Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-18 00:00:00

У лютому 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем з 31 липня 2003 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Тростянецькою сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 01. Від вказаного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї послужила несумісність характерів подружжя. Шлюбні відносини фактично припинились у січні 2013 року. Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги. Просила її шлюб з відповідачем розірвати, так як час для примирення, який надався судом, позитивного результату не дав, і вона не бажає зберігати дану сімю, відновлювати подружні відносини не має наміру, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Також позивачка просила залишити проживати дітей з нею. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 31 липня 2003 року Тростянецькою сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 01. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з січня 2013 року. Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26 березня 2013 року подружжю призначено строк для примирення терміном 2 місяці, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України. Однак, даний строк сторони не використали для збереження сім'ї. Як вбачається подальше збереження сімї сторін по справі не можливе, шлюб фактично розпався, подружжя стосунків не підтримує, двомісячний термін примирення закінчився, позивачка свою позовну заяву про розірвання шлюбу підтримує, миритися не бажає, відповідач використав своє право щодо налагодження подружніх стосунків, тому суд не вбачає підстав для відмови у задоволені позову чи надання додаткового терміну для примирення, адже проживання сторін, як подружжя, суперечить їх інтересам. Згідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, і вразі неможливості примирення сторін відповідно до ст. 111 Сімейного Кодексу України та на підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивачка категорично налаштована на розірванні шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем Сіятовська, що підтверджується її письмовою заявою. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи, що між сторонами досягнута домовленість, суд вважає можливим залишити проживати неповнолітніх дітей з матір'ю. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 114,70 грн. на користь позивачки [PERSON] На підставі ч.1 ст.24, ст. 105 ч.3,110,112,113,115, 160 ч.1,2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved