Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину ,що вона під погрозою звільнення , яка надходила від [PERSON], з яким вона перебувала в трудових відносинах , була змушена укласти 26 липня 2007 року кредитний договір з ВАТ "Райффайзен банк Аваль" на отримання кредитних коштів у розмірі 15000 грн. якими він відразу заволодів. Оскільки вказаний кредитний договір було укладено без дотримання положень ч.3 ст.203 ЦК України ,просила , з урахуванням положень ст.ст.215,230 ЦК України визнати його не дійсним з моменту укладення та застосувати наслідки визнання недійсним кредитного договору. Позивач до судового засідання не з'явилась, про день , час та дату розгляду справи повідомлена відповідно до положень ст.ст.74-76 ЦПК України. Представник позивача , за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов заявлений позивачем і просила суд задовольнити його посилаючись на обставини викладені в ньому. Представник відповідача, за довіреністю Поліщук Р.Г. в судовому засіданні позов не визнав і просив суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] до судового засідання не з'явився про дату час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до ч.6 ст. 76 ЦПК України. Вислухавши представників сторін , дослідивши матеріали справи,суд встанови, що 26 липня 2007 року між позивачем та ВАТ "Райффайзен банк Аваль" було укладено кредитний договір № 014/28/575 відповідно до якого позивачу , поручителями якої виступали [PERSON] та [PERSON] було видано кредит на споживчі цілі в сумі 15000 грн. строком на 36 місяців ( з 27 липня 2007 року по 26 липня 2010 року) зі сплатою 24% річних за користування кредитними коштами. За рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 12 липня 2010 року ( справа №2-1044\\10), яке набрало законної сили , з позивача та її поручителів за вказаним кредитним договором солідарно стягнуто заборгованість в розмірі 18374.72 грн. і відповідно до довідки ВАТ "Райффайзен банк Аваль" на 18 червня 2013 року за вказаним рішенням суду, в період з 12 липня 2010 року по 18 червня 2013 року сплачено 5305.78 грн., що також підтверджується відомостями про відрахування по особовому рахунку [PERSON] по ПФ м. Херсона в період з 01 листопада 2010 року до 13 травня 2013 року за виконавчим листом справа №2-1044\\10 виданим Комсомольським районним судом м. Херсона 03 серпня 2010 року. За вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 09 листопада 2012 року, який набрав законної сили, [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у вчиненні злочинів передбачених ч.2,4 ст. 190, ч.2,3 ст. 358 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі та встановлено за епізодом відносно [PERSON] про те що, 26 липня 2010 року в ХОД ВАТ "Райффайзен банк Аваль" на ім'я [PERSON], за підробними документами , а саме довідки про доходи, був оформлений кредит , поручителями за яким виступали [PERSON] та [PERSON] на суму 15000 грн. якими заволоділи [PERSON] та [PERSON] За вказаним вироком з солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто шкоду в розмірі 232380 грн. Положеннями ст. 230 ЦК України визначено підстави для визнання для визнання правочину не дійсним якщо одна із сторін правочину невмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин які мають істотне значення , а обман має місце якщо сторона замовчує наявність обставин , які можуть перешкоджати вчиненню правочину. Відповідно до положень п.20 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними" слідує що, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадках навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону щоб спонукати її до вчинення правочину , є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Спонукати потерпілого до вчинення правочину повинні не будь-які треті особи , а саме друга сторона правочину. Якщо обман здійснено третьою стороною за власною ініціативою, підстав для визнання правочину недійсним немає . Як зазначав представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON], в обґрунтування заявлених позивачем позовних вимог, [PERSON] лише підписала, на вимогу [PERSON] вказаний кредитний договір ,а грошові кошти отримав [PERSON], однак як визначає законодавець , якщо обман здійснено третьою стороною за власною ініціативою, підстав для визнання правочину з підстав визначених ст. 230 ЦК України недійсним немає. А права [PERSON] у відносинах які слались між нею та [PERSON] було відновлено шляхом відшкодування на її користь матеріальної шкоди завданої їй злочинними діями [PERSON] Крім того положення ст. 203 ЦК України передбачено загальні підстави для визнання недійсності правочину і застосовуються лише в тому випадку ,якщо в цивільному кодексі немає спеціальної норми для цього, за таких обставин суд вважає що,позов є не обґрунтованим і таким що не підлягає задоволенню з підстав зазначених позивачем.

Outcome: dismissed