Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ КБ „Надра про визнання кредитного договору недійсним, в якому зазначив наступне. 22.07.2011 року між позивачем та ВАТ КБ „Надра було укладено кредитний договір „Автопакет №16/2008/1513Фан, відповідно до якого позивачу було надано грошові кошти у розмірі 20\~ 239,79 доларів США 79 центів, з цільовим призначенням на придбання автотранспортного засобу. Зазначений договір, на думку позивача, повинен бути визнаний недійсними на підставі наступного. Зміст правочину суперечить Закону України „Про захист прав споживачів та Закону України „Про банки та банківську діяльність, а саме: - позивача, як споживача банківських послуг не було повідомлено у письмовій формі про істотні умови кредитного договору, в результаті чого позивача було введено в оману щодо обставин, які мали істотне значення для укладення договору; - необхідність страхування предмета застави в страховій компанії, що входить до переліку акредитованих банком компаній, як обовязкова умова надання кредиту; - можливість для банку вимагати дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту та відсотків по ньому, а також звернення стягнення на заставлене майно, на власний розсуд; - можливість для банку збільшувати встановлений договором розмір відсотків за користування кредитом в односторонньому порядку; - передбачена договором можливість банку розголошувати інформацію про клієнта, яка є банківською таємницею та персональними даними; - включення у договір несправедливих умов, порушення вимог справедливості, добросовісності та розумності, яке полягає у непропорційно великій сумі компенсації у разі невиконання зобовязань за договором, великих штрафних санкцій у разі подання позичальником недостовірної інформації банку. В судове засідання представник позивача, адвокат [PERSON], яка діє за договором, надала заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Зясувавши обставини справи, оцінивши в докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.07.2008 року між ВАТ КБ „Надра, правонаступником якого є ПАТ КБ „Надра, було укладено договір „Автопакет №16/2008/1513Фап, згідно якого ВАТ КБ „Надра надало позивачу, [PERSON] грошові кошти у сумі 20\~ 239,79 доларів США на придбання автомобіля, строком до 20.07.2015 року зі сплатою за користування кредитом 14% річних. Щодо підстав недійсності правочину суд виходить з наступного. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст. 203, 215, 1054-1055 ЦК України. Позивачем, [PERSON] не надано суду жодних доказів того, що при укладенні кредитного договору сторонами було порушено вимоги ст. 203 ЦК або інших статей ЦК України. Щодо введення позивача в оману щодо обставин, які мали істотне значення для укладення договору, суд дійшов до наступних висновків. Позивачем не доведено, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними - помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін право чину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Щодо неповідомлення позивача відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, то їх перелік передбачений Частиною другою статті 11 Закону „Про захист прав споживачів та абзацом шістнадцятим частини першої статті 6 Закону „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, а статтею 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року N 2121-III - щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу. Зазначеним нормами передбачено як самостійне надання письмової інформації банком споживачу відповідно до вимог статті 11 Закону „Про захист прав споживачів, так і надання банком інформації щодо діяльності банку на вимогу клієнта. В матеріалах справи відсутні докази щодо надання письмової інформації про умови кредитного договору банком позивачу до укладення договору, а також докази того, що позивач вимагав у відповідача надання будь-яких відомостей і йому було відмовлено у наданні зазначеної інформації. З наведеного суд приходить до висновку що сторони не вчиняли подібні дії. Однак порушення банком зазначеної вимоги, відповідно до ст. 203, 215 ЦК України не є підставою для визнання договору недійсним. Також суд бере до уваги той факт, що договір було укладено у 2011 році і лише в 2013 році позивач звернувся з позовом до суду з вимогами про визнання його недійсним, що свідчить про мету позивача щодо обрання способу захисту від виконання зобов'язання. Твердження позивача, що кредитний договір укладений з порушенням вимог справедливості, добросовісності та розумності є безпідставними та необґрунтованими, носять загальний, неконкретний характер, та не доведені позивачем. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку що позивачем не доведено підстав, передбачених ст. 203, 215, 1054-1055 ЦК України, які б були підставою для визнання недійсним кредитного договору №16/2008/1513Фап, укладеного 22.07.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ „Надра. Таким чином суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 192, 203, 215, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: dismissed