Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2013 року заявив позов до Казенного підприємства «Південний еколого-геологічний центр» (далі - Підприємство) про стягнення 9911 грн. 22 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити за підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Вільштейн Б.Н. заперечила проти позову, і пояснила, що вини Підприємства в затримці виплат [PERSON] не має. Судом встановлено таке. Наказом директора Підприємства №162-к від 19.11.2012р. [PERSON] звільнено з посади провідного геолога по зйомці апарату управління на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). Рішенням Київського районного суду м.Сімферополя від 24.04.2013р. постановлено до стягнення з Підприємства на користь [PERSON] 8509 грн. 01 коп. заборгованості по заробітній платі та 16518 грн. 70 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку. 24.04.2013р. Апеляційним судом АР Крим вказане рішення в частині стягнень середнього заробітку змінено і постановлено до стягнення 9530 грн. 19 коп. Дані рішення звернуті до примусового виконання, через Київський ВДВС Сімферопольського МЮ в АР Крим. Відповідачем не заперечується, що розрахунок з позивачем на час розгляду справи не здійснено. Тому, суд вважає, що позивач вправі вимагати з відповідача середній заробіток за час затримки в розрахунку при звільнені за період з часу з 24.04.2013 року (дата по яку розраховано середній заробіток апеляційним судом) і по час звернення до суду з дійсним позовом, на підставі ст. 117 КЗпП України. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача, про те, що розрахунок з відповідачем не проведено через арешт коштів Підприємства, тобто за відсутності його вини, оскільки видатки на заробітну плату працівників, відповідно до приписів Бюджетного кодексу України, та Державного бюджету України на 2013 рік, є захищеними, а тому відповідні рахунки Підприємства арешту не підлягають. Відсутність же коштів на таких рахунках, як це роз'яснив Пленум ВС України в п.20 постанови від 24.12.99р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», саме по собі не виключає відповідальності роботодавця за затримку в розрахунку працівника. Інших доказів, що вказували б на відсутність вини Підприємства не надано. Розраховуючи розмір стягнень, суд виходить із середньоденної заробітної плати [PERSON] відповідно до довідки Підприємства в сумі 150,17 грн. (з врахуванням обов'язкових платежів), та із факту, що він за фактичним графіком роботи працював два дні на тиждень, як це встановлено апеляційним судом. Період затримки у виплаті належних позивачу сум, за обставин справи, складає з 24.04.2013 року по 15.11.2013 року, тобто 60 робочих днів за фактичним графіком роботи. Відповідно до абз. 1 п.8 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» N 100 від 08.02.1995р., обчислення середнього заробітку здійснюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Отже, до стягнення з Підприємства на користь [PERSON] підлягає 9010 грн.20 коп. (150,17 грн.*60 робочих днів) середнього заробітку з урахуванням обов'язкових платежів за період затримки в розрахунку з 24.04.2013 року по 15.11.2013 року. Оскільки, позивачем заявлена сума більша ніж це розраховано судом, то позов підлягає задоволенню частково. За такого рішення, судові витрати у справі відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача пропорційно частці задоволених вимог.

Outcome: partial