Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ фірма «Промбудремонт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі наказу № 14-к від 6 вересня 2007 року він був прийнятий на роботу в ТОВ фірма «Промбудремонт» слюсарем, але фактично працював токарем. В квітні 2012 року йому стало відомо, що відповідач не перераховує страхові внески в Пенсійний фонд України, у зв’язку з чим він звертався до керівництва, надав копію індивідуальної відомості про застраховану особу на його ім.»я за формою ОК-5 від 24 травня 2012 року, яку він отримав в Пенсійному фонді, та його завірили, що сталася помилка, яка буде виправлена. Двічі 28 травня 2012 року та 26 червня 2012 року він звертався з заявою про видачу йому довідки про заробітну плату, але на час звернення до суду така довідка йому не була видана. З травня 2012 року в порушення вимог ст. 115 КЗпП України заробітну плату відповідач йому не виплачує. 4 травня 2013 року він досяг пенсійного віку – 60 років, а тому 29 квітня 2013 року подав заяву про звільнення з 4 травня 2013 року у зв’язку з виходом на пенсію та вимогою про видачу при звільнені довідки про заробітну плату та про перерахування до пенсійного фонду України страхових внесків. Проте, незважаючи на його неодноразові особисті звернення до керівництва, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільнені виплата всіх сум, що належать працівникові від підприємства провадиться в день звільнення, до теперішнього часу відповідач розрахунок з ним не провів, заборгованість по заробітній платі не виплатив. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до положень ст. 235 ч.4 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Оскільки відповідач не видає йому трудову книжку, він позбавлений можливості звернутися до Пенсійного фонду України з заявою про оформлення йому пенсії за віком. Такі дії відповідача порушують його законні права та спричиняють моральні страждання, оскільки він більше року не отримував заробітну плату, це призвело до втрати нормальних життєвих зв’язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, поставило його та його родину у скрутне матеріальне становище. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 20000грн.. Просить суд стягнути з ТОВ фірма «Промбудремонт» на його користь заборгованість по заробітній платі з травня 2012 року по час звільнення та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, зобов’язати відповідача видати йому трудову книжку з записом про звільнення та стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000грн.. Позивач [PERSON] в Г.О. в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання повторно не з»явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка про вручення судової повістки, яка мається в матеріалах справи, а тому відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував в поданій ним письмовій заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії трудової книжки БТ-І № 0296951, заповненої 25.09.1975 року на ім»я [PERSON], позивач перебував у трудових правовідносинах з ТОВ фірма «Промбудремонт» та на підставі наказу № 14-к від 06.09.2007 року був прийнятий слюсарем/а.с.6-11/. 03.05.2013 року на підставі наказу № 4-к [PERSON] був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв’язку із виходом на пенсію/а.с.41/. Згідно ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред’явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховану суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] неодноразово звертався з заявою до відповідача з проханням видати йому довідку про заробітну плату/а.с.16,17,18/, але його заяви були залишені без відповідного реагування. З довідки № 148 від 18.07.2013 року, наданої на запит суду вбачається, що за період з травня 2012 року по травень 2013 року [PERSON] була нарахована заробітна плата: за травень-червень 2012 року у розмірі 1270,00грн., за липень-квітень у розмірі 13000,00грн., за травень 2013 року у розмірі 1111,71грн./а.с.39-40/. Таким чином, за весь вище вказаний період позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у загальному розмірі 16651,71грн., яка підлягає стягненню на його користь з відповідача. Відповідно до ст. 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв’язку з порушенням строків їх виплати, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв’язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Положеннями ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З метою реалізації вище вказаного Закону України, Кабінетом Міністрів України постановою від 21.02.2001 року № 159, з наступними змінами та доповненнями був затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв’язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до ст. 4 зазначеного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць(після утримання податків і обов’язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Отже, компенсація, з урахуванням зведеної таблиці індексів інфляції з 2000 по 2013 роки розраховується наступним чином: 99,7:100х99,7:100х99,8:100х99,7:100х100,1:100х100:100х99,9: 100х100,2:100х99,8:100х100,2:100 х99,9:100х100:100Х100:100х100,1:100х100:100х99,9:100х99,3:100х10 0:100х100,4:100х100,2:100х16651,71грн.(загальна сума заборгованості по заробітній платі)=16466,57. Таким чином, компенсація за період у який утворилась заборгованість по заробітній платі відсутня, а отже, і позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, оскільки відповідач не провів виплату позивачу всіх належних йому сум при звільнені, на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 03.05.2013 року по 25.12.2013 року, тобто по день ухвалення судового рішення. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку проводиться відповідно до Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, виходячи з середньоденної заробітної плати, розрахованої із заробітної плати за фактично відпрацьований час протягом 2-х місяців перед звільненням. Відповідно до довідки наданої ТОВ фірма «Промбудремонт» заробіток позивача за останні два місяці, що передували звільненню складає 2600,00грн., а саме березень 2013р.-1300,00грн., відпрацьовано 20 робочих днів, квітень 2013р.-1300,00грн., відпрацьовано 22 робочих дня/а.с.43/. Таким чином розмір середньоденного заробітку складає 61,90грн., виходячи з такого розрахунку: 1300,00грн.+1300,00грн. : 20дн.+22дн.= 2600,00грн. : 42 дня = 61,90грн.). Період затримки розрахунку, з урахуванням вихідних та святкових днів, складає 167 робочих дня. Отже, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку складає 10337,30грн. ( 61,90грн. х 167 днів = 10337,30грн.). Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв’язку з затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред’явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи – по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 10337,30грн.. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв’язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що було порушено законне право позивача на отримання заробітної плати, в зв’язку з чим йому були спричинені моральні страждання, оскільки він тривалий час не отримував заробітну плату, на час звільнення з ним не було проведено остаточний розрахунок, що було джерелом прибутку для нього та членів його сім’ї, він відчував матеріальний тягар через нестачу коштів, вимушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 500 гривень. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині зобов’язання відповідача видати йому трудову книжку, суд приходить до переконання, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки наявними у справі доказами, підтверджений факт того, що трудова книжка була надіслана на адресу позивача 09.07.2013 року та отримана останнім/а.с.47а-48/. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивач при подачі позову до суду був звільнений від його сплати.

Outcome: partial