Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 17.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нижньогірського РУЮ АР Крим, Україна, актовий запис № 22; позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та від спільного життя вони мають неповнолітнього сина – [PERSON], [INFO]; сумісне життя з відповідачем не склалося, внаслідок відсутності взаєморозуміння; з листопада 2010 року їхні сімейні відносини зупинені; в теперішній час кожний із них самостійно влаштовує своє особисте життя. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пославшись на викладені у ньому мотиви, пояснила, що настоює на розірванні шлюбу, не має наміру на збереження сім,є, оскільки на протязі трьох років не підтримують шлюбних стосунків із відповідачем, останній не спілкується із єдиним сином. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснив, що не бажає розірвати шлюб, хоче жити у сім,ї із дружиною. Заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, всебічного і повного з’ясував всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що шлюб сторін був зареєстрований 17.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нижньогірського РУЮ АР Крим, Україна, актовий запис № 22 (а.с. 7), сторони мають неповнолітнього сина – [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до положень ст.. 51 Конституції України, ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положенням ст.. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст. 110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред’явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обставина, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного, фактичні шлюбні відносини між сторонами припиненні, примирення між подружжям не можливо та це буде суперечити інтересам та волі обох сторін; при таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім’я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а позивач зберегти сім’ю не бажає, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їх дитини, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. У відповідності до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Як вбачається з матеріалів справи позивачка під час державної реєстрації шлюбу з відповідачем прізвище не змінювала. Відповідно до вимог ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved