Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити факт володіння до дня смерті [PERSON], померлою [INFO] року, житловим будинком разом з прибудинковими спорудами: підвалом, сараєм, цистерною та огорожею, розташованими за адресою: [ADDRESS], а також визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на вказаний вище житловий будинок разом з прибудинковими спорудами. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який до дня смерті мешкав у спірному будинку. Після його смерті залишився вказаний житловий будинок разом з надвірними спорудами. У встановлений законом термін її мати - [PERSON] звернулася до Біляївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак через відсутність правовстановлюючих документів на будинок державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30.07.2010 року за її матір'ю було визнане право власності на спірний будинок, але рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.01.2013 року рішення суду першої інстанції було скасоване. [INFO] року мати позивачки померла, але перед смертю вона встигла зареєструвати своє право власності. У встановлений законом шестимісячний термін позичка звернулась до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за місцем останнього проживання матері. Її брат - відповідач по справі - також звернувся до державного нотаріуса, але із заявою про відмову від прийняття спадщини на її користь. На її звернення вона отримала лист із поясненнями, що їй не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності її покійної матері на житловий будинок. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та просили суд ухвалити відповідне рішення про його задоволення в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, раніше в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Від третьої особи до суду надійшов лист, в якому Яськівська сільська рада Біляївського району Одеської області визнала позов у повному обсязі та просила суд розглянути справу за відсутності свого представника (а.с.156). Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1013 (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від [INFO] р., [PERSON] народилася [INFO] р., батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.10.1985 р.,[PERSON] 26.10.1985 р. уклав шлюб з [PERSON], після шлюбне - [PERSON] (а.с.12). Позивачкою зазначено, що після смерті [PERSON] залишився житловий будинок, разом з надвірними спорудами - підвалом, сараєм, цистерною та огорожею, розташованими за адресою: [ADDRESS]. У встановлений законом шестимісячний термін мати позивачки - [PERSON] - як спадкоємиця першої черги після смерті [PERSON], звернулася до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок на ім'я померлого. Однак, 30.07.2010 року Біляївським районним судом Одеської області було ухвалене рішення, яким позовну заяву [PERSON] до Яськівської сільської Ради про встановлення факту володіння майном на праві приватної власності померлим та визнання права власності в порядку спадкування по закону було задоволено. Встановлено факт володіння [PERSON], померлим [INFO] року, житловим будинком з надвірними спорудами: Б - погребом, В - сараєм, І - цистерною, 1-3 - огорожею, розташованими за адресою: [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами: Б - погребом, В - сараєм, І - цистерною, 1-3 - огорожею, розташованими за адресою: [ADDRESS], що залишились після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (а.с.23). Набуте право власності [PERSON] зареєструвала у встановленому законом порядку, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27322698, виготовлений 15.09.2010 року КП "Одеське міське БТІ та РОН" (а.с.22). Згідно довідки №1865 від 02.09.2013 р., [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], згідно по господарської книги №2/144 (а.с.40). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили той факт, що [PERSON] дійсно володіла житловим будинком з надвірними спорудами, розташованим за зазначеною вище адресою. 10.07.2013 року позивачка звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за місцем останнього проживання матері з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, але її було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності її покійної матері на житловий будинок, згідно листа Сьомої Одеської державної нотаріальної контори №2591/02-14 від 10.07.2013 року (а.с.14). Разом з тим, рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.01.2013 року, апеляційна скарга [PERSON] була задоволена; рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.07.2010 року - скасоване; у позові [PERSON] до Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області про встановлення факту володіння майном на праві приватної власності померлим та визнання права власності в порядку спадкування по закону - відмовлено (а.с.24-25). Частиною 1 статті 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Судом встановлено, що наведене вище рішення апеляційного суду оскаржене не було, отже набрало законної сили, що, в аспекті того, що ним було відмовлено в позові [PERSON] про визнання права власності, призводить до висновку про недійсність державної реєстрації права власності за нею на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідно до додатку №1 "Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР" Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року, запис в погосподарській книзі не є правовстановлюючим документом, що, разом із викладеним вище, спростовує доводи позивачки та свідків щодо володіння [PERSON] вказаним житловим будинком. Відповідно до листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 Вищого Спеціалізованого Суду України з Розгляду Цивільних і Кримінальних Справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 26.03.2011 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського МУЮ, відповідний актовий запис в Книзі реєстрації смертей №696 (а.с.10). Відповідно до ст.1261 ЦК України (у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки), спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER], свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], (а.с.12)) та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER], (а.с.49)). Відповідно до ст.1270 ЦК України спадкоємці протягом шестимісячного строку мають право звернутись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом. Частиною 1 ст.1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. На підставі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не було надано позивачкою доказів того, що [PERSON] зареєструвала у встановленому законом порядку та отримала свідоцтво на право власності на житловий будинок разом з прибудинковими спорудами: підвалом, сараєм, цистерною та огорожею, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27322698, виготовлений 15.09.2010 року КП "Одеське міське БТІ та РОН", наданий позивачкою, оскільки, як зазначалося вище, рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.01.2013 р., яке набрало законної сили, було скасоване рішення Біляївського районного суду від 30.07.2010 р., на підставі якого [PERSON] зареєструвала право власності на спірний будинок з надвірними спорудами. Таким чином суду не було доведено, що у [PERSON] виникло право власності на зазначений вище житловий будинок, а тому вказане право власності на спадкове майно (в аспекті положень ст. 1218 ЦК України) не може входити до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], тому суд приходить до висновку про неможливість визнання за її спадкоємицею - [PERSON] права власності на нього. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed