Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що працював у відповідача з 16 травня 1997 року. Звільнений 19 серпня 2013 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. На день звільнення відповідач не здійснив повний розрахунок належних до виплати сум. Просить стягнути заборгованість із заробітної плати в розмірі 15394 грн. 00 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з в сумі 4870 грн. 74 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп.. В обґрунтування спричиненої моральної шкоди та її розміру зазначив, що через невиплату заробітної плати порушився звичайний уклад його життя, нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений засобів до існування тривалий строк з листопада 2012 року та змушений займати у сторонніх осіб гроші, знизився рівень його життя та медичного забезпечення. Позивач направив до суду клопотання про доручення до матеріалів справи оригіналів доданих до позовної заяви копій документів. В клопотанні також зазначив про підтримання позовної заяви та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання представника не направив. Повідомлений. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Аналізуючи подані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задовільненню з наступних підстав. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженного ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача оператором технологічних установок. Згідно наказу від 19 серпня 2013 року № 162 звільнений за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. У день звільнення кінцевий розрахунок не проведений. Заборгованість з 01.04.13р. становить 15394,00 грн.. На день розгляду справи відповідачем заборгованість не виплачена. Зазначене підтверджується записами в трудовій книжці, копією наказу про звільнення, довідками ПАТ «АЗМОЛ» від 29.08.13 р. № 61/2981 та № 61/2982. Середній заробіток позивача за день становив 115,97 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 29.08.13 року № 61/2980. За період з 20 серпня 2013 року по 14 листопада 2013 року, тобто за 63 робочих дні стягненню підлягає середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 7306,11 грн. (115,97 грн. х 63 р.дн. = 7306,11 грн.). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що конституційне право [PERSON] на своєчасне одержання винагороди за працю порушене відповідачем. Зазначені порушення призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з характеру та обсягу страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, суд вважає можливим визначити грошовий еквівалент завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.. Судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з даним позовом до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial