Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира № 1, а саме 1/2 частині кожному в буд № 16 по пл. Інтернаціональній в м. Лебедині Сумської області. Вказана квартира була придбана позивачами у 2002 році. Безпосередньо під їхньою квартирою та квартирами відповідачів розташовані підвальні приміщення в яких проходять стояки системи водопостачання кв. № 1 та № 3, загально будинкові мережі водопостачання та водовідведення в підвальному приміщенні відсутні. У вказаному підвальному приміщенні за рахунок позивачів було проведено ремонт. Позивачі звернулися до Лебединської міської ради та КП "БТІ лебединської міської ради" по питанню про видачу свідоцтва про право власності на належну частку підвального приміщення, але їм було відмовлено з тих підстав, що ними було придбано у власність тільки квартиру, тому вони звернулися до суду та просять виділити [PERSON] та [PERSON] із загальної часткової власності співвласників багатоквартирного житлового будинку № 16 по пл. Інтернаціональній в м. Лебедині 1/15 частині кожному допоміжне приміщення - підвал "а" площа якого відповідає відсотковому володінню нерухомістю від загальної площі житлового будинку, а також визнати за ними право власності на вищевказану частину підвалу. Представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, попрохала визнати право власності за позивачами на 1/15 частину підвалу за кожним, який знаходиться під приміщенням квартири. Позивач [PERSON] на позовних вимогах наполіг у повному обсязі попросив визнати право власності за позивачами на відповідну частину підвального приміщення. Представник відповідача – Лебединської міської ради проти позову заперечив з тих підстав, що позивачі не приймали участь у приватизації вказаної квартири, а також визнання права власності на підвал може порушити права інших співвласників. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з’явився, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином по зареєстрованому місцю проживання. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з’явився, але звернувся до суду з заявою в якій позовні вимоги визнав проти позову не заперечив. Під час судового розгляду були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 червня 2002 року (а.с.32) [PERSON] продала [PERSON] квартиру за №1 в будинку 16 по площі Інтернаціональній м. Лебедина Сумської області вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 35,8 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.33) ? частина квартири за №1 в будинку 16 по площі Інтернаціональній м. Лебедина Сумської області станом на 26 листопада 2002 року належала [PERSON], яка 18 лютого 2003 року подарувала свою частку у праві власності у вказаній квартирі [PERSON], про що свідчить договір дарування (а.с.34) З довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» (а.с. 8) вбачається, що за архівними даними нежитлове приміщення (магазин) в м. Лебедині по площі Інтернаціональній №16 (бувша квартира №1) площею 34,8 кв.м. зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності виданого виконкомом Лебединської міської ради 15 грудня 2004 року, [PERSON] належить ? частина квартири – на підставі Договору купівлі продажу від 18 черіня 2002 року. Довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради»(а.с.11) встановлено, що інформація про допоміжні приміщення розташовані за адресою м. Лебедин пл. Інтернаціональна 16 відсутня. З довідки Комунального підприємства «Водоканал» (а.с.14) вбачається, що квартири №1 та №3 по пл.. Інтернаціональній 16 м. Лебедина Сумської області підключені до системи водопостачання, в підвальному приміщенні водогін відсутній. З генерального плану ділянки №27 (а.с.30) вбачається, що до складу садиби входить будинок позначений на плані під літ. А-1 у будинку є погреб, з плану будинку (а.с.20) вбачається, що будинок під літ. А-1, станом на 18 травня 1965 року має три квартири. 15 вересня 2004 року рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради №199 (а.с.35-36) [PERSON] дозволена реконструкція нежилого приміщення, розташованого на земельній ділянці №16 по пл.. Інтернаціональній 16 під магазин та затверджений акт від 1 вересня 2004 року переводу ? частини квартири житлового приміщення в нежиле. Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об’єкта в експлуатацію від 29 жовтня 2004 року (а.с.37) комісія прийняла в експлуатацію магазин розташований в одноповерховому житловому будинку загальною площею 32, 4 м. кв. вказаний акт затверджений рішенням виконкому Лебединської міської ради №250 від 17 листопада 2004 року (а.с.38) З свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 17 листопада 2004 року (а.с. 39) вбачається, що Рішенням Виконавчого комітету Лебединської міської ради від 20 вересня 2006 року №216 (а.с40) дозволена реконструкція вказаного магазину. Таким чином суд доходить висновку, що на момент розгляду справи [PERSON] є власником приміщення магазину. по пл. Інтернаціональній 16 м. Лебедина, крім того останній не приймав участі у приватизації квартири, що стверджене розпорядженням органу приватизації №2172 (а.с.51), довідкою про склад сім’ї наймача (а.с.52), розрахунком вартості квартири (а.с.53), приватизаційним платіжним дорученням (а.с.54), заявою (а.с.55) на ім’я [PERSON]. [PERSON] правилами ч.1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинків, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч.2 ст.10 вказаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1). Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Наведений у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 перелік допоміжних приміщень (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) не є офіційним тлумаченням терміна "допоміжні приміщення", про що зазначено в ухвалі Конституційного Суду України від 12.05.2004 року №2-40/2004. У той же час законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення. Так, за ст.1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" допоміжні приміщення багатоквартирного будинку-приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Як вбачається з матеріалів справи, спірне приміщення є підвалом жилого багатоквартирного будинку, в якому також знаходиться нежитлове приміщення магазину, який належить [PERSON], площу якого з доказів у справі встановити не можливо. [PERSON] таких обставин це підвальне приміщення є нежилим, не було об’єктом приватизації, перебуває у комунальній власності територіальної громади та може бути самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Проте позивачі та їх представник не надали суду жодного доказу на підтвердження того, що у спірному приміщенні (або його частині) знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація жилого будинку є неможливою; що спірне приміщення чи його частина використовувались для обслуговування будинку. Під час судового розгляду стороною позивача не було заявлене клопотання про призначення судову будівельно-технічної експертизи, в тому числі для вирішення питання про можливість виділення частини приміщення та розміру часток підвального приміщення між всіма можливими власниками. Відтак у суду відсутні підстави вважати спірний підвал будинку за адресою пл. Інтернаціональна 16 м. Лебедина Сумської області допоміжним приміщенням цього багатоквартирного будинку, а тому у задоволенні позову суд вважає за необхідне відмовити у зв’язку з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed