Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

21.11.2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, який 09.12.2013 року уточнила, посилаючись на те, що з 01.11.2005 року по 01.02.2013 року вона працювала на підприємстві відповідача на посадах бухгалтера 2 категорії та економіста з фінансової роботи. Наказом № 518к від 01.02.2013 року [PERSON] була звільнена за згодою сторін з ТОВ «Шахта «Садова». При звільнені їй не були своєчасно виплачені всі суми, що належали від підприємства, а саме: заробітна плата за січень у сумі 1804, 68 грн. та компенсація за не використану відпустку у сумі 2245, 42 грн. Всього відповідач при звільнені повинен був сплатити [PERSON] 4050, 10 грн., які до теперішнього часу вона не отримала. За таких обставин [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Шахта «Садова» на її користь заборгованість по заробітній платі за січень 2013 року у сумі 1804, 68 грн., компенсацію за не використану відпустку у сумі 2245, 42 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 28154, 83 грн., а всього 32204, 93 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнений позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Шахта «Садова» - Ковальов І.О., у судовому засіданні уточнений позов визнав частково, про що надав суду заперечення на позовну заяву (а.с. 32). Просив зменшити суму заборгованості ТОВ «Шахта «Садова» перед позивачем в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні до 22012, 20 грн., в частині стягнення заробітної плати та компенсації за не використану відпустку залишити незмінною. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Право кожного громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю та соціальних виплат закріплено у статтях 43, 46 Конституції України. Реалізація цих прав врегульована Законом України «Про оплату праці», Кодексом законів про працю України та іншими законодавчими актами. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працювала в ТОВ «Шахта «Садова» з 01.11.2005 року. Цей факт підтверджується ксерокопією трудової книжки на а.с. 7-9. Звільнена позивач була наказом № 518к від 01.02.2013 року, за згодою сторін за ст. 36 п. 1 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що на день звільнення [PERSON], а саме 01.02.2013 року, ТОВ «Шахта «Садова» з нею розрахунок не провело, що не заперечувалося і сторонами. З довідки № 348 від 23.08.2013 року (а.с. 10) вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 23.08.2013 року складає 4050, 10 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивач [PERSON] довела, що працювала на ТОВ «Шахта «Садова», де при звільненні їй не були виплачені нарахована заробітна плата та компенсація за не використану відпустку. Суд вважає, вимоги позивача підлягають задоволенню в цій частині в повному обсязі в сумі 4050, 10 грн. Ст. 117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З довідки № 117 від 14.03.2013 року (а.с. 11) вбачається, що середня заробітна плата за останні два місяці позивача складає: (2202, 44 грн. + 2200, 00 грн.) : 2 = 2201, 22 грн. Судом встановлено, що період затримки виплати нарахованої заробітної плати складає 10 місяців (з лютого 2013 року по грудень 2013 року), отже середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає: 2201, 22 грн. х 10 міс. = 22012, 20 грн. Даний розрахунок був проведений відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», де в абз. 3 пп. 2 п. 2 зазначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Суд вважає, що відповідач порушив вимоги діючого трудового законодавства - ст. 116 КЗпП України та Конституцію України, на своєчасне отримання при звільнені всіх сум, що належать йому від підприємства. З вищенаведеного, суд вважає, що в цій частині позовних вимог позов підлягає частковому задоволенню в сумі 22012, 20 грн., в іншій частині позову необхідно відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю. Оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 260, 62 грн. Згідно ст. 367 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За останні два місяця до звільнення позивача його середня заробітна плата складала 2201, 22 грн. У зв'язку з чим негайному виконанню підлягає стягнення заробітної плати в зазначеній сумі.

Outcome: partial