Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

позивач уточнивши позовні вимоги просить: - визнати дійсним договір купівлі-продажу укладений між [PERSON] та [PERSON] на автомобіль марки LDV 400, 2.4, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], державний номер [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 26.06.2010 року від 20 липня 2010 року. - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки LDV 400, 2.4, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], державний номер [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 26.06.2010 року - зобов'язати відділ державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції зняти арешт з автомобіля марки LDV 400 2.4, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], державний номер [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 26.06.2010 року накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 20 липня 2010 року він придбав автомобіль марки LDV 400 2.4, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], державний номер [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 26.06.2010 року у [PERSON] (надалі - Відповідач-1), який отримав за цей автомобіль 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень, що підтверджується відповідно договором купівлі-продажу від 20.07.2010 р. Але, враховуючи у нього на той момент відсутність коштів на постановку даного автомобіля на облік в органах ДАІ, з обліку його не знімав, а отримав довіреність від [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом [PERSON] Стрийського районного нотаріального округу Львівської області 20 липня 2010 року, зареєстрована в реєстрі за № 3711, згідно якої [PERSON] уповноважив його керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом, зокрема зняти з обліку вище вказаний автомобіль. 20 липня 2010 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір купівлі-продажу у відповідності до ст. ст. 205, 208, 220, 639, 655 ЦК України, але через недостачу у нього на той час коштів вони не посвідчили його в нотаріуса, домовившись зробити це в найближчий час. Через кілька місяців він звернувся до [PERSON], пригадавши йому це, проте він зіслався на зайнятість. Згідно з п. З ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. В січні 2013 року, позивач в черговий раз звернувся до [PERSON] з вимогою посвідчення оформлення договору купівлі-продажу в нотаріуса чи на біржі у МРЕВ ДАІ, однак [PERSON] відмовився, пояснивши, що він уже продав йому автомобіль і не бажає повторно, ще раз укладати договір купівлі-продажу автомобіля. Відповідно до ст. 220 ІІК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частиною 1 ст. 328 ІІК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.І ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважає, що він набув право власності на автомобіль марки LDV 400 2.4, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], державний номер [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 26.06.2010 року, який з 20 липня 2010 року фактично знаходиться у його володінні та користуванні. Виходячи з викладеного він набув право власності на автомобіль марки LDV 400 2.4, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], державний номер [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 26.06.2010 року. 23 вересня 2013 року [PERSON] зателефонував йому та повідомив, що державним виконавцем ВДВС Стрийського МРУЮ Бойко Л.Б. винесено постанову про оголошення розшуку автотранспорту боржника від 16.10.2012 року та постанову про відкриття виконавчого провадження від 05 вересня 2012 року в якій зазначено накласти на все майно боржника арешт в тому числі і на транспортний засіб який він придбав у [PERSON] За вказаних обставин він вимушений звернутись до суду з метою захисту свого порушеного майнового права на автомобіль, що був ним придбаний у [PERSON], 20 липня 2010р. Відповідно до ч. І ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України, угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві) а покупець приймає або зобов 'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Чинний ЦКУ вказує, що купівля - продаж транспортних засобів здійснюється шляхом укладення письмового договору, при цьому нотаріальне посвідчення або державна реєстрація такого правочину не вимагається. В свою чергу стаття 207 ЦК України, вказує на вимоги (письмової форми правочину, згідно якої: правочин являється вчиненим в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин являється таким, що вчинений в письмові формі, якщо він підписаний його стороною. Тобто, враховуючи обставини даної справи, вважає, що він набув право власності на вказаний вище автомобіль на законних підставах, оскільки [PERSON] передав йому його разом з технічним паспортом та видав на його ім'я довіреність згідно якої передав усі повноваження власника автомобіля. Разом з тим, порушення правил реєстрації транспортного засобу передбачених «Правилами реєстрації та обліку автомобілів...» затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № І388 від 07.09.1988 року, не може розцінюватись як порушення, яке вплинуло на законність підстав набуття права власності на автомобіль. Цей факт може лише призвести до інших негативних наслідків для нього не пов'язаних з вказаною справою. Оскільки про постанову від 16.10.2012 року йому стало відомо 23 вересня 2013 року, 10 - ти денний строк ним пропущено із поважних причин та підлягає поновленню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Накладений арешт перешкоджає йому користуватися автомобілем, так, як на момент, накладення арешту, автомобіль знаходився у його користуванні та розпорядженні, а в подальшому він збирався зняти його з обліку та зареєструвати на себе, а тому такий арешт порушує його права як власника даного автомобіля, тому він змушений звернутись в суд. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені у позові обставини, просив суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Відповідач - представник відділу ДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, повідомив суд заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не заперечує. Третя особа ПАТ «Банк Форум» , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних прав є визнання прав та інтересів. Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В судовому засіданні встановлено, що 20 липня 2010 року позивач придбав автомобіль марки LDV 400 2.4, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], державний номер [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 26.06.2010 року у [PERSON], який отримав за цей автомобіль 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень, що підтверджується відповідно договором купівлі-продажу від 20.07.2010 р. Але, враховуючи у позивача на той момент відсутність коштів на постановку даного автомобіля на облік в органах ДАІ, з обліку його не знімав, а отримав довіреність від [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом [PERSON] Стрийського районного нотаріального округу Львівської області 20 липня 2010 року, зареєстрована в реєстрі за № 3711, згідно якої [PERSON] уповноважив його керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом, зокрема зняти з обліку вище вказаний автомобіль. 20.07.2010 року між позивачем та [PERSON] був укладений письмовий договір купівлі- продажу у відповідності до ст. ст. 205, 208, 220, 639, 655 ЦК України, але через недостачу у нього на той час коштів вони не посвідчили його в нотаріуса, домовившись зробити це в найближчий час. Через кілька місяців він звернувся до [PERSON], пригадавши йому це, проте він зіслався на зайнятість.. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст.ст. 655, 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Суд вважає, що договір купівлі-продажу автомобіля, укладений сторонами відповідно до вимог ст. ст. 203, 207,208 ЦК України. Даний договір відповідає вимогам ст. ст. 626-628, 632, 638, 641, 642, 655,656, 691,692 ЦК України. При укладенні договору купівлі-продажу, сторони досягли істотних умов договору а саме: щодо предмету договору та його ціни, а також дотримались обов'язкової письмової форми договору. На виконання вказаного договору продавець передав предмет договору покупцеві, а покупець прийняв дане майно і сплатив за нього обумовлену грошову суму. Статтею 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, чим позбавив позивача права оформити належним чином своє право власності на рухоме майно шляхом реєстрації а органах ДАІ, в порядку, передбаченому Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року. Слід зазначити, що вказаним Порядком /п.п.6,7/передбачено, що власники транспортних засобів, юридичні та фізичні особи або їх представники (далі власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 днів після придбання або митного оформлення, тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданою суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Згідно з приписами ч.2 ст.218 ЦК України якщо правочин, для якого встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання; такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Суд вважає за необхідне визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки LDV 400 2.4, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], державний номер [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 26.06.2010 року від 20 липня 2010 року., була визначена його ціна - 30 000 гривень, тощо), що підтверджується письмовими доказами, також відбулося часткове виконання договору - позивач передав гроші в сумі 30 000 грн., що є повним розрахунком за вказане майно, про що свідчить вище зазначений договір та пояснення Відповідача [PERSON]. Крім того, суд вважає, що невизнане право власності позивача на автомобіль підлягає захисту шляхом визнання на нього права власності, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Визнаючи право власності на автомобіль за позивачем суд виходить з положень ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач отримав у користування вищезазначений автомобіль з правом повного ним розпорядження згідно генеральної довіреності, між сторонами було укладено письмовий договір-купівлі-продажу автомобіля, позивачем була сплачена відповідачу обумовлена між ними сума вартості автомобіля, вони досягли усіх істотних умов договору купівлі-продажу цього рухомого майна, крім цього позивачем було отримано ключі та документи на автомобіль, три роки позивач володів та користувався даним транспортним засобом, реєстрація транспортного засобу в органах ДАІ відбулася не з вини позивача, а тому є всі підстави вважати, що позивач набув право власності на даний автомобіль. Відповідно до постанови про оголошення розшуку автотранспорту боржника від 16.10.2012 року та постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 вересня 2012 року, на автомобіль, який належить [PERSON] накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Суд вважає, що арешт автомобіля обмежує право позивача, як власника і добросовісного набувача рухомого майна, а тому повинен бути знятий, в порядку Закону України «Про виконавче провадження», з врахуванням наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з роз'ясненнями наданими в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: про виключення майна з опису. Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 року (із змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, які ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Тобто підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Приймаючи до уваги ту обставину, що на час накладання відділом державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції арешту на автомобіль 05.09.2012 року, цей автомобіль належав на праві власності позивачу, і враховуючи правомірність відчуження відповідачем [PERSON] вказаного автомобіля позивачу, для поновлення прав останнього, за захистом яких він звернувся до суду, необхідно зняти арешт з вказаного автомобіля та визнати за ним право власності на даний автомобіль.

Outcome: approved