Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-25 00:00:00

В березні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. В квартирі також проживає його племінниця [PERSON] З 2011 року в них виник конфлікт з приводу користування квартирою. З початку грудня 2011 року [PERSON] чинила йому перешкоди в користуванні житлом, тому він був вимушений орендувати інше житлове приміщення. За договором оренди із [PERSON], який між ними було укладено 19.12.2011 року, позивач орендує житлове приміщення за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Бабурка, вул. Дружня, 54. Місячна плата за оренду складала 1500 гривень, за період з грудня 2011 по березень 2013 року він сплатив [PERSON] 23000 гривень, які просить стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1000 гривень та судові витрати в розмірі 240 гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] вигнала його з квартири у середині грудня 2011 року. Його знайомий [PERSON] запропонував йому орендувати будинок в с. Бабурка за 1500 гривень, на що він погодився. Вони уклали договір оренди, і він щомісяця вносив орендну плату в розмірі 1500 гривень. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Пояснили, що відповідач не чинить жодних перешкод [PERSON] в користуванні квартирою. [PERSON] не проживав в квартирі з грудня 2011 по 21.03.2013 року, хоча мав ключі від квартири. Вважають, що договір оренди житлового приміщення, на який посилається позивач є нікчемним, оскільки він не зареєстрований відповідно до вимог ст. 158 ЖК України. Окрім того [PERSON] не підтвердив право власності на будинок, який він передав в оренду [PERSON], не задекларував отримані доходи від оренди, на надав суду касових ордерів. Також просили суд відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки її розмір нічим не підтверджений. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Квартира [ADDRESS] (далі квартира №46) є комунальною, та знаходиться на балансі КП ВРЕЖО №6. В квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ці обставини встановлені рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2012 року та визнаються сторонами (а.с. 50-53). Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2012 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: ВГІРФО Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України, КП ВРЕЖО №6, [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловою площею. [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №46 будинку №11-А по вул. Запорізького Козацтва в м. Запоріжжя (а.с. 32-33). Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2012 року вищевказане заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду (а.с. 32-33). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2012 року в задоволенні позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням було відмовлено. Рішення набрало законної сили 03.12.2012 року (а.с. 50-53). Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2013 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], вселено [PERSON] до квартири [ADDRESS] (а.с. 40). Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2013 року відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про перегляд вказаного заочного рішення (а.с. 34). Відповідно до умов договору оренди житлового приміщення №19/12-11 від 19.12.2011 року (далі- Договір) [PERSON] передав [PERSON] в платне користування житлові приміщення по вул. Дружня, буд. 54 в с. Бабурка, Запорізького району, Запорізької області (а.с. 9-12). Відповідно до пункту 3.1.1 Договору, розмір орендної плати становить 1500 гривень на місяць. В додатку №1 до Договору, передбачено дату сплати [PERSON] орендної плати, її розмір та підпис [PERSON] про отримання коштів. Згідно додатку №1 [PERSON] сплатив в грудні 2011 року 500 гривень, а з січня 2012 по березень 2013 року кожен місяць 1500 гривень, що разом становить 23000 гривень (а.с. 12). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому в порядку спадкування після смерті батька, належить будинок №54 по вул. Дружній в с. Бабурка, Запорізької області. Він проживає в м. Запоріжжя, а у вказаному будинку мешкає його син [PERSON] В грудні 2011 року до нього звернувся [PERSON], який пояснив, що йому немає де жити. Він запропонував [PERSON] орендувати у нього належний йому будинок за 1500 грн. на місяць, на що [PERSON] погодився. На земельній ділянці в с. Бабурка розташований будинок, літня кухня, є огород. Спочатку [PERSON] проживав в будинку разом з його сином, а коли у [PERSON] народився син, [PERSON] перейшов жити у літню кухню. Окрім того, [PERSON] користувався городом. Договір оренди вони уклали у середині грудня 2011 року, вони його не реєстрували, податків з отриманого прибутку він не сплачує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає в [INFO]. Будинок належить його батьку, який отримав його у спадщину. З грудня 2011 по березень 2013 року разом із ним проживав [PERSON], який орендував будинок у його батька. Пояснив, що на земельній ділянці розташовані два будинки, один з яких житловий, а другий є літньою кухнею. [PERSON] проживав в літній кухні, а він з родиною в будинку. Він був присутній при укладенні договору в грудні 2011 року. Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідач та її представники вказали, що договір мав бути зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, як того вимагає ст. 158 ЖК України. Оскільки ця вимога дотримана не була, вважають договір нікчемним, посилаючись при цьому на ч.1,4 ст.203 ЦК України. Суд не може погодитись із доводами відповідача та її представників внаслідок наступного. Частиною 2 ст.158 ЖК України встановлено, що договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. На підставі ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Верховний Суд України в своїй постанові від 21.11.2011 року по справі № 6-53 цс 11 прийшов до висновку, що недотримання умови ч. 2 ст. 158 ЖК України щодо реєстрації договору найму жилого приміщення у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється при відсутності у ст. 810 ЦК України та ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вказівки на необхідність державної реєстрації договорів найму (оренди) житла не тягне за собою недійсність такого договору. При цьому суд керується вимогами ст. 811 ЦК України, яка вимагає укладення договору найму житла у письмовій формі. Враховуючи, що договір оренди був укладений між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі, суд не може погодитись із позицією відповідача та відмовити в позові на цій підставі. Посилання відповідача на відсутність у [PERSON] права власності на житлове приміщення, яке він передав в оренду спростовується рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.04.2005 року, яким визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок №54 по вул. Дружній в с. Бабурка Запорізького району Запорізької області. Рішення суду було зареєстровано 05.10.2005 року в ОП ЗМБТІ. Окрім того, відповідачем вказано на протиріччя у показаннях свідків, що дає підстави для сумніву в їх поясненнях. Так, [PERSON] вказав, що йому відомо, що [PERSON] спочатку проживав в будинку, а коли у його сина народилась дитина, то [PERSON] перейшов проживати в літню кухню. В той час як [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] завжди проживав в літній кухні. З пояснень свідків вбачається, що [PERSON] постійно проживає в [INFO], а його син [PERSON] в будинку в с. Бабурка. З урахуванням того, що [PERSON] не проживав в будинку, який передав в оренду, та міг не знати, як вирішено питання про користування житловими приміщеннями, переданими ним в оренду, суд не вбачає суттєвих протиріч в поясненнях свідків, яки дають підстави поставитись до них критично та не прийняти до уваги. [PERSON] щомісяця сплачував орендну плату за користування житловим приміщенням, що підтверджується як додатком №1 до Договору, так і показаннями свідків і самого позивача. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що з грудня 2011 по 21.03.2013 року [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні квартирою, а тому він вимушений нести витрати по оренді іншого житла. На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, які її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) звязку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату. Наявність перешкод в користуванні квартирою підтверджуються рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2012 року, яке було прийнято за результатами розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловою площею. Судом було встановлено, що [PERSON] не проживав в [INFO] через конфліктні стосунки із [PERSON] Внаслідок перешкод, які чинила [PERSON] позивачу в користуванні квартирою, він був вимушений проживати в с. Бабурка. Вказане рішення суду сторонами не оскаржене, що свідчить про те, що сторони визнали обставини, встановлені судом по справі. Про наміри [PERSON] користуватись житловим приміщенням, в якому він зареєстрований, свідчить заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2013 року, яке набрало законної сили 26.03.2013 року. Рішення було прийняте судом за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про вселення. Позов був задоволений судом частково, [PERSON] було вселено до квартири [ADDRESS]. Проаналізувавши зміст вищевказаних рішень суду, вбачається, що [PERSON] послідовно та незмінно давав пояснення, що з квартири його вигнала [PERSON] в грудні 2011 року, що він був змушений проживати в [INFO]. Зокрема ці обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], які були допитані судом під час розгляду справи за позовом [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Аналогічні пояснення давав свідок [PERSON] і під час розгляду даної цивільної справи. На підставі викладеного, суд робить висновок, що [PERSON] був змушений орендувати житло в с. Бабурка з грудня 2011 року внаслідок протиправних дій [PERSON], яка перешкоджала позивачу проживати в квартирі, право користування якою мав [PERSON] Той факт, що [PERSON] повернувся проживати в квартиру [INFO] з 21.03.2013 року в судовому засіданні визнано [PERSON], а тому не потребує доказуванню, окрім того підтверджується рішенням суду від 12.03.2013 року, яким задоволено позов [PERSON] про вселення. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно положень ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що [PERSON] зазнав моральної шкоди у звязку з порушенням гарантованого йому Конституцією України права на житло, оскільки був вимушений витрачати гроші на оренду іншого житлового приміщення, більш року не міг проживати в квартирі, в якій зареєстрований, що на думку суду безумовно спричинило позивачу певні душевні страждання. Разом з тим, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково, а стягненню з відповідача підлягає моральна шкода у розмірі 500 гривень. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог на загальну суму 23500 гривень, тому стягненню з відповідача підлягає сума в розмірі 235 гривень, тобто 1% від ціни позову.

Outcome: partial