Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання його права на користування житловим приміщенням - [ADDRESS] Свої вимоги позивач мотивувала тим, що у спірному житловому приміщенні він з квітня 2005 року проживав разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON], яка була наймачем квартири. Разом вони вели спільне господарство, проживали однією сім'єю. Позивач хотів зареєструватися у спірній квартирі, однак не зміг цього зробити через наявність боргу за житлово-комунальні послуги. [INFO] [PERSON] померла. Позивач вважає, що він набув право на користування спірною квартирою і, оскільки іншого житла не має, то вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог та вважала, що позов підлягає задоволенню. Суд, заслухавши представників позивача та третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до даних листа Управління Південно-Західної залізниці від 26 грудня 1996 року особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] після смерті батьків було переведено на [PERSON] Згідно з даними довідки (форма3) ЦОС№1 від 12 грудня 2013 року (а.с.8) у квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач та була зареєстрована [PERSON], яку знято з реєстрації 07.10.2010 року як померлу. Судом встановлено, що позивач в якості члена сім'ї [PERSON], на її прохання, поселився на спірну житлову площу в квітні 2005 року, проживав разом з нею, разом з [PERSON] вели спільне господарство, здійснювали необхідні покупки, мали спільний бюджет, проводили разом ремонт у квартирі та оплачували разом житлово-комунальні послуги. Про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали як одна сім'я, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, купували разом продукти та предмети домашнього вжитку, свідчать показання свідків [PERSON] та [PERSON] З матеріалів справи видно, що по квартирі [ADDRESS] дійсно існує борг по квартплаті та платі за користування комунальними послугами. Однак, з пояснень представника позивача у судовому засіданні видно, що борг не сплачувався через хворобу [PERSON], на лікування якої витрачалися також кошти позивача. Як вбачається з даних договору №1/115 від23 грудня 2013 року про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги [PERSON] визнав борг по квартирі [ADDRESS] та зобов'язується його оплатити (а.с.а.с. 23-24). Відповідно до ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.64 ЖК України член сім'ї наймача, проживаючий сумісно з ним користується нарівні з наймачем всіма правами та несе всі обов'язки, які витікають з договору найму житлового приміщення. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права на користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] з квітня 2005 року проживає у [ADDRESS], куди поселився як член сім'ї наймача вказаної квартири, з її згоди і на її прохання, а не самовільно, вів з наймачем квартири спільне господарство, утримував жиле приміщення в належному стані, то суд вважає, що за позивачем потрібно визнати право на користування спірною квартирою. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved