Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати за нею права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після померлого 17 лютого 1995 року [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] її брат. Після його смерті вона звернулася з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту від 19 вересня 2012 року складеного [PERSON] на її користь та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Однак 19 червня 2013 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 142 по вулиці Гринченко в м. Дніпропетровську на імя [PERSON] не зареєстровано в КП ДМБТІ. Так, після смерті попереднього власника зазначеного домоволодіння [PERSON] Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 листопада 1983 року було видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого спадкоємцями після смерті [PERSON] були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Таким чином кожен із спадкоємців мав право на 1/5 частину будинку № 142 по вулиці Гринченко в місті Дніпропетровську. Згодом частина спадкоємців, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] померли. Спадкоємців першої черги вони не мали. Єдиним, хто фактично прийняв спадщину після їх смерті є їх брат [PERSON], оскільки він постійно проживав в будинку, однак за своє життя право власності на нього не оформив. Оскільки [PERSON] був єдиним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину після померлих, то йому на день смерті належало 4/5 частин домоволодіння. У звязку з чим позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 4/5 частин житлового будинку № 142 по вул. Гринченко в м. Дніпропетровську, що належить спадкодавцю [PERSON] та зобовязати Четверту дніпропетровську нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Крім іншого пояснила, що відповідач неправомірно не видав позивачці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом і саме Четверта дніпропетровська нотаріальна контора є відповідачем по зазначеній справі. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 листопада 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області [PERSON] спадкоємцями померлої [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Спадкове майно складається з домоволодіння №142 по вулиці Гринченко в м. Дніпропетровську. [PERSON] помер 17 лютого 1995 року, [PERSON] помер 18 січня 1996, [PERSON] померла 06 грудня 2003 року, що підтверджується свідоцтвами про смерть наявними в матеріалах справи. Спадкоємці першої черги після смерті всіх спадкоємців відсутні. Статтею 530 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину прийняв їх брат [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований у спірному домоволодінні. Згідно ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповідав позивачу по справі [PERSON], що підтверджується заповітом від 19 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №3050. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 -1252 цього Кодексу. 14 листопада 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1755. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 4/5 частин домоволодіння № 142 по вулиці Гринченко в м. Дніпропетровську. Позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом після померлого [PERSON] в передбачений законом шестимісячний строк звернулася з заявою про прийняття спадщини до Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори. 19 червня 2013 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки правовстановлюючий документ дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 142 по вулиці Гринченко в м. Дніпропетровську, виданий Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області 13.09.2005 за реєстровим № 2-108 на імя [PERSON] не зареєстроване в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». У судовому засіданні судом також встановлено та не заперечується сторонами, що постанову державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] від 19 червня 2013 року про відмову у вчиненні виконавчих дій позивачем не оскаржувалося, хоча як пояснив представник позивача в судовому засіданні вони з цією постановою не згодні та вважають її неправомірною. Звертаючись з позовом до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, позивач не надала суду доказів з приводу того, яким чином та які її права свободи чи інтереси з питання, що є предметом спору в суді, порушені, невизнані або оспорювані відповідачем. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Дані вимоги закону у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України розяснені позивачеві, та її представнику, однак клопотань щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, або залучення іншої особи як співвідповідача, заявлено не було. Крім того, позивач та її представник в судовому засіданні заперечували проти заміни неналежного відповідача належним та щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача Дніпропетровську міську раду. Таким чином, оскільки позов предявлено до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, що не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом до належного відповідача. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на позивача.

Outcome: dismissed