Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де зазначає, що відповідача у травні 1998 року було прийнято на роботу в державне підприємство Дослідне господарство Маркеєво на посаду водія. Починаючи з 2006 року по жовтень 2010 року, крім заробітної плати, відповідач отримував від позивача також сільськогосподарську продукцію, що підтверджується платіжними відомостями. 27 жовтня 2010 року [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням. При цьому відповідач не сплатив позивачу заборгованість в сумі 7022 гривні 11 копійок, яка утворилася після отримання ним відповідної сільськогосподарської продукції. Добровільно сплачувати суму заборгованості відповідач відмовляється. Просить стягнути з відповідача на користь Дослідного господарства Маркеєво зазначену суму коштів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов не визнав і пояснив, що працював трактористом у госпрозрахунковому підрозділі, де оплата праці проводилась шляхом авансування згідно укладених договорів, а кінцевий розрахунок повинен був проводитися після збирання сільськогосподарських культур і кінцевого визначення валового доходу госпрозрахункового підрозділу. Разом з тим, протягом роботи в господарстві, по вині керівництва, працівникам видавався лише аванс, але не грошима а у виді сільгосппродукції, а кінцевий розрахунок з працівниками не проводився. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Судом установлено, що [PERSON] з 15 травня 1997 року по 27 жовтня 2010 року працював у позивача водієм у госпрозрахунковому підрозділі. Згідно колективного договору, укладеного між трудовим колективом та адміністрацією державного підприємства Дослідне господарство Маркеєво, оплата праці проводилась протягом року - шляхом авансування, а кінцевий розрахунок - після збирання сільськогосподарських культур і кінцевого визначення валового доходу госпрозрахункового підрозділу. Разом з тим, свідок [PERSON], який на час виникнення спірних правовідносин працював директором дослідного господарства Маркеєво, пояснив, що в господарстві були створені госпрозрахункові підрозділи, в одному з яких відповідач працював водієм. Колективним договором було передбачено, що працівникам цих підрозділів оплата праці проводилась шляхом авансування як у грошових коштах так у виді сільгосппродукції. Кінцевий розрахунок проводився після збирання сільськогосподарських культур і визначення валового доходу госпрозрахункового підрозділу. Але у 2008-2010 роках кінцевий розрахунок з працівниками не проводився в силу різних причин. Тому практично всі працівники госпрозрахункових підрозділів були позбавлені відповідних доплат до отриманих авансових виплат. Вважає неправомірним звернення позивача до судових органів з питанням про стягнення коштів, оскільки до теперішнього часу розрахунки кінцевої заробітної плати за минулі роки працівникам госпрозрахункових підрозділів ним не зроблено. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали аналогічні пояснення, що і свідок [PERSON] Згідно вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні позивачем не надано обґрунтованих доказів на підтвердження своїх вимог про те, що відповідач набув майно без достатньої правової підстави . Тому ці вимоги задоволенню не підлягають як безпідставні.

Outcome: dismissed