Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за договором позики у розмірі 596387,10 грн., яка складається з суми основного боргу – 18000 доларів США (що є еквівалентом 143847 грн. із розрахунку 7,993 грн. за 1 долар США), 9882,73 доларів США грн. (що є еквівалентом 78992,66 грн.) – проценти за користування позикою, 2442,63 грн. – 3% річних, 350000,00 грн. – пеня за 1000 днів прострочення. Позов обгрунтовано тим, що 12.06.2007р. позивач та відповідачі уклали договір позики, за яким позивач передала відповідачам валютні цінності у вигляді 20800 доларів США. Відповідачі, у свою чергу, зобов'язалися повернути ці кошти позивачці не пізніше 12.05.2008р. Але за весь час користування позикою відповідачі повернули позивачці лише 2800 доларів США. Посилаючись на ст..1048 ЦК України позивач нарахувала проценти за користування відповідачами позикою з 12.06.2007р. по 29.07.2013р., визначивши розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ, яка діяла у вказаний період. Таким чином позивач вважає, що відповідачі мають сплатити їй відсотки за користування позикою на суму 9882,73 долари США. Крім того, позивач вважає, що відповідачі повинні виплатити їй 3% річних від суми прострочених зобов'язань, що за 1989 днів прострочення становить 942,63 долара США. Також позивач, посилаючись на п.3 договору позики, розрахувала суму неустойки за неналежне виконання позивачами своїх зобов'язань із розрахунку 350,00 грн. в день за 1000 днів прострочення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні не визнала позов та подала заяву про застосування позовної давності до позовних вимог. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 12.06.2007р. між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] і [PERSON] (позичальниками) було укладено договір, предметом якого було передання позикодавцем у власність позичальників валютних цінностей у сумі 20800 доларів США. Позичальники як солідарні боржники зобов'язалися повернути суму позики не пізніше 12.05.2008р. Умовами п.3 цього договору збільшений строк позовної давності до 1000 днів до вимог про стягнення неустойки, розмір якої визначено на рівні 350,00 грн. за кожен день прострочення (а.с.8). Суд не застосовує до позовних вимог позовну давність, про яку заявила представник відповідачів, оскільки вважає, що позивачкою не було пропущено строк для звернення до суду з цією заявою. Так, 20.03.2009р. позивачкою було звернене стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечувалося виконання зобов'язання за вищевказаним договором позики. Але 23.07.2013р. рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова про задоволення вимог іпотекодержателя на квартиру №73 по Мереф'янському шосе, буд.24 у м.Харкові, укладений 12.06.2007р. між сторонами цього цивільно-правового спору був визнаний недійсним. Статею 629 ЦК України встановлено принцип презумпції обов’язковості виконання договору його сторонами. За загальними умовами виконання зобов’язання, встановленими ст.526 ЦК України, воно має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст.611 ЦК України, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). У відповідності до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі, неустойкою (штрафом, пенею), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Таким чином суд вбачає підстави для часткового задоволення позову в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 143847 грн. (що еквівалентне 18000 доларам США), а також неустойки, розмір якої суд, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, зменшує до 59914,89 грн., розрахувавши її за період 1000 днів, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, встановленої у цьому періоді, за кожен день прострочення. Так, строк, який визначений сторонами у п.3 договору для пред'явлення вимог про стягнення пені, дорівнює 1000 днів - з 07.11.2010р. по 31.07.2013р. За цей час діяли такі розмірі облікової ставки НБУ: з 10.08.2010р. по 22.03.2012р. – 7,75%; з 23.03.2012р. по 09.06.2013р. – 7,5%; з 10.06.2013р. – 7,00%. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів суми процентів, суд вважає їх безпідставними, оскільки договором позики така умова сторонами не визначалася. Крім того, позивач не є фінансовою установою або фізичною особою-підприємцем, яка згідно з Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» має право надавати фінансові послуги з кредитування. Також суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачів 3% річних за прострочення виконання зобов'язання, оскільки предметом договору позики є надання валютних цінностей. На підставі викладеного,

Outcome: partial