Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося суду з уточненим позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування свого уточненого позову позивач вказав, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №CNL 700/590/2007 від 01.06.2007 p., відповідно до умов якого Позивачем було надано [PERSON] кредитні кошти у сумі 135 000 євро. У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір № PCL-CNL 700/590/2007-1 від 01.06.2007 р., предметом іпотеки за яким є нерухоме майно - квартира [ADDRESS] (надалі - предмет іпотеки). Згідно відповіді КП «ХМБТІ», що міститься в матеріалах справи, іпотекодавцем на даний час є [PERSON] (далі Відповідач). (Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Іпотечне майно вибуло з володіння Третьої особи без згоди та відома Позивача, що є його іпотеко/держателем. Позивач не отримував грошових коштів від продажу заставного майна на погашення заборгованості. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: • припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; • реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; • набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; • визнання іпотечного договору недійсним; • знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; - • • з інших підстав, передбачених цим Законом. Відсутні підстав вважати іпотеку нерухомого майна за договором іпотеки № PCL-CNL 700/590/2007-1 від 01.06.2007 р. припиненою, адже заміна іпотекодавця не є підставою припинення договору іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Таким чином, враховуючи той факт, що іпотека нерухомого майна свою дію не припиняла, зобов'язання, забезпечене іпотекою, не виконано, наявні підстави констатувати збереження чинності іпотечних зобов'язань Третьої особи 1 при переході права власності на предмет іпотеки до Відповідача й, відповідно, звернення стягнення на нього з підстав ст. 23 Закону "Про іпотеку". Згідно п. 1.1. Кредитного договору Третя особа 2 зобов'язався своєчасно погашати суми Кредиту та сплачувати відсотки за користування Кредитом в порядку і строки, визначені в умовах Кредитного договору. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На підставі змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК України. Припиняються зобов'язання виконанням, проведеним належним чином, відповідно ст. 599 ЦК України. Однак, у порушення умов Кредитного договору та норм права, Третя особа 2 не здійснює погашення кредиту та сплати відсотків у строки та в розмірах, встановлених Кредитним договором. Станом на 09 лютого 2012 року, заборгованість Третьої особи 2 за Кредитним договором становить 113 232 (сто тринадцять тисяч двісті тридцять два) євро 94 центів, що еквівалентно (за курсом НБУ станом на 09.02.2012 р.) 1 200 925 (один мільйон двісті тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) гривень 13 копійок та складається з: - заборгованості за кредитом - 85 671 (вісімдесят п'ять тисяч шістсот сімдесят один) євро 75 центів, що еквівалентно (за курсом НБУ станом на 09.02.2012 р.) 908 616 (дев'ятсот вісім тисяч шістсот шістнадцять) гривень 85 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом - 27 561(двадцять сім тисяч п'ятсот шістдесят один) євро 19 центів, що еквівалентно (за курсом НБУ станом на 09.02.2012 р.) 292 308 (двісті дев'яносто дві тисячі триста вісім) гривень 28 коп.). Відповідно до ч. 3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Порушення Третьою особою 2 прийнятих на себе зобов'язань згідно Кредитного договору щодо сплати передбачених договором платежів, надає Позивачу згідно статті 4 Кредитного договору право стягнення пені у сумі 42 316 (сорок дві гривні триста шістнадцять) гривень 67 коп. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: • загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; • опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; • заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки .або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; • спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; • пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; • початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. В судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримала та просила суд задовольнити уточнений позов у повному обсязі, тобто звернути примусове стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], відповідно до договору іпотеки №PCL-CNL 700/590/2007-1 укладеного між ЗАТ (нині ПАТ) «ОТП Банк» та [PERSON] 01.06.2007 року. В судове засіданні відповідачка та треті особи жодного разу не з'явилися, письмових заперечень до суду не надали, з клопотанням про перенесення слухання справи до суду не зверталися, у зв'язку з чим, суд задовольнив клопотання представника позивача про заочне слухання справи. Вивчивши уточнену позовну заяву, вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнений позов ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] підлягає задоволенню. Так, відповідно до статті 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Порушення [PERSON] прийнятих на себе зобов'язань згідно Кредитного договору щодо сплати передбачених договором платежів, надає Позивачу згідно статті 4 Кредитного договору про стягнення пені у сумі 42 316 (сорок дві гривні триста шістнадцять) гривень 67 коп. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець виключно на підставі згоди іпотекодержателя має право, зокрема, відчужувати предмет іпотеки. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що правочин, щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотеко держателя є недійсним. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки, Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Згідно ст. 41, 43 Закону України "Про іпотеку" (в редакції станом на час організації та проведення прилюдних торгів 16.02.10 року) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Організація продажу предмета іпотеки покладається на спеціалізовані організації, які залучаються на конкурсній основі органами державної виконавчої служби. Право вибору спеціалізованої організації належить іпотекодержателю. Прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. За змістом статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержала, за цінами, які існують на момент відшкодування якщо законом не встановлені інші особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до ч. 2, 3 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Згідно ч. 1 ст. 27 Закону «Про заставу»застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно, або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: •загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; • опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателю; •заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; • спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; • пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмету іпотеки; • початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до статті 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані від предмету іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» - У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. [PERSON] придбала предмет іпотеки і ому до неї перейшли всі права та обов'язки за іпотечним договором, зокрема, перед іпотеко держателем ПАТ «ОТП Банк», у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. Відчуження спірної квартири, яка є предметом іпотеки, без згоди і дозволу, без повідомлення про це іпотекодержателя є порушенням і обмеженням майнових прав останнього та порушенням норм закону. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до ст. 599 ЦК зобов*язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до умов Договору іпотеки він діє з моменту його нотаріального посвідчення і до припинення основного зобов'язання. [PERSON] набула майно, що є предметом спору не в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Установивши при вирішенні справи на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, той факт, що зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки не виконані, не припинені, на час придбання [PERSON] спірної квартири не з'ясував обставини відчуження квартири [PERSON], суд дійшов висновку про збереження чинності іпотеки при переході права власності на предмет іпотеки до [PERSON] та вважає, що спірне нерухоме майно, що є предметом іпотеки підлягає витребуванню у [PERSON] шляхом звернення на нього стягнення з підстав ст. 27 Закону «Про заставу». Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», далі - (Постанова) у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»). Невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved