Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] міської ради та [PERSON] комунального обласного бюро технічної інвентаризації про визнання законним права власності і зобов’язанні видачі витягу про державну реєстрацію права власності. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що отримала від матері - [PERSON] спадщину, об»єктом якої є земельна ділянка та відповідно нерухоме майно розташовані в м. Чернівці по вул. Ахтирській, 6 згідно свідоцтва про право на спадщину. Вказує, що у 1998 році вона звернулась до ЧКОБТІ, де нею було замовлено та відповідно отримано проект реконструкції належної їй квартири під № 1 розташованої в будинку № 6 по вул. Ахтирській в м. Чернівці. Зазначає, що після погодження проекту в необхідних контролюючих органах міжвідомча комісія надала 11.03.1998 року висновок про можливість узаконити зміни в будинковолодінні, який було розглянуто 25.03.1998 року на виконавчому комітеті Ленінської районної ради з винесенням рішення № 45/3, яким було передбачено внести поточні зміни в особисті рахунки квартиронаймачів та інвентарні справи власників будинків, в тому числі, у власному будинку [PERSON] за адресою м. Чернівці, вул. Ахтирська, 6/1 Ввважає, що виконуючи вказівку органу місцевого самоврядування, вона з 1998 року була переконана, що ЧКОБТІ внесло 12.05.1998 року поточні зміни в схематичний план інвентарної справи її будинковолодіння за адресою - вул. Ахтирська, 6 та оскільки 13.05.1998 року ЧКОБТІ було складено зведений оціночний акт домоволодіння № 6 по вул. Ахтирській в м. Чернівці, у якому вона значиться як співвласник будинку, господарських споруд, в тому числі гаражів, сараїв та лазні, а отже і реєстрацію її прав власності на спадкове майно вважала завершеною. Однак, у 2012 році, при здійсненні відчуження частини належної їй земельної ділянки, виникло питання і щодо права власності на нерухоме майно тоді ж вона дізналася звернувшись до ЧКОБТІ, з метою отримання витягу про здійснену в 1998 році реєстрацію нерухомого майна про те що з питанням можливості заміни правовстановлюючого документу їй слід звернутися до виконкому [PERSON] міської ради та 09.01.2013 року з ЧКОБТІ і ЧКМБТІ отримала відмову в реєстрації її права власності. Просить суд визнати законним її право власності згідно документів від 1998 року на об'єкти нерухомості, розташовані по вул. Ахтирській, 6/1 в м. Чернівці, зокрема, житловий будинок, сараї, гаражі, лазня, огорожа, колодязь, замощення та зобов'язати відповідачів видати їй витяг про реєстрацію вказаного вище нерухомого майна, зокрема : житлового будинку, лазні, колодязя, огорожі, замощення. Позивач [PERSON] і в її інтересах представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі В наданих суду поясненнях Пікало ва К.Г. посилалася на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві та просить заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] КОБТІ, за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимог заперечував та пояснив, що 01.01.2013 р. припинені делеговані повноваження БТІ з державної реєстрації права власності на нерухоме майно, БТІ відключені від доступу до Реєстру права власності на нерухоме майно. З 01.01.2013 р. суб'єктом владних повноважень з державної реєстрації прав є Державна реєстраційна служба України, яка діє на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та забезпечують надання витягів про зареєстровані права з Державного реєстру прав. Порядок проведення державної реєстрації прав встановлений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому вимога до ЧКОБТІ про зобов'язання видати витяг про реєстрацію прав є незаконною. ЧКОБТІ не оспорює право власності на 49/100 часток нерухоме майно за адресою м. Чернівці, вул. Ахтирська, 6, яке належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.02.1992 р. ЧКОБТІ визнано права власності позивачки 02.03.1992 р. шляхом реєстрації ії прав на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.02.1992 р. Рішенням виконкому Ленінської районної ради м. Чернівці від 15.03.1998 р. визначена можливість узаконення самовільно побудованої до дня смерті [PERSON] лазні, добудови до квартири, двох металевих гаражів. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачеі прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється органом державного архітектурно-будівельного контролю. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видається органом державної реєстрації прав, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог до [PERSON] КОБТІ. Представник відповідача [PERSON] міської ради, за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечував. В наданих суду поясненнях вказував, що в позивача відсутнє порушене право, оскільки [PERSON] право власності на нерухоме майно не оформлялось у встановленому законом порядку. Чернівецька міська рада станом на день звернення позивача 09.01.2013 р. не наділена правами щодо видачі правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, а станом на день виникнення спірних правовідносин та станом на сьогоднішній день не наділена повноваженнями щодо видачі витягу про реєстрацію нерухомого майна. Діям в частині надання витягу з реєстру повинно передувати наявність такої інформації в реєстрі, однак вона відсутня. У позивача відсутні докази про вирішення питання оформлення нерухомого майна у встановленому законом порядку, що тягне за собою відсутність порушеного права, в тому числі і підстав для звернення до суду у неї не виникло, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог до [PERSON] міської ради. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON], доповнення до них представника [PERSON], заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] КОБТІ - [PERSON], представника відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON], всебічно і повно з’ясувавши усі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об’єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини, зокрема те, що після смерті матері позивача [PERSON] відкрилася спадщина, яка перейшла позивача відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.1992 року, а це - 49/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться в м. Чернівці по вул. Ахтирській, 6, належних померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок виданого [PERSON] міським житловим управлінням 08.08.1990 року зареєстрованого в [PERSON] обласному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №44 стор. 207 під реєстровим номером 2348. На земельній ділянці розміром 600 кв.м. розташовані жилий будинок літ. А, цегляний, житловою площею 70,90 кв.м., вбиральн літ. Б, сараї літ. В,Г. гараж-сарай літ. Д, вбиральня літ. Е, криниця №І, криниця №4, огорожа 32-3, замощення І, яке було зареєстровано в [PERSON] обласному бюро технічної інвентаризації (а.с.5-5А). Відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Чернівці №45/3 від 25.03.1998 року вбачається, що питання про внесення поточних змін в особисті рахунки квартиронаймачів та інвентарні справи власників будинків за адресою: м. Чернівці по вул. Ахтирській, 6 виносилося на розгляд та було прийнято рішення про можливість узаконення лазні, добудови до квартири, двох металевих гаражів, але при згоді сусідів (а.с.7). При цьому судом на підставі досліджених доказів в їх сукупності встановлено, що у подальшому позивачем ніяких дій відносно проведення реєстрації та внесення поточних змін в інвентарну справу не було здійснено. Даного в засіданні при дачі пояснень не заперечувала і сама позивач. Отже, вищенаведене є співмірним і з вимогами чинного законодавства. Згідно з статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами сьомою та чотирнадцятою статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - «державна реєстрація прав») - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрація права власності у державному реєстрі є необхідною умовою для виникнення прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації у випадку їх виникнення, переходу або припинення, наприклад: - після введення збудованого об'єкту в експлуатацію та одержання свідоцтва про право власності; - після вчинення будь-якої нотаріальної операції з об'єктом нерухомості (купівля-продаж, дарування тощо); - на підставі рішення суду про визнання права власності, що вступило в законну силу; - на підставі інших правовстановлювальних документів. Крім цього, 01.01.2013 р. були припинені делеговані повноваження БТІ з державної реєстрації права власності на нерухоме майно, БТІ відключені від доступу до Реєстру права власності на нерухоме майно та з цього часу суб'єктом владних повноважень з державної реєстрації прав є Державна реєстраційна служба України, яка діє на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 10 ч. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», органи державної реєстрації прав, державні реєстратори забезпечують надання витягів про зареєстровані права з Державного реєстру прав. Порядок проведення державної реєстрації прав встановлений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється органом державного архітектурно-будівельного контролю, а Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно видається органом державної реєстрації прав. Судом також встановлено, і це підтвердила в судовому засіданні позивач [PERSON], що вона не зверталася до органу державного архітектурно-будівельного контролю з приводу прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів та не зверталася до органу державної реєстрації прав з приводу видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. У відповідності до ст.331 ч.2 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Разом з тим, у відповідності до ч.3 цієї ж статті, до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання, яке було використано в процесі цього виробництва. З досліджених доказів по справі наданих сторонами відповідно встановлено, що [PERSON], не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно, а саме: лазню, добудову до квартири, двох металевих гаражів та ввести їх в експлуатацію, оскільки померла, із її смертю відкрилася спадщина на належне їй за життя новостворене нерухоме майно. Відповідно до п.8 Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося за законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обов'язки, як забудовника входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Однак, позивачка [PERSON] не зверталася у встановленому законом порядку до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, оскільки власником будинку, який в подальшому було перебудовано та добудовано нові об’єкти, була мати [PERSON], яка померла. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) № 6 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Крім того, згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Проте позивачка [PERSON] з такими позовними вимогами до суду не зверталася, а наполягає саме на задоволенні заявлених нею вимог. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та представник позивача не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Таким чином, виходячи з досліджених доказів по справі в їх сукупності, при системному аналізі з вимогами чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про видачу витягу про реєстрацію права власності і визнання за нею права власності на об»єкти нерухомості розташовані [ADDRESS] не ґрунтуються на законі і в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed