Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

У липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про стягнення страхового відшкодування. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 17 січня 2012 року між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством національною акціонерною страховою компанією «Оранта» було укладено договір добровільного страхування здоров'я № 83 серії УБ номер 896568. Предметом Договору були майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язанні зі здоров'ям та працездатністю Страхувальника. 25.12.2012 р. настав страховий випадок, а саме: перелом правої голенні разом із зміщенням. 15.04.2013 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про страхову виплату. Однак, відповідач залишив заяву без виконання. В своїх позовних вимогах просив стягнути з відкритого акціонерного товариства національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 1 441,01 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 950,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства національної акціонерної страхової компанії «Оранта» - Ільчук Володимир Олександрович позовні вимоги частково визнав. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 січня 2012 року між [PERSON] (далі - Позивач) та відкритим акціонерним товариством національною акціонерною страховою компанією «Оранта» (далі - Відповідач) було укладено договір добровільного страхування здоров'я № 83 серії УБ номер 896568 (далі - Договір) (а.с. 4). Предметом Договору були майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язанні зі здоров'ям та працездатністю Страхувальника. 25.12.2012 р. настав страховий випадок, а саме: перелом правої голенні разом із зміщенням. 15.04.2013 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про страхову виплату (а.с. 22-23). При цьому подав Заяву, копію паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, виписку з медичної картки № 16834 виданої Київською печаткою лікуючого лікаря та завіреною Завідуючим відділення, фіскальний чек із зазначеною сумою понесених витрат. Згідно з п. 2.2.3.2. Договору виплата здійснюється протягом 30-ти робочих днів. Якщо ж відмовлено у страхових виплатах тоді, згідно п. 2.2.3.4. Договору на протязі 10-ти робочих днів повідомити Страхувальника про відмову у письмовому вигляді або ж, якщо прийнято рішення про відстрочення страхових виплат для зібрання додаткової інформації, повідомити також протягом 10-ти робочих днів. Однак, відповідач залишив заяву без виконання. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язань за Договором, що є порушенням ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або страхового відшкодування у передбачений Договором строк. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Зазначене підтверджується також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», яким визначено, що дія Закону поширюється, зокрема, на відносини страхування. Згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 441,01 грн. у відшкодування страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить також стягнути з відповідача правову допомогу в розмірі 950,00 грн. Оскільки, 18 березня 2013 року позивач звернувся за юридичною допомогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна правова компанія». Згідно умов ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до положень ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ст. 1 Закону «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованими та містяться на вимогах та підлягають задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, приходить до висновку, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем тому суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved