Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування якого зазначив, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2007 р. затверджено мирову угоду між ним та відповідачем, відповідно до якої сторонам належить по ? частині переліченого в угоді нерухомого майна, у тому числі квартира [ADDRESS]. Проте відповідачем здійснюються перешкоди в користуванні ним вказаною квартирою, у зв'язку з чим він позбавлений будь-якого доступу до неї. З огляду на це позивач просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні спірною квартирою, для чого здійснити визначення порядку користування нею та її розподіл в натурі між сторонами. Нормативно позов обґрунтовано посиланням на приписи ст.ст. 319, 358, 386, 391 Цивільного кодексу України. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав наведених у позові. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2007 р. затверджено мирову угоду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на долю у майні та визначення порядку користування майном, за умовами якої [PERSON] та [PERSON] належить по ? частині переліченого в угоді нерухомого майна, у тому числі квартира [ADDRESS]. Факт належності сторонам спірного майна на праві спільної часткової власності встановлено судом на підставі доказів, що містяться у матеріалах справи та не оспорювалося сторонами. Ухвала суду про затвердження мирової угоди між сторонами, яким визначено об'єкти спільної часткової власності сторін, набрало законної сили і має для суду преюдиційний характер. Відповідно до технічної документації спірна квартира [ADDRESS] літ. А -3, розташована на другому поверсі та складається з: п. 1 - коридор, загальною площею 6,8 кв.м., п. 2 - житлова, загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м., п. 3 - кухня загальною площею 25,8 м.кв., п. 4 - веранда загальною площею 30,4 м.кв., п. 5 - санвузол загальною площею 3,4 м.кв., п.5а - сауна загальною площею 2,0 м.кв., п. 6 - коридор, загальною площею 3,4 м.кв., п.7 - коридор загальною площею 4,5 м.кв., п. 8 - душ загальною площею 2,8 м.кв., п. 9 - санвузол загальною площею 7,4 м.кв., п.10 загальною площею 12,2 м.кв., житловою площею 12,2 м.кв., житлову кімнату - п. 11 загальною площею 26,1 м.кв., житловою площею 26,1 м.кв. Водночас, незважаючи на встановлення указаною ухвалою права спільної часткової власності сторін на спірну квартиру, відповідачем не надано позивачу можливості вільного користування нею та доступу до приміщення, чим усупереч ст. 321 ЦК України порушено його право на вільне користування належним на праві власності майном. Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 391 Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Таким чином, обравши способом захисту порушеного права пред'явлення позову про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку користування ним, саме позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, аналізуючи наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність у нього права власності на частину спірного майна та запропоновано порядок його розподілу шляхом виділу йому частини спірної квартири на умовах, що враховують інтереси обох власників, а саме виділивши у користування йому житлову кімнату п. 2 загальною площею 50,2 м.кв., житловою площею 50,2 м.кв.; відповідачу житлову кімнату - п.10 загальною площею 12,2 м.кв., житловою площею 12,2 м.кв., житлову кімнату - п. 11 загальною площею 26,1 м.кв., житловою площею 26,1 м.кв., залишивши у спільному користуванні співвласників п. 1 - коридор загальною площею 6,8 м.кв, п. 3 - кухня загальною площею 25,8 м.кв., п. 4 - веранда загальною площею 30,4 м.кв., п. 5 - санвузол загальною площею 3,4 м.кв., п.5а - сауна загальною площею 2,0 м.кв., п. 6 - коридор, загальною площею 3,4 м.кв., п.7 - коридор загальною площею 4,5 м.кв., п. 8 - душ загальною площею 2,8 м.кв., п. 9 - санвузол загальною площею 7,4 м.кв., що знаходяться в квартирі [ADDRESS]. Натомість відповідачем попри порушення права позивача на користування належним йому майном не надано власного варіанту розподілу майна та не наведено заперечень на варіант розподілу, запропонований позивачем. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе усунути перешкоди позивачу у користування спірною квартирою та визначити порядок користування нею сторонами наступним чином: виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату п. 2 загальною площею 50,2 м.кв., житловою площею 50,2 м.кв.; [PERSON] житлову кімнату - п.10 загальною площею 12,2 м.кв., житловою площею 12,2 м.кв., житлову кімнату - п. 11 загальною площею 26,1 м.кв., житловою площею 26,1 м.кв., залишивши у спільному користуванні співвласників п. 1 - коридор загальною площею 6,8 м.кв, п. 3 - кухня загальною площею 25,8 м.кв., п. 4 - веранда загальною площею 30,4 м.кв., п. 5 - санвузол загальною площею 3,4 м.кв., п.5а - сауна загальною площею 2,0 м.кв., п. 6 - коридор, загальною площею 3,4 м.кв., п.7 - коридор загальною площею 4,5 м.кв., п. 8 - душ загальною площею 2,8 м.кв., п. 9 - санвузол загальною площею 7,4 м.кв., що знаходяться в квартирі [ADDRESS]. При цьому, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користування спірним нерухомим майном, оскільки позивачем дану обставину не доведено, а відповідач зі свого боку її заперечувала. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial