Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що в період з 21 березня 2003 року до 15 листопада 2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, [PERSON]. За час шлюбу, за спільні кошти, вони з відповідачем придбали жилий будинок з відносними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS]. За спільною згодою, правовстановлюючі документи були оформлені на ім'я відповідача. Будь-яких угод, щодо регулювання майнових відносин, вона з відповідачем не укладала. Оскільки правовстановлюючі документи на будинок були оформлені лише на ім'я відповідача, 13 листопада 2008 року на його ім'я було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 442151, відповідно до якого [PERSON], на підставі рішення Талаківської селищної ради від 20 червня 2008 року за № V/12-100/12, є власником земельної ділянки площею 0,1425 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням: «будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд». Вважає, що оскільки майно було придбане в період шлюбу, то вона має право на 1/2 частину домоволодіння, за адресою: [ADDRESS], і на 1/2 частину земельної ділянки, на якій це домоволодіння розташоване. З червня 2013 року вона припинила сімейні відносини з відповідачем. Відповідач, заперечує право позивачки на зазначене майно. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння і земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував, визнавши усі обставини, покладені в основу позову. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2013 року по цивільній справі № 264/5532/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 26 листопада 2013 року розірвано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Цим судовим рішенням також встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 21 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райуправління юстиції м. Маріуполя Донецької області, за актовим записом № 82. Шлюбні стосунки були припинені між сторонами з травня 2013 року. Згідно частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому шлюбі підтримували сімейні стосунки в період з 21 березня 2003 року по травень 2013 року. Згідно договору купівлі-продажу від 12 грудня 2003 року, [PERSON] купив житловий будинок номер [ADDRESS]. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за номером 786. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2303913 від 16 грудня 2003 року, зазначений договір купівлі-продажу зареєстрований міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 16 грудня 2003 року за реєстраційним номером 3658591, номер запису 67 в книзі 1. Відповідно до частини 1 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини 1 статті 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В частині 1 статті 70 Сімейного кодексу України міститься загальний принцип про рівність часток чоловіка та дружини в майні, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що домоволодіння [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], та належить їм в рівних частках, тобто по ? частини кожному. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 44215113 від 13 листопада 2008 року [PERSON], на підставі рішення Талаківської селищної ради від 20 червня 2008 року за № V/12-100/12 отримав у власність земельну ділянку, площею 0,1425 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням: «будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд». Кадастровий номер земельної ділянки 1412365800:00:002:0062. Згідно частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно частини 4 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. В пункті 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснено, що якщо на земельній ділянці, одержаній громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідно до закону, позивачка має право на 1/2 частину домоволодіння, за адресою: [ADDRESS], разом із правом на частину домоволодіння, вона набуває і право власності на 1/2 частину земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Outcome: approved