Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та просить визнати за ним право власності реконструйований будинок, що становить 44/100 житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 15 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS]. 28.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], укладений договір дарування 9/10 частин зазначеного житлового будинку. Після укладання договору дарування від 28.12.2010 року у власності позивача залишалась 1/10 частина домоволодіння [ADDRESS]. В 2011-2012 році позивач, з метою полипшення житлових умов, самочинно, за згодою відповідачів, здійснив реконструкцію належної йому частини будинку та добудову приміщеннь до належної йому частини будинку, що становить 44/100 житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається у будинку літ. «А» з: 2-1 веранди площею 5,1 кв., 2-2 коридору 4,7 кв. м., 2-3 санвузла 4,0 кв., 2-4 вбудованої шафи 0,6., 2-5 житлової 12,6., 2-6 кухня 9,9 кв. м., житлової 2-7 площею 13,1 кв. м., 2-8 сходи 2,2 кв. м., 2-9 житлової 12 ,0 кв. м., загальною площею -64,2 кв. м, житловою -37,7 кв. м, літ. «а6» веранда, літ. «М» гараж, 44/100 огорожі №1-7, 44/100 мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 513 кв.м. Враховуючи те, що позивач звертався у встановленому законом порядку до органів, що уповноважені законом здійснювати прийняття до експлуатації самочинно збудованих приміщень, однак позивачу не було надано ані дозволу, ані відмову на таке звернення, позивач, посилаючись на норми речового права, звернувся до суду із позовом про визнання права власності на самочинно збудоване майно. У судовому засіданні представнику позивача підтримав доводи поданого позову, просив визнати право власності на самочинно реконструйовану будівлю. Відповідач [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] у судовому засідання проти позову не заперечувала та зазначила, що самочинним будівництвом її права та права [PERSON] не порушені. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встанеовлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], укладений договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] та складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літ: «А», загальною житловою площею 89,8 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «Б, К» - сараї, «Д»- гараж, «Е,И»- навіси, «В»- вбиральня, «З» - душ, «Л» - літня кухня, №№1-5-огородження,І-ІІ мостіння, розташованих на земельній ділянці держфонду площею 513 кв. м. Договір посвідчений Михальовою Л.І., державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в держаному реєстрі прав КП «ОМБТІ та РОН», номер витягу 27561408 від 07.10.10 року, реєстраційний номер:31696058, номер запису:39942; в книзі:248-38. В договорі зазначено, що домоволодіння знаходиться на земельної ділянці 513 кв.м. 28.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], укладений договір дарування 9/10 частин зазначеного житлового будинку. Частина будинку, що була відчужена, складається в цілому з черепашникового житлового будинку під літ. «А»% 1-1 веранда, 1-2 житлова, 1-3 житлова, 1-4 житлова, 1-5 кухня, 1-6 котельня, 1-7а туалет, ? коридору 1-7, 1-8 житлова, 1-9 житлова, 1-11 санвузол, 1-12 кладовка, 1-13 кухня, сараї літ «Б», «К», гараж літ «Д», літня кухня літ. «Л», «Е,И»- навіси, «В»- вбиральня, «З» - душ, «Л» - літня кухня, 9/10 огородження - №№1-5-, 9/10 вимощення 1,11, житловою площею 74,7 кв.м., згідно технічного паспорту від 14.10.10 року, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН». Договір посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в держаному реєстрі прав КП «ОМБТІ та РОН», номер витягу 36972258 від 25.12.10 року, реєстраційний номер:31696058, номер запису:39942; в книзі:248-38. Після укладання договору дарування від 28.12.2010 року у власності позивача залишалась 1/10 частина домоволодіння, що складалася в літ.«А»: з житлової кімнати 1-10 площею 15,1 кв. м.,та ? коридору 1-7; 1/10 огородження - №№1-5-, 1/10 вимощення1,11, житловою площею -15,1 кв. м. Судом встановлено, що позивач самочинно за згодою відповідачів добудував до належної йому частини будинку приміщення, що складаються з: літ. «А» житлова 2-7 площею 13,1 кв. м., ? коридору 1-7; в літ «А1», 2-1 веранда площею 5,1 кв. м, 2-2 коридор 4,7 кв. м., 2-3 санвузол 4,0 кв. м., 2-4 вбудована шафа 0,6, 2-5 житлова 12,5, 2-6 кухня 9,9 кв. м., 2-8 коридор 2,2 кв. м., 2-9 житлова 12 ,0 кв. м. що зазначено у технічному паспорті від 31.10.12 року, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН». Згідно технічного висновку МПП «Рубікон» «Про стан та можливість експлуатації самочинної реконструкції житлового будинку за адресою: [ADDRESS]» встановлено, що будівлі, що входять до складу зазначеного домоволодіння придатні до подальшої експлуатації, відповідають вимогам, що пред'являються до житлових будівель та можуть використовуватися як житлове приміщення, тобто зазначені приміщення відповідають нормам ДБН та їх експлуатація можлива. Судом було отримано довідку КП «ОМБТІ та РОН» від 23.10.13 року №430085.69 про розрахунок часток домоволодіння [ADDRESS]. Згідно довідки наданої КП «ОМБТІ та РОН» вбачається, що у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться у житловому будинку літ. «А»: 2-1 веранди площею 5,1 кв., 2-2 коридору 4,7 кв. м., 2-3 санвузла 4,0 кв., 2-4 вбудованої шафи 0,6., 2-5 житлової 12,6., 2-6 кухня 9,9 кв. м., житлової 2-7 площею 13,1 кв. м., 2-8 сходи 2,2 кв. м., 2-9 житлової 12 ,0 кв. м., загальною площею -64,2 кв. м, житловою -37,7 кв. м,(самочинно збудовано) літ. «а6» веранда, літ. «М» гараж (самочинно збудований), 44/100 огорожі №1-7, 44/100 мостіння, що складає 44/100 частини домоволодіння. У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться у житловому будинку літ «А»:1-7 коридор 7,7 кв.м., 1-8 житлова, площею 16,2 кв.м, 1-9 житлова, площею 22,8 кв.м., 1-11 санвузол, площею-5,3 кв.м., 1-12 кладова, площею 2,6 кв.м, 1-13 кухня, площею 15.4 кв.м., загальною площею -70,0 кв. м, житловою -39,0 кв. м, літ «Л» - літня кухня, літ «Д» гараж, 40/100 огорожі №1-7, 41/100 мостіння І,ІІ, що складає 1/100 частин домоволодіння. У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться у житловому будинку літ «А»: 1-1 веранда, площею 5,7 кв.м, 1-2 житлова, площею 8,9 кв.м., 1-3 житлова, площею 19,4 кв.м., 1-4 житлова, площею 7,4 кв.м., 1-5 кухня, площею 5,7 кв.м., 1-6 котельна, площею 2,6 кв. м, 1-7а туалет, площею 1кв.м, загальною площею -52,2 кв. м, житловою -35,7 кв. м, літ «Б» - сарай, літ «Е» навіс, літ «К» сарай, «З»душ, літ. «В» вбиральня, 15/100 огорожі №1-7, 15/100 мостіння, І, ІІ, що складає 15/100 частин домоволодіння. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 23.03.87 року, домоволодіння належало колишньому власнику [PERSON], яка отримала його від [PERSON], померлого [INFO]., якому рішенням виконавчого комітету міської ради депутатів №577 від 15.05.50 року, була відведена земельна ділянка, площею 525кв. м. під індивідуальне житлове будівництва та з яким було укладено договір на право будівництва житлового будинку та безстрокового користування земельною ділянкою. Надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з норм речового права, а спірні правовідносини регулюються положеннями статті 376 ЦК України. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Чинним законодавством України передбачений порядок прийняття до експлуатації житлових будинків, що регулюється Постановою Кабінету Міністрів України «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 13.04.2011 року № 461. Так, відповідно до п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 13.04.2011 року № 461 замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 1. З пояснень позивача вбачається, що останній виконав вимоги п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 13.04.2011 року № 461, шляхом відправки декларації у встановленому Постановою порядку, однак будь-якої відповіді, в тому числі повернення рекомендованого відправлення, позивачем не отримано, що й зумовило його звернення до суду. ЦК України встановлює можливість визнання права власності за певних умов, при цьому не містить додаткових умов, які пов'язані безпосередньо з процедурою здійснення будівельних робіт. Відповідно формальні порушення процедури не можуть впливати та визначати можливість або неможливість визнання права власності, якщо це прямо не передбачено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (законного користувача, який зокрема користується захистом і проти власника) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При системному тлумаченні ст. 376 ЦК України вбачається, що для застосування ч. 5 ст. 376 ЦК України суд повинен встановити наявність права власності чи користування на земельну ділянку особи, що просить визнати права власності, відсутність наявності порушень будівельно-технічних, санітарних норм при здійсненні самочинного будівництва, відсутність порушення прав інших осіб. Оскільки позивач є законним користувачем відповідної частини земельної ділянки, то в цій частині умови передбачені ст. 376 ЦК України виконані. Крім того, висновком будівельно-технічного дослідження МПП «Рубікон» також встановлена відповідність реконструйованого приміщення будівельним нормам та стандартам. Крім того, будь-яких фактів порушення проведеної реконструкцією прав інших осіб, судом також не встановлено. Враховуючи викладене, судом не встановлено обставин, що унеможливлюють застосування положень ч. 5 ст. 376 ЦК України. Таким чином, після укладання договору дарування 15 вересня 2003 року позивачу, згідно зі ст.120 ЗК України, перейшло право користування земельною ділянкою на якої розміщене зазначене домоволодіння, оскільки він є користувачем цієї земельної ділянки, то на підставі ст. 376 ЦК України суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права власності на зазначене вище майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п. 20 Постанови ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» вирішуючи справи про самочинне будівництво (нове будівництво, реконструкцію зі зміною площі та зайняттям земельної ділянки, прибудови, надбудови) об'єкта нерухомості, здійснене у разі відмови у видачі документів, які надають право виконувати будівельні роботи (повідомлення про початок будівельних робіт, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, видача технічних умов, видача вихідних даних тощо), але з додержанням державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів і порядку розгляду цих питань, суд має врахувати, що відмова у наданні дозвільних документів може бути оскаржена до суду заінтересованою особою у порядку адміністративного судочинства. Якщо такі дії в судовому порядку не оскаржено, це не є підставою для відмови в позові, проте суд при розгляді справи має дати правову оцінку такій відмові, зокрема, за правилами статті 212 ЦПК. Враховуючи вищезазначене, а також ту обставину, що позивачем не отримано ані дозволу, ані відмову в прийнятті до експлуатації спірного будинку, а також повернення рекомендованого відправлення, при цьому встановити причину ненадання будь-якої відповіді не надається можливим, суд вважає, що за відсутності предмету оскарження, позивач правомірно звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави. Здійснивши перебудову позивач права інших осіб не порушив. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до „Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Враховуючи неможливість оформити право власності на самочинно реконструйоване приміщення в адміністративному порядку, а також відсутності встановлених ст. 376 ЦК України обставин, що унеможливлюють визнання права власності на самочинно реконструйоване майно у судовому порядку, суд задовольняє заявлені позовні вимоги. На підставі наведеного,

Outcome: approved