Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що [INFO] року померла [PERSON], мати позивача. Він, позивач, являється єдиним сином померлої, що стверджується свідоцтвом про його народження. 26 квітня 1984 року його мати одружилася та змінила прізвище в зв'язку з одруженням на [PERSON]. 06 квітня 2004 року шлюб між його матір'ю та вітчимом [PERSON] було розірвано. За час шлюбу з [PERSON] мати придбала квартиру [ADDRESS] в м. Самборі, яку було зареєстровано на [PERSON] Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Отже, його матері належала 1/2 частина вказаної квартири. Для купівлі квартири та її ремонту його мати позичила кошти. У зв'язку з відсутністю роботи в Україні і для того, щоб віддати позичені кошти, змушена була виїхати на роботу за кордон. З 2004 року його мати працювала в Італії, що стверджується копією закордонного паспорта та дозволом на працю. В 2008 році мати повернулась в Україну для лікування з приводу онкологічного захворювання, що стверджується наявними в матеріалах справи довідками. З 1991 року і до дня смерті його мати проживала у спірній квартирі, де зареєстрований і проживав він. Відповідно до ч.2 ст.72 вимоги про поділ майна заявленої після розірвання шлюбу застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як вбачається із тексту заповіту від 13.10.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу, який зареєстрований в реєстрі за №2806 вітчим [PERSON] підтвердив той факт, що йому належить лише ? спірної квартири. За життя його мати з об'єктивних підстав не подала до суду позов про поділ нажитого в шлюбі майна. Його мати за життя склала заповіт в користь його тітки [PERSON], яка подала заяву про відмову від спадщини. В відповідно до ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, а також той з подружжя, який його пережив, а також батьки. Таким чином, на момент смерті матері він був єдиним спадкоємцем, оскільки тітка подала заяву про відмову від прийняття спадщини. На момент смерті матері він не перебував в Україні, перебував на роботах за її межами. 14 квітня 2011 року він подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері, однак нотаріусом йому було роз'яснено, що оформити спадщину він не може, оскільки між його матір'ю та вітчимом майно, набуте в шлюбі, не було поділено. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Просить визнати за ним, [PERSON], в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] право на 1/61 частину квартири [ADDRESS]. 27 квітня 2012 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог. Просить визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті його матері [PERSON]. 05 вересня 2012 року позивачем [PERSON] подана позовна заява про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати недійсним заповіт від 13.10.2011 року, складений [PERSON] в користь [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Копистянським Ю.Р. та зареєстрований в реєстрі за № 2806 та просить призначити посмертну судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON],на вирішення якої поставити питання чи міг [PERSON] при складанні заповіту за станом свого здоров'я усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON], вимоги позовної заяви підтримали, зіславшись на обставини, викладені в ній,просять визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті його матері [PERSON]. В частині визнання недійсним заповіту від 13.10.2011 року, складеного [PERSON] в користь [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Копистянським Ю.Р. та зареєстрований в реєстрі за № 2806,відмовились від позовних вимог. Відповідач [PERSON] та її представник позову не визнали та пояснили, про те, що [PERSON] самостійно визначив, що йому належить ? частина квартири не відповідає дійсності. В заповіті зазначено, що йому належить частина будинку (без визначення конкретної частки), а не квартири. Це відповідає дійсності, оскільки спірна квартира становить 51/100 всього будинку, де вона знаходиться, що підтверджено п.1 Договору купівлі-продажу. Водночас [PERSON] в заповіті не зазначає окремо ніякого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Кодексу про шлюб і сім'ю (далі - КпШС), який діяв на час правовідносин, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Отже, цей факт при постановленні рішення про розірвання шлюбу 13.11.1989 року був встановлений, і підлягає врахуванню при розгляді даної цивільної справи за правилам ч. З ст. 61 ЦПК як підстава звільнення від доказування. Відтак, спірна квартира була придбана в шлюбі, який мав суто формальний характер, оскільки рішення про його розірвання на той час набуло законної сили. І ця обставина має бути врахована при постановленні законного і обгрунтованого рішення по даній справі (ст. 213 ЦПК) Відповідно до ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. В позові згадується про неможливість заявлення [PERSON] вимог про поділ майна з об'єктивних підстав. Однак, не наведено які саме конкретно причини призвели до цього та строк, протягом якого вони діяли. В матеріалах справи міститься копія Дозволу на підпорядковану працю на дому (з перекладом), що датований 20.05.2008 року. Обставин, що діяли в період з квітня 2004-го року до травня 2008-го року і свідчили б про поважність пропуску строку позовної давності [PERSON] не наведено. Відтак, такі доводи позовної заяви слід піддати сумніву, оскільки таку не доведені відповідно до статей 10 та 60 ЦПК. Статтею 256 ЦК встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, враховуючи викладене вище, [PERSON] на момент смерті втратила право на звернення до суду з відповідним позовом. Водночас, згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Припущення позивача щодо того, що [PERSON] в момент складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не знайшло свого підтвердження та спростовується наявним в матеріалах справи Актом посмертної судово-психіатричної експертизи. Просять щодо вимоги про визнання права власності на 1/2спірної квартири - відмовити в зв'язку з втратою такого права спадкодавцем через пропуск строку позовної давності. Щодо вимоги про визнання недійсним заповіту від 13.10.2012 року складеного [PERSON] - відмовити за безпідставністю. Представник органу опіки та піклування Самбірської міської ради в судовому засіданні пояснив, що орган опіки та піклування представляє інтереси неповнолітньої [PERSON] та просить вирішити справу у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник Самбірського МБТІ в судове засідання не з»явився. Просить слухати справу у його відсутності. Приватний нотаріус Мінкевич А.А. пояснила, що 15 грудня 2010 року до неї звернулася [PERSON] з заявою про відмову від прийняття спадщини,яка відкрилась після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року на підставі заповіту, укладеного 31 жовтня 2008 року померлою в користь [PERSON] Нею була відкрита спадкова справа № у реєстрі 50474186, № у нотаріуса 14/2010, яка нею була прийнята та внесена до реєстру № 30 від 15 грудня 2010 року. Третя особа [PERSON], пояснила, що покійна [PERSON] була її сестрою. Вона працює в Самбірській ЦРЛ. [PERSON] була онкологічно хворою. Син покійної [PERSON] перебував за межами України, а тому остання уклала заповіт на її ім'я. Після смерті [PERSON] вона відмовилась від спадщини згідно заповіту, так як син покійної подав заяву про прийняття спадщини. Приватний нотаріус Копистянський Ю.Р. пояснив, що до нього звернувся представник [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Ним було заведено спадкову справу. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, третіх осіб представника органу опіки та піклування Самбірської міської ради, представник Самбірського МБТІ, приватного нотаріуса Мінкевич А.А., Копистянського Ю.Р., та [PERSON] дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року у віці 56 років, що стверджується свідоцтвом про смерть від 02 грудня 2010 року серії [NUMBER]. Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 28 грудня 2011 року, вбачається що [PERSON] та [PERSON] 26 квітня 1984 року зареєстрували шлюб, після чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Згідно фотокопії договору від 28 січня 1992 року, вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], яка складає 51/100 ідеальних частин будинку, в якому вона розміщена. Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 53,3 кв.м., в тому числі жилою 30,4 кв.м. Довідкою виданою ЖЕК №2 м. Самбора № 6786 від 28.12.2011 року, підтверджується, що [PERSON] дійсно проживала в [ADDRESS] де була зареєстрована до дня смерті разом з [PERSON] та [PERSON] Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Самбірським МБТІ від 27.01 2012 р. № витягу 33001495, реєстраційний номер майна 35892704 , вбачається, що квартира [ADDRESS] належить в цілому [PERSON]. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку Відповідно до ч.2 ст.72 вимоги про поділ майна заявленої після розірвання шлюбу застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Отже, на час смерті [PERSON] належала 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Згідно дозволу на підпорядковану працю на дому виданого єдиною імміграційним відділом Риму від 20 травня 2008 року, вбачається, що [PERSON] працювала на дому у [PERSON] з робочим неповним графіком 25 годин. Із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Копистянським Ю.Р. від 13.10.2011 р., [PERSON] все своє майно, що на день смерті буде йому належати, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, що на що він за законом матиме право, в тому числі на всю належну йому на праві приватної власності частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та всю належну йому частку земельної ділянки, надану для обслуговування будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою [ADDRESS] Львівської області заповів [PERSON]. Із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Кір Р.А. від 31.10.2008 р., [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. Згідно заяви №30 від 15 грудня 2010 року про відмову від спадщини, вбачається, що [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини за заповітом. Із довідки виданої поліклінічним відділом Самбірської ЦРЛ №307, вбачається, що [PERSON], [INFO] знаходився на обліку в Самбірському наркологічному кабінеті з 21.12.2010 року, знято з обліку у зв'язку із смертю. Свідоцтвом про смерть від 18 листопада 2011 року засвідчується, що [PERSON] помер [INFO] року, у віці 53 роки. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно висновку про вартість двохкімнатної квартири [ADDRESS] від 08.04.2013 року, відомо що вартість вищевказаної квартири становить 96792 грн. Із акту посмертної судово - психіатричної експертизи від 07 серпня 2013 року, вбачається, що [PERSON] у період укладання ним заповіту 13.10.2011 року хронічним стійким психічним розладом не страждав, а також не перебував у стані будь якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, виявляв розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. За своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, а також той з подружжя, який його пережив, а також батьки. Із заяви поданої 14 квітня 2011 року до консульського відділу Посольства України в Італійській Республіці, вбачається, що [PERSON] подав заяву про прийняття належної йому спадщини після смерті його матері [PERSON]. Таким чином, на момент смерті [PERSON] позивач був єдиним спадкоємцем, оскільки його тітка [PERSON]подала заяву про відмову від прийняття спадщини. За таких обставин, суд вважає, що позов слід задоволити.

Outcome: approved