Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності та визнання кредитних договорів та договору іпотеки недійсними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступним. В травні 2005 року позивач познайомився з [PERSON] та вони стали зустрічатися, а з 02 червня 2005 року він перевіз свої речі до неї додому, тобто останні почали фактично проживати разом у орендованій квартирі однією сім'єю як чоловік та дружина та вести спільне господарство, але без реєстрації шлюбу. В період проживання з відповідачкою, позивач систематично виїжджав за територію України у зв'язку із довготривалими відрядженнями. Однією сім'єю без реєстрації шлюбу сторони проживали до 18 квітня 2011 року. На початку 2007 року [PERSON] запропонував відповідачці придбати власну квартиру, на що остання погодилась. На початку літа 2007 року, [PERSON] знайшла квартиру і попросила позичити їй грошей, необхідних для її придбання. Для купівлі квартири потрібна була сума близько 1 700 000 грн., в тому числі і аванс. У зв'язку з тим, що сума була значною, позивач погодився її надати, але під розписку та частинами. 21.07.2007 року [PERSON] дав відповідачці під розписку грошові кошти в сумі 90 000 (дев'яносто тисяч) доларів США для купівлі квартири, строком до 21.07.2011 року, а 09.08.2007 року - 1.200.000 грн. В серпні 2007 року [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS], та оформила її на своє ім'я. Однак, стан квартири на момент купівлі був такий, що потребував капітального ремонту. Тому після її купівлі сторони вирішили провести в ній капітальний ремонт за спільні кошти. 07.11.2007 року, [PERSON] власноруч написала розписку про отримання 1.441.000 грн., строк повернення 07.05.2012 року на ремонт вищевказаної квартири, який було проведено в період з листопада 2007 року по травень 2008 року. Закупівлею будівельних матеріалів, розрахунками з працівниками, що робили ремонт та іншими питаннями, пов'язаними з проведенням даного капітального ремонту, займався позивач. У зв'язку з цим, квартира [ADDRESS] істотно збільшилася у своїй вартості. Наприкінці лютого 2011 року, позивачу стало відомо, що відповідачка в період проживання з ним однією сім'єю, але без мого відома, 23.08.2007 року уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» Іпотечний договір № 2489, за яким предметом іпотеки стала чотирикімнатна квартира [ADDRESS]. Зазначений іпотечний договір був укладений в забезпечення всіх грошових зобов'язань [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 11203824000 від 23.08.2007 року та Договором про надання споживчого кредиту № 11203833000 від 23.08.2007 року, які було укладено між останньою та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», згідно з якими [PERSON] було надано кредит у доларах США на суму 500000 (п'ятсот тисяч) доларів США, що було еквівалентно 2525000 (два мільйони п'ятсот двадцять п'ять тисяч) грн. за курсом НБУ на день укладання договору - за Кредитним договором № 112038240001 та 11096 (одинадцять тисяч дев'яносто шість) грн. - за Кредитним договором № 11203833000. Посилаючись на викладене, позивач просив суд встановити факт проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] та визнати недійсними кредитні та іпотечний договори, укладені [PERSON], без згоди [PERSON] В судове засідання сторони не з'явилися, позивач надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги, викладені в позові, уточненому 13.09.2013 року, підтримує та просить суд їх задовольнити та винести по справі заочне рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, вислухавши пояснення позивача та допитавши свідків, дійшов висновку про можливість задоволення даного позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, в травні 2005 року позивач познайомився з [PERSON] та вони стали зустрічатися, а з 02 червня 2005 року він перевіз свої речі до неї додому, тобто останні почали фактично проживати разом у орендованій квартирі однією сім'єю як чоловік та дружина та вести спільне господарство, але без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання, позивач систематично виїжджав за територію України у зв'язку із довготривалими відрядженнями. Однією сім'єю без реєстрації шлюбу сторони проживали до 18 квітня 2011 року. На початку 2007 року [PERSON] запропонував відповідачці придбати власну квартиру, на що остання погодилась. На початку літа 2007 року, [PERSON] знайшла квартиру і попросила позичити їй грошей, необхідних для її придбання. Для купівлі квартири потрібна була сума близько 1 700 000 грн., в тому числі і аванс. У зв'язку з тим, що сума була значною, позивач погодився її надати, але під розписку та частинами. 21.07.2007 року [PERSON] дав відповідачці під розписку грошові кошти в сумі 90 000 (дев'яносто тисяч) доларів США для купівлі квартири, строком до 21.07.2011 року, а 09.08.2007 року - 1.200.000 грн. В серпні 2007 року [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS]. Документи, які підтверджують придбання вказаної квартири, сторони спільно вирішили оформити на відповідачку, оскільки вона мала більше часу для зайняття питаннями оформлення особових рахунків по сплаті комунальних послуг, організаційними питаннями утримання квартири та питаннями ремонту в цій квартирі (договір купівлі-продажу від 23.08.2007 року). Однак, стан квартири на момент купівлі був такий, що потребував капітального ремонту. Тому після її купівлі сторони вирішили провести в ній капітальний ремонт за спільні кошти. 07.11.2007 року, [PERSON] власноруч написала розписку про отримання 1.441.000 грн., строк повернення 07.05.2012 року на ремонт вищевказаної квартири, який було проведено в період з листопада 2007 року по травень 2008 року. Закупівлею будівельних матеріалів, розрахунками з працівниками, що робили ремонт та іншими питаннями, пов'язаними з проведенням даного капітального ремонту, займався позивач. Вказане вище булло підтверджено показаннями допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з цим, квартира [ADDRESS] істотно збільшилася у своїй вартості. Згідно ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Якщо звернутись до положень глави 8 Сімейного кодексу України, які регулюють право спільної сумісної власності подружжя, то вбачається наступне. Одна з підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя зазначена в ч. 1 ст. 62 СК України, де вказано, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно, у разі спору, може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Наприкінці лютого 2011 року, позивачу стало відомо, що відповідачка в період проживання з ним однією сім'єю, але без мого відома, 23.08.2007 року уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» Іпотечний договір № 2489, за яким предметом іпотеки стала чотирикімнатна квартира [ADDRESS]. Зазначений іпотечний договір був укладений в забезпечення всіх грошових зобов'язань [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 11203824000 від 23.08.2007 року та Договором про надання споживчого кредиту № 11203833000 від 23.08.2007 року, які було укладено між останньою та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», згідно з якими [PERSON] було надано кредит у доларах США на суму 500000 (п'ятсот тисяч) доларів США, що було еквівалентно 2525000 (два мільйони п'ятсот двадцять п'ять тисяч) грн. за курсом НБУ на день укладання договору - за Кредитним договором № 112038240001 та 11096 (одинадцять тисяч дев'яносто шість) грн. - за Кредитним договором № 11203833000. Станом на час підписання [PERSON] вищевказаних договорів, квартира [ADDRESS], була об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], і остання розпорядилася цим майном без згоди позивача. Звертаючись до положень ч. 1 ст.70 СК України, вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: partial