Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-31 00:00:00

19 вересня 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що відповідач є споживачем послуг позивача з газопостачання за адресою [ADDRESS]. Правовідносини між сторонами оформлювались шляхом видачі розрахункової книжки і відкриттям особового рахунку [NUMBER]. Свої зобов'язання зі своєчасної сплати послуг позивача відповідач не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 31 серпня 2013 року склала 2543,47 гривень. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму боргу, а також судові витрати у справі. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 01 листопада 2013 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності із посиланням на підтримання позовних вимог в повному обсязі та не запереченні проти розгляду справи в заочному порядку. За таких обставин суд вважає за можливе, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. З аналізу наведених норм, позивачем по справі є особа, яка звертеється до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем, в свою чергу, є особа, яку притягують до відповідальності у зв'язку із заявою позивача про те, що порушуються, не визнаються або оспорюються права, свободи чи інтереси. Отже, відповідачем є та сторона на яку вказує позивач, як на порушника свого права. Натомість, в прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість з [PERSON], який не є відповідачем по справі. З урахуванням того, що матеріалами справи підтверджується наявна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Дніпрогаз», у той час, коли позивач просить суд стягнути грошові кошти з [PERSON], суд, з огляду на ст. ст. 3, 11, 30 ЦПК України приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Встановлюючи фактичні обставини з'ясовано, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання (перебування) в [ADDRESS], що підтверджується відповіддю з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області, яке наявне в матеріалах цивільної справи (а.с. 15). Судом встановлено, що позивач надав до суду особовий розрахунок [NUMBER], в якому вказане прізвище та ініціали іншої особи - [PERSON], яка не є відповідачем по справі (а.с. 8). Також судом встановлено, що позивач надав до суду розрахунок суми заборгованості за споживання природнього газу особою - [PERSON], яка не є стороною по справі (а.с. 9-10). 19 квітня 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позивачем було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги з газопостачання (а. с. 12). 22 квітня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу та рекомендовано звернутись до суду в порядку позовного провадження (а. с. 11). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09 грудня 1999 року № 2246. Так, відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Положеннями ст. 11 ЦК України, передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є акти цивільного законодавства, акти органів державної влади. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Нормою ст. 13 вказаного Закону визначено розподіл житлово-комунальних послуг залежно від їх функціонального призначення. Зокрема, до житлово-комунальних послуг віднесено окрім іншого комунальні послуги - газопостачання. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, плата за комунальні послуги, зокрема, за постачання газу, береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленими порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Оцінюючи всі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні в їх сукупності, суд виходить з того, що позивач не надав фактичних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed