Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до Корецького районного суду Рівненської області з позовом до відповідачів про стягнення моральної шкоди. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що 30 грудня 2011 року ним отримано постанову Корецького районного суду від 30 грудня 2011 року, якою його визнано винним у скоєнні адмінправопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Ним була подана апеляційна скарга і постанову Корецького районного суду 26 січня 2012 року було скасовано. Вказує, що незаконними діями органів міліції і суду йому нанесено моральну шкоду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на те, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому була завдана моральна шкода. В результаті неправомірних дій відповідачів він був принижений і ображений, причинено шкоду його діловій репутації. Представник відповідача Корецького РВ УМВС в Рівненській області в судове засідання не з"явився і про причину неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином. Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України у Корецькому районі позов не визнав, вважає його необґрунтованим, позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди і не підтверджено жодними доказами які б свідчили про характер та обсяг страждань . Ним належним чином не обґрунтований розмір завданої йому моральної шкоди. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 30 грудня 2011 року відносно [PERSON] дільничним інспектором Корецького РВ УМВС України в Рівненській області Романюком С.Р. складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП за порушення громадського порядку та спокою громадян, що виразилось у порушенні нормальних умов праці та відпочинку громадян. Після його складання протокол направлено до суду для прийняття рішення. Постановою судді Корецького районного суду Рівненської області Павловським В.К. від 30.12.2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності із-за малозначності вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Постановою апеляційного суду Рівненської області від 26 січня 2012 року постанову Корецького районного суду скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Згідно частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,2 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно п. 2 ч. 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Право на її відшкодування, згідно вимогами п. 4 ст. 2 цього Закону виникає в разі закриття справи про адміністративне правопорушення. Загальне правило відшкодування моральної шкоди закріплено у ст.23 ЦК України. Згідно ч.1, п.4 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, розяснено у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, з наступними змінами, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З матеріалів справи вбачається, що стосовно позивача складено органом внутрішніх справ протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст.173 КУпАП та направлено в суд для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Судом встановлено, що до [PERSON] не застосовувались заходи адміністративного стягнення, які передбачені ч.2 ст.1 Закону про відшкодування шкоди та які могли бути підставою для відшкодування моральної шкоди за правилами цього Закону. Посилання позивача на те, що шкода також була завдана його діловій репутації внаслідок приниження його честі та гідності під час дачі пояснень і складання протоколу в приміщені Корецького РВ, наданими доказами по справі, не підтверджені. На підставі ст.ст.16,22,23,1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» і

Outcome: dismissed