Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18 червня 1988 року і до 1999 року проживали однією сім*єю, від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. До досягнення дітьми повноліття відповідач не сплачував аліменти належним чином У вересні 2009 року донька [PERSON] вступила на денну комерційну форму навчання на юридичний факультет у Інституті економіки і права Харківського національного педагогічного університету ім..[PERSON]. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28.12.12 року було присуджено стягувати на користь позивача гроші у твердій грошовій валюті 500,00 гривень щомісячно з 7.11.2012 року до 30.06.2013 року, ? частину додаткових витрат, сплачених за навчання дитини в розмірі 17520,00 гривень. Заборгованість відповідача за аліментами станом на 30.06.2013 року складає 3883,33.00 гривень. Позивач розрахувала пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 7791,00 гривень. При цьому зазначила, що сума заборгованості по аліментам на час складання позовної заяви складає 1550,00 гривень. У липні 2013 року донька відповідача [PERSON] вступила на денну комерційну форму навчання. Тому позивач просила стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини [PERSON] у сумі 7791,00 гривень, аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 гривень щомісяця, починаючи з дати звернення до суду до 30.06.2014 року, ? частину додаткових витрат, сплачених за навчання дитини у розмірі 5895 грн. та судові витрати на юридичну допомогу у сумі 2500, 00 гривень . У судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засідання позов визнав частково, визначаючи позов про стягнення коштів на освіту дочки та часткове стягнення аліментів не утримання дитини. . В решті позовних вимог просив відмовити. Крім того суду пояснив, що він від другого шлюбу, який зареєстрований 07.06.2002 року з [PERSON], має дочку [PERSON], [INFO], яка хвора на сердечну хворобу, прооперована в Київському науково-дослідному інституті серцево – судинної хірургії та потребує значних грошових коштів на утримання та на ліки. Крім того зазначив, що він працює в ПП «Промтехобладнання», сплачує заборгованість за аліментами на утримання дочки [PERSON], від сплати не ухиляється, його посадовий оклад складає 1282,77 гривень. Суд, вислухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 5 травня 1999 року, актовий запис №133, про що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.6). Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач (а.с.7). Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28.12.2012 р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] гроші у твердій грошовій валюті 500 грн. щомісячно з 07.11.2012 року до 30.06.2013 року, ? частину додаткових витрат, сплачених за навчання дитини в розмірі 17520,00 гривень. (а.с.9-10). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 22.10.2013 року станом на 30.06.2013 року заборгованість [PERSON] на користь [PERSON] за аліментами складає 3883,33 гривень. (а.с.12). Згідно з довідкою ПП «Промтехобладнання» б/н від 22.11.2013 року [PERSON] займає посаду слюсаря з 2012 року, його посадовий оклад становить 1282,77 гривень. (а.с.13). З довідки вбачається, що за серпень-жовтень 2013 року з [PERSON] було утримано аліменти у сумі 2331,60 гривень, що становить 70% від заробітної плати. Відповідно до довідки №268 від 11.11.2013 року [PERSON] навчається на 5 курсі денного відділення юридичного факультету Харківського національного педагогічного університету ім..[PERSON]. Термін навчання з 1.09.2013 року до 30.06.2014 року (а.с.10) Відповідно до договору про надання освітніх послуг та комерційній основі від 29.07.2013 року Харківський національний педагогічний університет ім. Г.С.Сковороди взяв на себе зобов’язання здійснити підготовку [PERSON] за денною формою навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст за напрямком підготовки правознавство. Вартість навчання за один освітній рік за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст складає 11790, 00 гривень (а.с.15). Як вбачається з наданих позивачем квитанцій, оплата за навчання [PERSON] у розмірі 11790,00 гривень було перераховано на рахунок навчального закладу (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов’язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно – правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку позивача, відповідач повинен сплатити пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 7791,00 гривень (розрахунок на а.с.4) згідно ст..196 СК України. оскільки заборгованість виникла. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов’язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла з вини [PERSON] – суду не надано. Крім того, сама позивачка зазначає, що заборгованість по аліментам на час складання позовної заяви складає 1550, 00 гривень, при цьому розраховує пеню із заборгованості у розмірі 3883,33 грн. Також з довідки №6 від 09.12.2013 року наданої ПП «Промтехобладнання» вбачається, що аліменти з [PERSON] здійснюється у розмірі 70% від заробітної плати, що є максимальним розміром відрахувань від заробітної плати, передбаченим ст..128 КЗпП України (а.с.28). Тому суд приходить до висновку про відсутність доказів виникнення заборгованості по аліментам з вини відповідача та відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. 28 травня 2010 року [PERSON] досягла повноліття, проте вона продовжує навчатися, відповідно до договору б/н від 29.07.2013 року (а.с.15), та в зв*язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] була зарахована до денного відділення юридичного факультету Харківського національного педагогічного університету ім..[PERSON], де отримає платню освіту, вартість якої складає 11790, 00 гривень. Позивачем надані копії квитанцій, відповідно до яких нею була внесена плата за навчання доньки [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з квитанції від 08.11.2013 року, [PERSON] понесла витрати на правову допомогу, пов*язані з розглядом справи у сумі 2500.00 гривень, сплата яких підтверджується квитанцією (а.с.20). Згідно зі ст.199 СК України у разі якщо повнолітні донька, син продовжують навчання та в зв’язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов’язані утримувати їх до досягнення двадцять трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 ЦПК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоров*я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Підставами для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до ст.184 СК України є наявність у платника аліментів нерегулярного мінливого доходу, одержання ним частини доходу в натурі, інших суттєвих обставин. Твердження позивача про відсутність у відповідача інших дітей на утриманні спростовано наданим відповідачем свідоцтвом про народження від другого шлюбу його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.26), яка має хворобу серця, перенесла операцію та потребує лікування (а.с.27). Оскільки судом не встановлено жодної з умов для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, передбачених ст.184 СК України, також з урахування тих підстав, що відповідач працює та відсутні заяви позивача або відповідача про стягнення аліментів у частці від заробітку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому суд роз’яснює позивачу про можливість звернення до суду з позовом про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу відповідача). Відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов’язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Додаткові витрати на дитину можуть фіксуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У зв’язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 50% вартості освіти за договором про надання освітніх послуг та комерційній основі від 29.07.2013 року, як додаткові витрати на доньку [PERSON] у розмірі 5895,00 гривень. Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на юридичну допомогу у сумі 2500,00 гривень, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві – пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Згідно з ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи. До витрат, пов’язаних з розглядом судової справи, належать, крім іншого, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов’язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Ч.2 ст.84 ЦПК України передбачає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем в обґрунтування вимог про стягнення коштів за оплату правової допомоги надано квитанцію від 08.11.2013 року про сплату 2500, 00 гривень. (а.с.20). При цьому, позивачем не надано обґрунтування і розрахунку цих витрат у відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат по сплаті послуг на правову допомогу. Також у відповідності до ст..88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн. на користь держави. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на недоведеність позивачем у повному обсязі своїх позовних вимог, що є підставою для часткового задоволення позову. На підставі вище наведеного,

Outcome: partial