Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Кредит24» про визнання правочину недійсним та стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 серпня 2013 р. вона уклала з ПП «Кредит24» договір № 111326.Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору, метою його укладення було отримання позивачем позики в розмірі 150 000,00 грн. у зв'язку з бажанням рефінансувати наявний кредит. Позивач розраховувала отримати вказану позику протягом кількох днів, про що запевнила і представник відповідача, агітуючи до укладення оспорюваного договору. Оскільки довірена особа відповідача запевнила, що договір не порушує жодних прав позивача та розроблений і складений відповідно до вимог законодавства, то остання його підписала. Відповідно до ст. 1 договору предметом договору є надання компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного в додатку № 1 до цього договору, на умовах. Разом з тим, згідно із п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до договору, послуги, які є предметом договору, надаються шляхом формування спілки клієнтів Загальних умов програми «Кредит24», метою яких є придбання товару. Таким чином, предметом оскаржуваного договору є надання особі послуг з адміністрування програми, що умовно називається «Кредит24» та базується на створенні спілки клієнтів, метою яких є придбання товарів. При укладенні спірного договору, позивач здійснила сплату фінансового забезпечення в розмірі 6 000 грн., що підтверджується квитанцією №G6-4788. Позивач вважає, що оспорюваний правочин був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, вважає, що вона отримала не чітку, неправдиву інформацію стосовно угоди, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача; забороняється експлуатація та розвиток пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. З огляду на наведене, позивач просила визнати недійсним договір №111326 від 14 серпня 2013р., укладений з Приватним підприємством «Кредит24» з моменту його вчинення та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 6000 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з огляду на їх обґрунтованість. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Як встановлено в судовому засіданні, 14 серпня 2013 р. позивач [PERSON] уклала з ПП «Кредит24» договір № 111326 (а.с.9). Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору, метою його укладення було отримання позивачем позики в розмірі 150 000,00 грн. (а.с.10). Як зазначала в судовому засіданні позивач, вона розраховувала отримати вказану позику протягом кількох днів, про що запевнила і представник відповідача, агітуючи до укладення оспорюваного договору. Оскільки довірена особа відповідача запевнила, що договір не порушує жодних прав позивача та розроблений і складений відповідно до вимог законодавства, то остання погодилась з умовами договору та підписала його. Відповідно до ст. 1 договору предметом договору є надання компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного в додатку № 1 до цього договору, на умовах. Разом з тим, згідно із п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до договору, послуги, які є предметом договору, надаються шляхом формування спілки клієнтів Загальних умов програми «Кредит24», метою яких є придбання товару (а.с.11-12). Таким чином, предметом оскаржуваного договору є надання особі послуг з адміністрування програми, що умовно називається «Кредит24» та базується на створенні спілки клієнтів, метою яких є придбання товарів. При укладенні спірного договору, позивач здійснила сплату фінансового забезпечення в розмірі 6 000 грн., що підтверджується квитанцією №G6-4788. (а.с.13). Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначала, що оспорюваний правочин був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики та в зв»язку з тим, що вона отримала не чітку, неправдиву інформацію стосовно угоди, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зазначеним законом заборонена нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача; забороняється експлуатація та розвиток пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Позивач вважає укладений договір таким, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує права позивача як споживача послуг, договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та не відповідає внутрішній волі позивача на момент укладення договору та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Частинами 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно ч. 4 ст. 18 цього Закону перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч.ч. 5, 6, 8 ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману; спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг. Згідно ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Зі змісту укладеного сторонами договору, вбачається, що позивач [PERSON] сплатила кошти не за сам товар (позику), а за можливість одержання права на купівлю товару (позики), а відповідач без залучення власних коштів формував Спілку Клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару (позику) одному з Клієнтів Спілки, що є компенсацією за рахунок коштів інших Клієнтів Спілки, залучених до програми «Кредит24». Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що учасник сплачує передбачені Договором платежі, а ПП «Кредит24» формує Спілку Клієнтів, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання товарів, що визначено у п. 1.3 Додатку № 2 до договору. Коли коштів є достатньо у відповідності до ст. 1 договору, Компанія організовує Видачу коштів. Після вчасної чергової сплати загального або мінімального внеску клієнт набуває право приймати участь у найближчій видачі коштів - п. 4.1. додатку № 2 до договору. Видача коштів проводиться один раз на місяць, але не пізніше 30 числа, що передбачено п. 4.2 додатку № 2 до договору. Таким чином, позивачу надавалася фінансова послуга, що направлена на придбання товару, зазначеного в додатку 1 до договору на умовах програми «Кредит24». Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Частиною першою статті 5 зазначеного Закону визначено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Пунктом 6 розділу 1 Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 №41 визначено, що юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Державного реєстру фінансових установ. Як зазначила в судовому засіданні представник третьої особи, відповідач - Приватне підприємство «Кредит24» не вносилось до реєстру фінансових установ та статусу фінансової установи не набувало. Зазначені обставини дають можливість зробити висновок, що відповідач, не маючи статусу фінансової установи, не мав права надавати позивачу фінансову послугу та укладати оспорюваний правочин без відповідного дозволу. Статтею 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Статтею 236 ЦК України передбачено, що угода, визнана судом недійсною, є такою з моменту її здійснення. Таким чином, оспорюваний договір № 111326 від 14.08.2013 року не відповідає вимогам закону, укладений відповідачем без відповідного дозволу (ліцензії), що є підставою для визнання його недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину. З огляду на наведене, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені за договором грошові кошти в розмірі 6000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved