Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство «Придніпровська Служба утримання будинків» Черкаської міської ради про поновлення строку позовної давності, визнання права власності на ? частину квартири та визначення порядку користування спільною власністю. В обґрунтування позову вказує, що він перебував з відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 24.02.1994 року по 10.03.2005 року. В кінці 1999 року – на початку 2000 року він придбав частину будинку № 97 по вул. Смілянській в м. Черкаси, де проживав і був зареєстрованим з 11.02.2000 року. В листопаді 2001 року він продав належну йому частину будинку по вул. Смілянській, 97 в м. Черкаси і ними 09.11.2001 року за договором купівлі-продажу була придбана трьохкімнатна квартира [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване за відповідачкою [PERSON] 21.11.2001 року. Він був зареєстрований у вказаній квартирі з 23.01.2002 року, постійно в ній проживає та виконує всі обов’язки власника, а саме: оплачує необхідні витрати на утримання майна, проводить ремонтні роботи, підтримує його в належному стані. Відповідачка [PERSON], її син від першого шлюбу – [PERSON] та їх спільна дочка – [PERSON] були зареєстровані за адресою: [INFO], через те, що [PERSON] виявила бажання використати право на приватизацію державного житла. Вказує, що з метою збереження права на приватизацію, [PERSON] звернулася до нього з вимогою про розірвання шлюбу, а на початку 2013 року йому стало відомо, що 26.08.2009 року шлюб між ними розірваний. За спільною домовленістю, він та [PERSON] вирішили, що замість належної йому частки у спільному майні – трьохкімнатній квартирі [ADDRESS], [PERSON] оформить на нього право власності на житло [ADDRESS], яке приватизує відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Протягом тривалого часу [PERSON] зволікала з переоформленням на нього права власності на квартиру [ADDRESS], а в грудні 2012 року з квитанцій на оплату квартплати він дізнався, що в квартирі [ADDRESS] з листопада 2012 року зареєстровані чотири особи: він, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З розмови з дочкою йому стало відомо, що квартира [ADDRESS] І.В. приватизована і продана. Оскільки відповідачкою [PERSON] було порушено існуючу між ними домовленість, він вимушений ставити питання про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, а саме: квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об’єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України – у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. Також вказує, що про порушення свого права на поділ спільного майна подружжя він дізнався в грудні 2012 року, після того, як йому стало відомо про порушення їх домовленості з боку [PERSON] щодо визначення права власності на спільно набуте майно. Весь цей час і до даного часу, незважаючи на розірвання шлюбу, він постійно одноосібно проживав в [INFO], здійснював право власності, визначене ст.ст. 317, 319 ЦК України та ніс тягар його утримання, встановлений ст. 322 ЦК України, що доводиться відомостями про реєстрацію осіб, проживаючих у квартирі та документами про оплату витрат на утримання квартири. Відповідачка [PERSON] у квартирі не проживала, не була в ній зареєстрована та не утримувала її, так як мала на меті приватизацію державного майна, отриманого за місцем роботи. Вказує, що він сподівався на виконання відповідачкою їх домовленості і не міг передбачити, що вона, скориставшись його довірою, не виконає обіцянки та припуститься дій, спрямованих на позбавлення його права власності на частину у спільно придбаному майні. Оскільки позовна давність рахується з часу виникнення права на позов, вважає, що таке право в нього виникло в грудні 2012 року, тобто трирічний строк пропущений ним з поважних причин і підлягає поновленню. Також вказує, що виділ часток, належних співвласникам, в натурі, є не можливим, так як за технічними даними виділити частину квартири з відокремленим входом не можна. А тому, з метою впорядкування користування спільною частковою власністю, вважає за необхідне визначити такий порядок по суду. Вважає за доцільне виділити йому в користування кімнату, площею 17 кв.м. з балконом, а відповідачці [PERSON] виділити в користування кімнату, площею № 11,1 кв.м., з балконом та кімнату, площею 9,3 кв.м. Кухню, передпокій, коридор, туалет, ванну залишити в спільному користуванні . А тому, просить: поновити йому строк звернення до суду; визнати за ним – [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; зареєстроване за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] – припинити; встановити порядок користування квартирою № 108 по вул. Петровського, 163 у м. Черкаси, виділивши йому – [PERSON] в користування кімнату, площею 17 кв.м. та балкон, а [PERSON] виділити в користування – кімнату, площею № 11,1 кв.м., з балконом та кімнату, площею 9,3 кв.м.; кухню, передпокій, коридор, туалет, ванну залишити в спільному користуванні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, за довіреністю [PERSON], позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON], за довіреністю [PERSON], позовні вимоги не визнала, пояснивши, що позивачем пропущено строк позовної давності, просила його застосувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому не заперечувала факту придбання квартири [ADDRESS] сторонами в період шлюбу, за спільні кошти подружжя. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] його представника [PERSON], представника відповідачки [PERSON] – [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON], виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у спарві. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України – у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони – [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.02.1994 року по 10.03.2005 року, що стверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.03.2005 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з’ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В період шлюбу, а саме 09.11.2001 року сторонами було придбано квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON], що стверджується Договором купівлі-продажу квартири від 09.11.2001 року. Факт придбання в період шлюбу за спільні кошти подружжя квартири [ADDRESS] визнаний в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено, що квартира [ADDRESS] придбана сторонами в період шлюбу за спільні кошти подружжя, є об’єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому підлягає поділу між ними в рівних частках. Доводи представника відповідачки [PERSON] – [PERSON] щодо неможливості задоволення позову в цій частині з тих підстав, що відповідачкою [PERSON] в квартирі здійснено перепланування, а зокрема перенесено один дверний пройом, не можуть бути підставою відмови в задоволенні позову, оскільки судом вирішується тільки питання визнання за позивачем права власності на частину вказаної квартири, як спільного майна подружжя. Також в судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою № 108 по вул. Петровського, 163 у м. Черкаси. На даний час в спірній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], відповідачка [PERSON], її син від першого шлюбу – [PERSON] та їх спільна дочка – [PERSON] Фактично в квартирі проживає – [PERSON], а відповідачка [PERSON] проводить в квартирі ремонт. Квартира [ADDRESS] складається із трьох ізольованих кімнат № 3, площею 11,1 кв.м., № 6, площею 17,0 кв.м., № 7, площею 9,3 кв.м., кухні, площею 9,2 кв.м., ванної кімнати, площею 2,5 кв.м., вбиральні, площею 0,9 кв.м., коридору, площею 7,5 кв.м, 3,9 кв.м., лоджій, площею 3,5 кв.м., 3, 5 кв.м. Загальна площа квартири складає 64,9 кв.м. В силу ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист всіх суб’єктів права власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім’ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року №15) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] розміщена на 4-ому поверсі багатоповерхового будинку і в силу конструктивних обмежень не може бути обладнана самостійними виходами, а тому не підлягає розподілу в натурі між співвласниками. В даний час в спірній квартирі проживає позивач [PERSON] та користується жилими кімнатами і підсобними приміщеннями, відповідачка [PERSON] – проводить в квартирі ремонтні роботи, але сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою у разі визнання за позивачем права власності на ? її частину. Враховуючи, що сторони в добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою № 108 по вул. Петровського, 163 у м. Черкаси, внаслідок чого вони позбавлені права володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає їх часткам у праві спільної часткової власності, суд вважає за необхідне встановити між сторонами порядок користування квартирою № 108 по вул. Петровського, 163 у м. Черкаси. Таким чином, оцінюючи досліджені докази по справі, суд вважає, за необхідне встановити між сторонами по даній справі порядок користування квартирою № 108 по вул. Петровського, 163 у м. Черкаси, виділивши в користування [PERSON] жилу кімнату № 6, площею 17,0 кв.м., з прилеглою до неї лоджією, площею 3,5 кв.м.; [PERSON] в користування виділити кімнату № 3, площею 11,1 кв.м., з прилеглою до неї лоджією, площею 3,5 кв.м., та кімнату № 7, площею 9,3 кв.м.; допоміжні приміщення квартири (кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор) залишити в спільному користуванні сторін. Щодо заяви представника відповідачки [PERSON] – [PERSON] по застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, але якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є зареєстрованим та постійно проживав з 2001 року у квартирі [ADDRESS], ніс тягар утримання, сплачував комунальні послуги за утримання квартири. В грудні 2012 року з квитанцій про оплату послуг за утримання квартири він дізнався, що в квартирі зареєструвалися: відповідачка [PERSON], її син – [PERSON] та їх дочка – [PERSON], а також дізнався про порушення відповідачкою їх домовленості так як зі слів дочки йому стало відомо про відчуження квартири [ADDRESS]. Суд визнає причини пропуску позивачем [PERSON] строку позовної давності поважними та вважає, за необхідне поновити [PERSON] строк позовної давності щодо поданого ним позову до [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство «Придніпровська Служба утримання будинків» Черкаської міської ради про поновлення строку позовної давності, визнання права власності на ? частину квартири та визначення порядку користування спільною власністю. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір в розмірі 344 грн. 10 коп. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved