Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень, завданої в наслідок отриманого професійного захворювання. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] з 2003 року по 2012 рік перебував у трудових відносинах з державним підприємством "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" (працював на посадах прохідника підземного 4, 5 розряду), що підтверджується копією його трудової книжки. Робота в шахті, під землею, є джерелом підвищеної небезпеки. Це робота з особливими природними, географічними, геологічними умовами підвищеного ризику і небезпеки для здоров'я, яка пов'язана з шкідливими, важкими і небезпечними умовами праці. Здійснення трудової діяльності в шахті створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на вугільному підприємстві, став основною причиною виникнення та розвитку у позивача професійного захворювання, а саме хронічне обструктивне захворювання легенів 2 стадії у фазі загострення, емфізема легенів. Професійне захворювання позивача виникло внаслідок, зокрема, недосконалості технологічного процесу, неефективності засобів боротьби з пилом, що є порушенням ст. 8 Закону України "Про охорону праці". За результатами медичного освідчення в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії з 11 липня 2012 року позивача визнано інвалідом третьої групи, причиною інвалідності є професійне захворювання. Внаслідок зазначеного пошкодження здоров'я, унаслідок фізичної дії небезпечних і шкідливих умов праці (робота в шахті), в результаті отримання травм позивачу заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність на 30 %, має серйозні порушення здоров'я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення його нормальних життєвих зв'язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 10 000,00 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, наполягав на повному задоволенні заявлених вимог, оскільки грошова сума у розмірі 10 000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих моральних страждань. [PERSON], посилаючись на особисті відчуття фізичного та душевного болю, зауважив, що його життєдіяльність обмежена протягом останніх років з причини отримання хронічного захворювання легенів, порушені нормальні життєві зв'язки, змінено звичайний спосіб життя. Крім того, позивач звернув увагу суду на той факт, що необхідність проходження стаціонарного лікування, обстежень та консультацій спеціалістів позбавляє його можливості домашнього затишку, обмежує можливість спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан позивача. Представник ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" Воробцов Р.С. (діючий на підставі довіреності № 2432 від 3 жовтня 2012 року) у судове засідання з'явився, проти позовних вимог [PERSON] заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним в письмовому відгуку на позовну заяву. Так, відповідно до заперечень наданих представником відповідачем, позовні вимоги [PERSON] носять лише формальний характер та ґрунтуються лише на діючій практиці розгляду судами аналогічних спорів. З посиланням Воробцова Р.С., [PERSON] працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров'я. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про охорону праці" позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров'я. Загалом просить відмовити в задоволенні вимог [PERSON] з причини необґрунтованості та недоказовості. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступне. Здоров'ю позивача шкідливими і небезпечними умовами праці завдано шкоду у зв'язку з професійним захворюванням - хронічне обструктивне захворювання легенів другої стадії у фазі загострення. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. [PERSON] встановлено основний клінічний діагноз емфізема легенів, що є результатом праці на підприємстві вугільної промисловості. Зазначене знайшло свої підтвердження в письмових доказах по справі: актом розслідування хронічного професійного захворювання, висновком лікувально-експертної комісії. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4, питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, тому суду необхідно в кожній справі з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках. Так, під час розгляду справи по суті, суд з'ясовує момент виникнення права [PERSON] на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до роз'яснень Верховного суду України моментом виникнення права на відшкодування моральної шкоди є висновок МСЕК, коли позивачу вперше встановлена стійка втрата працездатності. Незалежно від моменту звернення до суду, потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, якщо право у нього виникло з 1 квітня 2001 року до 1 січня 2006 року. Коли право на відшкодування моральної шкоди виникло у потерпілого: 1) після 1 січня 2006 року і до 20 березня 2007 року - фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві не зобов'язаний здійснювати відшкодування моральної шкоди, з тих підстав, що дія ч. 3 ст. 34 Закону України "По загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України" зупинена Законом України "Про державний бюджет України на 2006 рік" (від 20 грудня 2005 року), та Законом України "Про державний бюджет на 2007 рік" (від 19 грудня 2006 року)(призупинення дії закону не дає підстав для його застосування); 2) після 20 березня 2007 року, - фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві не зобов'язаний здійснювати відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України від 23 лютого 2007 року № 717 про виключення ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Як вбачається з довідки медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА № 121592 [PERSON] з 11 липня 2012 року вперше була встановлена ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 %, встановлена третя група інвалідності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача після набрання чинності як Законом України "Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік". Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Разом з тим, згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. З урахуванням вищезазначеного та вказаного положення основного закону України, суд прийшов до висновку, що право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою розуміються страждання, заподія ні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством, що регулює розгляд трудових спорів, зокрема главою 15 КЗпП України, главами 3, 82 ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'ям, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів № 472 від 23 червня 1993 року. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди" за моральну шкоду, заподіяну працівникові під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Згідно наданої копії трудової книжки позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем державним підприємством "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" в період часу з 19 листопада 2011 року по 18 червня 2012 року. З акту розслідування хронічного професійного захворювання вбачається, що підприємством, перебуваючому в причинному зв'язку з отриманим позивачем професійним захворюванням є саме державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1", та саме керівництво вказаного підприємства допустило порушення законодавства про охорону праці. Суд не приймає викладене в письмових запереченнях посилання представника ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" на те, що факт спричинення позивачу моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, оскільки наявна втрата працездатності позивача, та встановлення останньому третьої групи інвалідності. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Сукупність наданих позивачем [PERSON] доказів: трудова книжка позивача, акт розслідування професійного захворювання, виписки з історії хвороби, епікризи, довідки МСЕК, особисті пояснення [PERSON], підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди професійними захворюваннями. Визначаючи розмір моральної шкоди, підлягаючої відшкодуванню [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача і інших обставин. Зокрема, враховуються характер та тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Приймаючи до уваги вищезазначене, а також враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає, що розмір позовних вимог позивача дещо завищений. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням: стану здоров'я [PERSON], тяжкості професійного захворювання, наслідків професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Так, з наданих суду виписок з амбулаторної карти позивача, історії хвороби встановлено, що позивач періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні з причини отриманого професійного захворювання. Окрім стаціонарного лікування позивач потребує тривалого обстеження в медичних закладах, періодичних консультацій лікарів. Відповідно до глибини фізичних і душевних страждань (ступінь втрати професійної працездатності позивача, обмеження його можливостей вести активний спосіб життя, необхідність прикладання додаткових зусиль для організації свого життя), враховуючи статтю 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, принципи виваженості, розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 9 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, ст. 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України,

Outcome: partial