Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

В січні 2013 р. [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи : приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, ЗМБТІ про визнання нікчемним договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS] № 86 від 10.08.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] та застосування наслідків нікчемного правочину. В подальшому, позивач неодноразово уточнював, змінював та доповнював коло осіб – учасників процесу, позовні вимоги. Остаточно, позивач, звернувшись з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи : приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, ЗМБТІ, Реєстраційна служба ЗМУЮ, [PERSON], просив суд : визнати недійсним договір купівлі- продажу [ADDRESS] від 10.08.2012 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], у зв»язку з його нікчемністю ; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі- продажу зазначеного нерухомого майна від 10.08.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] шляхом скасування державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно за [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі- продажу [ADDRESS] від 07.09.2012 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], у зв»язку з його нікчемністю ; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі- продажу зазначеного нерухомого майна від 07.09.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] шляхом скасування державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно за [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] Так як вона стала громадянкою [PERSON] Федерації і переїхала на постійне місце проживання до Ростові-на-Дону, то з братом родинні стосунки підтримувала телефонним зв»язком. У травні 2012 р. зв»язок з братом перервався, а тому у серпні 2012 р. вона разом із сестрою [PERSON] приїхали до м. Запоріжжя. Прийшовши за адресою постійного проживання брата ( [ADDRESS]), двері їм відчинив незнайомий чоловік і не пустив їх у житло. 23 серпня 2012 р. вони звернулися до прокуратури Жовтневого району із заявою про те, що невідомі особи заволоділи квартирою брата. Постановою слідчого Жовтневого РВ Пруднікова А.Н. № 517/203 від 15.09.2012 р. було порушено кримінальну справу за фактом шахрайських дій за ч.2 ст. 190 КК України. Відповідно до свідоцтва про смерть від 07.11.2012 р. [PERSON] помер 07 травня 2012 р. Відповідно до постанови слідчого № 517/203, в ході слідчої перевірки було встановлено, що 10 серпня 2012 р. [PERSON] продав за договором купівлі- продажу належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] В подальшому представнику позивачки стало відомо про те, що менш чім через місяць, а саме 07.09.2012 р. [PERSON] продав зазначену квартиру [PERSON] Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. 228 ЦК України, позивач просить суд визнати недійсними договори купівлі – продажу квартири від 10.08.2012 р. та від 07.09.2012 р. у зв»язку з їх нікчемністю та застосувати до договорів правові наслідки нікчемного правочину шляхом скасування державних реєстрацій прав власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] В суді представник позивачки вимоги, викладені в остаточній позовній заяві ( т.2 а.с. 31-34) підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в заяві. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує з наступних підстав. Як на думку представника відповідача, [PERSON] є добросовісним покупцем ( набувачем) [ADDRESS]. Він не знав і не міг знати про те, що з квартирою є якісь – проблеми, оскільки нотаріус не відмовив у вчиненні правочину, перевірив квартиру щодо заборони відчуження, будь-якої заборони у реєстрі обмежень – обтяжень не було. Позивачем не надано суду доказів того, що [PERSON] не мав права відчужувати [PERSON] придбану ним самим квартиру у [PERSON] Кримінальна справа по факту шахрайства ( заволодіння квартирою [PERSON]М.) на стадії досудового розслідування. Причетність [PERSON] до заволодіння квартири [PERSON] злочинним шляхом не доведена і його провина не встановлена обвинувальним вироком. Крім того, [PERSON] є неналежним позивачем у справі. На підставі викладеного , просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON], треті особи : приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причина неявки суду невідома. Будь-яких заяв, клопотань з викладеними позиціями щодо позовних вимог або таких, що перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. Треті особи : Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, ЗМБТІ, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності ( т.1 а.с. 38, 116 , 120, 128, 182, 197, 210, 232). Крім того, приватний нотаріус [PERSON] листом № 728/01-16 від 21.10.2013 р. повідомила суд, про те що нею 07.09.2012 р. за реєстровим № 3036 був посвідчений договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] Вищенаведений правочин укладався з додержанням норм Закону України « Про нотаріат», Цивільного та Сімейного кодексів, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та в цілому законодавства України ( т.1 а.с.182). Суд, вислухавши пояснення представників позивачки, відповідача [PERSON], перевіривши їх матеріалами справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.1993 р., виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів, свідоцтва про право на спадщину від 26.08.2000 р., виданого Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. 07 травня 2012 року [PERSON] помер ( т. 1 а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла вищезазначена квартира. Згідно заповіту, складеному [PERSON] 11 травня 2006 р., вказану квартиру він заповідав в рівних частках сестрам [PERSON] та [PERSON] ( т.1, а.с.61). У строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, [PERSON] звернулася до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( т.1, а.с.52). Проте, отримати свідоцтво про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] [PERSON] позбавлена можливості, з наступних підстав. З договору купівлі- продажу від 10 серпня 2012 р., за реєстровим № 2223, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] ( т.1, а.с.125). В свою чергу, [PERSON] 07 вересня 2012 року продав зазначену квартиру [PERSON], що підтверджується відповідним договором купівлі- продажу майна , за реєстровим № 3036, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] З метою поновлення порушеного права на отримання спадщини після смерті брата [PERSON], [PERSON] в особі повноважного представника [PERSON], звернулася до суду з цим позовом. Виходячи з позиції Верховного Суду України , яка викладена в узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 17.11.2008 р., вимоги про недійсність нікчемного правочину можуть бути заявлені фізичними особами, що мають безпосередній інтерес у результаті розгляду справи, на права й обов»язки яких безпосередньо впливає нікчемний правочин, так і представниками, що виступають в силу наданих законодавством повноважень у захист державних і спільних інтересів. В даному випадку, позивачка [PERSON] має безпосередній інтерес у результаті розгляду справи , на її права та обов»язки безпосередньо впливають правочини, які вона просить суд визнати недійсними у зв»язку з їх нікчемністю, а тому вона є належним позивачем по справі. На підставі викладеного, твердження представника відповідача [PERSON] про те, що позивач у справі є неналежним, оскільки не був стороною вищевказаних правочинів, судом до уваги не приймаються. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Законодавець має на увазі те, що сторони такого правочину не зобов»язані виконувати його умови. Проте, потреба в необхідності визнання нікчемного правочину недійсним виникає тоді, якщо сторони виконали певні умови нікчемного правочину; якщо він нотаріально посвідчений ; якщо він порушує права третіх осіб ; якщо він зареєстрований у державних органах тощо. З оглядом на викладене та встановлені обставини справи, сторона позивача правомірно порушує питання щодо визнання вищевказаного правочину – договору купівлі- продажу квартири від 10.08.2012 р. недійсним у зв»язку з його нікчемністю. Як на правову підставу заявлених вимог позивач посилається на ст. 41 Конституції України, ст. 228 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Частиною 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об»єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом. , та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об»єктів з наступним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Встановлена в суді обставина щодо дати смерті [PERSON] - 07 травня 2012 року, який начебто був стороною правочину – нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу, належної йому квартири, укладеного 10 серпня 2012 року, прямо вказує на нікчемність такого правочину. Природа такого правочину, виходячи із положень ст. 41 Конституції України, ст. 228 ЦК України, безумовно порушує публічний характер, оскільки він спрямований вперш за все на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. На підставі викладеного, суд вважає позовну вимогу щодо визнання недійсним договору купівлі- продажу [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], у зв»язку з його нікчемністю, законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами, що містяться у ст. 216 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Норма частини 1 ст. 216 ЦК України є загальною. Зокрема, відповідно до ч.3 ст. 216 ЦК України вона застосовується, якщо законом не встановлено особливі умови застосування наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів правочинів. Згідно частин 4,5 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину , які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін ; вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред»явлена будь-якою заінтересованою особою ; суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. В даному випадку, нікчемний правочин – договір купівлі- продажу [ADDRESS] від 10.08.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], визнаний судом недійсним, оскільки він був нотаріально посвідчений, порушує права третіх осіб, зареєстрований в державних органах. А тому, належним правовим наслідком недійсності такого нікчемного правочину є одностороння реституція у вигляді скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] за вищевказаним договором купівлі- продажу. Стосовно решти позовних вимог слід зазначити наступне. Виходячи з позиції Верховного Суду України , яка викладена в узагальненні судової практики Верховного Суду України від 17.11.2008 р. « Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема, в узагальненні зазначено, що , якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише індикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею. Вищевикладене та положення ст. 388 ЦК України свідчать про необґрунтованість вимог позивача щодо визнання недійсним договору купівлі- продажу [ADDRESS] від 07.09.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], у зв»язку з його нікчемністю ; застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору купівлі- продажу зазначеного нерухомого майна від 07.09.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] шляхом скасування державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно за [PERSON]

Outcome: partial