Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 27 липня 2012 року між ПАТ „ВТБ Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір №R53112306830В, за умовами якого позивач надав, а [PERSON] отримав 42 000,00 грн., зі сплатою 31,5% річних, та строком повернення кредиту не пізніше 27 липня 2015 року. В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим у нього станом на 25 липня 2013 року утворилась заборгованість перед позивачем, загальний розмір якої становить 73 930,40 грн. У звязку з зазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № R53112306830В від 27 липня 2012 року у сумі 73 930,40 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, понесені позивачем по даній цивільній справі ( а. с. 2-4). Представник позивача надав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві також вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 28). Відповідач в судове засідання не зявився про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача та в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за правилами постановлення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2012 року між ПАТ „ВТБ Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір №R53112306830В, за умовами якого позивач надав, а [PERSON] отримав 42 000,00 грн., зі сплатою 31,5% річних, та строком повернення кредиту не пізніше 27 липня 2015 року (а. с. 5-8). Кредитні кошти були перераховані позивачем на картковий рахунок відповідача. Судом встановлено, що 14 червня 2013 року позивач направив на адресу відповідача претензію щодо необхідності погашення заборгованості, яка виникла у адресата у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором № R53700376846В від R53112306830В від 27 липня 2012 року становить 45 550,87 грн. (а. с. 11). Відповідно до умов кредитного договору відповідач, який є позичальником, зобовязаний здійснювати сплату чергових платежів по погашенню кредиту в порядку і терміни, зазначені у кредитному договорі та сплату відсотків. Однак, станом на 25 липня 2013 року відповідачем було порушено умови кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась прострочена заборгованість. З розрахунку заборгованості, доданого представником позивача до позовної заяви вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за неналежне виконання умов кредитного договору № R53112306830В від 27 липня 2012 року станом на 25 липня 2013 року становить 73 930,40 грн., з яких 42 200,00 грн. заборгованість за кредитом, 13 192,46 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7 610,88 грн. сума пені за прострочення сплати кредиту, 10 927,06 грн. пеня за прострочення сплати відсотків (а. с. 7). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договорам банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 5.2.1. кредитного договору № R53112306830В від 27 липня 2012 року за банк має право відмовити позичальнику в наданні кредиту або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливо неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України, зокрема, невиконання (неналежне виконання) зобовязань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами договору. Пунктом 5.2.2. зазначеного договору банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом тридцяти календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення кредиту або у інші строки, передбачені умовами цього договору. Згідно з п. 7.1. вказаного кредитного договору у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобовязаний сплатити банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Вирішуючи вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № R53112306830В від 27 липня 2012 року у розмірі 73 930,40 грн., та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів за користування кредитом, пені, а також факт наявності у позивача за умовами укладеного між ним та відповідачем договору права вимагати повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у сумі 739,31 грн. (а. с.17).

Outcome: approved