Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов’язаних з регламентною виплатою, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 6307 грн. 20 коп., судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп., свої вимоги мотивував наступним. 12 грудня 2009 року в м. Донецьку по вул. Купріна з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER] була скоєна ДТП. Вина відповідача підтверджується постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 25 лютого 2010 року. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що на момент ДТП належав [PERSON] Відповідно до Висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 157 від 09 лютого 2010 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля ВАЗ 2107 становить 7568 грн. 64 коп. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілому, на дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілий з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою та позивач здійснив регламентну виплату у розмірі 6307 грн. 20 коп. 25 травня 2010 року позивач звернувся до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв’язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, але відповідач ніяк не відреагував. Представник позивача в судове засідання не з’явився, до суду направив заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному об’ємі та розглядати справу за його відсутність. Відповідач в судове засідання не з’явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений. Дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 2009 року о 12 год. 20 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Купріна напроти буд. 121 а в м. Донецьку, при виборі безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та скоїв ДТП з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м. Донецька [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.3). Цивільно-правова відповідальність потерпілої [PERSON] була застрахована в ЗАТ «СК «ВУСО», що підтверджується відповідним Полісом обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.5). 24 березня 2010 року [PERSON] звернулась до позивача із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті неправомірних дій відповідача (а.с.4). Згідно Висновку спеціаліста № 157 експертного автотоварознавчого дослідження від 09 лютого 2010 року вартість матеріальної шкоди, нанесена [PERSON] відповідачем внаслідок ДТП складає 7568 грн. 64 коп. (а.с.6-7). Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням № 1823 від 23 квітня 2010 року [PERSON] було відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 6307 грн. 20 коп. (а.с.8). Згідно платіжного доручення № 744 від 12 лютого 2013 року позивачем було сплачено 50 % оплати за надання правової допомоги згідно Додаткової угоди № 5 від 28 січня 2013 року у розмірі 750 грн. 00 коп. (а.с.8). Відповідно до ст.6 ЗУ «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров’ю, або майну потерпілого. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів,механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується виною особою. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі й майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а якщо це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки – незалежно від наявності вини. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського ведення, оперативного керування або за іншими підставами (договору оренди, доручення й т.д.). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial