Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення авансового платежу у розмірі 26067,50 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 03 грудня 2007 року між нею та відповідачкою була укладена угода про завдаток, за якою вона передала 2200 доларів США відповідачці у якості передоплати за квартиру [ADDRESS] для забезпечення виконання у подальшому договору купівлі-продажу вказаної квартири . Крім того, нею були сплачені: 300 доларів США для сплати комунальної заборгованості по квартирі [ADDRESS]; 100 доларів США для оформлення приватизації квартири [ADDRESS]; 200 доларів США для сплати боргу за електропостачання та комунальні послуги за квартиру [ADDRESS]; 300 доларів США та 100 гривень для оформлення приватизації квартири [ADDRESS]; 150 доларів США на проведення операції сина в рахунок вартості квартири [ADDRESS]. Відповідачка відкладала укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири до грудня 2010 року, у грудні 2010 року приходила також займати в неї гроші для оформлення технічного паспорту на квартиру. Їй стало відомо, що відповідачка не бажає продавати квартиру. У квітні 2013 року вона звернулася до відповідачки про повернення коштів, тому як оформлення квартири не відбулося. Станом на 23.04.2013 року заборгованість склала 3250 доларів США, що еквівалентно 25967,50 гривень та 100 гривень, а всього 26067,50 гривень. На її прохання повернути гроші, відповідачка ніяким чином не відреагувала. Просила поновити строк для захисту своїх прав та стягнути з відповідачки на її користь авансовий платіж у сумі 26067,50 гривень. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що у 2007 році вона вирішила купити квартиру, подала оголошення. До неї прийшла [PERSON] та запропонувала своє житло. Оскільки їй потрібно було дві кімнати, а друга кімната була неприватизована, вона запропонувала дати їй завдаток та почекати, поки відповідачка приватизує кімнату. Потім відповідачка неодноразово просила гроші у рахунок майбутньої угоди. Останній раз [PERSON] попросила в неї гроші на операцію сину, вона дала. Оскільки укладення угоди затягувалося, вона запропонувала їм вселитися у [NUMBER] кімнату. Вони там зробили ремонт, поставили пластикове вікно. Кімнату [NUMBER] відповідачка приватизувала у 2010 році, нічого їй не сказавши. Зазначила, що їй стало зрозуміло, що відповідачка не має наміру продавати їм квартиру у грудні 2010 року, коли вона пустила їх жити в якості квартирантів та отримувала гроші за проживання. Вона зверталася до відповідачки з проханням повернути гроші, але вона відмовлялася, посилаючись на те, що ці гроші будуть платою за їх проживання. Ніяких договорів щодо проживання вони не укладали. Зазначила, що за проживання вони оплачували відповідачці 325 гривень щомісяця з моменту проживання, тобто з грудня 2010 року та до червня 2012 року, за свої гроші поміняли лічильник, вхідні двері, зробили ремонт. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивачки [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги, підтримала позовні вимоги та пояснення, надані позивачкою. Просила поновити строк для захисту своїх прав та стягнути з відповідачки на її користь авансовий платіж у сумі 26067,50 гривень. Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила, що у 2007 році було оголошення позивачки про купівлю квартири, вони зустрілися. Вона пояснила позивачці, що є одна кімната, але вона не приватизована. Позивачка сказала, що в неї є знайома ріелтор і вона приватизує кімнати. Однак ріелтор нічого не зробила. Тоді вона запропонувала позивачці, оскільки їм ніде жити, проживати в кімнаті [NUMBER] в рахунок грошових коштів, які були надані в якості завдатку. У квартиру [NUMBER] відповідачка з сім'єю вселилася в 2007 році, а в квартиру [NUMBER] - у 2010 році. За кімнату [NUMBER] вони сплачували 325 гривень щомісяця до кінця 2010 року. У січні 2008 року вона сказала їм. що продавати квартиру не буде. Квартиру [NUMBER] вона приватизувала 24 липня 2009 року, власниками є чотири чоловіка. Зазначила, що грошові кошти, зазначені у розписках, вона отримувала у доларах. Письмових доказів про те, що зазначена сума пішла у рахунок оплати за проживання, в неї немає. Ремонтні роботи відповідачі дійсно проводили, але без її згоди. Представник відповідачки [PERSON], діючий на підставі угоди про надання правової допомоги, позовні вимоги не визнав. Просив у задоволенні позову відмовити за наступних підстав. Згідно договору про завдаток від 03 грудня 2007 року вказаний кінцевий строк оформлення договору купівлі-продажу - 15 січня 2008 року. Отже закінчення виниклих правовідносин між сторонами згідно даного договору є 15 січня 2008 року, і саме з цієї дати починається відраховуватися строк позовної давності, тобто 15 січня 2011 року він сплинув. Термін позовної давності за наступними розписками також сплинув, оскільки остання розписка написана 21 січня 2009 року, а отже строк позовної давності щодо стягнення грошових коштів за нею сплинув 21 січня 2012 року. Зазначив, що протягом тривалого часу позивачка проживала в квартирі, яка належить [PERSON], і вказана сума пішла в рахунок оплати за проживання. Крім того, вважає, що оскільки грошові кошти передавалися у доларах США, угода щодо укладених між сторонами зобов'язань є нікчемною. Просив застосувати строк позовної давності та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що їм відомо, що у 2007 році позивачка мала намір купити у відповідачки дві кімнати будинку [ADDRESS]. Оскільки кімнати були неприватизовані, вони домовилися, що угода буде укладена пізніше, після приватизації. Позивачка в якості авансу передала визначену грошову суму відповідачці, і вона із сім'єю одразу переїхали туди проживати. У визначений договором строк вони не уклади угоду, тому як відповідачка не встигла приватизувати кімнати. Тоді вони домовились, що як тільки відбудеться приватизація, вони одразу же укладуть угоду. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 03 грудня 2007 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено угоду про завдаток у рахунок договору купівлі-продажу кімнати в бараку [ADDRESS]. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] передала [PERSON] грошову суму у розмірі 2200 доларів США для забезпечення оформлення в майбутньому договору купівлі-продажу вищевказаної кімнати, строк укладання договору купівлі-продажу обумовлений - до 15 січня 2008 року (а.с.5, 40). Згідно розписки, написаної власноруч [PERSON], 28 березня 2008 року остання отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 300 доларів США у рахунок оплати комунальної заборгованості по квартирі [NUMBER] будинку [ADDRESS] (а.с. 6, 35). Згідно розписки від 04 квітня 2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 100 доларів США для приватизації квартири [NUMBER] будинку [ADDRESS] (а.с. 7, 37). Згідно розписки від 16 червня 2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 200 доларів США для оплати заборгованості за світло та комунальних послуг по квартирі [NUMBER] будинку [ADDRESS] (а.с. 8, 36). Згідно розписки від 13 серпня 2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 300 доларів США та 100 гривень для приватизації квартири [NUMBER] будинку [ADDRESS] для продажу [PERSON] (а.с. 9, 34). Згідно розписки від 21 січня 2009 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 150 доларів США на операцію сина [PERSON] в рахунок оплати вартості квартири, яку вона зобов'язується продати [PERSON] (а.с. 10, 33). Таким чином, всього [PERSON] отримала від [PERSON] в рахунок оплати за квартиру [ADDRESS], грошову суму у розмірі 3250 доларів США та 100 гривень. Незважаючи на те, що між сторонами було укладено угоду про завдаток, суд вважає передану [PERSON] [PERSON] грошову суму авансом, за наступних підстав. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Завдаток одночасно є доказом самого факту існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання. З огляду на зазначене та положення статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання. Як встановлено в судовому засіданні, у визначений угодою строк основний договір купівлі-продажу укладений не був, грошову суму у розмірі 3250 доларів США та 100 гривень, було передано позивачкою до укладання основного договору купівлі-продажу, таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, сплачена сума у розмірі 3250 доларів США та 100 гривень є авансом. Авансом є сума попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції. В разі невиконання зобов'язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Крім того, відповідно до ст.. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ст.. 530 УК України строк (термін) виконання зобов'язання якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином, враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо укладання основного договору, відповідачка зобов'язана повернути позивачці суму авансу, передану у рахунок оплати за квартиру [ADDRESS] у розмірі 3250 доларів США та 100 гривень. Разом із тим, відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Курс долару США на день ухвалення рішення складає 799 гривень 30 копійок за 100 доларів США. Таким чином, поверненню позивачці підлягає сума авансу 3250 доларів США, що дорівнює 25977 гривень 25 копійок(3250 доларів США х 7,993 гривень за 1 долар = 25977,25 гривень)та 100 гривень, а всього 26077 гривень 25 копійок. Суд не приймає до уваги посилання відповідачки на те, що отримана нею від позивачки грошова сума була оплатою за проживання у квартирі [NUMBER] будинку [ADDRESS], оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що між сторонами існував договір про тимчасове проживання у кімнаті [NUMBER] будинку [ADDRESS], та домовленість про щомісячну оплату за проживання у вказаній кімнаті, а також не надано доказів про домовленість між сторонами про те, що саме отримана [PERSON] грошова сума від [PERSON] у розмірі 26077 гривень 25 копійок є платою за проживання позивачки у квартирі [NUMBER] будинку [ADDRESS]. Що стосується заяви відповідачки та її представника про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.. 257 зазначено кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.5 ст. 261 ЦК передбачає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Угодою про завдаток сторонами було узгоджено дату укладення договору купівлі-продажу - до 15 січня 2008 року. Однак, як вбачається із розписок та підтверджується поясненнями сторін, вказаний договір у визначену дату укладений не був, та був продовжений сторонами. При цьому дата його укладання залежала від приватизації [PERSON] спірної квартири. За даними БТІ міста Маріуполя, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в ? частині кожний, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 липня 2009 року Управлінням міського майна міста Маріуполя. Як вбачається із договору майнового найму № 79 від 02 листопада 2012 року, укладеного між ЖКП "Азовжитлокомплекс" та [PERSON], кімнати № 1, 7, 12 будинку [ADDRESS] надані у користування останньої строком на один рік, з 02 листопада 2012 року по 02 листопада 2013 року. Як пояснила позивачка [PERSON], [PERSON] не повідомила їй про те, що вона приватизувала квартиру [NUMBER] будинку [ADDRESS]. Про те, що відповідачка не має наміру продавати кімнати, вона стала догадуватися наприкінці 2010 року, коли остання стала брати щомісяця гроші за проживання. Остаточно їй стало про це відомо у 2013 році, коли [PERSON] та члени її сім'ї, як власники, звернулися до суду із позовом про виселення її та членів її сім'ї. Вказані показання [PERSON] узгоджуються з показаннями свідків та письмовими матеріалами справи. Так, у 2013 році [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подана позовна заява до суду до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення. Згідно довідки Орджонікідзевського РВ 13 травня 2013 року [PERSON] подана заява про кримінальне правопорушення щодо заволодіння грошима шляхом зловживання довірою у розмірі 26067 гривень. При цьому суд критично ставиться до показань відповідачки про те, що у січні 2008 року вона вже не мала наміру продавати спірну кімнату, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та суперечать розписці від 21 січня 2009 року, згідно якої вона брала грошові кошти у [PERSON] у розмірі 150 доларів США на операцію сина [PERSON] в рахунок оплати вартості квартири, яку вона зобов'язується продати [PERSON] Згідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, оскільки між сторонами було укладено договір з умовою, до цього часу умови договору не виконані, фактично про порушення свого права позивачка дізналася у 2013 році, суд вважає, що строк позовної давності [PERSON] не пропущений, а тому немає підстав для його поновлення та відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України та ч. 4 закону "Про судовий збір" з відповідачки підлягають стягненню на користь позивачки витрати пов'язані із сплатою судового збору у розмірі 260 гривень 77 копійок.

Outcome: approved