Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 02 жовтня 2012 року він отримав генеральну довіреність, зареєстровану в реєстрі за №2100 від [PERSON], згідно якої останній уповноважував позивача продати, обміняти, здавати в оренду тощо та при здійсненні повноважень за цією довіреністю керувати, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] Дніпродзержинським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області від 14 березня 2006 року, автомобілем: марка/моделі ВАЗ 210990, рік випуску 2004; шасі (кузов, рама) [NUMBER], тип - Легковий Седан-В, реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] діяв від імені власника вказаного автомобіля [PERSON] на підставі генеральної довіреності від 19 жовтня 2010 року. 18 вересня 2013 року головним державним виконавцем Олійник І.В. було складено акт опису й арешту майна на виконання виконавчого листа №2/0417/7448. А тому позивач був вимушений звернутись до суду та просить звільнити з під арешту автомобіль, визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобілю та визнати на нього право власності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти їх задоволення. Представник відділу держаної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області Олійник І.В. не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин, суд дійшов наступного. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пунктом 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; Як вбачається з матеріалів справи, вартість спірного автомобіля станом на 02 жовтня 2012 року становила 32520 грн., що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому договір купівлі-продажу спірного автомобіля слід було вчиняти в письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За ст. 655 ЦК України, За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Встановлено, що 02 жовтня 2012 року [PERSON], який діє на підставі загальної довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], від імені [PERSON] видав на ім'я [PERSON] довіреність на право користування й розпорядження автомобілем «ВАЗ-210990» державний номер [NUMBER], а також склав розписку про отримання коштів за вказаний автомобіль у сумі 32520 грн. доларів США (довіреність серії ВСК №306224, посвідчена 02 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]). За змістом положень глави 17 ЦК України довіреність не є правочином, що породжує право власності у повіреної особи. Визнання факту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу за наявності не скасованої довіреності на право керування спірним автомобілем суперечить змісту закону, що регулює спірні правовідносини. Так, згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідносини, в яких одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. В матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами продавцем і покупцем, засвідчений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив всі істотні умови, необхідні для чинності такого договору купівлі-продажу, як того вимагають норми статей 202, 203, 207, п. 3 ст. 208, ст. 328, 626, 638, глави 54 ЦК України, п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Вбачається, що спірний автомобіль згідно п.п.7, 8, 41, 43 вищезазначеного Порядку не знятий з обліку в органах ДАІ, залишається зареєстрованим за відповідачем [PERSON], що видно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Така заява не надходила і від позивача, який згідно з довіреності має на те повноваження (а.с.8). Сторони не вжили усіх заходів, передбачених актами цивільного законодавства щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, а тому позивач не набув на нього права власності. Крім того, судом встановлено, що 18 вересня 2013 року було складено акт опису й арешту майна державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції згідно до якого спірний автомобіль передано для реалізації. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року із змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Оскільки довіреність на право розпорядження автомобілем не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля і не породжує права власності, у зв'язку з цим права позивачки при накладенні арешту на спірний автомобіль порушені не були. Таким чином суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивачу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed