Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення в зв'язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом [PERSON] до КБ «Приват Банк» про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що 26 жовтня 2012 року рішенням у справі №709/967/2012, Рахівський районний суд Закарпатської області, відмовив у задоволенні позовних вимог [PERSON] до КП «Приват Банк» про визнання кредитного договору №MKRWGK0000000023 від 14.07.2008 року недійсним. Ухвалою від 25 січня 2013 року апеляційним судом Закарпатської області відхилено апеляційну скаргу [PERSON] по вищевказаній цивільній справі. Ухвалою від 21 лютого 2013 року ВССУ відмовлено [PERSON] у відкритті касаційного провадження по справі №709/967/2012. 24.07.2013 року [PERSON], в шестимісячний термін подано скаргу до Європейського Суду з прав людини (ЕСНR), скарги в міжнародні організації. Кредитний договір №MKRWGK0000000023 оспорювався з причин обману банком Позивача, як споживача фінансових послуг. П.8.1. оспорюваного кредитного договору визначено, що «Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти на строк до з 14.07.2008 року по 14.07.2013 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії, у розмірі 9868, 74 дол. США, з яких 9000 доларів США, надавалося на придбання нерухомості, шляхом видачі готівки через касу». В описовій частині рішення Рахівського районного суду від 26 жовтня 2012 року, зазначено: «Встановлено, що кредитом споживач скористався, що підтверджено поясненням сторін, ордером розпорядження про надання кредиту від 14 липня 2008 року, договором іпотеки …». Однак, [PERSON] зазначає, що кредит на вказаних в договорі умовах не отримував. Крім надання усних пояснень суду, ним було надано заяву про виправлення описки від 05.11.2012 року. Ухвалою від 12.11.2012 року Рахівський районний суд відмовив позивачу у виправленні описок, мотивуючи, що зазначені в заяві про виправлення описок факти, є: «складовою мотивувальної частини рішення, тобто відображення аналізу фактичних обставин справи та оцінки доказів судом, міркування суду щодо спірних правовідносин». Ст. 1046 ЦК України, визначено, що договір позики (різновидом якого є кредитний договір), вважається укладеним з моменту передавання грошей, або інших речей, визначених родовими ознакми». Таким чином, щоб кредитний договір був дійсним, банк зобов'язаний був, відповідно до п.8.1 цього договору, надати з каси, 9000 доларів США, готівкою [PERSON] Позивач, [PERSON], звернувся до НБУ з запитом: «чи було передбачено нормативними актами Нацбанку, діючими станом на 14.08.2008 року, такий вид документу як «ордер розпорядження», на підставі якого можна було фактично отримати готівкою, іноземну валюту з каси відділення банку». Та отримав відповідь наступного змісту: «надана фотокопія ордеру-розпорядження є внутрішнім банківським документом і використовується банком, виключно у сфері, бухгалтерського обліку та не являється підставою для здійснення касових операцій з видачі готівки». Вважає, що оскільки з тексту «ордеру-розпорядження» не випливає факт отримання готівкових коштів в іноземній валюті, недоцільно робити висновок щодо правомірності здійснення касової операції на основі даного документу. На думку заявника, ці відомості мають істотне, вирішальне значення для справи, оскільки підтверджують факт не отримання [PERSON] готівки іноземної валюти з каси відділення банку, та дають підстави вважати, оспорюваний кредитний договір недійсним, вони існували на момент винесення рішення, однак не були відомі заявнику, та не були підтверджені належними доказами під час попереднього вирішення даної справи, а отже є нововиявленими. Заявник [PERSON] в судовому засіданні доводи заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підтримав з підстав, наведених в заяві та показав суду, що дійсно, лист В.о. начальника управління НБУ в Закарпатській області Лендєла Л.І., в якому зазначено, що з тексту наданого ордеру-розпорядження не випливає факт отримання готівкових коштів в іноземній валюті, недоцільно робити висновок щодо правомірності здійсення касової операції на основі даного документу, а застосування даного документу для цілей бухгалтерсього обліку є питанням внутрішньої компетенції банку та не впливає на порядок здійснення банком касових операцій, є нововиявленою обставниною, оскільки підтверджує той факт, що він не отримував кредитних коштів. На вказаний ордер розпорядження, під час попередьного судового розгляду справи, суд посилався як на підтвердження того факту, що він кредитом скористався. А на той час суду не було відомо, що даний документ не являється фактом підтвердження отримання кредитних коштів. Також, заявник ставить під сумнів обсях цивільної дієздатності Рахівського та Тячівського відділень КБ "Приват Банк", під час укладення оспорюваного кредитного договору, оскільки титульна сторінка "Положення про Тячівське відділення №5 філії "Закарпатське регіональне управління "ЗАТ КБ "Приват Банк"" належним чином не оформлене, а Положення про Рахівське відділення на момент укладення договору взагалі відсутнє, оскільки таке затверджено рішенням правління ЗАТ КБ "Приват Банк" протоколом № 28 від 26.07.2008 року, а оспорювані кредитні відносити датуються: 14.07.2008 року. Окрім того, в іпотечному договорі, який знаходиться в банківській справі, міститься виправлення дати кредитного договору, на відміну від іпотечного договору, який міститься в нього на руках, що також ставить під сумнів їх законність. Також, заявник зазначив, що банком, перед укладенням кредитного договору, йому належним чином не надалася інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. А тому з наведених підстав, просить суд, переглянути рішення Рахівського районного суду від 26 жовтня 2012 року за нововиявленими обставинами, скасувати вищевказане рішення, та прийняте нове судове рішення, яким його позов до КБ "Приват Банк" про визнання кредитного договору недійсним, задоволити. Представник КБ "Приват Банк", повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, причини їх неявки суду не відомі. Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви про перегляд судового рішення в зв'язку з нововиявленими обставинами з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті судом у зв'язку з новоявленими обставинами. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України однією з підстав для перегляду рішення чи хвали суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою, на час розгляду справи. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2012 року в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приват Банк" про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено в цілому. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2013 року Рішення Рахівського районного суду від 26 жовтня 2012 року залишено без змін. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», найменування якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк»та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKRWGK00000023 від 14 липня 2008р., згідно з умовами якого банк - відповідач зобов'язався надати позичальнику-позивачу кредитні кошти на строк з 14 липня 2008 року по 14 липня 2013 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії, в розмірі 9369,79 доларів США на придбання нерухомості, з них 9000 доларів США на придбання нерухомості, шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 270 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 52,52 долари США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 47,27 долари США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, 498,95 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту; винагороди за резервування ресурсів в розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторинг, згідно п.7.2 даного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитні відносини, що виникають між учасниками цивільного обороту, регулюються кредитним договором. Сторонами кредитного договору виступають кредитодавець (банківсьві та інші фінансові установи) та позичальник (фізичні та юридичні особи). Предметом кредитного договору є грошові кошти. Кредитний договір є консенсуальним, тобто він вважається укладеним з моменту досягнення згоди за всіма істотними умовами (суми кредиту, строку повернення та розміру процентів). Це двосторонній договір, за яким права та обов`язки виникають як для кредитора, так і для позичальника. До кредитних правовідносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, що виступають предметом зазначеного договору. Саме підписання сторонами тексту договору без передання грошей або речей не породжує у майбутнього обов'язку позичальника повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця ст. 1051 ЦК надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. Оспорювання договору позики здійснюється у судовому порядку, на підставі наданих суду будь-яких припустимих доказів, що підтверджують так звану безвалютність позики в цілому чи у певній частині. Для цього можуть використовуватися свідчення свідків, письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису тощо. Якщо позикодавцем виступає юридична особа, то доказом перерахування грошових коштів на користь позичальника є платіжне доручення з відміткою банку про виконання платіжного доручення. При цьому в графі "призначення платежу" повинно бути вказано, що грошові кошти надані саме за договором позики. Якщо юридична особа видає позику готівкою то належним підтвердженням отримання особою грошових коштів є підпис позичальника на ордері про отримання грошових коштів, який складається в касі підприємства відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637. Однак, в ордері- розпорядження № MKRWGK0000000023 від 14 липня 2008 року, який являвся підтвердженням отримання [PERSON] кредитних коштів, відсутній підпис позичальника, а отже він не відповідає встановленим законом, вимогам. На відносини щодо оспорювання договору позики поширюються положення ЦК про наслідки недотримання обов'язкової письмової форми зазначеного договору. У цьому разі безвалютність позики може доводитися будь-якими доказами, крім свідчень свідків. Відповідно до ст. 57 ЦПК такими доказами, зокрема, можуть бути письмові докази (різного роду документи, акти, листування службового або особистого характеру) і речові докази (зокрема звуко- та відеозаписи), висновки експертів, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно п. 3 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Так, нововиявленою обставиною в даній справі є лист Управління Національного Банку України в Закарпатській області, відповідно до якої надана фотокопія ордеру-розпорядження від 14.07.2013 року є внутрішнім банківським документом і використовується банком включно у сфері бухгалтерського обліку та не являється підстаою для здійснення касових операцій з видачі готівки. Оскільки з тексту наданого ордеру-розпорядження не випливає факт отримання готівкових коштів в іномезній валюті, недоцільно робити висновок щодо правомірності здійснення касової операції на основі даного документу, а застосування даного документа для цілей бухгалтерсього обліку є питанням внутрішньої компетенції банку та не впливає на порядок здійснення банком касових оперцій. Вказаний ордер-розпорядження, в попередньому судовому рішенні, був доказом того, що [PERSON] отримав кредитні кошти. Іншого, належного документу, який б підтверджував факт отримання [PERSON] коштів, за оспорюваним кредитним договором, Приват Банком суду не надано. При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Так, відповідно до положень ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Також, в попередьому судовому рішенні, доказом того, що [PERSON] скористався кредитом, суд вказав договір іпотеки від 14 липня 2008 року за № MKRWGK00000023. Як встановлено з матеріалів справи, оспорюваний кредитний договір датується 14 липня 2008 року. Натомість в іпотечному договорі від 14 липня 2008 року, який був укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань за оспорюваним кредитним договором, дата кредитного договору, зазначена - 09 липня 2008 року. В іпотечному договорі, що міститься в матеріалах кредитної справи, наявне виправлення дати укладенння кредитного договору, про те, дане виправлення вчинене не належним чином, та таке виправлення відсутнє в договорі іпотеки, що міститься в позивача. Отже, в даному випадку, мають місце розбіжності дати кредитного договору, в договорі іпотеки, що є грубим порушенням. Дата кредитного договору - 09.07.2008 року, зазначена і в Заставній. На думку суду, такі розбіжності дати укладенння кредитного договору в документах, похідних від нього, ставлять під сумнів дійсність самого кредитного договору. Згідно з ч.2 ст.365 ЦПК України розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. Пунктом 7 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами", роз'яснено, що обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК). Оцінивши надані докази та враховуючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що наведені заявником обставини є підставою для перегляду рішення Рахівського районного суду від 26 жовтня 2012 року. Враховуювчи вищенаведене і докази здобуті судом під час перегляду рішення, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача, на користь позивача 107 грн. 30 коп. судового збору, сплаченого ним при подачі даного позову до суду.

Outcome: approved