Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 квітня 2009 року вона купила холодильник в ПАТ «Норд». Він працював на режимі -1. У вересні 2013 року він перестав працювати, вона викликала майстра по ремонту 04.09.2013 року №213-160 по безкоштовному телефону 0 -800-505-20-40. Термін служби товару 10 років. 13.09.2013 року було зроблено висновок, що потрібна зміна шкафу і це брак заводу виробника. За ремонт вона повинна була заплатити 1500 гривень. Відповідач своєї провини не визнав. З 2007 року у неї було скрутне матеріальне становище і у неї не було можливості купити холодильник. У 2009 році вона вирішила придбати холодильник, зайняла в борг грошові кошти у своїх знайомих, а придбаний нею холодильник не проробив навіть і п'яти років. Просила суд захистити її людську гідність і право споживача та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що вони не відповідають фактичним обставинам, є безпідставними та необґрунтованими. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено що 06 квітня 2009 року позивачка купила холодильник в ПАТ «Норд»,строк гарантійного терміну експлуатації якого складає 1 рік, відповідно до форми №3- гарант (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи придбаний позивачкою холодильник перестав працювати у вересні 2013 року. Тобто коли гарантійний термін експлуатації скінчився. Так, відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів»:споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно до п.6 ст.1 ЗУ «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», яким внесено зміни в положення п.5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів», що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), визначено термін такої шкоди - це завдані внаслідок дефекту продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Таким чином, законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди тільки за умови, що така шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я, смерть або пошкодження чи знищення об'єкта права власності у зв'язку з придбанням товару неналежної якості. Крім того, відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (в редакції від 27.02.2009 року) у позовній заяві про відшкодування такої шкоди має бути зазначено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак в порушення вимог закону позивачкою не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, оскільки всупереч вимогам ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, нею не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження наявності істотних недоліків у товарі допущених з вини виробника, а також належних та допустимих доказів заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, спричинення їй каліцтва або іншого ушкодження здоров'я у зв'язку з придбанням товару неналежної якості. Таким чином, позивачкою не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів наявності підстав для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди відповідно до закону. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вказані норми, а також вищевказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 23 ЦК України, ст.. ст.. 1,4 ЗУ «Про захист прав споживачів», та

Outcome: dismissed