Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

В березні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі – ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просило стягнути з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №08/12/2006/980-К-647 від 20.12.2006 р. в розмірі 67 081 грн. 09 коп., посилаючись на неповне виконання з боку відповідачів умов даного кредитного договору. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, пояснили суду, що відповідачі не в повній мірі виконали рішення Центрального районного суду від 06.07.2007 р. про стягнення з них кредитної заборгованості в розмірі 94 501 грн. 62 коп., а тому банком були направлені відповідні попередження – вимоги за №156 від 21.01.2013 р. У зв’язку з чим просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували та пояснили суду, що спір між тими ж сторонами з тотожних підстав та предметом вже було вирішено Центральним районним судом м. Миколаєва в 2007 році, яким було достроково стягнуто кредитну заборгованість за договором №08/12/2006/980 К647 від 20.12.2006 р. На підставі зазначеного, посилаючись на порушення з боку позивача строків позовної давності просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог пред’явлених до [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала та пояснила суду, що відповідно до ст. 559 ЦК України строк дії поруки наданої з боку [PERSON] та [PERSON] закінчився, у зв’язку з чим вона є припиненою. При цьому позивач використав своє право пред’явлення вимоги до поручителів про дострокове повернення кредитної заборгованості ще у 2007 році перед зверненням до суду з відповідним позовом. На підставі зазначеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] Відповідач [PERSON] до судового засідання не з’явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 20.12.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є «КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір №08/12/2006/980-К-647 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 101 295 грн. строком до 17.12.2010 року із розрахунку 16% річних для придбання автотранспортного засобу. Відповідно до п.п. 3.3.1-3.5, 4.3.3, 5 кредитного договору відповідач зобов’язався щомісячно здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, що передбачені договором, а у разі порушення строків виконання зобов’язань з повернення кредиту та сплати процентів з користування ним, сплатити пеню в розмірі 1% від розміру несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. В якості забезпечення виконання зобов’язань за вказаним кредитним договором 20.12.2006 р. між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON] були укладені окремі договори поруки. На думку представника позивача, станом на 11.01.2013 р. за відповідачами утворилася заборгованість за кредитним договором №08/12/2006/980-К-647 від 20.12.2006 р., яка складається основного боргу в розмірі 24 292 грн. 05 коп., відсотків по кредиту в розмірі 15 930 грн. 88 коп., штрафу в розмірі 10 129 грн. 50 коп., індексу інфляції в розмірі 10 238 грн. 86 коп. та пені в розмірі 6 489 грн. 80 коп. на загальну суму 67 081 грн. 09 коп. Зазначений розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком від 11.01.2013 р. При цьому з цього розрахунку вбачається, що його фактично здійснено, починаючи з моменту видачі кредиту. Проте, з таким розрахунком суд не може погодитись з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Так, у судовому засіданні було з’ясовано, що в 2007 році ВАТ «КБ «Надра» вже зверталося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №08/12/2006/980-К-647 від 20.12.2006 р. Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.07.2007 р. у справі №2-3-4066/2007 р. зазначений позов було задоволено та стягнуто з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитом в розмірі 91 883 грн. 01 коп., заборгованість по процентам в розмірі 2 171 грн. 15 коп., а також комісія в розмірі 447 грн. 46 коп., а всього 94 501 грн. 62 коп., а також судові витрати. Згідно відповіді Центрального ВДВС ММУЮ №01.05.35866 від 08.11.2013 р. виконавче провадження з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.07.2007 р. у справі №2-3-4066/2007 р. завершено в 2009 році. Як вбачається із матеріалів справи після винесення рішення від 06.07.2007 р. відповідачем [PERSON] під час виконавчого провадження були здійснені наступні сплати на виконання рішення суду, а саме відповідно до квитанції №NL-1 від 24.09.2008 р. в розмірі 72 544 грн.; №NL-5 від 03.11.2008 р. в розмірі 10 000 грн.; №NL-1 від 28.11.2008 р. в розмірі 2 000 грн.; №NL-5 від 08.01.2009 р. в розмірі 2 000 грн.; №NL-5 від 15.01.2009 р. в розмірі 7 957 грн. 62 коп. Загальна сума платежів, здійснених [PERSON] дорівнює розміру заборгованості, яка була стягнута на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.07.2007 р., а саме 94 501 грн. 62 коп. При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, зарахування погашення, здійсненого відповідачем під час примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.07.2007 р. у справі №2-3-4066/2007 р. здійснювалося не у порядку, визначеному в цьому рішенні суду, у зв’язку з чим суд відхиляє зазначений розрахунок як невірний. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, позивачем належним чином не доведена наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором №08/12/2006/980-К-647 від 20.12.2006 р., у зв’язку з чим у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити. Щодо позовних вимог заявлених до поручителів [PERSON], [PERSON], то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому з рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.07.2007 р. у справі №2-3-4066/2007 р. вбачається, що позовні вимоги були пред’явлені і до поручителів [PERSON], [PERSON] Таким чином, позивач ще в 2007 році пред’явив вимогу до поручителів про дострокове погашення заборгованості. При цьому розмір заборгованості, якій стягнуто з них в солідарному порядку разом із позичальником було погашено останнім, а тому повторне звернення позивача до цих відповідачів з попередженням-вимогою №156 від 21.01.2013 року є незаконним, так як строк дії поруки завершився після спливу 6 місяців з моменту закінчення строку дії кредитного договору, а саме 17.06.2011 р. За таких обставин суд приходить до висновку, що дія договорів поруки, укладених 20.12.2006 р. між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON] припинилася, а тому у задоволенні позовних вимог до цих відповідачів слід відмовити у зв’язку з правовою безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені позивачем при зверненні до суду та у зв’язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, перерозподілу не підлягають.

Outcome: dismissed