Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-07 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № LGС0RХ06261138 від 13.08.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1206,70 грн. зі сплатою за користування кредитом 12% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.08.2007 року. Однак відповідач не виконав в повній мірі свої договірні зобовязання, не сплачував своєчасно відсотки та заборгованість по кредиту згідно графіку його повернення, тому заборгованість відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 16.05.2013 року склала 19081,17 грн., яка складається з 349,89 грн. заборгованості за кредитом, 5362,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 193,10 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 11790,41 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, штраф відповідно до пункту 6.3. умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. (фіксована частина), 884,81 грн. штраф (процентна складова), яку просять стягнути з відповідача на їх користь. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № LGС0RХ06261138 від 13.08.2006 року у розмірі 19081,17 грн., а також судові витрати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивача не визнав, просив у задоволенні вимог відмовити, так як позивач пропустив встановлений законом трьохрічний строк, а додаткові умови надання споживчого кредиту («Розтрочка») (Стандарт) до уваги брати не можна, оскільки вони ним не підписані. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав пояснення позивача, просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка свідчить, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Матеріалами справи встановлено, що згідно копії кредитного договору (заява позичальника) LGС0RХ06261138 від 13.08.2006 року між позивачем ЗАТ КБ «Приватбанк», яке у теперішній час має назву ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач зобовязується надати відповідачу кредит у розмірі 1206,70 грн. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.08.2007 року, сплачуючи щомісячні платежі згідно встановленого графіку його повернення. З позовної заяви та графіку розрахунку за договором, а також з розрахунку заборгованості по кредиту видно, що відповідач здійснював сплату наданого йому кредиту не в повному обсязі, у звязку з чим зявилася заборгованість, сума якої станом на 16.05.2013 року склала 19081,17 грн., яка складається з 349,89 грн. заборгованості за кредитом, 5362,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 193,10 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 11790,41 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, штраф відповідно до пункту 6.3. умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. (фіксована частина), 884,81 грн. штраф (процентна складова), яку просять стягнути з відповідача на їх користь. Суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача боргу за кредитним договором № LGС0RХ06261138 від 13.08.2006 року через неналежне виконання є обґрунтованими. Відповідач посилається на те, що позовні вимоги не можуть бути задоволеними, так як позивач пропустив встановлений законодавством трьохрічний строк позовної давності, а додаткові умови надання споживчого кредиту («Розтрочка») (Стандарт), якими передбачено збільшений строк позовної давності, до уваги брати не можна, оскільки вони ним не підписані, тобто він з ними не був ознайомлений. Але суд не може узяти до уваги дані пояснення позивача, оскільки з копії кредитного договору (заява позичальника) LGС0RХ06261138 від 13.08.2006 року видно, що відповідач особистим підписом в графі «Я виражаю свою згоду, що ця заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») та Тарифами складає між мною та банком Кредитно-заставний договір» підтвердив факт ознайомлення з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)», п. 6.6. яких передбачено термін позовної давності строком пять років. Але суд вважає, що доказів на підтвердження наведених пояснень, тобто наявності інших умов та строків позовної давності під час укладення кредитного договору, відповідачем не надано, а позивачем в якості обґрунтованості своїх вимог та наявності на час укладення договору вищенаведених Умов було надано наказ № С-72 від 13.04.2006 року «ПриватБанк» про затвердження технології кредитування «Экспресс-рассрочка» та відповідних умов надання споживчого кредиту. При цьому суд зазначає, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, так як його зміст не суперечить положенням Цивільного кодексу України, а також іншим актам цивільного законодавства, сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину були вільними і відповідали їх внутрішній волі, договір було укладено у формі, встановленої законом, правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлено договором, тому підстав для того, щоб не брати до уваги вищенаведені Умови надання споживчого кредиту, немає. Вирішуючи суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд вважає, що розмір пені у 11790,41 грн. за несвоєчасність виконання зобовязання за договором значно перевищує розмір основної заборгованості, яка складає 5712,85 грн., тобто 349,89 грн. заборгованості за кредитом, 5362,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а тому підлягає зменшенню, а загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем суд визначає у розмірі 11605,95 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача разом з передбаченими Умовами штрафними санкціями у сумі 1577,91 грн. Частковому задоволенню також підлягають вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 229,40 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а саме судовий збір у розмірі 116,05 грн., тобто у розмірі 1 % від суми задоволених вимог, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., так як на час подання позовної заяви дані витрати були передбачені законодавством та не залежали від розміру позовних вимог. Таким чином суд вважає, що згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору, він складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, оскільки при укладені 13.08.2006 року кредитно-заставного договору між позивачем та відповідачем, відповідач надав згоду на це. Вищезазначену згоду позивач особисто засвідчив своїм підписом, що він особисто підтвердив в судовому засіданні. Відповідно до п. 6.6. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (СТАНДАРТ) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю у 5 років, тобто сторони в письмовій формі домовилися про збільшення строку позовної давності стосовно стягнення заборгованості за кредитом до 5 років, що відповідає положенням ст. 259, 626, 627, 638 ЦК України. Кредитно-заставним договором також передбачено, що позивач надає відповідачу кредит па строк 12 місяців, тобто з 13.08.2006р. по 13.08.2007р. включно. Отже, перебіг 5-річного строку позовної давності починається з 13.08.2007р. і триває згідно умов договору до 13.08.2012р. Позивач звернувся до суду з позовом 15.08.2011р., тобто у межах строку позовної давності, встановленої за домовленістю сторін у кредитно - заставному договорі. Аналогічні висновки надані в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 квітня 2013 року у справі № 6-53288 св 12.

Outcome: partial