Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД, [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" про визнання договору купівлі - продажу недійсним і визнання права власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.07.2007 року йому було передано частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД в розмірі 7 483 080, 75 гривень. Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року вказане рішення в цій частині було змінене та викладене у наступній редакції: „Передати [PERSON] частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД в розмірі 12 377 597, 00 грн.". З постанови Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року вбачається, що єдиним майном, яке на теперішній час належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД є будівля складу „А" з прибудовами, загальною площею 1270,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та будівля складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також вказаною постановою було встановлено, що зазначене майно може бути виділене йому, і до виконання судового рішення в цій частині будівлі залишаються перебувати під арештом. Також постановою встановлено, що відповідно до звіту про незалежну оцінку вказаних будівель, який міститься у матеріалах справи станом 29.10.2009 року вартість будівлі складу ,.А" з прибудовами, загальною площею 1270,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] складає 2 411 789,00 гривень, а вартість будівлі складу „Б" з прибудовою площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 1 261 968, 00 гривень. Дані обставини встановлені судовим рішенням, тому, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 24 березня 2010 року за ним визнано право власності на будівлю складу „А" з прибудовами, площею 1270,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Оскільки відповідно до постанови Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року йому було передано майно, яке є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД на загальну суму 12 377 597, 00 грн., а загальна вартість майна, на яке за ним визнано право власності становить 2 411 789, 00 гривень, ним був поданий позов до суду про визнання права власності на будівлю складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633, 2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після проведення попереднього судового засідання по вказаній справі йому стало відомо про те, що 30 квітня 2010 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" був укладений договір купівлі-продажу будівлі складу «Б» з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресіою: [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу впливає на його права та інтереси та має бути визнаний недійсним з наступних підстав. У 2005 році ним був поданий позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД про вихід з товариства та відшкодування вартості частини майна підприємства. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 липня 2007 року вказаний позов був забезпечений шляхом накладення арешту, зокрема на склад, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається зі змісту ухвали, її копія була надіслана для виконання до Першої вінницької державної нотаріальної контори. До цього часу ухвала Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2007 року обов'язкова для виконання на всій території України. Перебування майна під арештом відповідно до судового рішення унеможливлює укладення угоди щодо його відчуження. 01.11.2007 року, незважаючи на наявність арешту, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу будівлі складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зважаючи на заборону відчуження вказаного об'єкта нерухомого майна, яка була накладена судовим рішенням, цей договір нотаріально посвідчений не був. 15 січня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці було постановлено рішення, яким був визнаний дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2007 року та визнано за [PERSON] право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м. в тому числі самовільно збудовані та переобладнані приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01 вересня 2010 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 січня 2010 року скасовано та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 01.11.2007 року. Як вбачається із вказаного рішення, підставою для відмови [PERSON] у позові стало зокрема те, що будівля складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на день укладення договору купівлі-продажу та станом на день ухвалення рішення Ленінським районним судом м. Вінниці, перебувала під арештом згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 липня 2007 року, якою був забезпечений його позов до Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД про вихід з товариства та відшкодування вартості частини майна підприємства. За таких обставин, право власності [PERSON] на спірний об'єкт нерухомого майна був набутий всупереч вимогам закону, що встановлено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01 вересня 2010 року, що позбавляло його права на відчуження вказаного майна. Крім того, у п. 8 договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року вказано, що продавець гарантує, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для укладення цього договору, зокрема та обставина, що відчужувана нерухомість не перебуває під арештом та щодо неї відсутні судові спори, а внаслідок її продажу не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. Продавець за договором по теперішній час працює заступником директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД, тому він достовірно знав про те, що з липня 2007 року будівля складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебуває під забороною її відчуження як забезпечення його позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. Також продавцю за договором було достовірно відомо про те, що ним 25 березня 2010 року була подана заява про апеляційне оскарження, а 8 квітня 2010 року апеляційна скарга на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 січня 2010 року, оспорюючи правовстановлюючий документ [PERSON] на спірну будівлю. Тобто, станом на 30 квітня 2010 року існував судовий спір з приводу будівлі складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, відомості, викладені у п. 8 договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року, є завідомо неправдивими. Твердження в договорі купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року щодо відсутності арешту на відчужуваний об'єкт нерухомого майна суперечить вимогам ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України, що є підставою для визнання його недійсним. У випадку визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] повернеться Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД, що дасть можливість виконати постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року шляхом визнання за ним права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року, якиий був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс", визнати за ним право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідачів судові витрати. Товариство з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" звернулося до суду із зустрічним позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД, [PERSON] про визнання права власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що 30 квітня 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю « 1нТехДокСервіс» придбало у [PERSON] нежитлову будівлю складу «Б» з прибудовами, загальною площею 633,2 кв. м., що розташована в [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 573. Право власності на будівлю складу зареєстроване 21.07.2010 року комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» реєстраційний номер 29879942 номер запису: 121 в книзі: 3 фо, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26780477 від 21.07.2010 року. При посвідчені договору, продавець надав нотаріусу документи, що підтверджували його право власності на нерухомість, що відчужувалася та документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, а саме: рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.01.2010 р., що набуло законної сили 25.01.2010 року, право власності зареєстроване КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 09.03.2010 року за реєстраційним номером 29879942, номер запису 121 в книзі 3 фо. Дані документи були перевірені нотаріусом при вчинені правочину, що відображено в п. 3 договору купівлі - продажу. Крім того, продавець гарантував, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для укладення договору, зокрема, що будівля складу, яка відчужується не перебуває під арештом та щодо неї відсутні судові спори, а внаслідок її продажу не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб ~ пункт 8 договору купівлі-продажу. Нерухоме майно придбане Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" за 177 000,00 грн. за відплатним договором на законних підставах, і товариство не знало та не могло знати про те, що [PERSON] немає права його відчужувати та існують будь-які спори відносно цього майна, оскільки при нотаріальному посвідчені правочину право продавця відчужувати дану нерухомість перевірене та підтверджене правовстановлюючими документами, тобто Товариство з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" добросовісним набувачем і підстав витребувати це майно немає. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на будівлю складу за ним, визнати право власності на будівлю складу «Б» з прибудовою, загальною площею 633,2 кв. м., що розташована в [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс". Стягнути з відповідачів судові витрати. Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс", [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним і визнання права власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що постановою господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 р. по справі №5/60/2012/5003, визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. Цією ж постановою ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON] Первісний позов [PERSON] Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД визнає частково, а саме, в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.04.2010 р., який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс", в іншій частині позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" не визнає та заперечує проти його задоволення. Вказана позиція Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД обґрунтовується наступним. З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну будівлю належало Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. 01.11.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД та відповідачем [PERSON], незважаючи на наявність арешту, був укладений договір купівлі-продажу спірної будівлі. 15.01.2010 р. рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці зазначений договір був визнаний дійсним. Проте, зазначене рішення було скасовано рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01.09.2010 р. Вказана будівля повернулась у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. Однак, у проміжок часу між вказаними рішеннями, 30.04.2010 р., між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого була спірна будівля. Правовстановлюючим документом [PERSON] на момент укладення спірного договору купівлі-продажу було судове рішення Ленінського районного суду м.Вінниці, яке пізніше (01.09.2010 р.) було скасоване згаданим рішенням суду апеляційної інстанції. Враховуючи норму процесуального закону, яка встановлює, що обставини визнані судовим рішенням не підлягають доказуванню, просить суд взяти до уваги факт, встановлений у рішенні Апеляційного суду Вінницької області, що договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД та [PERSON] дійсним не був, а відтак [PERSON] права надані законом власнику майна (в т.ч. право відчуження) - не набував. Тому, враховуючи особливу природу спірних правовідносин, та хронологічну послідовність переходу права власності, вважає, що оскільки судом апеляційної інстанції встановлено що [PERSON] у права власності стосовно спірного об'єкта не вступав, відтак укладені ним в подальшому правочини щодо відчуження не можуть вважатись дійсними та породжувати юридичні наслідки. Враховуючи, що договір-купівлі-продажу між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД та [PERSON], з точки зору законодавства, дійсним не був - право власності від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД на спірну будівлю юридично ні до кого не переходило, а тому має належати саме Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. В рішенні апеляційного суду Вінницької області від 01.09.2010 р. у справі № 22-1759/2010, в мотивувальній частині, як одна з основних підстав, виокремлюється, що: «...названий об'єкт нерухомості залишається перебувати під арештом (забороною його відчуження), накладеним ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2007 р. Разом із тим, спірна будівля продовжувала перебувати під вказаним арештом і на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 30.04.2010 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс", предметом якого була будівля складу, літ. «Б» з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД вважає, що спірний договір не може бути дійсним, як вбачається із матеріалів справи, факт недійсності не заперечується та визнається сторонами. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.04.2010 р., який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс", визнати право власності на будівлю складу, літ. «Б» з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. В задоволенні зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" відмовити. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічними позовами [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав, зустрічні позови не визнали та суду пояснили, що 12.07.2007 року [PERSON] було передано частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД в розмірі 7 483 080, 75 гривень. Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року вказане рішення в цій частині було змінене та викладене у наступній редакції: „Передати [PERSON] частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД в розмірі 12 377 597, 00 грн.". Постановою було встановлено, що зазначене майно може бути виділене йому, і до виконання судового рішення в цій частині будівлі залишаються перебувати під арештом. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 24 березня 2010 року за ним визнано право власності на будівлю складу „А" з прибудовами, площею 1270,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. У 2005 році ним був поданий позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД про вихід з товариства та відшкодування вартості частини майна підприємства. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 липня 2007 року вказаний позов був забезпечений шляхом накладення арешту, зокрема на склад, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Копія ухвали була надіслана для виконання до Першої вінницької державної нотаріальної контори. До цього часу ухвала Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2007 року обов'язкова для виконання на всій території України. Перебування майна під арештом відповідно до судового рішення унеможливлює укладення угоди щодо його відчуження. Однак, 01.11.2007 року, незважаючи на наявність арешту, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу будівлі складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір нотаріально посвідчений не був. 15 січня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці було постановлено рішення, яким був визнаний дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2007 року та визнано за [PERSON] право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01 вересня 2010 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 січня 2010 року скасовано та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову, підставою для відмови у позові стало зокрема те, що будівля складу „Б" станом на день укладення договору купівлі-продажу та станом на день ухвалення рішення Ленінським районним судом м. Вінниці, перебувала під арештом згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 липня 2007 року, Отже, право власності [PERSON] на спірний об'єкт нерухомого майна був набутий всупереч вимогам закону, що встановлено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01 вересня 2010 року, це позбавляло його права на відчуження вказаного майна. Відомості, викладені у п. 8 договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року, є завідомо неправдивими, твердження в договорі купівлі-продажу щодо відсутності арешту на відчужуваний об'єкт нерухомого майна суперечить вимогам ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України, що є підставою для визнання його недійсним. У випадку визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] повернеться Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД, що дасть можливість виконати постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року шляхом визнання за ним права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна. Просять визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року, який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс", визнати за ним право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідачів судові витрати. В задоволенні зустрічних позовів просять відмовити. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав, первісний та зустрічний позов не визнала та суду пояснила, що договір від 30.04.2010 р. укладений відповідно до вимог цивільного законодавства. Відповідно до ст. 209 та ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений в письмовій формі і нотаріально посвідчений. Нотаріус перевірила належність нерухомого майна продавцю на підставі наданих документів, що підтверджують право власності на майно та державну реєстрацію права на це майно. На день укладення договору нежитлова будівля склад з прибудовами у [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.01.2010 року, яке набуло законної сили 25.01.2010 р. Право власності зареєстроване КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 09.03.2010 року за реєстраційним номером 29879942. Рішення суду, на підставі якого нерухоме майно належало [PERSON], скасоване 01.09.2010 року, тобто через 4 місяці після його відчуження Товариству з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс". На момент вчинення правочину між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" усі вимоги, встановлені ЦК У країни сторонами були дотриманні. Твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД про те, що [PERSON] не набував права надані законом власнику майна є необгрунтованим, оскільки на момент вчинення правочину [PERSON] був власником відчуженого ним нерухомого майна. Позивачі [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД стверджують про те. що на момент укладення договору об'єкт нерухомості, що відчужувався, знаходився під арештом, накладеним ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2007 року, що не відповідає дійсним обставинам та є необгрунтованим. При підготовці до посвідчення правочину про відчуження нотаріус перевірила відсутність заборони відчуження або арешту нежитлової будівлі, що відчужується, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 27027229 та № 27026547 від 30.04.2.010 року. Відповідно до витягів заборони та арешт на відчужувану нерухому будівлю складу з прибудовами, позначену на плані літерою «Б», загальною площею 633,2 кв. м - відсутні. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне, і права особи, яка вважає себе власником майна ([PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД), не підлягають захистові шляхом задоволення позову з використанням правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Позовні вимоги [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за яким ТОВ «ІнТехДокСервіе» набуло у власність нерухоме майно та визнання права власності на це нерухоме майно за ними, не підлягають задоволенню, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" є добросовісним набувачем. Апеляційним судом Вінницької області було скасоване рішення суду, яким визнано дійсним правочин про відчуження нерухомого майна, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД та [PERSON], однак, після недійсного правочину був вчинений наступний правочин про відчуження цього майна Товариству з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс". Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволені первісного позову [PERSON] та зустрічного позову ТОВ «ВК11 «МА-КІ» ЛТД, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" задовольнити. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав та суду пояснив, що постановою господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 р. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД, його призначено ліквідатором банкрута. Первісний позов [PERSON] визнає частково, а саме, в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.04.2010 р., який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс", в іншій частині позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" не визнає та заперечує проти його задоволення. Зазначив, що право власності на спірну будівлю належало Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. Враховуючи, що договір-купівлі-продажу укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД та [PERSON] дійсним не був - право власності від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД на спірну будівлю юридично ні до кого не переходило, а тому має належати саме Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. Спірна будівля продовжувала перебувати під вказаним арештом і на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 30.04.2010 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс". Вважає, що спірний договір не може бути дійсним. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.04.2010 р., який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс", визнати право власності на будівлю складу, літ. «Б» з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. В задоволенні зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вважає, що договір купівлі - продажу укладено відповідно до вимог законодавства, нотаріусом було належним чином перевірено необхідну інформацію і встановлено, що на час укладення договору нерухоме майно під арештом не перебувало, кошти за придбане майно було перераховано, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази у справі, суд приходить до висновку, що первісний позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, зустрічні позови є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.07.2007 року [PERSON] було передано частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД в розмірі 7 483 080, 75 гривень. Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.07.2007 року було змінене та викладено резолютивну частину в такій редакції: „Передати [PERSON] частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД в розмірі 12 377 597, 00 грн.". З постанови вбачається, що відповідно до звіту Вінницької торгово-промислової палати про незалежну експертизу будівель їх вартість станом на 29.10.2009 року становить: будівлі складу „А" з прибудовами, загальною площею 1270,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] - 2 606 206 грн. 00 коп., будівлі складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 1 261 968 грн. 00 коп. Зазначене майно може бути виділене [PERSON] До виконання судового рішення в цій частині будівлі залишаються перебувати під арештом (забороною їх відчуження) накладеним ухвалами Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.09.2006 року та від 04.07.2007 року. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 24 березня 2010 року за [PERSON] визнано право власності на будівлю складу „А" з прибудовами, площею 1270,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю "МА-КІ" ЛТД. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.08.2010 року дане рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили 13.08.2010 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 липня 2007 року у справі №2-57/07 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД про вихід з товариства та відшкодування вартості частини майна підприємства, вказаний позов був забезпечений шляхом накладення арешту, зокрема на склад, який розташований за адресою: [ADDRESS]. З ухвали вбачається, що її копія була надіслана для виконання до Першої вінницької державної нотаріальної контори. Ухвала набрала законної сили. 15 січня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці було постановлено рішення, яким був визнаний дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна б/н від 01.11.2007 року та визнано за [PERSON] право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м. в тому числі самовільно збудовані та переобладнані приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 01 вересня 2010 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 січня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД, виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 01.11.2007 року, визнання права власності на нерухоме майно. Із рішення, вбачається, що підставою для відмови [PERSON] у позові стало, зокрема те, що будівля складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебувала під арештом згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 липня 2007 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 30 квітня 2010 року між [PERSON] (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, складу з прибудовами позначеного на плані літерою «Б», загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №573. Як вбачається з п. 3 даного договору нерухоме майно належить продавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці виданого 15.01.2010 року справа №2-1042/10, що набуло законної сили 25.01.2010 року, право власності на нерухоме майно зареєстроване Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 09.03.2010 року за реєстраційним номером 29879942, номер запису 121 в книзі 3фо. Згідно п. 4 договору за домовленістю сторін продаж відчужуваного нерухомого майна вчинено за 177 000 грн., які покупець зобов'язується сплатити продавцю протягом 30 днів шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок продавця. Як вбачається з п. 8 договору продавець гарантує, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для укладення цього договору, зокрема на момент нотаріального посвідчення договору відчужувана нерухомість під забороною (арештом) не перебуває, щодо неї відсутні судові спори, внаслідок її продажу не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. Згідно ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 203, ст. 204 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. п. 2, 4, 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року укладено в письмовій формі, нотаріально посвідчений. Правочин вчинено у формі, встановленій законом. З тексту спірного договору дарування вбачається, що сторони досягли всіх істотних умов договору, нотаріусом перевірено дієздатність сторін; сторонам роз'яснено зміст і правові наслідки правочину. Як вбачається з первісної позовної заяви, позивач мотивує позов тим, що у цивільній справі за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД про вихід з товариства та відшкодування вартості частини майна підприємства ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 липня 2007 року позов був забезпечений шляхом накладення арешту, зокрема на склад, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Копія ухвали була надіслана для виконання до Першої вінницької державної нотаріальної контори. До цього часу ухвала Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2007 року обов'язкова для виконання на всій території України. Перебування майна під арештом відповідно до судового рішення унеможливлює укладення угоди щодо його відчуження. Відомості, викладені у п. 8 договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року, є завідомо неправдивими, твердження в договорі купівлі-продажу щодо відсутності арешту на відчужуваний об'єкт нерухомого майна суперечить вимогам ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України, що є підставою для визнання його недійсним. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року, якиий був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс", визнати за ним право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідачів судові витрати. Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, зокрема те, що на момент нотаріального посвідчення спірного договору, відчужуване нерухоме майно перебувало під забороною щодо відчуження (арештом), що унеможливлювало укладення спірного договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року, який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки на момент укладення даного договору об'єкт нерухомості перебував під арештом (забороною його відчуження), накладеним ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2007 р. Крім того, як вбачається із розширеного витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у [ADDRESS] вбачається, що дане нерухоме майно в період з 2004 року по 2011 роки перебувало під забороною відчуження, а саме, заборона від 20.07.2007 року за №5335880, заборона від 01.08.2007 року за №5407279, арешт нерухомого майна від 25.01.2011 року №10749452. Враховуючи викладене, твердження представників відповідачів за первісним позовом про відсутність заборон на відчуження майна та про те, що сторонам договору не було відомо про наявність заборон, суд оцінює критично, оскільки вони є такими, що не відповідають фактичним матеріалам справи. Що стосується позовних вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання за ним права власності на будівлю складу „Б" з прибудовою загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст.328 ЦК право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема, з правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Як встановлено в судовому засіданні рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.07.2007 року [PERSON] було передано частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД в розмірі 7 483 080, 75 гривень. Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.07.2007 року було змінене та викладено резолютивну частину в такій редакції: „Передати [PERSON] частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД в розмірі 12 377 597, 00 грн.". З постанови вбачається, що відповідно до звіту Вінницької торгово-промислової палати про незалежну експертизу будівель їх вартість станом на 29.10.2009 року становить: будівлі складу „А" з прибудовами, загальною площею 1270,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] - 2 606 206 грн. 00 коп., будівлі складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 1 261 968 грн. 00 коп. Зазначене майно може бути виділене [PERSON] До виконання судового рішення в цій частині будівлі залишаються перебувати під арештом (забороною їх відчуження) накладеним ухвалами Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.09.2006 року та від 04.07.2007 року. В своїй позовній заяві позивач за первісним позовом [PERSON] зазначає, що у випадку визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] повернеться до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД, що дасть можливість виконати постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року шляхом визнання за ним права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна та просить визнати за ним право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи, що судом позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року задоволено, постанова Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року набрала законної сили та підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на будівлю складу „Б" з прибудовою загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] немає. Посилання позивача на те, що у випадку визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року право власності на будівлю складу „Б" з прибудовою, загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] повернеться Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД, що дасть можливість виконати постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2009 року не є підставою для визнання за ним права власності на нерухоме майно. Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині позивачем за первісним позовом не надано. Що стосується зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД, [PERSON] про визнання права власності, то як вбачається із даного позову, позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що при посвідчені договору, надані продавцем документи були перевірені нотаріусом при вчинені правочину, продавець гарантував, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для укладення договору, зокрема, що будівля складу, яка відчужується не перебуває під арештом та щодо неї відсутні судові спори, а внаслідок її продажу не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, нерухоме майно придбане Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" на законних підставах, і товариство не знало та не могло знати про те, що [PERSON] немає права його відчужувати та існують будь-які спори відносно цього майна. Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що для задоволення вимог зустрічного позову підстав немає, оскільки посилання позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем за первісним позовом не надано, тому в задоволені позовних вимог слід відмовити. Що стосується зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс", [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним і визнання права власності, то як вбачається із даного позову, позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що постановою господарського суду Вінницької області від 21.12.2012 р. по справі №5/60/2012/5003, визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. До укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна право власності на спірну будівлю належало Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. [PERSON] права надані законом власнику майна (в т.ч. право відчуження) - не набував. Отже, укладені ним в подальшому правочини щодо відчуження не можуть вважатись дійсними та породжувати юридичні наслідки, тому право власності від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД на спірну будівлю юридично ні до кого не переходило, і має належати саме Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД. Враховуючи, що судом позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 квітня 2010 року задоволено, суд вважає, що для задоволення вимог зустрічного позову в цій частині підстав немає. Що стосується позовних вимог про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД права власності на будівлю складу „Б" з прибудовою загальною площею 633,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] суд вважає, що посилання позивача на те, що оскільки право власності на дане майно раніше належало Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД тому надалі має належати Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД не є підставою для визнання за ним права власності на нерухоме майно. Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині позивачем за первісним позовом не надано, тому в задоволені позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтвердженні судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "ІнТехДокСервіс" слід залишити без відшкодування. Із Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "МА-КІ" ЛТД слід стягнути на користь держави судовий збір а розмірі 1 770 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial