Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду і після уточнення позовних вимог, які прийняті судом, просить: - визнати за [PERSON] право власності на прибудову літ.А’-1 (котельну), що складається з приміщень №№II, 1-16 площею 8,9 кв.м., нежитлової будівлі літ.З-1 (гаражу) загальною площею 28,0 кв.м., нежитлової будівлі літ.Д-1 (сараю) загальною площею 14,6 кв.м., розташовані на земельній ділянці по вул. Тернопільській, 32, у м. Харкові; - поділити в натурі домоволодіння №32 по вул. Тернопільській у м. Харкові; - виділити в натурі [PERSON] та [PERSON] частину домоволодіння №32 по вул. Тернопільській, що складається з приміщень в будинку літ.А-1 коридору 1-4 площею 5,8 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 9,8 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 20,3 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 13,3 кв.м., прибудови літ.«а» тамбуру 1 площею 1,4 кв.м., кухні 1-1 площею 10,1 кв.м. (включаючи площу вбудованої шафи), ванної кімнати 1-3 площею 6,5 кв.м., прибудови літ.А-1 (котельні) приміщення №II (тамбуру) площею 1,8 кв.м., 1-16 площею 7,1 кв.м., нежитлової будівлі літ.З-1 (гаражу) загальною площею 28,0 кв.м., нежитлової будівлі літ.Д-1 (сараю) загальною площею 14,6 кв.м., огорожі та воріт літ. №4 та літ.№5, ганку літ.«а9»; - визнати частину виділеного в натурі [PERSON] та [PERSON] домоволодіння №32 по вул. Тернопільській, м. Харкова окремим домоволодінням та визнати право спільної часткової власності в рівних частках на нього [PERSON] та [PERSON] - встановити наступний порядок користування земельною ділянкою по вул. Тернопільській, 32, у м. Харкові по варіанту №1 будівельно-технічної експертизи від 12.07.2013 р. №3161/6112 закріпити у користуванні [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 625,9 кв.м. з встановленням межі по лінії розподілу будівлі літ.А-1 та від кута прибудови літ. «а» по прямому відрізку довжиною 10,0 м.; - встановити земельний сервітут площею 3,1 кв.м. для використання цієї ділянки співвласниками [PERSON] і [PERSON] для обслуговування зовнішньої стіни прибудови літ.«а». Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. 26.10.2005 р. органом приватизації житлового фонду [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло загальною площею 62,9 кв.м. в будинку №32 по вул. Тернопільській, яке належало до віддання Центральній районній аптеки №3. У даній квартирі [PERSON] мешкає з 1981 року і нею за власні кошти на земельній ділянці збудовано у 1982 р. сарай літ.Д-1 площею 14,6 кв.м., у 1989 р. котельна (прибудова літ.А-1) площею 8,9 кв.м., у 2005 р. гараж літ.З-1 площею 28,0 кв.м. Фактично нежитлова будівля літ.А-1 по вул. Тернопільській , 32, належить на праві власності [PERSON] та складається з нежитлових приміщень підвалу №1, 1-го поверху приміщень №1-8-:-1-15 загальною площею 154,1 кв.м., а інша частина будівлі літ.А-1 загальною площею 62,9 має статус жилого фонду і належить на праві спільної сумісної власності позивачам. З урахуванням того, що відповідач – [PERSON] не визнає право власності [PERSON] на котельню літ.А-1, сарай літ.Д-1, гараж літ.З-1, крім того, на звернення позивачки щодо оформлення належним чином користування земельною ділянкою, відповідач відмовляється, [PERSON] звернулась до суду. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсягу. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечував, вважав, що з встановленням сервітуту буде порушено його права. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з’явився, був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши позивачів, їх представника, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, якими врегульовано спірні правовідносини, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Стаття 4 Житлового кодексу України дає визначення житлового фонду. Житловий фонд утворюють житлові будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу споруджена з дотриманням вимог встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ст. 382ЦК України, квартирою є ізольоване приміщення в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що будівля по вул. Тернопільській, 32 , м. Харкова станом на 07.08.2008 року була зареєстрована за комунальним підприємством охорони здоров’я «Центральна районна аптека №3», до складу якого входили декілька приміщень гуртожитку. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.07.2005 р. №824 «Про виключення приміщень по вул. Тернопільській, 32 із числа гуртожитків» виключено приміщення житловою площею 42,5 кв.м., загальною площею 61,5 кв.м. у будинку по вул. Тернопільській, 32 із числа гуртожитку комунального підприємства охорони здоров’я «Центральна районна аптека №3» та дозволено Червонозаводському райвиконкому і комунальному підприємству охорони здоров’я «Центральна районна аптека №3» закріпити за мешканцями приміщень у будинку по вул. Тернопільській, 32 займану ними площу та відкрити особовий рахунок в установленому законом порядку Свідоцтвом про право власності на житло від 26.10.2005 р. видане органом приватизації житлового фонду комунального підприємства охорони здоров’я «Центральна районна аптека №3» посвідчено, що власником квартири, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тернопільська, 32, приміщення №1-1,№1-2,№1-3,№1-4,№1-5,№1-6,№1-7, загальною площею 62,9 кв.м. на підставі приватизації на праві спільній сумісній власності належить [PERSON] та її дочці [PERSON] Квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію держаного майна». Таким чином, судом встановлено, що житлове приміщення, яке знаходиться у власності позивачів має правовий статус - квартири, розташованої у будинку по вул. Тернопільській,32 у м. Харкові. Згідно витягу про державну реєстрацію КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 23.07.2012 р. відповідачу [PERSON] належить на праві приватної власності нежитлові приміщення підвалу №1, приміщення 1-го поверху №1-8-:-1-15 загальною площею 154,1 кв.м. в будинку літ.А-1 по вул. Тернопільській,32, м. Харкова. Підставами виникнення права власності вказано: Свідоцтво від 30.10.2008 р., посвідчене приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]; рішення суду від 24.11.2011 р. по справі №2-380/11; рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 30.01.2012 р. по справі №2-380/11. Таким чином, [PERSON] є власником приміщень, які мають статус нежитлових, у тому ж будинку по вул. Тернопільській,32 у м. Харкові. Дані обставини сторонами не оспарюються, а тому вважаються доведеними. Як зазначили сторони, комунальне підприємство охорони здоров’я «Центральна районна аптека №3» - ліквідовано. Судом, враховуючи принцип змагальності та обов’язок сторін довести перед судом переконливість своїх вимог та заперечень, вживалися заходи щодо належності будівлі, в якій знаходиться квартира позивачів. Відповідно до отриманої інформації від Харківської міської ради будинок по вул. Тернопільська, 32 у м. Харкові не є об’єктом комунальної власності територіальної громади. Позивачами заявлена вимога про поділ домоволодіння №32 по вул. Тернопільський м. Харкова та виділ їм в натурі частині домоволодіння та визнання права спільної часткової власності за позивачами. Поняття та види права спільної власності визначені ст. 355 ЦК України, за правилами якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ст. 367, 372 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності або спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками в натурі за домовленістю між ними. Таким чином, поділу підлягає майно, яке має статус спільної власності. Доказів належності будинку №32 по вул. Тернопільський м. Харкова на праві спільної власності [PERSON] , її дочці [PERSON] , [PERSON] – сторонами не надано. Судом встановлено, що спірний будинок має як нежитлові приміщення , право власності на які зареєстрованого відповідачем, так і житлові – квартиру, яка зареєстрована на праві спільної сумісної власності за позивачами. Тобто, спірний будинок не є спільною сумісною або спільною частковою власністю сторін. При таких обставинах, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині. Як наполягають позивачі, відповідачем не визнається право [PERSON] на побудовані за її власні кошти споруди: прибудову літ.А’-1 (котельну), що складається з приміщень №№II, 1-16 площею 8,9 кв.м., будівлю літ.З-1 (гаражу) загальною площею 28,0 кв.м., будівлю літ.Д-1 (сараю) загальною площею 14,6 кв.м., які зведені на земельній ділянці по вул. Тернопільській, 32 у м. Харкові. При досліджені матеріалів інвентарної справи, наданих КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», судом встановлено відсутність даних стосовно того ким особисто зведені прибудова літ.А’-1 та будівля літ.Д-1, та має місце інформація стосовно того, що [PERSON] самовільно зведений гараж літ.З-1 та прибудова літ.а8, яка складається з тамбуру IV площею 1,2 кв.м., частини приміщення кухні 1-1 площею 1,9 кв.м., частини приміщення ванної кімнати 1-3 площею 1,6 кв.м. Відповідно до частин 1,2,3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була виділена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй виділена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Отже, критеріями самочинного будівництва є по-перше, будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, по-друге, будівництво здійснено без дозволу або проекту, по-третє, будівництво здійснено з порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до вимог ст. ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину. За інформацією Державного архіву Харківської області від 22.11.2013 р. у протоколах засідань виконавчого комітету Червонозаводської районної ради депутатів трудящих м. Харків за 1967-1970 роки рішень про надання земельної ділянки під будівлю за адресою: м. Харків, вул. Тернопільська, 32 немає. За даними юридичного департаменту Харківської міської ради від 02.12.2013 р. (вих.№14023/9-13), станом на 29.12.2012 р. за інформацією Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування землею по вул. Тернопільській, 32 у м. Харкові. Згідно роз’яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.4 постанови від 30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» під час розгляду справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним являється будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Як зазначено у п. 12 даної постанови, вирішуючи справи за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов’язані встановити усі обставини справи, зокрема, чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки. З урахуванням того, що позивачами не надано доказів надання земельної ділянки їм у користування, чи інших документів компетентних органів правомірності користування земельною ділянкою, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання права власності за позивачами на прибудову літ.А’-1 (котельну), що складається з приміщень №№II, 1-16 площею 8,9 кв.м., нежитлової будівлі літ.З-1 (гаражу) загальною площею 28,0 кв.м., нежитлової будівлі літ.Д-1 (сараю) загальною площею 14,6 кв.м. і вважає правильним у задоволені позову у цій частині відмовити, про поділ та виділ їм в натурі зазначених приміщень, та визнання за позивачами права спільної часткової власності в рівних частках ха позивачами та надання виділеній їм частині статусу окремого домоволодіння . Тому, не підлягає задоволенню позов і в частині виділення в натурі зазначених прибудов та нежитлових, допоміжних приміщень та визнання частини виділеного в натурі [PERSON] і [PERSON] окремим домоволодінням та визнання за ними права спільної часткової власності в рівних частках. Суд вважає, оскільки земельна ділянка по вул. Тернопільській, 32 у м. Харкові не була виділена ні [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON] вимоги стосовно визнання порядку користування даною земельною ділянкою та встановлення сервітуту є необґрунтованими і тому не підлягають задоволенню. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed