Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-16 00:00:00

13.11.2012 року [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є непрацездатним, потребуючим матеріальної допомоги, а його дочка, відповідачка по справі, такої допомоги йому не надає. Тому просив стягувати з [PERSON] на його користь аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходу відповідачки з дня звернення до суду і до його смерті. В судовому засіданні позивач підтримував свої позовні вимоги в повному об'ємі і просив задовольнити їх, посилаючись на те, що він сплачував на її утримання аліменти до досягнення нею повноліття, а відповідачка відмовляється спілкуватися з ним. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася а будучи допитаною в порядку судового доручення, просила справу розглянути у її відсутності. Проти позову вона заперечувала, посилаючись на те, що позивач не підтримував з нею родинних стосунків з самого дитинства (двохрічного віку). До семирічного віку вона не знала, що позивач є її батьком. До досягнення повноліття вона зустрічалася з ним лише двічі. Лише в повнолітньому віці із своєї ініціативи вона розшукала його та спілкувалася з ним по телефону. Вважає позивача таким що не потребує матеріальної допомоги а тому просила відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є рідною дочкою позивача (а.с. 24-25). Позивач [PERSON] є непрацездатним за віком і отримує пенсію за вислугу років в розмірі 1750,92 грн щомісячно (а.с.3,5, 35), що сам він підтвердив в судовому засіданні. У відповідності до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно зі ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При цьому, при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Зі змісту вищевказаних норм закону прослідковується висновок про те, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків потрібно враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Згідно ч.1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до роз'яснень наведених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Із пояснень відповідачки на а.с. 32-33 та пояснень позивача в судовому засіданні убачається, що [PERSON] з батьком не проживала, а з трьохрічного віку перебувала на утриманні своєї матері. Позивач до повноліття відповідачки не спілкувався з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював умов для отримання нею освіти, не піклувався про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як пояснив в судовому засіданні, з трьохрічного віку і до повноліття дочки він зустрічався з нею всього лише 4 рази, не листувався з нею, не спілкувався з нею по телефону чи іншими засобами зв'язк При цьому позивач мав можливість виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки був здоровим та працездатним. Позивач добровільно матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дочки не надавав, у зв'язку з чим на її утримання з нього стягувалися аліменти за рішенням Марійського міського суду Туркменської РСР, на що позивач сам вказував в судовому засіданні. Посилання позивача на те, що мати відповідачки перешкоджала виконанню ним своїх батьківських обов'язків, суд не може прийняти до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини позивач в строки, визначені ст.. 27 ч.2 ЦПК України суду не надав. Зазначені обставини суд вважає достатніми підставами для звільнення відповідачки від її обов'язку утримувати свого батька, а відтак і є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] Крім цього, для визначення потреби батька у матеріальному забезпеченні, як однієї з умов для сплати аліментів на нього, суд застосовує аналогію закону до сімейних відносин (ч.1 ст.10 СК України), а саме ч.4 ст.75 СК України, згідно з якою одного з батьків повнолітніх дітей можна визнати таким, що потребує матеріальної допомоги, у тому разі, якщо його заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Із пояснень позивача в судовому засіданні та наданої ним довідки на а.с.35, убачається, що розмір його щомісячної пенсії складає 1750,92 грн, що майже в двічі перевищує встановлений державою прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (Прожитковий мінімум 894 грн). В супереч вимог ст. 10 ч. 3 ЦПК України позивач на засадах диспозитивності в строки, визначені ч.2 ст.27 ЦПК України, не надав суду доказів понесення ним значних витрат на лікування, періодичне несення ним витрат щодо підтримання стану свого здоров'я, а також інших значних витрат. Разом з цим позивач пояснив суду, що він ще утримує і свого повнолітнього працездатного сина, який ніде не працює і спільно з ним проживає. Тому, за переконанням суду, позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги, а відтак вказана обставина є самостійною підставою для відмови в задоволенні його позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed