Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаний будинок на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку побудовано дідусем позивача [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] В установленому законодавством порядку будинок не зареєстровано. [INFO] [PERSON] помер, заповіту не залишив, в зв'язку з чим відкрилась спадщина, до складу якої увійшов зазначений будинок. Після смерті дідуся його дружина [PERSON] прийняла спадщину, постійно мешкаючи у спірному будинку як до смерті чоловіка, так й після його смерті. [INFO] [PERSON] померла, заповіту не залишила. Позивач стверджує, що спадкоємець першої черги - її батько [PERSON] спадщину не прийняв, а вона, постійно мешкаючи у спірному будинку разом із бабусею, прийняла спадщину, але не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, оскільки право власності на житловий будинок не зареєстровано в установленому порядку. З наведених підстав позивач просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок та належні йому господарські споруди та будівлі в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні представник позивача підтвердила позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволені позову. Відповідач позов визнав, в судовому засіданні пояснив, що після смерті батьків спадщину не прийняв, проте позивач з дитинства мешкала разом із бабусею та прийняла спадщину після її смерті. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними документами встановлено, що рішенням виконкому Петровської районної ради депутатів трудящих м. Донецька від 29 травня 1956 р. [PERSON] для будівництва житлового будинку виділено земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] 23 липня 1956 р. між виконкомом Петровської районної ради депутатів трудящих м. Донецька та [PERSON] укладено договір про надання у безстрокове користування вказаної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, посвідчений 24 липня 1956 р. П'ятою сталінською державною нотаріальною конторою. (а.с. 11-12) В судовому засіданні встановлено, що протягом 1958-1975 р.р. [PERSON] на зазначеній земельній ділянці за свої кошти побудував житловий будинок літ. А-1 загальною площею 62,9 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м, з прибудовою літ. а-1, тамбуром літ.а-3, ганкою літ. а-4, а також сарай літ. Б, вбиральню літ. Д, душ літ. Е, погріб літ. Ж, вигрібну яму літ. И. (а.с. 13-15) Оскільки зазначений будинок [PERSON] побудував під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON], він у відповідності зі ст. 22 КпШС, що діяв на той час, був спільною сумісною власністю подружжя, а згідно зі ст. 28 КпШС суд визначає їх частки у спільній сумісній власності рівними - по 1/2 частині спірного будинку. [INFO] співвласник зазначеного нерухомого майна [PERSON] помер (а.с. 16), заповіту не залишив (а.с. 20-21), в зв'язку з чим відкрилась спадщина, до складу якої увійшов вказаний житловий будинок з належними йому господарськими спорудами та будівлями. У відповідності зі ст. 529 ЦК (1963 р.), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця були дружина померлого [PERSON] та син [PERSON]. Згідно зі ст. 548 ЦК (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємець першої черги [PERSON] у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору не звернувся (а.с. 20), в управління або володіння спадковим майном не вступив, в зв'язку з чим у відповідності зі ст. 553 ч.2 ЦК (1963 р.) вважається таким, що відмовився від спадщини. Спадкоємець першої черги, дружина померлого [PERSON] у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщину, але у відповідності зі ст. 549 ч.1 п.1 ЦК (1963 р.) вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем у спірному будинку як при житті чоловіка, так й після його смерті. Згідно зі ст. 548 ч.2 ЦК (1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON], якій належала 1/2 частина будинку, після смерті чоловіка успадкувала ще 1/2 частину, ставши власником усього спірного будинку. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 24), заповіту не залишила (а.с. 27), в зв'язку з чим відкрилась спадщина, до складу якої увійшов вказаний житловий будинок з належними йому господарськими спорудами та будівлями. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За даними Спадкового реєстру після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк ніхто не звернувся. (а.с. 26) У відповідності зі ст. 1272 ч.1 ЦК якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємець першої черги [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняв. Згідно зі ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Судом встановлено відсутність спадкоємців другої та третьої черги після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що онука [PERSON] - позивач [PERSON] з дитинства мешкала разом із бабусею в спірному будинку, яка її виховувала та забезпечувала, тому вона вважається спадкоємцем четвертої черги. Згідно зі ст. 1268 ч.3 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщину, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. Таким чином, після смерті [PERSON] позивач успадкувала від неї спірний будинок, що дає підстави для визнання за нею права власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 62,9 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м, з належними йому господарськими спорудами та будівлями: прибудовою літ. а-1, тамбуром літ. а-3, ганкою літ. а-4, сараєм літ. Б, душем літ. Е, убиральнею літ. Д, погребу літ. Ж, ями вигрібної літ. И, трубопроводом х, огородженням № 1, 3, 4, тротуаром I, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка настала [INFO], спадщину після смерті якого прийняла його дружина [PERSON]; в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка настала [INFO] На підставі викладеного,

Outcome: approved