Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції, [PERSON] про виключення майна з-під арешту. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 03.11.2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] було укладено генеральну кредитну угоду № 014/01-10/1102, за яким останній отримав кредит в сумі 33000,00 євро. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між АППБ «Аваль» та [PERSON] 03.11.2006 року було укладено договір застави № 4434, згідно якого передано в заставу банку рухоме майно: автомобіль марки RENAULT MAGNUM, 1999 року випуску, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Після укладення договору застави до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 15.11.2006 року було внесено відповідний запис - реєстраційний номер обтяження 10012346. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 09.02.2011 року стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Постановами Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.05.2009 року, 26.10.2010 року, 02.12.2012 року, 18.02.2013 року накладено арешт на рухоме майно, що належить боржнику. Позивач, вважає, що вищевказаними постановами про арешт майна боржника, а саме, щодо автомобіля марки RENAULT MAGNUM, 1999 року випуску, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], порушено його права, як заставодержателя за договором застави транспортного засобу. Просить суд звільнити з-під арешту з вищевказаного рухомого майна, яке перебуває у заставі АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно з договором застави транспортного засобу № 4434 від 03.11.2006 року та стягнути з відповідача в користь позивача понесені витрати по оплаті судового збору. Відповідачі в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник позивача Наконечна Н.Л. в судове засідання не з'явилась, проте подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності за наявними матеріалами справи. Просила суд позов задовольнити. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились за наявними матеріалами справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 03.11.2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] було укладено генеральну кредитну угоду № 014/01-10/1102, за яким останній отримав кредит в сумі 33000,00 євро (а.с. 5, 6). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між АППБ «Аваль» та [PERSON] 03.11.2006 року було укладено договір застави № 4434, згідно якого передано в заставу банку рухоме майно: автомобіль марки RENAULT MAGNUM, 1999 року випуску, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7, 8). Після укладення договору застави до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 15.11.2006 року було внесено відповідний запис - реєстраційний номер обтяження 10012346 (а.с. ). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 09.02.2011 року стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Постановами Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.05.2009 року, 26.10.2010 року, 02.12.2012 року, 18.02.2013 року накладено арешт на рухоме майно, що належить боржнику (а.с. ). Ст. 572 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Ст. 16 цього Закону передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, то з моменту його укладення. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про заставу» якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом. Як вбачається зі змісту ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладення арешту на майно є одним з етапів звернення стягнення на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 54 вищезазначеного Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та звільнити з-під арешту з рухомого майна: автомобіля марки RENAULT MAGNUM, 1999 року випуску, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], яке перебуває у заставі АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно з договором застави транспортного засобу № 4434 від 03.11.2006 року. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі - 114, 70 грн.

Outcome: approved