Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Позивач в позовній заяві вказує, що 24.10.2007 року він позичив відповідачці кошти в сумі 16 тисяч гривень, які їй необхідні для терміново для лікування. В підтвердження факту позики відповідачка написала розписку, в якій вона зобовязується повернути позичені кошти в сумі 16 000 гривень до 24.10.2009 року. В 2009 році відповідачка гроші не повернула, однак в рахунок погашення боргу він мав отримувати орендну плату за земельну частку (пай), на який вона має Сертифікат на підставі якого необхідно отримати Державний акт про право власності на земельну ділянку. Він погодився за свій рахунок оформити на неї Державний акт на земельну ділянку, в звязку з чим у 2012 року відповідачка отримала на своє імя Державний акт про право власності на земельну ділянку. 18.05.2012 року відповідачка надала довіреність на користування вказаною земельною ділянкою строком на 15 років, але 16.09.2013 року відповідачка своєю завою до нотаріуса скасувала видану йому довіреність. Добровільно повертати кошти відповідачка відмовилась, тому звертається в суд з даним позовом. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилася без поважних причин, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про що свідчить письмова заява про відкладення справи та розписка про список осіб, які повідомлені про явку в судове засідання на 09.12.2013 року. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення по таких підставах. Так, судом встановлено, що 24.10.2007 року позивач надав відповідачці кошти в сумі 16 тисяч гривень, які необхідні відповідачці для лікування. В підтвердження факту позики відповідачка написала розписку, в якій зобовязується повернути позичені кошти в сумі 16 000 гривень до 24.10.2009 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В обумовлені у договорі позики строки повернення отриманих в борг коштів відповідачка не виконала своїх зобовязань, тим самим порушила вимоги ст.1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем у строки та порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що оригінал боргової розписки знаходяться у позикодавця, що свідчить про невиконання позичальником умов договору позики. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Враховуючи вище наведе, суд вважає, що позивач, як, позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідачка, як позичальник, в порушення взятих на себе зобовязань, позику в розмірі 16 000 грн., добровільно не повертає, тому зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача . Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved