Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

[PERSON], як опікун недієздатної [PERSON], просила суд визнати шлюбу укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 05.05.2012 року у Відділу реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (номер актового запису - 391) недійсним з дня його державної реєстрації. Анулювати актовий запис про державну реєстрацію шлюбу, зареєстрованого 05.05.2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (номер актового запису - 391), та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору, що є предметом позову. (а.с. 2-3) Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, пояснила, що на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2012 року [PERSON] визнано недієздатною, та призначено опікуном недієздатної, її рідну сестру - [PERSON]. З часом, [PERSON], як опікуну недієздатної особи, стало відомо, що, до набрання рішенням суду законної сили, але вже після проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, за результатами проведення якої надано експертами складено висновок від 01 червня 2010 року, яким підтверджено, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням та не може усвідомлювати значення своїх дій, остання уклала шлюб з [PERSON], відповідачем по справі. Позивач вважає, що на момент реєстрації шлюбу її сестра - [PERSON], не могла усвідомлювати значення своїх дій та вільно висловити свою згоду на його реєстрацію, а тому є підстави визнати шлюб недійсним, з одночасним анулюванням актового запису про його державну реєстрацію шлюбу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні, додатково пояснив, що [PERSON] звертається з позовом про визнання шлюбу недійсним, на підставі ст. 42, 44 Сімейного кодексу України, яким встановлюється право, на звернення до суду з таким позовом, опікуном недієздатною особи, якою в даному випадку є [PERSON], оскільки вважає, що її рідна сестра [PERSON], не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент реєстрації шлюбу з гр. [PERSON], оскільки страждає стійким психічним захворюванням, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2012 року, а тому її права та інтереси потребують захисту у спосіб визначеним чинним законодавством, у зв'язку з чим, просить визнати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 05.05.2012 року у Відділу реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис - 391), недійсним з дня його державної реєстрації, а також анулювати актовий запис про державну реєстрацію шлюбу, зареєстрованого 05.05.2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету спору відповідач не скористався. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 391) Згідно стаття 38 Сімейного кодексу України, підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Згідно ст. 39 СК України, недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Недійсним є шлюб, зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою. Недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною. Статтею 40 СК України передбачено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2012 року [PERSON] [INFO], визнано недієздатною. Встановлено над [PERSON] опіку. Призначено [PERSON], 1974 року народження, опікуном над [PERSON]. (а.с. 4-5) Вказане рішення суду в установлені законодавством строки оскаржене не було, та набрало законної сили, про що на копії наданого суду рішення, міститься відмітка про набрання ним законної сили, станом на 04 вересня 2012 року. (а.с. 5) Відповідно до частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 41 СК України, при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (стаття 42 СК України) Як роз'яснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст. 39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним». Відповідно до вимог частини першої ст. 143 Цивільного процесуального кодексу України, для з'ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань в галузі психіатрії для встановлення психічного стану [PERSON], [INFO], яка на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2012 року визнана недієздатною, та з урахуванням положень ч.1 ст.145 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено обов'язкове призначення експертизи для встановлення психічного стану особу, за клопотанням представника позивача, судом було призначено амбулаторну судову-психіатричну експертизу. Як встановлено ст. 146 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Як убачається з матеріалів справи, 15 серпня 2013 року, цивільну справу за позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатної [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійним, повернуто до суду без виконання призначеної амбулаторно судово-психіатричної експертизи, у зв'язку з неможливістю забезпечення явки підекспертної особи. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Як зазначено у статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], пояснила, що працює на посаді дільничного психіатра в Шевченківському психіатричному диспансері. З [PERSON] знайома з 2005 року, оскільки саме з цього періоду, була її дільничним лікарем та спостерігала за її психічним станом. Під час зустрічей в 2008 року намагалась вжити заходів для направлення [PERSON] на стаціонарне лікування, через погіршенням стану здоров'я, у зв'язку з отриманою травмою. На даний час місце перебування [PERSON] їй не відоме, останній раз свідок бачила та спілкувалась з [PERSON] в лютому 2012 року. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись з даними позовом до суду, не надав належних та допустимих доказів, які мали підтвердити підстави для визнання недійсним шлюбу, укладеного 05 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві 05 травня 2012 року (актовий запис №391), як і не доведено той факт, що [PERSON] була визнана недієздатною до реєстрації шлюбу, страждала на тяжкий психічний розлад та не могла у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що в результаті могло б спричинити порушення прав та інтересів недієздатної, а у відповідності до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання. Відповідно до пункту 1.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 р. № 96/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, анулювання первинного актового запису цивільного стану проводиться на підставі рішення суду, а у випадках, передбачених статтею 39 Сімейного кодексу України, - висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичного представництва або консульської установи України. Як убачається з матеріалів справи, позивачем, окремо заявлено вимогу анулювати актовий запис про державну реєстрацію шлюбу, зареєстрованого 05.05.2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача, оскільки судом, прийнято рішення про відмову в задоволення позову щодо визнання шлюбу недійсним, а враховуючи, що вимога анулювання актового запису про шлюбу є похідною від вимоги визнання шлюбу недійсним, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до з вимог статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатної [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійним є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed