Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

03.05.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.07.1995 року між Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України та відповідачем-1 був укладений кредитний договір № 778506 на суму 250000000 крб. ( в еквіваленті 2500.00грн.) строком на 5 років (до 11.08.2000р.) та сплатою відсотків (60%) за користування кредитом. Виконання відповідачем-1 зобовязань по кредитному договору забезпечується порукою [PERSON] та [PERSON] Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 06.04.1999р. з відповідачів вже стягнута заборгованість за кредитом та відсоткам у сумі 4028.22 грн. Станом на 01.02.2012р. заборгованість за кредитним договором складає 10600.63 грн. із них: - прострочені відсотки за користування кредитом 8818.75 грн., непогашена частина тіла кредиту 1781.88 грн., на підставі чого просить розірвати кредитний договір; стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором, відсотки по договору та судовий збір. Позивачем надана до суду уточнена позовна заява від 04.12.2012р. в якій просив розірвати кредитний договір № 778506 від 11.06.1995 р. укладений між спеціалізованим акціонерним комерційним ощадним банком України в особі Верхньодніпровського відділення Сбербанка № 2990 в особі керуючого Сбербанка [PERSON] та [PERSON]. Стягнути в солідарному порядку з відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 1 типу № 10003/0564 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за відсотками по кредитному договору № 778506 від 11.06.1995 р. в сумі 9105.41 грн. Стягнути в солідарному порядку з відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 1 типу № 10003/0564 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість по кредиту за кредитним договором № 778506 від 11.06.1995 р. в сумі 1781.88 грн. Стягнути з відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь особи ТВБВ 1 типу № 10003/0564 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 215 грн. (а.с.55-56). Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутністю представника позивача, вказував, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.79). Відповідач-1 [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причину неявки в судове засідання суд не повідомила, заперечення проти позову та заяву про розгляд справи за його відсутністю суду не надала, в звязку з чим справа розглядається в порядку заочного розгляду, на підставі Ухвали суду від 06 листопада 2013 року. Відповідач-2 - [PERSON], знятий з реєстрації 26.07.2012 року у звязку зі смертю а/з №29, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області (зворотній бік а.с. 63). Відповідач-3 [PERSON] в судове засідання не зявилася, про місце, день та час судового засідання повідомлена належним чином, про причину неявки в судове засідання суд не повідомила, заперечення проти позову та заяву про розгляд справи за її відсутністю суду не надала, в звязку з чим справа розглядається в порядку заочного розгляду, на підставі Ухвали суду від 06 листопада 2013 року. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 11.07.1995 року між Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України в особі керуючого філією № 2990 [PERSON] та відповідачем-1 - [PERSON] був укладений кредитний договір № 778506 на суму 250000000 крб. (в еквіваленті 2500.00грн.) строком на 5 років (до 11.08.2000р.) та сплатою відсотків (60%) за користування кредитом. (а.с.16). Відповідно до Строкового зобовязання від 11 липня 1995 року, відповідач-1 зобовязався за отримання ним позики сплатити банку 250000000 крб. до 11 серпня 2000р. та проводити, починаючи з 11.08.1995р. платежі в погашення основної заборгованості за позикою щомісячно (щоквартально) в сумі 4167000 крб. не пізніше 10 числа платіжного місяця першого місяця кожного кварталу; проценти, які нараховані відповідно до п. 2 Кредитного договору від 11.07.1995р. сплачувати одночасно з платіжками за основним боргом (а.с.17). Відповідно до п. 2.2 кредитного договору своєчасне виконання договору забезпечується порукою. Державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області посвідчена Порука реєстровий № 2-2334 від 11.07.1995р., згідно якої [PERSON] поручився за виконання [PERSON] її зобовязання, та зобовязався за вимогою Верхньодніпровського Ощадбанка № 2990 погашати платежі за позикою та нараховані відсотки в строки та розмірах, встановлених зобовязанням позичальника. Аналогічний договір поруки реєстровий № 2-2333 від 11.07.1995р. було укладено з [PERSON]. (а.с.20-21). Додатковою угодою до Кредитного договору від 11.07.1995р. встановлено, що залишок заборгованості складає 2263.79 грн. Також сторонами змінено з 06.02.1998р. відсоткову ставку до 35% річних, сплати здійснюється до 01.07.2000р. (а.с.18). Відповідно до Змісту Статуту відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та Змін до Статуту відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є державним банком, утвореним відповідно до Розпорядження Президента України від 20 травня 1999р. №106, постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999р. №876 шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у Державний ощадний банк України з організаційно-правовою формою відкрите акціонерне товариство, який зареєстровано Національним банком України 26 травня 1999р. за №4 і назву якого змінено на «відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», що зареєстровано Національним банком України 28 грудня 1999р. Банк є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком України 31 грудня 1991р. З 07 червня 2011 року назву банку змінено з «відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на «публічне» акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (а.с. 11-13). Згідно з п.7 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (який діяв в період перетворення банку та до 01.01.2004р.) п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства» при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства. Зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення. Таким чином, позивач є правонаступником комерційного ощадного банку України та до нього перешли усі права та обовязки, які виникли з Кредитного договору № 778203 від 13.10.1995 року. Відповідно до п.1 та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (ред. 2003р.), цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, на спірні правовідносини розповсюджуються положення Цивільного кодекс Української РСР (ред.1963 року) щодо виникнення та виконання зобовязань в період дії ЦКУРСР (ред. 1963р.) та положення ЦК України (ред. 2003р.) на правовідносини, які продовжують існувати після 01 січня 2004р. Відповідно до ст.ст. 4, 151 ЦК УРСР (ред. 1963р.), в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу, зокрема з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно зі ст.ст. 161, 162 ЦК УРСР (ред. 1963р.), зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Статтею 374 ЦК УРСР (ред. 1963р.), передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. За ст.ст. 191, 192 ЦК УРСР (ред. 1963р.), за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором іншої особи відповідати за виконання нею свого зобов'язання в повному обсязі або в частині. В разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема, відповідає за сплату процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які разом поручились, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, зобовязання відповідачів перед банком виникли на підставі та у порядку, передбаченому чинним на той час законодавством. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.04.1999р. позов задоволено та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь банка заборгованість по кредитному договору № 778506 від 11.07.1995р. , яка складається із залишку кредиту в сумі 2220 грн. 41 коп., заборгованості за відсотками в сумі 1560 грн. 27 коп. та неустойки в сумі 247 грн. 54 коп. (а.с.22-26). Відповідно до ч. ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, позивач звертався до суду з позовом до відповідачів з тих самих підстав, з вимогою зокрема про стягнення основного боргу за позикою у розмірі 2220.41 грн. та судом ухвалено Рішення про задоволення цих вимог, яке набрало законної сили. Враховуючи, що сума основного боргу за позикою вже була стягнута за Рішенням суду від 06.04.1999р., то в силу ст. 223 ЦПК України позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 216 ЦКУРСР (ред. 1963р.) зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки сторонами не надано доказів про повернення відповідачами позики в повному обсязі, а само по собі ухвалення рішення про стягнення боргу не є підставою для припинення зобовязань, то у відповідача продовжують існувати зобовязання по сплаті відсотків за користування позикою, у томі числі після 01 січня 2004 року, та ці правовідносини регулюються також положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. ст. 11, 509, 629 ЦК України, зобовязання виникають, зокрема із договору, та договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України, встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Позивачем заявлена вимога про стягнення відсотків за весь час користування кредитом в сумі 9105,41 грн., але заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 1560 грн. 27 коп. стягнута рішенням Верхньодніпровського районного суду від 06.04.1999р., відповідно, залишок заборгованості по відсоткам, який не охоплений Рішеннями суду складає 7545,14 грн. = (9105,41 грн. - 1560 грн. 27 коп.) Доказів сплати відповідачем-1та відповідачем-3 відсотків за користування позикою суду не надано, тому суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача-1та відповідача-3 в солідарному порядку заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 7545,14 грн. Не підлягають задоволенню вимоги позивача до відповідача-2 з огляду на наступне. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] помер, а/з № 29 (а.с.63). В силу ст.ст.25,30ЦК України правоздатність (здатність мати цивільні права та обов'язки) та дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) фізичної особи припиняється у момент її смерті. Отже, в звязку зі смертю, відповідач-2 не є субєктом спірних правовідносин, тому вимоги позивача до [PERSON] задоволенню не підлягають. Крім того, заяв щодо заміни відповідача-2 на його правонаступника від позивача до суду не надходило. Статтею 610 ЦК України (ред. 2003р.) передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієїі з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є такепорушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи, що судом встановлено невиконання та неналежне виконання зобовязань відповідачів за Кредитним договором, що суттєвим порушенням, оскільки позивач не отримує коштів, які є метою цього договору для банка, то вимоги в частині розірвання Кредитного договору підлягають задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню: по 75 (сімдесят п»ять) грн. 70 коп - судового збору з кожного.

Outcome: partial