Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

24.09.2013 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ІФ01-00636 від 12.07.2013 року, мотивуючи її тим, що 12.07.2013 року між ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» та [PERSON] був укладений вищезазначений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 400,00 грн., строком до 26.07.2013 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,00 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами. Однак взяті на себе зобов'язання з повернення отриманого кредиту та сплати відсотків за його користування [PERSON] належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 24.09.2013 року складає 1840,80 грн. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила, що просить суд зменшити розмір пені та відстрочити виконання рішення суду до 01.03.2014 року, врахувавши те, що вона ніде не працює. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 12.07.2013 року між ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ІФ01-00636, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 400,00 грн., строком до 26.07.2013 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,00 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами. З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором № ІФ01-00636 від 12.07.2013 року, станом на 24.09.2013 року складає 1840,80 грн., з яких: 400,00 грн. - сума непогашеного кредиту; 112,00 грн. - несплачені відсотки за користування кредитом; 100,00 грн. - штраф; 1228,80 грн. - пеня. У ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконує. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розділу 1 кредитного договору № ІФ01-00636 від 12.07.2013 року (далі - договору), банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 400,00 грн., строком до 26.07.2013 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,00 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами. Відповідно до п. 2.2 договору кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, повертаються позичальником у касу кредитодавця 26 липня 2013 року єдиним платежем, що становить суму не менше 512,00 грн., яка включає в себе розмір отриманих кредитних коштів в сумі 400,00 грн. та нарахованих процентів в сумі 112,00 грн. за відповідний період. Пунктами 4.1, 4.2 договору визначено, що за несвоєчасну повну або часткову сплату єдиного платежу, сума якого визначена п. 2.2 договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 4 % за кожен день прострочення. В разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більш як на 3 дні від дати, визначеної в п. 2.2 договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 100,00 грн. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Виходячи з вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі наведеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми непогашеного кредиту - 400,00 грн., несплачених відсотків за користування кредитом - 112,00 грн., а також штрафу - 100,00 грн., є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 1228,80 грн. за несвоєчасне погашення платежів, суд прийшов до наступного висновку. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Приймаючи до уваги, що розмір нарахованої позивачем пені складає 1228,80 грн., що значно перевищує розмір не повернутого відповідачем кредиту - 512,00 грн., а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальне становище відповідача, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з [PERSON], до 512,00 грн. Разом з тим, щодо заявленого відповідачем клопотання про відстрочку виконання рішення суду, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду може бути надана судом за заявою сторони безпосередньо при ухваленні самого рішення, або після його ухвалення, за правилами, встановленими ст. 373 ЦПК України. Статтею 373 ЦПК України визначеного, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Враховуючи вище наведене суд, беручи до уваги матеріальне становище відповідача, відсутність у [PERSON] працевлаштування, прийшов до висновку, що виконання рішення суду слід відстрочити до 01 лютого 2014 року. Витрати по сплаті судового збору також підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог частин 1 статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved