Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-28 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимоги мотивовані тим, що 18.08.2008 року [PERSON] уклала з ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитний договір № НЕК0GА0000000071 на суму 31245,62 доларів США. Відповідно до договору кредиту № НЕК0GА0000000071 від 18.08.2008 р. відповідачу був наданий кредит у сумі 31245,62 доларів США строком на 20 років із сплатою 15% річних від суми кредиту. В забезпечення належного виконання кредитного договору гр. [PERSON] був укладений іпотечний договір від 18.08.2008 р., згідно якого гр. [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Однак позичальником умови договору виконуються неналежним чином, у зв'язку з чим заборгованість станом на 03.01.2012 р. складає 31710,33 доларів США основного боргу, заборгованість по процентам за користування кредитом - 14721,29 доларів США, заборгованість з комісії - 3947,93 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 16025,89 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,33 доларів США, штраф (процентна складова) - 3320,27 доларів США, а всього 69757,04 доларів США, за курсом 7,98 відповідно до службового розпорядження НБУ №205/5 від 06.01.2012 року складає 556661,18 грн. Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НЕК0GА0000000071 від 18.08.2008 року звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, виселити відповідача та зняти з реєстрації з квартири, стягнути сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача на позові наполягав. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, заперечувала проти виселення із квартири та не погодилася із сумою нарахованих процентів. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Відповідно до Кредитного договору № НЕК0GА0000000071 від 18.08.2008 року відповідачу [PERSON] був наданий кредит у сумі 31245,62 доларів США строком на 20 років із сплатою 15 % річних від суми кредиту з кінцевим терміном повернення 18.08.2028 року. Відповідачем порушено умови договору та існує заборгованість по сплаті кредиту. Станом на 03.01.2012 р. заборгованість складає 31710,33 доларів США основного боргу, заборгованість по процентам за користування кредитом - 14721,29 доларів США, заборгованість з комісії - 3947,93 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 16025,89 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,33 доларів США, штраф (процентна складова) - 3320,27 доларів США, а всього 69757,04 доларів США, за курсом 7,98 відповідно до службового розпорядження НБУ №205/5 від 06.01.2012 року складає 556661,18 грн. (а.с. 6-7). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № НЕК0GА0000000071 від 18.08.2008 року укладений договір іпотеки, за яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 217980,00 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, що сторонами і виконано. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановленим іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов основного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю (боржнику) письмову вимогу про усунення порушення. 03.01.2012 року позивачем була направлена [PERSON] письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором (а.с. 8). Згідно п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобовязання, він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 43 Постанови Пленуму примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Таким чином, вимоги про виселення полягають залишенню без розгляду.

Outcome: partial