Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Представник позивача звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. В позові вказувала, що 25.11.2005 року [PERSON] отримав кредит б/н у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначала, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав належним чином, у зв'язку з чим станом на 30.09.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 14762,86 грн., з яких: 3472,57 грн. - заборгованість за кредитом; 10111,11 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 679,18 грн. - штраф (процентна складова). Просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 25.11.2005 року в сумі 14762,86 грн. та 229,40 грн. судового збору на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та день розгляду справи Від нього до суду поступила заява в якій позов підтримує в повному обсязі і просить розглядати справу у його відсутність. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала. Звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Судом встановлено, що 25.11.2005 року [PERSON] отримав кредит б/н у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості станом, 30.09.2013 року утворилася заборгованість за кредитним договором становить 14762,86 грн. Згідно заяви про видачу кредиту строк дії картки встановлено до листопада 2008 року. Згідно розрахунку позивача останній платіж відповідачем проведено 11.07.2012 року, тобто поза межами дії картки, що підтверджує перериванням строку позовної давності. Згідно ст.ст.526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно із п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як зазначено в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). В матеріалах справи міститься підписана позичальником заява від 25.11.2005 року, з зазначенням умов кредитування. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст. 257 ЦК України і становить три роки. За змістом ч.2 ст. 259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved