Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до Джанкойського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує наступним. 14.08.2007 року між ЗАТ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № SID0AU20020122, згідно якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 12383, 97 доларів США на термін до 13.08.2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та порядку, встановленими кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі 12383, 97 доларів США, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору станом на 15.08.2012 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 10474, 21 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6829, 86 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 1909, 98 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 450,84 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання в розмірі 1283,53 доларів США. Посилаючись на ст.ст. 526, 527, 530, 1050,1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 10474, 21 доларів США, що еквівалентно 83688 грн. 94 коп. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та пояснив, що коштів отриманих банком від реалізації заставного автомобіля не вистачило для повного погашення заборгованості за кредитом, а оскільки відповідач припинив погашати залишок заборгованості, банк продовжив нараховувати проценти за користування кредитом, пеню, тому розмір заборгованості збільшився та станом на 15.08.2012 року становить 10474, 21 доларів США. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на наступне. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-1541/2011 від 17.03.2011 року задоволено позов ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, передано в заклад ПАТ «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON] заставного майна - автомобіля DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 17.03.2011 року в розмірі 8067,75 доларів США, що еквівалентно 64089 грн. 40 коп. звернуто стягнення на предмет застави. Оскільки зазначене рішення набрало законної сили, кредитний договір № SID0AU20020122 є розірваним, а повторне стягнення заборгованості є подвійною відповідальністю за одне й теж порушення. Зазначеним рішенням стягнута сума заборгованості станом на 17.03.2011 року без урахування тієї обставини, що предмет застави автомобіль DAEWOO LANOS, 2007 року випуску вже був проданий, після реалізації заставного автомобіля банк повністю погасив заборгованість, яка утворилася за кредитним договором. Він не має заборгованості за кредитним договором та не повинний її сплачувати, оскільки він виконав вимогу банку та передав банку заставлений автомобіль, отже на його думку кредитний договір є припиненим в зв'язку з його повним виконанням. Також звертає увагу не те, що банком не доведена жодним належним доказом сума заборгованості, не виконані вимоги ст. 27 ЦПК України, згідно якої кожна зі сторін повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, сума позову не узгоджується з розміром заборгованості, визначеним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-1541/2011 від 17.03.2011 року. Крім того, враховуючи, що ухвалене судове рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав провадження у справі підлягає закриттю. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а статті 10,60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст. ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого згідно Статуту є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № SID0AU20020122, згідно якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 12383, 97 доларів США на термін до 13.08.2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит зі сплатою 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Періодом сплати вважається період з «14» по «18» число кожного місяця, щомісячний платіж складає 237, 53 доларів США. (п.7.1). Згідно п.2.2.2, 2.2.4 договору позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1,2.3.2,2.3.3,3.1,3.2, 7.1,7.4 даного договору, повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного погашення кредиту, погашення кредиту робити в порядку і строки, передбачені п.2.3.3 та 7.1 цього договору. На забезпечення виконання умов кредитного договору, 14.08.2007 року між сторонами був укладений договір застави рухомого майна, відповідно до якого відповідачем був переданий в заставу легковий автомобіль DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, легковий седан, № кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.123-125). Станом на 15.08.2012 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 10474, 21 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6829, 86 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 1909, 98 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 450, 84 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання в розмірі 1283, 53 доларів США. Спір виник у стягненні заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За положеннями ст.ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], укладаючи договір, погодився з зазначеними в ньому умовами, оскільки кредитний договір та договір застави рухомого майна підписані ним (арк. с. 8-10, 123-125). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у розмірі 12383, 97 доларів США для придбання автомобіля DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, легковий седан, № кузову [NUMBER], що підтверджується заявою про продаж іноземної валюти, рахунком - фактурою від 10.08.2007 року (а.с.11, 12). Відповідач протягом дії кредитного договору не виконує належним чином його умови, через що має прострочену заборгованість. Суд не може погодитися з запереченнями відповідача в тій частині, що позивачем не доведений розмір заборгованості, посилаючись на те, що сума заборгованості не узгоджується з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-1541/2011 від 17.03.2011 року та на те, що при виникненні заборгованості відповідач передав предмет застави - автомобіль DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, після продажу якого банк повністю погасив заборгованість за кредитним договором, з огляду на наступне. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-1541/2011 від 17.03.2011 року задоволено позов ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, передано в заклад ПАТ «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON] заставного майна - автомобіля DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, легковий седан, № кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SID0AU20020122, яка утворилася станом на 17.03.2011 року в розмірі 64089 грн. 40 коп. звернуто стягнення на предмет застави, шляхом надання ПАТ «Приватбанк» права укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою (а.с.32-33). Відповідач як на підставу заперечень, зокрема, посилається на ті обставини, що зазначеним рішенням визначена сума заборгованості без урахування вартості проданого автомобілю, таким чином оскільки на 17.03.2011 року заборгованість становила 8067, 75 доларів США, а автомобіль був проданий за 7808,56 доларів, він не може мати заборгованість у розмірі 10474, 21 доларів США. Суд звертає увагу на те, що хоча в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-1541/2011 від 17.03.2011 року не зазначено про продаж предмету застави автомобілю DAEWOO LANOS, однак це не свідчить, що судом обчислена сума заборгованості без урахування сум від продажу автомобілю, оскільки цим ж рішенням встановлено, що станом на 09.06.2009 року відповідач мав заборгованість в розмірі 11227, 37 доларів США, а станом на час ухвалення рішення заборгованість зменшилася та становить 8067, 75 доларів США, що в еквіваленті складає 64089 грн. 40 коп. Згідно оглянутої судом цивільної справи Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-1541/2011 від 17.03.2011 встановлено, що звернувшись до суду з зазначеним позовом позивач просив звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитом станом на 09.06.2009 року в розмірі 11227, 37 доларів США, на обґрунтування розміру заборгованості наданий розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором. На час ухвалення рішення сума заборгованості зменшилася, про що позивачем надана довідка про суму заборгованості станом на 17.03.2013 року. З огляду на викладене, суд вважає, що сума заборгованості, яка утворилася станом на 15.08.2012 року не суперечить сумі заборгованості визначеної рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-1541/2011 від 17.03.2011 року. Суд не може погодитися з запереченнями відповідача в тій частині, що провадження підлягає закриттю. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження в цивільній справі підлягає закриттю, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі. Предмет позову визначають як обраний спосіб захисту права чи інтересу. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги: юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення. Як убачається рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-1541/2011 від 17.03.2011 року предметом позову є звернення стягнення на заставне майно, предметом даного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, підстави позову також є різними, тому підстави для закриття провадження у справі відсутні. Суд також не приймає заперечення відповідача в тій частині, що оскільки банком вже звернуто стягнення на предмет застави, позивач не має права на стягнення заборгованості. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розглянду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно п. 17.10, 17.12 договору застави рухомого майна заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад по акту прийому-передачі, при переході предмету застави у заклад умови цього договору зберігають чинність для сторін, за винятком права користування предметом застави. Пунктами 24, 25 договору застави рухомого майна визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється, зокрема, шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладення договору купівлі-продажу з третьою особою покупцем. У разі, коли суми, вирученої від продажу предмету застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимог з іншого майна заставодавця, у першу чергу перед іншими кредиторами. На момент реалізації заставного майна заборгованість була більша ніж вартість майна, у зв'язку з чим коштів від реалізації автомобіля не вистачило на погашення кредитної заборгованості в повному обсязі, тому відповідно до умов кредитного договору банк продовжив нарахування відсотків та штрафних санкцій, що не суперечить нормам зазначеного вище кредитного договору. Таким чином, суд критично відноситься до заперечень відповідача в тій частині, що він не має заборгованості за кредитним договором та не повинний її сплачувати, оскільки він виконав вимогу банку та передав банку заставлений автомобіль, отже на його думку кредитний договір припиненим в зв'язку з його повним виконанням, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Кредитор для задоволення своїх грошових вимог має право звернення стягнення на предмет застави; разом із тим сам по собі факт передання та реалізації предмета застави не припиняє грошового зобов'язання боржника та більш того в тому разі, коли сума, одержана від продажу предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, й у такому випадку закон передбачає право кредитора одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення його вимоги, з іншого майна боржника. Оскільки вартості проданого заставного майна не вистачило для повного погашення заборгованості за кредитом, тому підстави вважати кредитний договір припиненим в зв'язку з його повним виконанням відсутні, та банк має право вимагати стягнення з відповідача виниклої заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, оскільки відповідач повинен відповідати за неналежне виконання кредитного зобов`язання. Щодо заперечень відповідача в частині не зарахування сум від реалізації предмету застави, судом встановлено, предмет застави автомобіль DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, легковий седан, № кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] переданий банку для його продажу 04.11.2009 року, проданий 21.05.2010 року за ціною 7808, 56 доларів США, з яких 457,56 доларів США перераховане на погашення пені, 242,76 доларів США на погашення комісії, 4460,61 доларів США на погашення заборгованості за кредитним договором, 1692,55 доларів США- на погашення процентів, 955, 08 доларів США на погашення штрафу, що підтверджується довідкою ПАТ «Приватбанк» № 11.01/10-2372 від 13.02.2013 року (а.с.111). Згідно п. 3.3 кредитного договору, кошти, отримані банком від позичальника насамперед направляються для відшкодування витрат банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії, далі - простроченої винагороди. Далі-прострочених відсотків, далі-простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася направляється для погашення заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі-відсотків, далі - кредиту. Крім того, витрати від реалізації автомобіля підтверджуються випискою по витратам від реалізації автомобіля та меморіальними ордерами за нею ( а.с. 119-137 т. 2) Згідно п. 2.2.9 кредитного договору позичальник зобов'язується відшкодувати витрати банку, пов'язані з оплатою послуг, наданим за договором застави, укладеним з метою забезпечення зобов'язань, до яких відноситься доставка застави на місце зберігання, зберігання застави, послуги, пов'язані з реалізацією застави. Згідно виписки витрати на зберігання та утримання предмета застави складають 4392 грн. 00 коп., штраф за пошук покупця 3177 грн. 55 коп. Суд зазначає, що розмір заборгованості підтверджується наступними доказами. Згідно акту звірки за кредитним договором № SID0AU20020122, проведеного між сторонами відображені усі суми, які були нараховані банком та сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.153-156). На даний акт звірки відповідачем надана заява про незгоду з деякими сумами, які були ним сплачені, а саме: згідно акту ним сплачена сума 18.03.2008 року в розмірі 237.06 доларів США, а він сплатив 238 доларів США, 17.06.2008 року - 220,66 доларів США, ним сплачено - 238,00 доларів США, 21.07.2008 року - 219,72 долари США, ним сплачено 237,06 доларів США, 13.11.2008 року - 187,98 долари США, ним сплачено 240 доларів США, 25.11.2008 року - 82,68 долари США, ним сплачено - 100 доларів США, 29.04.2009 року - 214, 48 долари США, ним сплачено 803,81 доларів США, 13.05.2009 року -31,01 долари США, ним сплачено 50,35 доларів США, 23.06.2009 року -54,05 долари США, ним сплачено 150, 00 доларів США, 30.07.2009 року - 66,11 долари США, ним сплачено 80,00 доларів США (а.с.152). В судовому засіданні представник позивача пояснила, що при проведенні акту звірки при огляді даних мультикаси не відображаються кошти, які при погашенні заборгованості перераховуються на погашення пені, тому суми, які заперечуються відповідачем сплачені ним у зазначеному ним обсязі, що підтверджується випискою по рахунку. Так, судом встановлено, що згідно повної виписки по кредитному договору № SID0AU20020122 позивачем сплачено, а банком зараховане 18.03.2008 року 238 доларів США, 17.06.2008 року - 238,00 доларів США, 21.07.2008 року - 237,06 доларів США, 13.11.2008 року - 240 доларів США, 25.11.2008 року - 100 доларів США, 29.04.2009 року - 803,81 доларів США, 13.05.2009 року - 50,35 доларів США, 23.06.2009 року - 150, 00 доларів США, 30.07.2009 року - 80,00 доларів США (а.с.174 т.1 ) Позивач в судовому засіданні після огляду виписки по рахунку погодився з тим, що суми, які були ним сплачені за спірним договором враховані банком. Таким чином, сторонами досягнуто згоди щодо усіх сум, які були сплачені позичальником за спірним кредитним договором. Стосовно розміру заборгованості, який станом на 15.08.2012 року становить 10474, 21 доларів США, та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6829, 86 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 1909, 98 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 450, 84 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання в розмірі 1283, 53 доларів США, суд вважає, що він повністю підтверджений позивачем наступними доказами: - повною випискою по кредитному договору, меморіальними ордерами, згідно яких відповідач погашав заборгованість (а.с. 174-197 т. 1); - випискою з рахунку по кредитному договору по комісії та меморіальними ордерами по виносу комісії (а.с. 198-206 т.1); - випискою з рахунку по кредитному договору по процентам та меморіальними ордерами (а.с. 207-250 т. 1, 1- 118 т.2). - випискою з рахунку по кредитному договору по пене та меморіальними ордерами (а.с. 138-145 т.2). Відповідачем відповідних клопотань щодо застосування строку давності в частині стягнення пені, зменшення розміру пені суду не заявлялося, оскільки відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідач не надав суду доказів відсутності своєї вини у порушенні зобов'язання, а також того, що ним були вжитті всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов'язання. Підстав, передбачених статтею 617 ЦК України, для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання судом не встановлено. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла станом на 15.08.2012 року у розмірі 10474, 21 доларів США в еквіваленті 83688 грн. 94 коп., що відповідає курсу НБУ станом на 15.08.2012 року. Розмір заборгованості станом на 15.08.2012 року становить 10474, 21 доларів США, що еквівалентно станом на 15.08.2012 року 83688 грн. 94 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6829, 86 доларів США, що еквівалентно 54570 грн. 58 коп., заборгованості по процентам у розмірі 1909, 98 доларів США, що еквівалентно 15260 грн. 74 коп., заборгованості по комісії в розмірі 450, 84 долари США, що еквівалентно 3602 грн. 22 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язання в розмірі 1283, 53 долари США, що еквівалентно 10 255 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 836 грн. 89 коп. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 549, 1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved