Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-22 00:00:00

Уточнивши свої первинні позовні вимоги (а.с.4-6) позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди у розпорядженні належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом покладення на відповідача обов»язку звільнити вказане житлове приміщення від особистих речей. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги. Суду пояснила, що є власником квартири [ADDRESS]. Вказана квартира знаходиться в іпотеці ПАТ «Державний ощадний банк України». У зв»язку з невиконанням нею зобов»язань за кредитним договором, банк звернув стягнення боргу за кредитним договором на предмет іпотеки - вказану квартиру. Позивач вказує, що вона отримала попередження про необхідність звільнення квартири для її продажу. Позивач вказує, що в квартирі крім її речей є речі її повнолітнього сина - відповідача по справі, який категорично відмовляється їх забирати. Позивач пояснила, що всі речі, в тому числі і належні синові, описані державними виконавцями. Посилаючись на необхідність виконання припису про звільнення квартири, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився; надав заяву, в якій позов не визнав та просив розглянути справу за його відсутності за участю представника [PERSON]. При перевірці повноважень [PERSON], як представника відповідача, суд встановив, що в матеріалах справи є довіреність позивача [PERSON] на ім.»я [PERSON] щодо представництва її інтересів, як позивача (а.с.8); також в апеляційному провадженні щодо оскарження ухвали про повернення позову [PERSON] приймав участь як представник позивача (а.с.33). При з»ясуванні вказаних обставин [PERSON] було роз»яснено, що він не може бути представником обох сторін, після чого [PERSON] пояснив, що він є представником відповідача. Враховуючи наявність в судовому засіданні позивача [PERSON], яка сама захищає свої інтереси, суд вирішив можливим допустити до участі у справі в якості представника відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав; суду пояснив, що відповідач є сином позивача, тому має право користуватись її квартирою та тримати там свої речі. Вказав. що відповідачу більше ніде проживати; вимоги позивача порушують право відповідача на житло. Підтвердив, що особисті речі відповідача внесені в акт опису та арешту майна боржника [PERSON], але відповідач не звертався із позовом про виключення речей із акту опису. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов до наступного. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, „обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню". Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності у неї права власності на квартиру [ADDRESS]. Суд враховує, що представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що позивач є власником вказаної квартири, але жодного доказу на підтвердження цього факту сторонами суду не надано. До позову не додано доказів на підтвердження того, що відповідач є сином позивача, на що посилався і позивач і представник відповідача в судовому засіданні. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності в квартирі [ADDRESS] особистих речей відповідача. Сторонам роз»яснялись положення ст. 10, 60 ЦПК України щодо необхідності доведення обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, але позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, висунутих в обгрунтування заявлених вимог. Висловлювання представника відповідача в тій частині, що будь які обставини, визнані сторонами, не потребують додаткового доказування належними доказами, суд розцінює як хибні, оскільки з аналізу ст. 213 ЦПК України стосовно вимог до судового рішення вбачається, що рішення по справі суд має приймати на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами; тобто одних пояснень сторін для встановлення фактичних обставин справи недостатньо. Крім того, із пояснень позивача, підтверджених представником відповідача, вбачається, що майно, вивезення якого позивач вимагає від відповідача, описано державними виконавцями при примусовому виконанні судового рішення про стягнення з боржника [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитом. Відповідач не звертався до суду з позовом про виключення майна із акту опису. Тому суд вважає, що у відповідача взагалі відсутні права на вивезення майна із квартири позивача, оскільки право власності відповідача на це майно належним чином не підтверджено, майно описане та перебуває під арештом в межах виконавчого провадження. У відповідача є законні способи підтвердити своє право власності на майно, яке він вважає своїм, але він своїми правами не скористався. Оцінивши всі встановлені в судовому засіданні обставини відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та про необхідність відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed