Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового приміщення недійсним, визнання права власності, в якій просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 05 вересня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1176, недійсним. Визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач мотивує вимоги тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 21 січня 1995 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі була набута двокімнатна кооперативна квартира [ADDRESS] на підставі обмінного ордеру № 225 від 15 вересня 1972 року. Вартість кооперативної квартири сплачена в 1983 році. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачкою на підставі реєстраційного посвідчення від 27 грудня 1991 року. В подальшому замість вказаного реєстраційного посвідчення [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно виконкомом Чернігівської міської ради 11 травня 2012 року на підставі рішення виконкому № 167 від 17 липня 2006 року та зареєстрованого КП «ЧМБТІ» 16 травня 2012 року, запис № 16359, в реєстровій книзі № 183, реєстраційний номер : 36620874. Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 квітня 2006 року був встановлений порядок користування квартирою, було виділено [PERSON] кімнату площею 15,2 кв. м. та балкон, вихід на який здійснюється з кімнати, мені було виділено кімнату площею 13,2 кв. м., разом із шафами площею 0,4 та 0,3 кв. м. Кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор залишено в спільному користування колишнього подружжя, зобов'язано ОЖБК м. Чернігова укласти відповідно встановленого порядку користування квартири окремі договори найму житла. Крім того, з мотивувальній частині рішення суду було встановлено, що вказана квартира є спільним майном подружжя. З 24 жовтня 1972 року позивач постійно проживає в спірній квартирі, сплачує належним чином витрати на оплату комунальних послуг та утримання прибудинкової території. В середі листопада 2013 року позивач отримав позовну заяву [PERSON] про виселення з квартири, як спосіб усунення перешкод в користуванні власністю. З позову дізнався про укладення 5 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, тобто [PERSON] розпорядилася належним майном позивача без його згоди, без належного права, всупереч його інтересам. Розпорядження відповідачем належним позивачу майном за відсутності його згоди, з порушенням норм закону є підставами для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що після переводу з м. Корюковки особовий рахунок на займану квартиру був оформлений на [PERSON] і за обмінним ордером вступили до кооперативу в м. Чернігові. Особовий рахунок на квартиру у м. Чернігові був відкритий на [PERSON], а позивач був зареєстрованим. В 1983 році позивач закінчив сплачувати за кооперативну квартиру. В 1995 році шлюб був розірваний, але всі продовжували користуватися квартирою. Позивач продовжує проживати в квартирі і до сьогоднішнього дня, а [PERSON] проживала до вересня 2012 року. Зі слів сусіда позивач дізнався, що [PERSON] виносила чемодані і повідомила сусіду, що продала своє житло. В кімнату, яку займає позивач покупці не заходили і її не оглядали. Після виїзду [PERSON] позивач поміняв замок на вхідних дверях. Представник позивача позовні вимоги підтримала. Зазначила, що строк позовної давності потрібно рахувати з часу порушення права власності – продажу квартири, про що позивач дізнався після звернення [PERSON] до суду про виселення. Порушення права складається з продажу квартири без нотаріальної згоди позивача. Відповідач [PERSON] подав заперечення проти позову відповідно до яких просив відмовити в задоволені позову. Оскільки 05 вересня 2012 року придбав двокімнатну квартиру загальною площею 45 кв. м. за адресою: вул. 50 років ВЛКСМ, 12/16 в місті Чернігові, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири. Під час купівлі квартири було встановлено, що спірна квартира належить продавцю на праві приватної власності, що підтверджувалося свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.05.2012 року. Довідкою Об'єднання житлово-будівельних кооперативів від 05.09.2012 року підтверджено факт відсутності обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо квартири, права користування даним житлом у третіх осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей, як за законом так і за договором. Коли [PERSON] вирішив переїхати до даної квартири виявив, що в ній проживає [PERSON] і стало відомо, що квартира була придбана під час шлюбу між продавцем квартири - [PERSON] та позивачем по даній справі. Квартира виплачена у 1983 році. 21 січня 1995 року шлюб між подружжям було розірвано. Після розірвання шлюбу спору про поділ спільного майна подружжя не виникало. Відповідач не звертався до суду з вимогою виділити частку належного йому на праві власності майна в натурі. В добровільному порядку поділ майна також не вирішувався. В добровільному порядку було вирішено питання про поділ гаражу, автомобіля та дачі (зі слів [PERSON]Г.). Після продажу [PERSON] квартири 05.09.2012 року власником квартири став [PERSON], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 1.10.2012 року. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволені позовних вимог. При купівлі квартири [PERSON] надавалося право оглянути квартиру, в ній позивача не було і були відсутні відомості про реєстрацію інших осіб за даною адресою. На момент укладання оспорюваного договору [PERSON] не знав, що квартира придбана в період шлюбу, це стало відомо після звернення до ОЖБК м. Чернігова. Просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки позовна заява не містить підстави скасування правочину і посилання на норми матеріального права, які не діяли на час виникнення спірних правовідносин. На момент розірвання шлюбу - 1995 року не було зареєстровано право власності на квартиру, були лише внесені кошти за пай. Позивач у трирічний термін не звертався з вимогою про включення його до членів кооперативу. В 2004 році подружжя в судовому порядку здійснили поділ спільного майна, куди квартира не входила. [PERSON] продала всю квартиру, прав позивача не порушила. Просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Представник третьої особи ОЖБК м. Чернігова просив позов задовольнити. Третя особа, що не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмові пояснення ( а. с. 32), просив відмовити в задоволені позову. Вислухавши осіб, які з’явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 1965року і до 21 січня 1995 року, що підтверджується копією рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова по справі № 2-765/94 та свідоцтвом про розірвання шлюбу ( а. с. 6, справа № 2-872/06 а. с. 26). В 1983 році повністю виплачена кооперативна квартира [ADDRESS], що підтверджується довідкою ОЖБК № 455 від 18 листопада 2013 року ( а. с. 11) і не оспорюється сторонами. Відповідно до копії реєстраційного посвідчення, право власності зареєстровано за [PERSON] 27 грудня 1991 року ( справа № 2-872/06 а. с. 7). Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у місті Чернігові ради № 74 від 23 травня 2005 року дозволено [PERSON] експлуатацію переобладнаної квартири зі зменшенням житлової площі на 2,2 кв. м., за рахунок обладнання коридору [ADDRESS] ( справа № 2-872/06 а. с. 9). Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно ( а.с . 33) станом на 11.05.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 16 листопада 2005 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2373 грн. 77 коп. компенсації за 1/2 частину вартості гаража № 11 в авто гаражному кооперативі № 9 у м. Чернігові. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вкладу з належними відсотками на компенсаційному рахунку № [NUMBER] у філії № 57/1 Ощадбанку України на ім’я [PERSON]. Зі змісту позовної заяви [PERSON] ( справа № 2-274/05 а. с. 4) вбачається, що вона не оспорює перебування квартири у спільній сумісній власності. Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 квітня 2006 року по справі № -872/06 позов [PERSON] – задоволений. Встановлений порядок користування квартирою № 12 будинку № 16 по вул. 50 років ВЛКСМ в м. Чернігові, виділено у користування: [PERSON] кімнату площею 15,2 кв. м. та балкон, вихід на який здійснюється з кімнати; [PERSON] кімнату площею 13,2 кв. м., разом зі шафами площею 0,4 та 0,3 кв. м. відповідно кожна. Кухня, вбиральня, ванна кімната, коридор, залишені у спільному користуванні. Зобов'язано Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова укласти відповідно встановленого порядку користування квартири окремі договори найму житла ( справа № 2-872/06 а. с. 38-39). Підставою задоволення позовних вимог стало відсутність спору між сторонами щодо встановленого порядку користування квартирою. [PERSON] з 24 жовтня 1972 року зареєстрований в [INFO], що підтверджується копією паспорту ( а. с. 14-15). З копії довідки № 1672 ОЖБК ( а. с. 12) вбачається, що [PERSON] зареєстрований один в кв. 12.2 буд. 16 по вул. 50 років ВЛКСМ м. Чернігова. 05 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі – продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1176. Предметом договору була квартира [ADDRESS] 50 років ВЛКСМ в м. Чернігові і яка складалася з двох жилих кімнат, житлова площа – 28.4 кв. м., загальна – 45 кв.м.. Продаж вчинено за 197434 грн., які повністю сплачені під час оформлення договору ( а. с. 8), право власності зареєстровано за [PERSON] 08 жовтня 2012 року ( а. с. 9). У силу статті 16 Закону України «Про власність» та частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сім’ю України, які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України. З наданих суду доказів встановлено, що квартира [ADDRESS] на час розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] була спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу продовжували спільно користуватися майном і після переобладнання кімнат в ізольовані, судовим рішенням встановлений порядок користування спірною квартирою. Тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання квартири [ADDRESS] сумісною власністю підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи визначені в позовній заяві підстави пред’явленого позову: розпорядження відповідачем належним позивачу майном за відсутності його згоди, з порушенням норм закону, розглядаючи позов на підставі доказів наданих в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки [PERSON] при укладанні 05 вересня 2012 року Договору купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] розпорядилася майном, частина якого відповідно до положень ст. 22 КпШС, ст. 60 СК України належала [PERSON], що є порушенням ч.1 ст. 67, ч.2 ст. 68 СК України, ч.2 ст. 369 ЦК України, тому суд відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України визнає оспорюваний правочин недійсним в частині 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Суд визначив розмір часток у спільній сумісній власності подружжя згідно ст. 28 КпШС, ст. 70 СК України. Враховуючи положення ст. ст. 22, 25 КпШС, ст. ст. 60, 69, 70 СК України суд визнає за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] розпорядилася своєю власністю згідно оспорюваного правочину, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Судом не застосовуються наслідки спливу строку позовної давності відповідно до положень ч.3 ст. 29 КпШС, ч.2 ст. 72 СК України, оскільки про порушення свого права [PERSON] дізнався в листопаді 2013 року, коли [PERSON] звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] в зв’язку з придбанням всієї квартири [ADDRESS]. Обізнаність [PERSON] в 2006 році про реєстрацію права власності на оспорювану квартиру за [PERSON] не свідчить про порушення його права співвласності і не може рахуватися, як початок строку позовної давності, оскільки права співвласника були порушені [PERSON] 05 вересня 2012 року при відчуженні квартири. Доказів про оспорювання права співвласності [PERSON] в квартирі [ADDRESS] до 05 вересня 2012 року відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України судом застосовуються наслідки недійсності правочину у вигляді стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] в сумі 98717 грн. 00 коп. отриманих згідно Договору купівлі – продажу квартири від 05 вересня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1176. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON], яка порушила права позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 987 грн. 17 коп..

Outcome: partial