Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просив стягнути з відповідача на його користь 22100 ( двадцять дві тисячі сто ) гривень за прострочення виконання грошового зобов"язання, з яких : 11500 ( одинадцять тисяч п"ятсот ) гривень - 3 % річних від простроченої боржником суми та 10600 ( десять тисяч шістсот ) гривень інфляційних виплат. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що 10 жовтня 2011 року він, в простій письмовій формі ( по розписці ) уклав з відповідачем договір позики, по якому він передав відповідачу гроші в сумі 200000 ( двісті тисяч ) гривень на невизначений строк. Згідно домовленості між ними, відповідач зобов"язався повернути гроші по першій вимозі, яка ним була заявлена в грудні 2011 року. Оскільки відповідач гроші добровільно не повертав, ховався від нього і обманював його, він змушений був звернутися до суду за захистом свого права. Рішенням Підволочиського районного суду від 30 березня 2012 року було задоволено його позов, стягнуто суму боргу та судові витрати по справі. Питання про стягнення 3% річних та інфляційних виплат він тоді не ставив. Після набрання рішенням законної сили, в квітні 2012 року ДВС відкрила виконавче провадження № 32275930. Однак, по даний час відповідачем не відшкодовано йому жодної копійки, а тому він вирішив звернутися з даним позовом. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому повідомив, що при проведенні поданого ним розрахунку індексу інфляції він користувався даними Інтернету. Відповідач [PERSON], який про день і час слухання справи був повідомлений у визначеному законом порядку, що стверджується його особистим підписом в дане судове засідання не з"явився, причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд, приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, частково, виходячи з таких міркувань. 10 жовтня 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 200000 ( двісті тисяч ) гривень на невизначений строк, які зобов"язався повернути по першій вимозі. Таку вимогу позивачем було заявлено у грудні 2011 року. А оскільки відповідач ухилявся від виконання взятих на себе зобов"язань щодо повернення боргу, рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 березня 2013 року було задоволено позов [PERSON] і стягнуто з [PERSON] суму заборгованості по договору позики у розмірі 200000 ( двісті тисяч ) гривень, 2500 ( дві тисячі п"ятсот ) гривень по витратах на правову допомогу та 2000 ( дві тисячі ) гривень сплаченого судового збору. При постановленні даного рішення позивач не ставив вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних виплат . Згідно з вимогами ст. 599 ЦК України зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Незважаючи на наявність рішення суду, відповідач борг не погасив і не погашає, чим порушує права позивача і повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов"язання, передбачену ст. 625 ЦК України, в якій зазначено - боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимогу про повернення грошових коштів позивач заявив в грудні 2011 року. Однак по даний час заборгована йому відповідачем сума не повернута, а тому, згідно з вимогами сч. 2 ст. 625 ЦК України з нього слід стягнути три проценти річних, яка становитиме 12000 ( дванадцять тисяч ) гривень, за період з грудня 2011 року по грудень 2013 року ( 2000000х 3% = 6000 ( шість тисяч ) гривень в рік. За два роки 12000 ( дванадцять тисяч ) гривень ( 6000х2=12000 ). Враховуючи індекс інфляції за період з грудня 2011 року по день постановлення рішення суду, який становить за період з грудня 2011 року по грудень 2013 року 2.1 % , а саме: грудень 2011 року 0.2 , 2012 рік : січень - 0.2; лютий - 0.2; березень - 0.3; квітень, травень, червень, липень, серпень і листопад -0 ; вересень - 0.1 і грудень 0.2 , разом 1 ( 0.2+0.2+ 0.3+ 0.1+0.2 =1 ) і в 2013 році 0.9 , а саме : січень - 0.2; лютий, березень, квітень, червень, липень, серпень, вересень - 0; травень - 0.1, жовтень - 0.4; листопад -0.2 ( 0.2+0.1+0.4+0.2 =0.9 ), що в грошовому еквіваленті становить 4200 ( чотири тисячі двісті ) гривень, з розрахунку 200000х2.1= 4200 ( чотири тисячі двісті ) гривень , а всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума 16 200 ( шістнадцять тисяч двісті гривень. Враховуючи наведене,

Outcome: partial