Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, уточнивши який просив стягнути з [PERSON] «СК «Лафорт» на свою користь заподіяну матеріальну шкоду внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки у розмірі 12258,00 грн.; стягнути з [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки у розмірі 1000 грн.; стягнути з [PERSON] компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 5000 грн., судові витрати покласти на відповідачів у рівних долях. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 19 грудня 2012 року близько 7год.18 хв., [PERSON] керуючи транспортним засобом «Субару», д.н.з. [NUMBER], по вул. Леніна м. Києві, недотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Опель», д.н.з. АІ 1794СІ, під керуванням [PERSON] Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29.01.2013р. [PERSON] визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. [PERSON] своїми діями, які полягають у порушенні правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів заподіяла позивачу [PERSON] матеріальну шкоду, що згідно Звіту автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу автомобіля «Опель» складає 13258 грн. Крім того, позивач стверджує що, внаслідок винних та неправомірних дій відповідача [PERSON] йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у в порушенні його прав власності, хвилювання та думки про те, як відновити свій транспортний засіб, тримають позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім»ї та в роботі. Вказані обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання позивача, які він оцінює в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду відповідач надала письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнала. Вважала, що не є належним відповідачем, оскільки позивач є страхувальником згідно вимог правил дорожнього руху України. Відтак, за спричинену шкоду повинен відповідати страховик, у звязку з чим, вимоги щодо сплати коштів та моральної шкоди відповідачем не визнаються. Представник відповідача [PERSON] «СК «ЛАФОРТ» та представник третьої особи Моторного транспортного бюро України в судове засідання не зявилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника Моторного транспортного бюро України до суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких вважає, що немає правових підстав на отримання відшкодування, оскільки МТСБУ жодним чином не порушувало права позивача на отримання відшкодування у порядку, встановленому Законом, не вчиняло дій, які б свідчили про невизнання або оспорювання такого права. Крім того, МТСБУ приймає рішення щодо виплати страхового відшкодування після зясування обставин ДТП, протягом місяця з дня отримання документів, однак жодних звернень на адресу МТСБУ від позивача стосовно даної справи не надходило. Враховуючи викладене, представник третьої особи просив відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення коштів з МТСБ України. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Підстави звільнення від доказування наведені в статті 61 Цивільного процесуального кодексу України. Так, відповідно до частини 4 вказаної статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні встановлено, що 10.04.2012р. між [PERSON] «Страхова компанія «Лафорт» та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 3214049, предметом якого було страхування транспортного засобу «Subaru Forester», державний номерний знак [NUMBER] та застраховані ризики в тому числі і дорожньо-транспортна пригода, зі строком дії договору з 10.04.2012року по 10.04.2013 року. 19 грудня 2012 року о 07 годині 18 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Леніна у м. Києві не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Опель», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження автомобілів. Своїми діями [PERSON] порушила п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва, від 29.01.2013р. по справі № 753/564/13, [PERSON] визнано виною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП, а саме в спричиненні шкоди власнику транспортного засобу «Опель» д.н.з. [NUMBER], внаслідок порушення останньою Правил дорожнього руху України, у звязку з чим [PERSON] піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. /а.с. 37/. 23 квітня 2013 року Субєктом оціночної діяльності ПП «Авто-експрес» складено Звіт авто товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу автомобіля «Opel Astra OTGF69», належному гр. України [PERSON], на підставі якого визначено суму матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, так станом на 19 квітня 2013р., сума збитку склала 13 258 грн. 00 коп. /а.с. 9-42/. На даний час позивачу не здійснено відповідачем [PERSON] «Страхова компанія «Лафорт» страхове відшкодування за шкоду заподіяну відповідачем [PERSON] У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного процесуального кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. З положення вказаної вище статті випливає, що діяльність повязана з використанням транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки, а тому відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Вина [PERSON] встановлена, згідно Постанови судді Дарницького районного суду міста Києва Пойди С.М., від 29 січня 2013 року по справі № 753/564/13, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Однак, у відповідності до полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів на території України за № АВ/3214049, страхова компанія, в разі настання страхового випадку, зобов'язана відшкодувати матеріальну шкоду завдану майну (транспортному засобу) третьої особи, тобто в даному випадку страхова компанія зобов'язана відшкодувати позивачу, як третій особі, транспортному засобі якого завдано шкоди. Також, у відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З цих підстав, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків, що становлять 13258 гривень, а саме щодо стягнення з відповідача [PERSON] «СК «Лафотр» - 12258 гривень, та 1000 гривень з [PERSON], яка визнана винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 вказаної статті моральна шкода також полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд вважає не достатніми надані позивачем докази на підтвердження тієї обставини, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдана також не майнова - моральна шкода у вигляді переживань з приводу пошкодження майна та порушення права власності. Згідно ч.1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору /а.с. 1-2/ слід стягнути з [PERSON] «СК «ЛАФОРТ» та [PERSON] на користь [PERSON] - 114 гривень 75 копійок, з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial