Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 10264 грн. 96 коп., пені у розмірі 379 грн. 66 коп., та судового збору в розмірі 229 грн. 41 коп., посилаючись на те, що внаслідок ДТП, винуватцем якої визнано [PERSON], автомобіль, яким керував позивач, було пошкоджено. Представник відповідача до суду не з’явився, заперечень проти позову не надав. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 15 вересня 2012 року о 09 год. 45 хв., на проспекті Маршала Жукова, в м. Одесі, водій [PERSON], керуючи автомобілем, марки «Skoda Fabia», номерний знак [NUMBER], не надав перевагу в русі автомобілю «Huanghai Aurorа», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], що наближався з правого боку, внаслідок чого [PERSON] скоїв зіткнення з автомобілем, транспортні засоби було пошкоджено. Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження за № 368 від 3.11.2012 р., розмір матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля «Huanghai Aurorа», номерний знак [NUMBER], складає 10364 грн. 96 коп. Висновок автотоварознавчого дослідження відповідачем не спростовано. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2012 року [PERSON] визнано винним у скоєній ДТП внаслідок порушення вимог п. 10.11. «Правил дорожнього руху України», - під час руху не надав перевагу в русі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем під керуванням позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, обов’язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до довіреності, виданої власником автомобіля «Huanghai Aurorа», номерний знак [NUMBER], [PERSON] 20 листопада 2010 р., посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстром № 1678, [PERSON] мав право розпоряджатися зазначеним транспортним засобом. Згідно з п. 13 постанови ВССУ від 01.03.2013 р. № 6 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особи, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої майну власника. 29 березня 2012 р. між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» було, відповідно до поліса за № АВ/2796969, укладено договір обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів строком на один рік. Ліміт відповідальності - 50000 грн., франшиза - 1000 грн. Відповідно до п.1.4. ст. 1 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Позивач своєчасно - відразу після ДТП - 15.9.2012 р. - повідомив відповідача про страховий випадок, 17.9.2012 р. подав повідомлення, заяву про страхове відшкодування,та усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Копія цього повідомлення, наявна в матеріалах справи, свідчить про отримання відповідачем цих документів. 21.12.2012 р. позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно зі ст. 35, п.36.1 та п. 36. 2 ст. 36 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач був зобов’язаний прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити страхове відшкодування, за відрахуванням суми франшизи. Однак відповідач не виконав жодної з цих передбачених законом дій. Відповідно до п. 36.5.ст. 36 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з постановою НБУ № 102 від 21.3.2013 р., розмір подвійної облікової ставки становить 7.500%. Розрахунок пені здійснюється за період з 21.3.2013 р. по 21.6.2013 р. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатив 229 грн. 41 коп., стягненню підлягає 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved