Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 28.08.2013 року він уклав з [PERSON] нотаріально посвідчений договір позики, за яким передав останній 140000 грн., а остання зобов’язалася в строк до 11.09.2013 року повернути суму позики. Крім того, 15.05.2013 року він уклав з [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчений договір позики, за яким передав останнім 120000 грн.( по 60000 грн. кожному), а останні зобов’язалися в строк до 15.11.2013 року повернути суму позики. Після спливу строку виконання зобов’язання, відповідачі суму позики не повернули. У відповідності до п. 4 договорів позики від 15.05.2013 року та від 28.08.2013 року при прострочені виконання зобов’язання позичальники зобов’язані сплатити 2% від простроченої суми за кожен місяць прострочки. В зв’язку з цим він звернувся до суду і просить стягнути на його користь з [PERSON] борг за договорами позики в сумі 209600 грн. та судові витрати в сумі 2096 грн., а всього 211696 грн., з [PERSON] – борг за договором позики в сумі 61200 грн. та судові витрати в сумі 612 грн., а всього 61812 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували укладання з позивачем договорів позики. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в зв’язку з наступним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. З наданих суду документів видно, що 28.08.2013 року [PERSON] та [PERSON] укладали нотаріально посвідчений договір позики. За даним договором [PERSON] передав в борг [PERSON] 140000 грн., а [PERSON] зобов’язалася в строк до 11.09.2013 року повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів. Також 15.05.2013 року [PERSON] та [PERSON], [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір позики. За цим договором [PERSON] передав в борг [PERSON] та [PERSON] 120000 грн., а останні зобов’язалися в строк до 15.11.2013 року повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов’язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. ч. 2 ст. 545 ЦК України встановлено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов’язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. За змістом ч. 3 ст. 545 ЦК України підтвердженням виконання боржником зобов’язання є наявність у нього боргового документа. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналізуючи докази згідно із ст. ст. 212, 58, 59 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взятого на себе за договором зобов’язання і позов в частині стягнення суми боргу підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, що був сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню на його користь з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved