Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 10 серпня 2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 813. [INFO] у них народився син - [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та відносини з виховання дитини. Фактично з грудня 2012 року шлюбні відносини припинились, а відповідно і ведення між ними спільного господарства також. Вона разом з сином переїхала жити до її батьків. За цей рік відповідач навіть не намагався вжити заходів для збереження сім'ї, у вихованні сина участі не приймає. Поведінка відповідача остаточно переконала її в тому, що шляхів нормалізації їхніх подружніх відносин в майбутньому бути не може. Відповідач постійно проявляв до неї неповагу, вчиняв сварки, часто із застосуванням до неї психологічного та фізичного насильства. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними. З вище викладеного вбачається, що подальше збереження їхньої сім'ї є недоцільним та суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхньої спільної дитини. Строк для примирення просить суд не надавати враховуючи те, що вона вже зверталась до Луцького міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу, але при з'ясуванні певних обставин, та дотримуючись вимог ч. 2 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлено протягом одного року після народження дитини, тому нею було подано заяву про залишення позову без розгляду. Про її наміри щодо розірвання шлюбу відповідачу також було відомо, але за цей період ним не було здійснено жодних дій для збереження сім'ї. Тому, з даного вбачається, що повторне надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, і це лише погіршить стан її відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. Суперечки про поділ майна, яке є їхньою спільною власністю, на даний момент немає. Шлюб вони розривають вперше. Після розірвання шлюбу в інтересах дитини залишишся проживати із матір'ю. Спору про утримання дитини на даний момент немає. Просить розірвати шлюб, судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомила, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить суд задовольнити позовну заяву повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, від неї до суду не надходило заяви про розгляд справи у її відсутності. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд, з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом при розгляді справи встановлено, що 10 серпня 2012 року між сторонами було укладено шлюб (а.с. 4). Сімейне життя подружжя не склалося, сторони не проживають разом з грудня 2012 року. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім'я існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено, кожен з них проживає окремо. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду було понесено і документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 гривень (а.с. 1, 2). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі - 229,40 гривень. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивачем при зверненні до суду було понесено і документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі - 229,40 гривень.

Outcome: approved