Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-15 00:00:00

У липні 2012 року до суду надійшов позов ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" /Відокремлений підрозділ "Макіївський об'єднаний район електричних мереж"/ до [PERSON] та [PERSON] "Про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію" (вхідний № 17205/12-вх від 11.07.2012 року), в якій товариство просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2058,87 гривень, а також судовий збір у сумі 214,60 гривень /а. с. 3 - 4/. У березні 2013 року позивач ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" вточнило свої позовні вимоги, звернувшись до суду із відповідною письмовою заявою, зареєстрованою за вхідним № 5006/13-вх від 04.03.2013 року, в якій зазначило, що відповідачі є споживачами електричної енергії /особовий рахунок [NUMBER]/. Вони неодноразово проводили перерахування грошових коштів за спожиту електричну енергію, отже між ними, тобто енергопостачальником та споживачами, існують зобов'язання. Станом на 01.03.2009 року у відповідачів внаслідок несплати виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2460,80 гривень. Просили стягнути цю суму солідарно з відповідачів на користь позивача, а також сплачений судовий збір у розмірі 214,60 гривень /66 - 67/. У жовтні 2013 року головний юрисконсульт позивача Кіктєва Я. А., що діяла на підставі довіреності, звернулась до суду із заявою про уточнення суми заборгованості за спожиту електричну енергію, зареєстровану за вхідним № 22235/13-вх від 16.10.2013 року, в якій просила стягнути суму боргу, що утворилась станом на жовтень 2013 року, в розмірі 2290,75 гривень та розглянути справу у відсутність їх представника /105 - 106/. Представник позивача Подвашецький Д. В., що діяв за довіреністю, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні змісту позовних вимог. В подальшому в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, зави про відкладення розгляду справи або її розгляд за його відсутності не надавав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності /а. с. 44/. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, скориставшись правом, наданим йому частиною 1 статті 38 Цивільного процесуального кодексу України, щодо прийняття участі у цивільній справі через представника за договором про надання адвокатських послуг в цивільній справі [PERSON] /а. с. 43, 27, 28, 100/. Крім того, відповідач [PERSON] надав суду заперечення, відповідно до яких з позовом він не погоджується та вважає його безпідставним з огляду на наступне. Він є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS], - та регулярно сплачує за електричну енергію. Більш за те дві квитанції, що містяться у додатку до заперечень, помилково оплачують одну і ту саму спожиту електричну енергію. Квитанція № 1336799 від 03.06.2010 року, попередні показання лічильника 7650, поточні - 8635, обсяг - 985, сплачена сума - 390,00 гривень; квитанція № 3357.254.1 від 31.01.2011 року, попередні показання лічильника 7650, поточні - 9456, обсяг - 1806, сплачена сума - 440,00 гривень. Виходячи з цього, заявою від 13.12.2011 року він просив зарахувати надмірно сплачений обсяг 985 кВт в рахунок показань лічильника з поточно сплаченого 10456 по майбутні 11441. Листом від 20.01.2012 року № 34/669 ВАТ «Донецькобленерго» повідомило його, що станом на 13.12.2011 року згідно зафіксованих показань « 0260» приладу обліку, заборгованість за спожиту електричну енергію відсутня, та переплата по особовому рахунку складає 224,88 гривень. Безпідставну заборгованість в розмірі 2058,87 гривень, яку просить стягнути позивач, він розрахував виходячи з вигаданого ним «сальдо» станом на червень 2010 року, в розмірі 2110,64 гривень - якої ніколи не існувало. Всі платежі здійснювалися своєчасно та щоб не встановлювати всі платежі за весь період існування квартири, просить суд застосувати позовну давність в 3 роки. Крім того, щоб обґрунтувати безпідставну заборгованість в розмірі 2058, 87 гривень, позивач засвідчив та надав до суду документи, в яких споживачем є [PERSON]. Про це свідчить відповідні П.І.Б. в графах таблиці. На підставі зазначеного, просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Також просив стягнути з позивача на його користь витрати на правову допомогу в сумі 2500 гривень /а. с. 19 - 20, 98 - 99/. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], що діяла на підставі Договору про надання адвокатських послуг в цивільній справі від 14.08.2012 року, укладеного між нею та [PERSON], відповідного ордеру та Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4105, виданого 02.11.2011 року на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 47, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та надала суду пояснення, аналогічні за своїм правовим змістом до письмових заперечень на позов, наданих її довірителем. В подальшому в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, зави про відкладення розгляду справи або її розгляд за її відсутності не надала /а. с. 27, 28/. Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та відповідачів свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи, а тому приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Крім того, згідно приписів частини 2 статті 169 зазначеного вище кодексу України неявка у судове засідання представників позивача Подвашецького Д. В. та відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд також вважає за можливе розглянути справу і у їх відсутність. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази по справі, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до особового рахунку [NUMBER], сформованого позивачем за допомогою електронної форми обліку, споживач електричної енергії за адресою: [ADDRESS], - має заборгованість з її оплати у розмірі 2058,87 гривень. У якості власника наведеного житла в особовому рахунку зазначена [PERSON] /а. с. 6/. З розрахунку заборгованості за особовим рахунком [NUMBER], складеного на ім'я [PERSON], убачається, що споживач за цим особовим рахунком має заборгованість у період з червня 2010 року по квітень 2012 року у сумі 2058,87 гривень /а. с. 7/. Згідно до розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], - існує заборгованість за спожиту електричну енергію у період з жовтня 2007 року по червень 2010 року в сумі 3030,24 гривень /а. с. 8/. Відповідно до копії особового рахунку [NUMBER]/ убачається, що [PERSON] є відповідальним наймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], - з якою разом з 27.08.2004 року мешкає брат [PERSON] /а. с. 9/. З наданих сторонами квитанцій убачається, що [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], - здійснювала оплату спожитої електричної енергії за особовим рахунком [NUMBER] - 13.02.2009 року, 21.09.2009 року, 22.02.2010 року, 03.06.2010 року, 31.01.2011 року, 16.11.2011 року, 06.03.2013 року та 01.10.2013 року /а. с. 21 - 23, 101 - 103/. З заяви [PERSON] від 13.12.2011 року убачається, що він звернувся до ПАТ «Донецькобленерго» із проханням про надання йому відомостей стосовно його заборгованості по сплаті за електричну енергію з зазначенням періодів та підстав її виникнення /а. с. 24/. З відповіді заступника директора МОРЕМ від 20.01.2012 року на заяву [PERSON] від 13.12.2011 року та доданого до неї розрахунку убачається, що згідно наданих платіжних документів за період з лютого 2009 року по листопад 2011 року проведена звірка розрахунків за використану електроенергію. Станом на 13.12.2011 року згідно зафіксованих 0260 показань прибору обліку заборгованість за використану електричну енергію відсутня, кредит за особовим рахунком складає 224,88 гривень /а. с. 25/. Відповідно до ухвали Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області від 08.06.2012 року судовий наказ від 27 квітня 2012 року за заявою ПАТ "Донецькобленерго" за вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги енергопостачання з [PERSON] та [PERSON] у сумі 2058,87 гривень, а також витрат по сплаті судового збору у сумі 107,30 гривень - скасовано /а. с. 5/. З Акту № 586702 від 16.08.2013 року вбачається, що працівниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» за адресою користувача [PERSON]: [ADDRESS], - встановлено новий прибор обліку та його опломбовано /а. с. 104/. Згідно повідомлення Першого заступника генерального директора ДП «Донецькій науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 07.06.2013 року, максимальна номінальна кількість електричної енергії, яку може пропустити лічильник типу СО-2 однофазовий, індукційний, клас точності - 2,5, І ном - 5А, U ном - 220В за 30 діб становить 792 кВт /а. с. 91/. З листа Заступника директора департаменту Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 25.06.2013 року вбачається, що за період з 01.09.2009 року по 01.10.2009 року /30 календарних днів/ [PERSON] нібито спожито 8625 кВт/год, тобто електролічильник перейшов через 9999, а тому заборгованість за спожиту електричну енергію становила 2383,50 гривень. При цьому споживана потужність електроустановок [PERSON] мала становити 12 кВт (Р=8625 кВт/год/24 год х 30днів = 12 кВт). З огляду на зазначене, сила струму, яка протікала через електролічильник, мала становити 60,1 А (I = P/U cosц = 12/0,22 х 0,9 = 60,1 А). Однак, згідно з паспортними даними, номінальний /максимальний струм електролічильника типу СО-2, становить 5 /10/ А. Отже, струм 60,1 А, за обсягом спожитої електричної енергії 8625 кВт/год, значно перевищує значення номінальних величин сили струму електролічильника. Спожити такий обсяг електричної енергії за 30 календарних днів технічно не можливо. Отже, енергопостачальником не зафіксовано факт втручання споживача в роботу електролічильника з метою розкрадання електричної енергії, тому у енергопостачальника немає підстав для виставлення їм зазначеної заборгованості за спожиту електричну енергію. Запропоновано ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» скасувати в установленому порядку заборгованість за нібито спожиту електричну енергію /а. с. 92 - 93/. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх регулювання здійснюється положеннями Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.1997 року, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення" № 1357 від 26.07.1999 року, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року та Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року. Безпосередньо правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці, а також регулювання відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії здійснюється Законом України "Про електроенергетику" та Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення" /далі Правила користування електричною енергією для населення/. Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про електроенергетику" енергією визнається електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу. Крім того, статтею 1 зазначеного Закону передбачено, що споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. У свою чергу, енергопостачальниками визнаються учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам або з метою її експорту. Відповідно до положень пункту 19 Правил користування електричною енергією для населення розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами /цінами/ для населення на підставі показань приладів обліку. Положеннями пункту 20 Правил користування електричною енергією для населення визначено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. З огляду на положення пункту 21 Правил користування електричною енергією для населення знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. У свою чергу положення частини 5 та 6 пункту 42 Правил користування електричною енергією для населення передбачають, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Крім того, під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з законодавчо закріпленого обов'язку як наймача, так і власника житлового приміщення, а також членів їх сімей, які є споживачами комунальних послуг своєчасно здійснювати оплату комунальних послуг /у тому числі енергопостачання/ за затвердженими в установленому порядку тарифами /статті 64, 67, 68, 151, 162 Житлового кодексу України, частини третьої статті 815, частини першої статті 816 Цивільного кодексу України, статті 13, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"/. Відповідно до положень частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Норми права, які містяться у частині 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачають, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" надавало [PERSON] та [PERSON] послуги з постачання електричної енергії, що свідчить про існування між ними договірних відносин, які за своїм правовим змістом є цивільно-правовими. З огляду на положення частини першої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу одна сторона /постачальник/ зобов'язується надавати другій стороні /споживачеві, абонентові/ енергетичні ресурси, передбачені договором, а споживач /абонент/ зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Укладений між сторонами договір є підставою виникнення між ними зобов'язання. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положення частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, згідно до змісту статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Під час розгляду справи суд також враховує встановлені чинним законодавством України строки позовної давності. Так, відповідно до положень частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З огляду на припис частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач /частина 2 статті 264 Цивільного кодексу України/. У свою чергу, положення частини третьої статті 264 Цивільного кодексу України передбачають, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області від 08.06.2012 року судовий наказ від 27.04.2012 року за заявою ПАТ "Донецькобленерго" за вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги енергопостачання з [PERSON] та [PERSON] у сумі 2058,87 гривень, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 107,30 гривень скасовано /а. с. 5/. За приписами статей 95 - 106 Цивільного процесуального кодексу України наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя, в установлених законом випадках, за заявою особи якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника, на основі доданих до заяви документів, видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. З огляду на наведені норми права та обставини справи строк позовної давності у спірних правовідносинах переривався подією, якою є звернення ПАТ "Донецькобленерго" із заявою про видачу судового наказу у квітні 2012 року. Як убачається із змісту положень частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] до ухвалення судом рішення у справі було зроблено заяву про застосування позовної давності, яку викладено у описовій частині його заперечень на позов /а. с. 19/. При цьому суд враховує, що позивачем доказів поважності причин пропуску строку позовної давності не надано. Відповідно до положень частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При розгляді спірних правовідносин суд виходить з того, що позивач ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернувся до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла з 01.03.2009 року, про що ним зазначено у заяві про уточнення позовних вимог /а. с. 66 - 67/. Таким чином, у зв'язку з тим, що строк позовної давності по частині вимог пропущений і підстав для його відновлення немає, позов про стягнення заборгованості, що утворилася за період з березня 2009 року по квітень 2009 року у розмірі 13,52 гривень задоволенню не підлягає. Що стосується стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] вартості спожитої електричної енергії за період з квітня 2009 року по березень 2013 року, то суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. До цього висновку суд дійшов завдяки арифметичним розрахункам на підставі даних розрахунків заборгованості за особовим рахунком [NUMBER], а також наданих відповідачами [PERSON] та [PERSON] копій квитанцій про сплату послуг з енергопостачання. Так, згідно доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] відкритого 19.10.2000 року убачається, що споживачі електричної енергії за адресою: [ADDRESS], - за період з квітня 2009 року по квітень 2012 року мають заборгованість у розмірі 3030,24 гривень /а. с. 8/. У свою чергу, відповідно до розрахунку заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] споживачі електричної енергії за період з червня 2010 року по квітень 2012 року мають заборгованість у розмірі 2058,87 гривень. При цьому, з зазначеного розрахунку убачається, що станом на червень 2010 року заборгованість з оплати електричної енергії складала грошову суму у розмірі 2110,64 гривень /а. с. 7/. Виходячи з того, що надані позивачем розрахунки містять розбіжності у остаточному розмірі заборгованості, суд приходить до висновку за необхідне вважати вірною меншу суму заборгованості - 2058,87 гривень - бо вона визначена на розсуд позивача та саме на її стягненні наполягало ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» при зверненні із позовом до суду. Що стосується збільшення позивачем ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» позовних вимог станом на березень 2013 року з 2058,87 гривень до 2460,80 гривень, у зв'язку з тим, що позивачі за час розгляду справи, також не виконували свої зобов'язання з оплати електричної енергії, то суд вважає необхідним зауважити наступне. Так, позивач ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» не надав суду жодних доказів споживання відповідачами [PERSON] та [PERSON] електричної енергії у період з квітня 2012 року по березень 2013 року, не зазначив обсягу такого споживання, тарифу, який необхідно застосовувати, а також вартості спожитої електричної енергії. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту ними електричну енергію у період з квітня 2012 року по березень 2013 року є необґрунтованими. Що стосується зміни головним юрисконсультом позивача ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» Кіктєвою Я. А. у жовтні 2013 року позовних вимог до суми 2290,75 гривень, то суд вважає за необхідне зазначити, що з довіреності, виданої їй 22.01.2013 року Генеральним директором товариства Сидоренком О. А. строком на один рік, вбачається, що цей представник має обмеження своїх повноважень на ведення справи в суді в частині збільшення або зменшення розміру позовних вимог /а. с. 106/. Тому з урахуванням цього, а також приписів частини 2 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України про те, що обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності, суд вважає, що Кіктєва Я. А. вийшла за межі своїх повноважень, а це є підставою для рахування змін позовних вимог такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства України та не можуть бути прийняті до уваги при ухвалення судового рішення у цій справі. Крім того, при вирішенні спірних правовідносин суд приймає до уваги надані відповідачами [PERSON] та [PERSON] квитанції про оплату ними спожитої електричної енергії, а саме: у лютому 2009 року було оплачено 2,09 гривні та 42,09 гривні; у вересні 2009 року було оплачено 139,00 гривень; у лютому 2010 року було оплачено 162,97 гривні; у червні 2010 року було оплачено 250,00 гривень; у січні 2011 року було оплачено 440,00 гривень; у жовтні 2011 року було оплачено 320,00 гривень; у березні 2013 року було оплачено 148,51 гривень; у жовтні 2013 року було оплачено 113,20 гривень та 30,26 гривень. Загальна сума спожитої електричної енергії, яка була оплачена відповідачами складає 1648,12 гривень /а. с. 21 - 23, 101 - 103/. При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що надані відповідачами [PERSON] та [PERSON] квитанції про оплату електричної енергії за лютий 2009 року у розмірі 2,09 гривні та 42,09 гривні не підлягають врахуванню, бо суд з урахуванням строків позовної давності, розглядає позовні вимоги позивача за період з квітня 2009 року по березень 2013 року. Також, з наданих позивачем ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» розрахунків заборгованості убачається, що визначення її розміру здійснено з урахуванням проведених відповідачами оплат у вересні 2009 року, у лютому та червні 2010 року, у січні та жовтні 2011 року. У свою чергу, позивачем ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» при визначенні розміру заборгованості відповідачів [PERSON] та [PERSON] з оплати спожитої електричної енергії не були враховані оплати здійсненні ними у березні та жовтні 2013 року на загальну суму 291,97 гривень. Таким чином, на підставі доказів, наданих сторонами, заборгованість відповідачів [PERSON] та [PERSON] перед ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" складає грошову суму у розмірі 1753,38 гривні, з розрахунку 2058,87 гривень /сума заборгованості за період з березня 2009 року по квітень 2012 року/ - 13,52 гривень /вартість електричної енергії у березні 2009 року, яка знаходиться поза межами строків позовної давності/ - 291,97 гривна /сума оплати електричної енергії, що не врахована позивачем/ = 1753,38 гривні. Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» суд критично ставиться до доданого відповідачами до матеріалів справи листа від 20.01.2012 року № 34/669 ВАТ «Донецькобленерго» з якого убачається, що станом на 13.12.2011 року, згідно зафіксованих показань « 0260» приладу обліку, заборгованість за спожиту електричну енергію у відповідачів відсутня, та переплата по їх особистому рахунку складає 224,88 гривні /а. с. 25/. Підставою критичного ставлення судом до зазначеного вище доказу є суперечність відомостей, що містяться у ньому іншим доказам, доданим до матеріалів цієї цивільної справи, а саме: розрахункам заборгованості та квитанціям з оплати відповідачами електричної енергії. Дослідження судом зазначених доказів дає йому підстави дійти до висновку, що станом на 13.12.2011 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] мали заборгованість з оплати електричної енергії та більш того, надані ними квитанції про оплату підтверджують несвоєчасне та неповне виконання своїх грошових зобов'язань, у зв'язку з чим виникла відповідна сума заборгованості. Окремої правової оцінки суд вважає необхідним дати посиланням сторони відповідачів на неправильні показання лічильника електричної енергії за період з 01.09.2009 року по 01.10.2009 року та їх обґрунтування відомостями, що містяться у наданих ними повідомленні Першого заступника генерального директора ДП «Донецькій науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 07.06.2013 року та листі Заступника директора департаменту Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 25.06.2013 року. Так, передусім, суд виходить з того, що згідно до положень пункту 21 Правил користування електричною енергією для населення знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. У разі сумніву споживача у правильній роботі приладу обліку він може звернутися до енергопостачальника для проведення експертизи /пункт 16 Правил користування електричною енергією для населення/. Крім того, суд враховує, що невідкладне повідомлення енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку та виявлення в платіжному документі помилкових показань приладу обліку є одними з обов'язків споживача /пункти 29, 42 Правил користування електричною енергією для населення/. Більш того, Правила користування електричною енергією для населення встановлюють окремий порядок дії споживача у разі порушення енергопостачальником умов договору, відповідно до якого споживач повинен викликати представника енергопостачальника для складання та підписання акта - претензії, за типовою формою /пункти 49 - 52/. Але, під час розгляду цієї цивільної справи відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також представник останнього, не надали судові будь - яких доказів, які б свідчили про те, що ними були знятті інші, ніж зазначені позивачем ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», показання обліку електричної енергії за період з 01.09.2009 року по 01.10.2009 року, також вони не надали доказів їх звернення до позивача з відповідними актами - претензіями; заявами про проведення експертизи, у зв'язку з недоліками роботи приладу обліку; та заявами про виявлення помилкових показань приладу обліку. Окремо, суд враховує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у позасудовому або судовому порядку не оскаржували дій позивача ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з приводу неправильного зняття показаній обліку електричної енергії, а висновки, що містяться у повідомленні Першого заступника генерального директора ДП «Донецькій науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 07.06.2013 року та листі Заступника директора департаменту Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 25.06.2013 року, не є підставою для скасування або визнання недійсними показань обліку споживання електричної енергії, що були знятті ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" до [PERSON] та [PERSON] "Про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію" частково, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Під час вирішення питання про відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Так, положеннями статті 79 Цивільного процесуального кодексу України встановлені види судових витрат. Згідно до приписів частини 1 наведеної вище норми права судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом /частина 2 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України/. Таким законом є Закон України "Про судовий збір" № 3674-VІ від 08.07.2011 року (із змінами та доповненнями). Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" звернулось до суду у 2012 році і на виконання вимог частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додало документи, що підтверджують сплату судового збору, а саме: платіжні документи про сплату судового збору в сумі 214,60 гривень /а. с. 1, 2/. Місячний розмір мінімальної заробітної плати в Україні на 01 січня 2012 року встановлений в розмірі 1073,00 гривні відповідно до змісту статті 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22 грудня 2011 року № 4282-VІ. Тобто, за подання до суду позовної заяви майнового характеру у 2012 році справляється судовий збір у розмірі від 0,2 х 1073,00 гривень до 3 х 1073,00 гривень, тобто від 214,60 гривень до 3219,00 гривень. Підпункт 1 частини 1 статті 80 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується. Крім того, відповідно до вимог частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ухвалюючи рішення на користь позивача, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення його позову частково, стягнувши солідарно з відповідачів заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 1753,38 гривень з 2460,80 гривень заявлених у позові. А тому на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути витрати на сплату судового збору у розмірі 76,45 гривень з кожного, виходячи з розрахунку: 1753,38 гривень х 100% / 2460,80 гривень = 71,25% х 214,60 / 100% = 152,90 гривень / 2 = 76,45 гривень. Крім того, з положень пунктів 2 та 5 частини 3 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України убачається, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать й витрати на правову допомогу. Частиною 1 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Правове регулювання відносин, пов'язаних з компенсацією витрат на правову допомогу здійснюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-ІV, який набрав чинності з 01 січня 2012 року. Зазначеним Законом встановлені граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ, а саме: відповідно до положень статті 1 наведеного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як убачається з доданих представником відповідача [PERSON] - адвокатом [PERSON] документів, вона є фахівцем у галузі права, оскільки має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю /а. с. 28/. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, відповідач [PERSON] у своїх запереченнях на позов та відповідній заяві просив відшкодувати витрати, яких він зазнав на загальну суму 2500,00 гривень, хоча підтвердив цю суму тільки в розмірі 500,00 гривень, надавши квитанцію до прибуткового касового ордеру від 16.09.2013 року /а. с. 19 - 20, 98 - 99/. Таким чином, суд вважає, що фактично доведеною вартістю послуг з правової допомоги, яка була оплачена відповідачем [PERSON] своєму представникові, є сума 500,00 гривень /а. с. 99/. З огляду на наведене, на користь відповідача [PERSON] з позивача ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" підлягає стягненню частково судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, в сумі 143,75 гривень із розрахунку: (2460,80 - 1753,38 гривень) х 100% / 2460,80 гривень = 28,75% х 500,00 гривень = 143,75 гривень. Таким чином, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення його позову частково шляхом стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» солідарно заборгованість з оплати спожитої електричної енергії у розмірі 1753,38 гривень, а також пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суму понесених ним та документально підтверджених судових витрат, що складаються з судового збору, у розмірі 76,45 гривень з кожного, й шляхом присудження відповідачу [PERSON] відшкодування позивачем ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, понесені ним та документально підтверджені судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу, в сумі 143,75 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial