали за період шлюбу, який був укладений 27.06.1998 року. Позовні вимоги [PERSON] він не визнає, оскільки не знав про заборгованість дружини, та враховуючи той факт, що своїми діями дружина може позбавити його ? частки будинку, яка належить йому на підставі ст..60 та 70 СК України, він просить суд визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною власністю подружжя та поділити його по ? частці кожному з подружжя. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи наявна її заява з проханням розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи сповіщалась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, заперечень стосовно позовних вимог [PERSON] не має. [PERSON] у судове засідання не з'явився, представив суду заяву з проханням провести судові засідання без його присутності та задовольнити його зустрічну позовну заяву. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 132. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.04.2005 року, [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 900 кв.м., житловою площею 58,7 кв.м., загальною площею 82,8 кв.м. В своїй позовній заяві [PERSON] стверджує, що 30.07.2009 року [PERSON] позичила в неї грошові кошти в розмірі 80 000 гривень, та оскільки повернути їх [PERSON] не може, вона просить в порядку ст.. 600 ЦК України визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Такі вимоги [PERSON] суд вважає необґрунтованою та такою що не може бути задоволена, з огляду на наступне. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] за період розгляду справи не довела той факт, що між нею та відповідачами дійсно 30.07.2009 року був укладений договір позики, який не виконується боржниками. До того ж, не підтверджено, що дійсно сторони не можуть розрахуватись з позивачем грошима та передача відступного є бажанням та волею всіх учасників правовідносин, що склалися між сторонами, а як вбачається з зустрічних вимог [PERSON] правову позицію [PERSON] він взагалі не визнає та заперечує проти її вимог. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст. 213 ЦПК). Щодо позовних вимог [PERSON], суд вважає їх обґрунтованими та такими, що можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 2 цієї статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Позовні вимоги [PERSON] виникли з сімейних правовідносин. Діючим сімейним законодавством встановлена імперативна норма стосовно спільно нажитого майна подружжя, а саме ст..70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому можуть бути задоволені.

Outcome: approved