Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

23.06.2009р. ЗАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості. 11.09.2009р. справу передано в провадження судді Ткаченко Н.В. у зв'язку з переведенням судді Чорнобук В.І. до іншого суду. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.09.2009р. було замінено сторону позивача - замість ЗАТ КБ «ПриватБанк» - ПАТ КБ «ПриватБанк» (в липні 2009р. відбулась офіційна зміна назви банку з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк»). 20.04.2011р. відповідачами [PERSON], [PERSON], була подана апеляційна скарга на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Чорнобука В.І. від 24.06.2009р. про відкриття провадження по справі (а.с. № 52). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2011р. апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON] на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2009р. про відкриття провадження по справі залишено без розгляду (а.с. № 58). 15.06.2012р. до суду від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшла заява про зупинення провадження по даній справі до вирішення Тернопільським міськрайонним судом цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання правочинів недійсними, на підтвердження чого, відповідачі надали копію ухвали суду від 07.02.2012р. про призначення судово-почеркознавчої експертизи (а.с. № 113, 114). 18.06.2012р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], ТОВ «УФА «Верус» про стягнення заборгованості було зупинено (а.с. № 118). 04.03.2013р. на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла засвідчена належним чином копія рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25.09.2012р. по цивільній справі № 2-8499/2011р. за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочинів недійсними, яким в задоволенні позову [PERSON] - відмовлено, рішення суду набрало чинності (а.с. №121-124). 05.03.2013р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. провадження по цивільній справі було відновлено (а.с. № 126). 28.03.2013р. відповідачами [PERSON] та [PERSON] вдруге була подана апеляційна скарга на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Чорнобука В.І. від 24.06.2009р. про відкриття провадження по справі (а.с. № 143). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2013р. апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] - відхилено, ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Чорнобука В.І. від 24.06.2009р. про відкриття провадження - залишено без змін (а.с. № 179). Так, в обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена кредитна угода №10/07/2007 МК від 26.10.2007р. про надання кредиту у розмірі 90000 дол. США. 26.10.2007р. між сторонами був укладений договір про видачу траншу № 10/07/2007 МК-01, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 90000 дол. США, в обмін на зобов'язання повернути отримані кошти, сплати відсотки та виконати інші зобов'язань в обумовлені договорами розмірах та строки. Забезпечення виконання зобов'язань позичальника за укладеною кредитною угодою, були забезпечені договором поруки, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], відповідно до якого поручитель взяла на себе зобов'язання нести солідарно майнову відповідальність перед кредитором (по погашенню кредиту, відсотків, пені, штрафів) у разі невиконання позичальником зобов'язань. Також, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], 12.01.2009р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «УФА «Верус» був укладений договір поруки № 467 та додаток № 1 до нього, відповідно до якого, останнє взяло на себе зобов'язання нести відповідальність перед банком у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитною угодою в загальному розмірі 200 грн. Натомість, позичальник [PERSON], взяті на себе зобов'язання за кредитною угодою по своєчасному поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків, належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 23.05.2009р. складала 88178,15 дол. США. Під час розгляду справи, позивачем у зв'язку зі зміною розміру заборгованості неодноразово: 17.11.2011р., 16.03.2012р., 07.03.2013р. 10.10.2013р. та 18.11.2013р. уточнювався (як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення) розмір позовних вимог, та відповідно до останніх уточнень від 18.11.2013р., позивач зазначив, що станом на 14.11.2013р. заборгованість [PERSON] за кредитною угодою № 10/07/2007 МК від 26.10.2007р. перед банком складає 205 835,56 дол. США: з яких: 77 364, 38 дол. США - заборгованість по основній сумі кредиту, 29 273, 23 дол. США - заборгованість по відсоткам, 99 197, 95 дол. США - заборгованість з пені. Крім того, в наданій заяві представник позивача просив стягнути штрафні санкції за неналежне виконання позичальником умов п. 2.2.7 кредитної угоди в розмірі 1800 дол. США та штраф згідно до п.6.6 за розрахунком 250 грн.+5% від суми позову (250грн. - фіксована частина та 82 262грн.18коп. - відсоткова складова - (1645 243,63*5/100)). Представник позивача - Колодочка П.О. (діє на підставі довіреності від 26.04.2011р. -а.с. № 174) у судове засідання 23.12.2013р. не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. 23.12.2013р. до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив позовні вимоги з урахуванням останніх уточнень від 18.11.2013р. задовольнити в повному обсязі, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитною угодою № 10/07/2007МК від 26.10.2007р. у розмірі 108 437, 61 дол.США та 875 201, 39 грн. Стягнути солідарно з відповідачів та ТОВ «УФА «Верус» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 200 грн., а також в дохід держави судові витрати по справі. Крім того, в заяві від 23.12.2013р. представник позивача просив розглядати справу з винесенням рішення за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами. Представник відповідача - ТОВ «УФА «Верус» - Бочкарь Р.В. (діє на підставі довіреності від 04.01.2011р.) в судове засідання 23.12.2013р. не з'явився. 18.11.2013р. до суду надійшла заява представника відповідача, в якій представник зазначив, що заявлені ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги до ТОВ «УФА «Верус» визнає в повному обсязі, просив розглядати справу у судовому засіданні без участі представника ТОВ «УФА «Верус». Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] - ні в попереднє судове засідання 17.11.2011р., ні в судові засідання, призначені на 23.10.2013р., 18.11.2013р. та 23.12.2013р. не з'явились, про час та місце розгляду справи кожного разу повідомлялись шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, що підтверджується відповідями ЦАС, а [PERSON], крім того була повідомлена ще й за адресами, які зазначені в документах, наданих нею до суду. Згідно поштових повідомлень судові повістки в засідання на 23.10.2013р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали 21.10.2013р. (а.с. № 197, 198), а конверти, надіслані [PERSON] за адресами, вказаними нею в різних заявах (апеляційних скаргах, тощо ) повернулися до суду з позначкам « за минуванням терміну зберігання» (а.с. № 199, 200). 22.10.2013р. до суду надійшла факсом заява [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв'язку з невчасним отриманням судової повістки (а.с. № 192, 193). В судове засідання 18.11.2013р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] також не з'явилися, судові повістки отримали 08.11.2013р., що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями (а.с. № 202, 203). 14.11.2013р. від відповідачки [PERSON] надійшла факсом заява про відкладення розгляду по справі у зв'язку із хворобою [PERSON], в якій вона, в тому числі, просила надіслати копію ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2013р., копію первинного позову та ухвалу про відкриття провадження (а.с. №206). В судове засідання 23.12.2013р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] також не з'явилися, судові повістки отримали 17.12.2013р., а [PERSON] отримала ще й повістку за іншою адресою 20.12.2013р., що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями, про причини не явки суд не сповістили (а.с. № 224-230). Таким чином, відповідачі втретє не з'явилися в судове засідання, про дату та час слухання справи сповіщалися належним чином, двічі надавали заяви про відкладення розгляду справи (що відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України було враховано під час відкладення судових засідань) з різних підстав, про причини неявки в судове засідання 23.12.2013р. суд не повідомили, а тому, суд вважає, що на підставі ч. 4 ст. 74, ч.1 ст. 76 ч.2 ст. 77 ЦПК України, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про день та час судового засідання і такими, що відсутні без поважних причин, що є підставою для вирішення справи за відсутністю відповідачів на підставі наявних в справі доказів. Отже, відповідно до ст. 169. ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. З урахуванням того, що одним із відповідачів, а саме - ТОВ «УФА «Верус», по справі висловлена думка щодо визнання позовних вимог, суд вважає за можливе винести рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, заявами сторін про підтримання позову, його визнання, розгляд справи за відсутністю сторін, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 202 ч.1 ст. 626, 629 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Положення статей 553, 554 ЦК України визначають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Судом встановлено, що 26.10.2007р. між банком та [PERSON] була укладена кредитна угода № 10/07/2007МК, відповідно до умов якої позивач зобов'язався надати [PERSON], кредитні кошти в сумі 90000 дол. США. Надання кредитних коштів здійснювалось окремими частинами - траншами кредиту, після підписання договору про видачу траншу, на термін і на умовах, передбачених кредитною угодою, а також договором про видачу траншу. Термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту, встановлюються договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 26.10.2012р. За користування кредитними коштами, позичальник повинен був сплачувати відсотки у розмірі 16% річних, а у разі порушення будь-якого з зобов'язань по погашенню траншів кредиту позичальник сплачує 32% річних від суми залишку несплаченої заборгованості. Крім того, відповідно до п.2.2.7 кредитної угоди позичальник зобов'язаний інформувати банк про цільове використання кредиту, за неналежне виконання відповідних умов угоди відповідно до п.6.2 позичальник повинен платити штраф в розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Згідно до умов п.6.6 при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даною угодою більш ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі за розрахунком 250 грн. + 5% від суми позову. 26.10.2007р., між сторонами був укладений договір про видачу траншу №10/07/2007 МК-01, який є невід'ємною частиною кредитної угоди, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі загального ліміту, встановленого умовами кредитної угоди, а саме - 90000 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], 26.10.2007р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 10/07/2007 МК, відповідно до якого поручитель зобов'язалась відповідати за виконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору в тому розмірі, що і боржник включаючи сплату кредиту в розмірі 90000 дол. США, а також процентів за користування кредиту, пені, штрафів і інших, передбачених кредитним договором санкцій. У випадку невиконання боржником своїх зобов'язань по кредитній угоді №10/07/2007МК від 26.10.2007р., боржник та поручитель відповідають як солідарні боржники. Під час розгляду справи, позивачем в зв'язку зі зміною розміру заборгованості неодноразово: 17.11.2011р., 16.03.2012р., 07.03.2013р., 10.10.2013р. та 18.11.2013р. уточнювався розмір позовних вимог. Так, 07.03.2013р. ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнював розмір своїх позовних вимог до відповідачів, виходячи з рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2012р. по справі № 2/0417/2489/2012 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10/07/2007МК від 26.10.2007р., відповідно до якого вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість в розмірі 1136024грн. 27коп. (а.с. № 138). За заявою [PERSON] вищезазначене рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2012р. по справі № 2/0417/2489/2012 скасовано в порядку перегляду заочного рішення суду (а.с. № 214), а справа призначена до розгляду в загальному порядку, та на день винесення даного рішення Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська рішення по справі № 2/0417/2489/2012 не ухвалено, справа призначена до розгляду на 22.01.2014р. (а.с. № 231). Враховуючи вищевикладене, позивачем у відповідності ст. 27, ч.2 ст. 31 ЦПК України 18.11.2013р. до суду було подано заяву про уточнення позовних вимог шляхом їх збільшення. Так, в заяві від 18.11.2013р. представником позивача зазначено, що станом на 14.11.2013р. заборгованість за кредитною угодою № 10/07/2007МК від 26.10.2007р. складає 205 835, 56 дол. США, з яких: 77364,38 дол. США - заборгованість по основній сумі кредиту; 29273,23 дол. США - заборгованість за відсотками; 99197,95 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання, яку представник позивача просив суд стягнути солідарно з відповідачів. Крім того, в наслідок неналежного виконання [PERSON] вимог п.2.2.7 кредитної угоди стосовно надання позивачу інформації про хід виконання кредитного договору: цільове використання кредитних коштів з наданням відповідної документації, відповідно до п.6.2. позичальнику нарахований штраф в розмірі 2% від суми отриманого кредиту, що складає 1 800 дол. США (90 000*2/100 = 1 800), та згідно до п.6.6 штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову( 250грн. - фіксована частина та 82 262грн.18коп. - відсоткова складова - (1645 243,63*5/100)). Оскільки на день винесення рішення суду 23.12.2013р., банк позовні вимоги не уточнював, та останні уточнення відбулися 18.11.2013р., в розрахунках ціни позову (судових витрат) суд буде враховувати суму заборгованості станом на 14.11.2013р. З урахуванням викладеного, дослідивши письмові матеріали справи, з огляду на те, що [PERSON] та [PERSON], як солідарні боржники, належним чином не виконують взяті на себе зобов'язання за кредитною угодою та договором поруки, наслідком чого є зростання заборгованості за кредитною угодою, будучи ознайомлені з первісними та уточненими позовними вимогами (що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами - реєстр та поштові повідомлення - а.с. № 27, 29, 96-100, 140-142, 191, 197, 198, 202, 203, 224-230), заперечень проти позову не надіслали, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитною угодою 10/07/2007МК від 26.10.2007р., є обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. Оскільки грошовою одиницею в Україні є гривня, суд стягує присуджені в іноземній валюті суми в еквіваленті до курсу гривні на день винесення рішення. Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України та п. 4.7 кредитної угоди сплата пені повинна здійснюватись у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату платежу. Відповідно до довідки Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2013р., офіційний курс НБУ у відношенні дол. США станом на 23.12.2013р. складає 7,993 за 1 дол. США. Таким чином, солідарному стягненню з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає заборгованість за кредитною угодою №10/07/2007 МК від 26.10.2007р. станом 14.11.2013р. в розмірі 205 835,56 дол. США, що є еквівалентом 1 645 243грн. 63коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 77 364, 38 дол.США, що є еквівалентом 618 373грн. 49 коп.; відсотків - 29 273, 23 дол. США, що є еквівалентом 233 980 грн.93коп; пені - 99 197, 95 дол. США, що є еквівалентом 792 889 грн. 21коп. Розмір штрафу відповідно до п.6.2 в розмірі 1800 дол. США, що є еквівалентом 14387 грн.40 коп. Розмір штрафу за п.6.6 кредитної угоди суд визначив на наступним розрахунком: 250 + 82262 грн. 18 коп. (1645243грн. 63 коп. Х 5/100) = 82512 грн. 18 коп. Таким чином, загальний розмір штрафів, що підлягає стягненню з відповідачів, як солідарних боржників, складає 96899 грн. 58 коп. (14387,40 грн.+82512,18 грн.) Також, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], 12.01.2009р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» був укладений договір поруки № 467 та додаток № 1 до нього, відповідно до якого останнє взяло на себе зобов'язання нести відповідальність перед банком у разі невиконання позичальником зобов'язань в загальному розмірі 200 грн. Приймаючи до уваги ті обставини, що вищезазначений договір поруки, якими передбачено стягнення солідарно з відповідачів та ТОВ «УФА «Верус» суми 200 грн., не є багатостороннім договором, суд вважає, що в задоволені цієї частини позовних вимог слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача ухвалою судді Чорнобук В.І. від 24.06.2009р. була відстрочена сплата цих витрат, а даним рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 3441 грн. (1% від ціни позову в гривневому еквіваленті, але не більше ніж 3411 грн., з урахуванням змін щодо розміру судового збору, встановлених Законом України «Про судовий збір», що 01.11.2011р. набрав законної сили), тобто по 1720грн.50коп. з кожного, відмовивши у стягненні судових витрат з ТОВ «УФА «Верус», оскільки даним рішенням в задоволені позовних вимог до цього відповідача відмовлено. Щодо витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, то з огляду на те, що 01.11.2011р. набрав законної сили Закон України «Про судовий збір», згідно якого ст. 81 ЦПК України «Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи» виключена з цивільно-процесуального кодексу України, суд не находить підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь держави цих витрат, не дивлячись на те, що ухвалою судді Чорнобук В.І. від 24.06.2009р. стягнення витрат на ІТЗ було відстрочено до винесення рішення по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial