Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

До Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області звернувся [PERSON] з вказаною позовною заявою, позовні вимоги якої під час розгляду справи уточнив, в якій просив стягнути на його користь з ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» моральну шкоду у розмірі 23 176,80 гривень та понесені ним витрати по оплаті правової допомоги. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на підприємствах вугільної промисловості та має відповідний трудовий стаж понад 12 років до якого входить робота і у відповідача на шахті «Щегловська-Глубока». У зв'язку з роботою у вугільній галузі він отримав професійне захворювання - хронічне вертеброгенна попереково-крестцова радікулопатія в стадії затухаючого загострення з вираженим м'язові-тонічним синдромом, помірним правостороннім корешковим больовим синдромом: поперековий остеохондроз з протрузією дисків про що був складений відповідний акт «розслідування хронічного професійного захворювання». Причиною виникнення вказаного професійного захворювання згідно висновків вказаного розслідування стало фізичне перенапруження, несприятливий мікроклімат у підземних виработках а також незабезпечення протирадикулітним поясом. За результатами огляду у МСЕК 07.09.2006 року йому була встановлена друга група інвалідності за сукупністю (третя група інвалідності за отримане професійне захворювання) та 60 % втрати професійної працездатності. Отримавши професійне захворювання йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що він вимушений переносити та терпіти наслідки отриманого захворювання, які виражаються у сильних больових відчуттях, стан його здоров'я відновити не можливо, через захворювання він вимушений періодично проходити курси лікування. Через вказані обставини та зважаючи на вік (йому лише 39 років) він постійно переживає негативні відчуття, відчуває себе неповноцінною людиною. На відшкодування завданої моральної шкоди просить стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 21176,80 гривень. Крім того просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 400 гривень - за складання позовної заяви та 3600 гривень суми сплаченої ним за участь представника у судових засіданнях. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позов підтримав наполягав на його задоволенні. Надав пояснення, аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві. В судове засідання представник відповідача ПАТ «ш/у «Донбас» Саприкіна О.В. не з'явилася, надала заяву, згідно якої просила розгляд справи перенести у зв'язку з тим, що вона перебуває на лікарняному. Разом з цим суд звертає свою увагу на те, що у переднє судове засідання вказаний представник також не з'явилася та надала заяву в якій просила розгляд унти справу за її відсутності з урахуванням наданих нею письмових заперечень. За таких обставин зважаючи на те, що відповідачем не представлено документів, які б підтверджували поважність неявки його представника та неможливість прибути іншого представника (відповідача є юридичною особою) суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника відповідача. В своїх письмових запереченнях зазначила, що позивач працював на різних підприємствах а саме на шахті ім. С.Орджонікідзе 2 роки та 9 місяців, шахта «Глибока» ДП «шахта «Глибока» - 7 років 2 місяці та на шахті «Щегловська-Глибока» ПАО «ш/у Донбас» 2 роки 3 місяці, з яких 1 рік відпрацював прохідником, 11 місяців підземним електрослюсарем та оприкидувачем - 1 місяць та 15 днів. Таким чином на їх підприємстві позивач відпрацював лише 1 рік на посаді, які згідно висновками ВЕК була визнана виновною у виникненні професійного захворювання. З огляду на викладене враховуючи загальний стаж роботи позивача в тому числі і на інших підприємствах та виходячи зі стажу за вказаною професією на підприємстві відповідача з ПАО «ш/у Донбас» може нести відповідальність у обсязі лише 8,33% від загальної суми визначеної моральної шкоди при доведеності факту її завдання. При цьому просила врахувати, що посилання позивача у своєму позові на складені акти за формою П-4 та довідка МСЕК оскільки викладені у них висновки та встановлені обставини самі по собі не свідчать про завдання позивачу моральної шкоди. Представники третіх осіб, які були залучені за ухвалою суду до розгляду даної справи, шахта ім.. С.Орджонікідзе та ДП «шахта «Глибока» не з'явилися причини своєї неявки не повідомили. Крім того до суду надійшло заперечення від ДП «Донвуглереструктурізація» згідно якого встановлено, що шахта ім.. С.Орджонікідзе згідно наказу міністерства вугільної промисловості України від 30.06.1998 року була передана до ДП «Укрвуглереструктурізація» з метою проведення фізичної ліквідації шахти. Згідно наказу №99 від 02.04.2010 року ДП «Укрвуглеторфреструктурізація» припинило свою діяльність та поновило свою діяльність ДП «Донвуглереструктурізація» при цьому згідно положень вказаного наказу останнє є правонаступником всіх прав та обов'язків ДП «Укрвуглеторфреструктурізація» в межах переданого розподільчого балансу, згідно якого зобов'язання з виплати будь-яких сум позивачу не передавалося. З огляду на викладене зазначено, що ДП «Донвуглереструктурізація» не є правонаступником шахти ім.. С.Орджонікідзе та обов'язку стосовно відшкодування позивачу моральної шкоди у вказаного підприємства відсутній. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період з 10 квітня 1992 року по 07 вересня 2006 рік працював на різних підприємствах вугільної промисловості а саме: в період з 10.04.1992 року працював електрослюсарем 4 розряду підземним на шахті ім.. С.Орджонікідзе звідки був звільнений 10.01.1995 року на підставі ст.38 КЗпП; 28.11.1996 року був прийнятий до шахтоуправління «Донбас» в/о «Донецьквугілля» де працював на посадах учня горноробочого підземного, горноробочим підземним, прохідником з повним робочим днем у шахті, електрослюсарем підземним звідки був звільнений 21.01.2004 року на підставі ст.38 КЗпП; в період з 02.02.2004 по 28.04.2004 працював підземним прохідником у відокремленому підрозділі «Щахта ім.. Калініна» ДП «Донецьквугілля»; з 11.05.2004 року працював у ДВАТ «ш/у Донбас» на посадах прохідника 4 розряду з повним робочими днем у шахті, електрослюсарем підземним, опрокидувачем на поверхні звідки був звільнений 07.09.2006 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Останнє місце роботи позивача було саме на підприємстві відповідача, що підтверджено копією трудової книжки. Згідно висновку ВЕК №2489 від 08.08.2006 року за результатами обстеження [PERSON] у першому неврологічному відділенні КЛПУ Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань, останньому був вставлений заключний клінічний діагноз: основний хронічне вертеброгенна попереково-крестцова радікулопатія в стадії затухаючого захворювання з помірно-вираженим м'язові-тонічним синдромом, помірним правостороннім корешковим больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлено вперше. 08.08.2006 року КЛПУ Обласна клінічна лікарня професійних захворювань направило до ш. Щегловська-Глибока «ш/у Донбас» повідомлення про професійне захворювання згідно якого у працівника вказаного підприємства [PERSON] було вперше виявлено професійне захворювання: хронічне п/крестцова радікулопатія в стадії затухаючого загострення з помірно вираженим м'язові-тонічним синдромом, помірним правостороннім корешковим больовим синдромом. За вказаним повідомленням було проведено розслідування хронічного професійного захворювання, про що 29.08.2006 року був складений акт за формою П-4 згідно висновків якого працюючи за професією прохідника горноробочого підземного, прохідника, електрослюсаря підземного [PERSON] піддавався комплексу шкідливих виробничих факторів: пил, шум, вібрація; причиною виникнення професійне захворювання стало фізичне перенавантаження, несприятливий мікроклімат у підземних виработках, незабезпеченність індивідуальними засобами захисту (протирадикулітним поясом) (а.с. 14-15). Згідно виписки з акту огляду МСЕК №017907 від 07.09.2006 року за результатами огляду [PERSON] у зв'язку з професійним захворюванням вперше було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 2 група інвалідності (а.с.56). За результатами повторних оглядів у МСЕК 17.09.2009 року та 14.09.2011 року йому біло підтверджено 60% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, зо підтверджується відповідними довідками огляду МСЕК (а.с.7-12). Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п. 1-14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Як встановлено з матеріалів справи у [PERSON] виникло право на відшкодування спричиненої йому моральної шкоду у зв'язку з отриманим професійним захворюванням з 07.09.2006 року - часу встановлення МСЕК втрати професійної працездатності вперше. Оскільки право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло після набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» яким зупинено дію абзацу четвертого статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, абзацу 10 п. 7 ч. 7 ст. 17, п. 7 ч. 1 ст. 22 в частині надання підприємствам фінансової допомоги на безповоротній основі, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а Законом України від 23 лютого 2007 року N 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключено підпункт «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», то підстави для стягнення моральної шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відсутні. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року, яким внесено зміни до статей 1, 21, 28, 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року. Крім того, у рішенні зазначено, що саме право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив 60 % професійної працездатності безстроково, та визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв'язку з отриманим захворюванням йому протипоказана тяжка фізична праця. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з професійним захворюванням втрачена на 60 відсотків. З огляду на викладене, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч гривень). Доводи представника відповідача про необхідність врахування факту роботи позивача на інших підприємствах вугільної промисловості праця на яких також впливала на його стан здоров'я, у зв'язку з чим ПАТ «ш/у «Донбас» може нести відповідальність лише пропорційно до відпрацьованого позивачем у вказаному підприємстві часу, що складає 8,33% до загального часу його роботи суд не приймає до уваги, оскільки згідно абз.3 п.70 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, визначено, що у разі коли хворий працював на кількох підприємствах, де були умови для розвитку професійного захворювання, або за кількома професіями, під час роботи за якими були умови для розвитку професійного захворювання, повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство, де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку професійного захворювання. А відтак представники інших підприємств до комісії з розслідування професійного захворювання не залучалися та не визначали ступінь впливу шкідливих факторів виробництва кожного з них на стан здоров'я позивача. При цьому відповідачем не представленого жодного належного доказу, який би підтверджував таку його позицію в частині визначення ступеню впливу шкідливих факторів виробництва на підприємстві ПАТ «ш/у «Донбас». Таким чином з ПАТ «шахтоуправління «Донбас» на користь [PERSON] слід стягнути 18000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також з відповідача, відповідно до положень ст.79, 84, 88 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на правову допомогу, які відповідно до наданих доказів (договору про надання юридичних послуг від 15.03.2012 року, квитанції про сплату наданих юридичних послуг склали 400 гривень. Стосовно посилань позивача на те, що ним понесені витрати з оплати послуг його представника в судових засіданнях у розмірі 3600 гривень суд не приймає до уваги оскільки жодних доказів стосовно понесення таких витрат ним суду не представлено. В іншій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити. При зверненні до суду позивач судовий збір не сплачував, від його сплати він звільнений на підставі п. 1 ст. 5 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір». Відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п/п 2 п. 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року № 4282-VI мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2012 року, в якому позивач звернулася до суду, складала 1 073 грн. Тобто, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 107,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial