Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами, інфляційного збільшення боргу, річних відсотків, неустойки та моральної шкоди і просив стягнути з відповідачів на його користь проценти за користування коштами в розмірі 61901 грн. 39 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 247 грн. 85 коп., три проценти річних від суми боргу в розмірі 24008 грн. 11 коп., неустойку в сумі 594000 грн., у відшкодування моральної шкоди 19842 грн. 65 коп. та судові витрати посилаючись на те, що 26 березня 2010 року відповідачі позичили у [PERSON] 27200 доларів США, уклавши з ним нотаріально посвідчений договір позики, в якому були передбачені строки повернення позики частинами до 26 березня 2011 року, але до теперішнього часу гроші не повернули. На виконання обов’язку відповідачів перед кредитором [PERSON] позивач 20 вересня 2010 року передав останньому 638402 грн. 24 коп. і набув право вимоги до відповідачів за вищевказаним договором позики. 17 квітня 2013 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі № 2029/2-2829/11 стягнуто з відповідачів на користь позивача 215402 грн. основного боргу, 30000 грн. в якості неустойки та судові витрати по 1227 грн. 01 коп. з кожного, але відповідачами на теперішній час не виконано. В судове засідання позивач не прибув, направив для участі в розгляді справи свого представника, який позов підтримав. Відповідачі та їх представник позов не визнали. Вислухавши представників сторін, відповідачів, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 березня 2010 року відповідачі і [PERSON] уклали договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 712 (а.с. 12). Відповідно до умов договору [PERSON] передав відповідачам в борг 27200 доларів США, а відповідачі прийняли на себе зобов’язання у передбачені договором строки повертати позику частинами, починаючи з 26 квітня 2010 року до 26 березня 2011 року, але до теперішнього часу гроші не повернули (а.с. 11). На виконання обов’язку відповідачів перед кредитором [PERSON] позивач 20 вересня 2010 року передав останньому 638402 грн. 24 коп., що підтверджується актом прийому-передачі коштів (а.с. 12), і набув право вимоги до відповідачів за вищевказаним договором позики. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2013 року з відповідачів було на користь позивача 215402 грн. основного боргу, 30000 грн. в якості неустойки та судові витрати по 1227 грн. 01 коп. з кожного, але відповідачами на теперішній час рішення суду не виконано (а.с. 13-25). Та обставина, що до теперішнього часу рішення суду відповідачами не виконано і борг позивачу не повернуто, визнана відповідачами і відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказування не вимагає. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку саме суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено обов’язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов’язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договором позики, укладеним між сторонами, розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлений, але цей розмір встановлений положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України і становить 3% річних від простроченої суми позики, та виходячи з того, що уся сума позики є простроченою, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів процентів за користування грошовими коштами за період з 26 березня 2010 року по 01 листопада 2011 року, виходячи з рівня облікової ставки НБУ, в розмірі 61901 грн. 39 коп. задоволенню не підлягають. Крім того, сумарний коефіцієнт інфляції за період з моменту ухвалення судом рішення про стягнення суми основного боргу і неустойки, а саме, з 17 квітня 2013 року до 01 листопада 2013 року має від’ємний показник, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів інфляційного збільшення боргу в сумі 247 грн. 85 коп. задоволенню також не підлягають. З відповідачів підлягають стягненню на користь позивача 3% річних від суми простроченої позики за період з 26 березня 2010 року до 01 листопада 2013 року, що становить загалом: за період з 26 березня 2010 року до 17 квітня 2013 року 1118 днів / 365 х 0,03 х 27200 доларів США = 2499 доларів США, що за курсом обміну валюти НБУ складає 19974 грн. 51 коп.; за період з 18 квітня 2013 року до 01 листопада 2013 року 198 днів/365 х 0,03 х 247856 грн. 02 коп. = 4033 грн. 60 коп., а всього 24008 грн. 11 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У вищевказаному договорі позики сторонами визначено розмір неустойки за несвоєчасне повернення суми боргу в розмірі 3000 грн. за кожен день прострочення, яке за період з 17 квітня 2013 року до 01 листопада 2013 року становить 198 днів і складає: 198 днів х 3000 грн. = 594000 грн., які і підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в якості відповідальності за неналежне виконання зобов’язання. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що ніяких доказів в підтвердження заподіяння позивачу невиконанням відповідачами рішення суду від 17 квітня 2013 року моральної шкоди суду не надано, то вимоги про її відшкодування задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по справі, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 3441 грн., в рівних частках з кожного. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 549, 551, 625, 1048, 1050, 1167 ЦК України, суд -

Outcome: partial