Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби ММУЮ, виконкому ММР, [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.1985 належить 31/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS]. Відповідно до рішення ММР від 28.06.1996 за № 283 йому видано Державний акт на право приватної власності на землю І-МК № 004399 від 05.11.1996 на земельну ділянку площею 297 кв. м. для обслуговування будинку. Оригінал вказаного акту ним втрачено. Відповідно до рішення виконкому ММР № 1271 від 21.11.2012 31/50 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] надано нову адресу: [ADDRESS]. Відповідно до витягу з рішення виконкому ММР № 572 від 26.06.2013 земельній ділянці площею 297 кв. м. по [ADDRESS] надано нову адресу: [ADDRESS]. У липні 2013 року він звернувся до Реєстраційної служби ММУЮ з заявою про надання правовстановлюючого документу на земельну ділянку, але отримав відмову і рекомендацію звернутися до суду. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. Ухвалою суду позовні вимоги до відповідача Реєстраційної служби Миколаївського міського урпавління юстиції за заявою позивача залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Виконком Миколаївської міської ради свого представника в судове засідання не направив, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до виконкому Миколаївської міської ради та [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 15.08.1985, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Барсковою Л. Є., 31/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (а. с. 6-7). На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-МК № 004399, виданому на підставі рішення Миколаївської міської ради народних депутатів від 20.06.1996 за № 283, [PERSON] належить земельна ділянка площею 297 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Відповідно до рішення виконкому ММР № 1271 від 21.11.2012 31/50 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] надано нову адресу: [ADDRESS] (а. с. 11). Відповідно до витягу з рішення виконкому ММР № 572 від 26.06.2013 земельній ділянці площею 297 кв. м. по [ADDRESS] надано нову адресу: [ADDRESS] (а. с. 8). Позивач у своєму позові зазначає, що втратив оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-МК № 004399. У липні 2013 року він звернувся до Реєстраційної служби ММУЮ з заявою про надання правовстановлюючого документу на земельну ділянку, але отримав відмову і рекомендацію звернутися до суду. За змістом ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Зі змісту ст. 125 ЗК України вбачається, що право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав. На підставі вимог ч. 1 і 2 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, коли право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою чи свідоцтвом про право на спадщину. Частиною 1 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частини, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказане підтверджено правовою позицією, що викладена у пункті 10 «г» Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з внесеними до нього змінами відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 19.03.2010р. №2. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. В матеріалах справи міститься витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відповідно до якого право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за позивачем, ділянці присвоєно кадастровий номер, вказано цільове призначення, визначено межі. Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved