Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0716 га кадастровий номер 4810137200:08:013:0002 за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач пояснила, що в жовтні 2007 року [PERSON] подарував позивачу житловий будинок за адресою [ADDRESS], про що було укладено відповідний договір дарування. Вказаний будинок розташовано на земельній ділянці, кадастровий номер 4810137200:08:013:0002, що на час укладення договору дарування житлового будинку перебувала у власності [PERSON], а отже в силу діючого на час укладення правочину законодавства право власності на земельну ділянку, перейшло до позивача. Разом з тим позивач вказала, що її право власності на земельну ділянку не було оформлено належним чином, натомість воно так і залишилось зареєстрованим за [PERSON], а тому після смерті її чоловіка, [PERSON], [INFO] року, [PERSON] є спадкоємцем першої черги та за теперішніх обставин може прийняти у спадщину спірну земельну ділянку. Виходячи з зазначених обставин та посилаючись на те, що її інтереси як власника спірної земельної ділянки порушено, позивач просила суд позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі, коли відповідач визнає заявлений позов, суд, за наявності правових підстав, ухвалює рішення про задоволення таких вимог. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та кореспондуючі ним правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого ПН ММНО [PERSON] 02.08.2007 року за № 1303, належав житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами що розташований за адресою: [ADDRESS]; та на праві приватної власності, на підставі договору дарування земельної ділянки, що посвідчено ПНММНО [PERSON] 14.09.2007 року за №1560, належала земельна ділянка, на якій розташовано вказаний житловий будинок. 02.10.2007 року [PERSON] розпорядився належним йому майном, житловим будинком за адресою: [ADDRESS], шляхом укладення з позивачем, [PERSON], договору дарування вказаного майна, що був посвідчений ПН ММНО [PERSON] за №1679. Відповідно до положень ч.1 ст. 120 ЗК України - у разі набуття права власності на жилий будинок чи споруду, що перебувають у власності іншої особи, таке право власності переходить до набувача права власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином разом з правом власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], до позивача перейшло й право власності на земельну ділянку площею 0,0716 га за тією ж адресою. Відповідно до наданих позивачем пояснень, що були визнані відповідачем, на час звернення позивача до суду [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]) та спадкоємцями першої черги спадкування за законом після його смерті є його дружина (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]) [PERSON] та син [PERSON] (повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER]), та оскільки майнові права позивача на спірну земельну ділянку не зареєстровані у встановленому законі порядку, вона помилково може бути включена до майна, що підлягає спадкуванню після смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 386 ЦК України Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та cпособам захисту цивільних прав та інтересів можуть є, зокрема,визнання права. Виходячи з вище викладених обставин, суд доходить висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позову, а отже заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору за розгляд справи, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача, разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в подальшому з заявою для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved