Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.10.2007 року (далі - Договір) в сумі 28296 гривень 99 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Договору відповідач 01 жовтня 2007 року отримав кредит у розмірі 3000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Але відповідач умови Договору належним чином не виконує, тому станом на 14.02.2013 року має заборгованість у розмірі 28296 гривень 99 копійок, яка складається з наступного: - заборгованості за кредитом - 2866 гривень 00 копійок; - заборгованості по процентам за користування кредитом - 10167 гривень 32 копійок; - заборгованості по комісії за користування кредитом - 13440 гривень 00 копійок; - штрафу (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок; - штрафу (процентна складова) - 1323 гривень 67 копійок. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. (а.с.42). Оскільки суду зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача невідоме, останній викликався до суду через оголошення у пресі, а сааме, в газеті «Урядовий кур'єр» від 26.09.2013 року №175 (а.с.43). Тому, відповідно до ч.9 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року за №1618-ІV (далі - ЦПК України) суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, із розрахунку заборгованості за Договором станом на 14.02.2013 року вбачається, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 28296 гривень 99 копійок, яка складається із: - заборгованості за кредитом -2866 гривень 00 копійок; - заборгованості за процентами -10167 гривень 32 копійок; - заборгованості по комісії - 13440 гривень 00 копійок; - штрафів -1823 гривень 66 копійок. (а.с.4-7). Із заяви Позичальника № б/н вбачається, що її 01.10.2007 року підписано [PERSON] та представником Банку про видачу відповідачу кредитного ліміту у сумі 3000 гривень 00 копійок. (а.с.8). Із Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що в них зазначено про умови обслуговування платіжної карти, обов'язки та права банка, обов'язки та права клієнта, відповідальність сторін та інші умови. Крім того, у пункті 9.12 зазначено, що Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. (а.с.10-13). Із тимчасової посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] виданої УМВС України в Сумській області 22.04.2004 року вбачається, що [PERSON], [INFO], який приїхав 1995 року із Казахстану має право на постійне проживання в Україні безстроково. (а.с.14). Із свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809 вбачається. Що зареєстровано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570, місцезнаходження - 49094, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50. (а.с.15). Відповідно до Банківської ліцензії від 05 жовтня 2011 року №22 Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК», який зареєстрований Національним банком України 19 березня 1992 року за №92 надано право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». (а.с.15). З довідки АА №241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 21.07.2009 року вбачається, що є юридична особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження якої - м.Дніпропетровськ, Жовтневий район, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, дата первинної реєстрації - 19.03.1992 року. (а.с.16). Із статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» вбачається, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» створено відповідно до Установчого договору від 06 липня 2000 р. та на підставі рішення Установчих зборів акціонерів від 06 липня 2000 р. шляхом зміни організаційно-правової форми комерційного банку "Приватбанк", створеного у 1992 році у формі товариства з обмеженою відповідальністю, свідоцтво про реєстрацію від 19 березня 1992 року, реєстраційний №92 в Державному реєстрі банків, у Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків комерційного банку "Приватбанк", створеного у формі товариства з обмеженою відповідальністю. За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк". (а.с.17). Відповідно до положень пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ (далі - Закон №1023-ХІІ), споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Крім того, із вищезазначених документів вбачається, що [PERSON] було надано саме споживчий кредит, оскільки мета отримання кредиту у Договорі не зазначена, а також, кредит відповідачем отримано як фізичною особою. Згідно п.7 ч.13 ст.11 Закону №1023-ХІІ, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. До вимоги, заявленої позивачем, застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV (далі - ЦК України), тривалістю у три роки. Договором кредиту, укладеним між сторонами, не передбачено збільшення позовної давності відповідно до положень ст.259 ЦК України. Виходячи з приписів ч.1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Незважаючи на те, що відповідач почав порушувати умови договору ще з грудня 2007 року, взагалі припинивши вносити платежі по кредиту, суд вважає, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати 01.10.2008 року, до якого повинен був бути повністю погашений кредит. В зв'язку з викладеним строк позовної давності за вимогою про стягнення боргу за кредитним договором сплив 01 жовтня 2011 року. В той час як позивач звернувся до суду лише 4 березня 2013 року. Згідно із ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності суду не надано, а тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того судом враховується, що позивач з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності з наведенням поважності причин його пропуску до суду не звертався. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі - ЦПК України) в зв'язку з відмовою у позові не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed