Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду АРК з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] в с. Новомиколаївка Ленінського району АР Крим померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно в вигляді житлового будинку [ADDRESS] ,який вона прийняла фактичним проживання після чоловіка [PERSON]. Через відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документу на будинок ,позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,справу просить розглянути в його відсутність,на задоволені позову наполягає. Представник відповідача Новомиколаївської сільської ради в судове засідання не з'явився,про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,надав заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника,позовні вимоги визнає. Згідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України в зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та давши оцінку матеріалам справи, суд знаходить позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступних обставин. Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач є громадянином України( а.с.4). Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження позивача та спадкодавця ( а.с. 9).29 квітня 1973 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с.9). На час смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в будинку [ADDRESS] ( а.с.10). З 11 листопада 1947 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу. [INFO] [PERSON] помер. 22.11.2013 року Державним нотаріусом Ленінської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями відмовлено за відсутності правовстановлюючих документів ( а.с. 3). З наявної в матеріалах справи копії спадкової справи № 547/2009 після смерті [PERSON] видно, що позивач своєчасно, в передбачений законом строк звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Станом на 1966-1996 рр. перелік правовстановлюючих документів на нерухоме майно був затверджений Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах та поселках міського типу УССР,затвердженої Міністерством комунального господарства УССР від 31.01.1966 року та затвердженої з Верховним Судом УССР 15.01.1966 року,якою передбачалася обов'язкова реєстрація будинків,що знаходяться в містах та поселках міського типу. У зв'язку з чим виникнення права власності на будинки в сільській місцевості не було пов'язано з видачею правовстановлюючого документу та його державною реєстрацією. Згідно запису погосподарської книги, який у відповідності до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року, може бути визнаний в якості акту органу влади, що підтверджує право власності, власником будинку [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно ст.ст.548, 549, ЦК УРСР,який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ст. 1218 Цивільного Кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, оскільки позивач внаслідок відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, право власності може бути визнане судом . Згідно до ст. 1225 Цивільного Кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі ст.ст. 1218,1225 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 131,132 Земельного Кодексу України,

Outcome: approved