Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2008-051 від 19.03.2008 року [PERSON] 19.03.2008 року отримав кредит у розмірі 75000,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.03.2013 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. В порушення умов договору та закону відповідач [PERSON] зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав, в зв»язку з чим станом на 18.03.2009 року відповідач має заборгованість у розмірі 75057,17 доларів США, яка складається з: 70067,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 4706,79 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 282,65 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позивач посилається на те, що в забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором відповідачі [PERSON] та [PERSON] 19.03.2008 року уклали з банком договір іпотеки №2008-051, за яким відповідачі надали в іпотеку належне їм майно, а саме квартиру, загальною площею 45,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачам на праві власності на підставі договору довічного утримання від 15.01.2007 року. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором в розмірі 75057,17 доларів США звернути стягнення на квартиру загальною площею 42,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані і проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у м.Дніпропетровську; стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, в дане судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та в заочному порядку. Відповідачі у судове засідання повторно не зявилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення осіб, які зявилися, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 19.03.2008 року між [PERSON], та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір №2008-051, за яким банк зобов»язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 19.03.2008 по 20.03.2013 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 75000,00 доларів США на модернізацію та реконструкцію ОФ, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 16,00% річних, на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 2.4 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторінгу, згідно п.4.4. кредитного договору, сплата кредиту проводиться 20 числа кожного місяця. Встановлено, що відповідно до умов договору [PERSON] 19.03.2008 року отримав кредит у загальному розмірі 75000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 20.03.2013 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідно до п.3.1.1. кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов»язань за даним договором виступає іпотека: квартира, загальною площею 45,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.2.3.3. кредитного договору банк має право у випадку, зокрема, порушення позичальником зобов»язань, передбачених умовами цього договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за його користування, виконання інших зобов»язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому згідно ст..212, 611, 651 ЦК України щодо зобов»язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомлені дату. На цю дату позичальник зобов»язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов»язання за договором. Відповідно до п.2.3.9. кредитного договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.1.3. даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3. договору. Згідно до п.4.3. кредитного договору відповідно до ст.212 ЦК України при порушенні позичальником зобов»язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.2.2.3., 2.3.3., 2.4.1., 4.11. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 32% на рік, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісячно в період сплати понад зазначену в п. 1.3. суми щомісячного платежу за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором відповідачі [PERSON] та [PERSON] 19.03.2008 року уклали з банком договір іпотеки №2008-051, за яким відповідачі надали в іпотеку квартиру, загальною площею 45,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно до п.13 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 426093 грн. 75 коп. Відповідно до п.19.1., 19.8.1., 19.8.2. договору іпотеки іпотекодержатель має право вищого пріоритету на задоволення забезпечених іпотекою вимог з рахунок предмету іпотеки; звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов»язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно до п.19.10. договору іпотеки звернення стягнення на предмет застави у випадках, передбачених п.п.19.6., 19.8.1., 19.8.2., 19.8.3, 18.9 цього договору здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України. Якщо банк у випадку порушення заставодавцем умов кредитного договору набуває права звернення стягнення на предмет застави, він може використати таке право у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%, або не сплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту або іншого істотного порушення умов даного договору. Згідно до п.29 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов»язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотеко держателя і здійснити всі необхідні від імені іпотекодавця. Судом встановлено, що станом на 18.03.2009 року відповідач має заборгованість у розмірі 75057,17 доларів США, яка складається з: 70067,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 4706,79 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 282,65 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 цього Кодексу при порушенні зобов»язань за договором настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пені). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов»язань, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов»язків, встановленим іпотечним договором, іпотекодержатель має право дострокового виконання основного зобов»язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ст. 572 ЦК України кредитор (іпотекодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання. Згідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, право вибору способу реалізації предмета іпотеки наведеними положеннями договорів та чинного законодавства надано саме у даних правовідносинах позивачу. Питання щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано сторонами договору у договірному порядку, згідно якого банк має право звернути стягнення на заставлене майно на підставі рішення суду. Тобто, при укладенні вказаного договору іпотеки відповідач погодився з тим, що у разі порушення ним зобов»язання за Кредитним договором, забезпеченого іпотекою, можливо бути звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду і, підписуючи цей договір, він виявив своє волевиявлення на виконання обов»язків за цим договором та погодився з його умовами, що відповідало положенням ч.1 ст.590 ЦК України. Як вбачається із вказаних кредитного договору та договору іпотеки, вони були підписані їх сторонами і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних їх умов, на час укладання договорів сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договорів було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Вказані договори в судовому порядку недійсними не визнавалися і тому звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку не суперечить умовам договорів. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Будь-яких належних доказів в спростування позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем суду не надано, як не надано ним доказів існування у нього заборгованості за кредитним договором у іншому розмірі, ніж вказано позивачем. З огляду на наведене, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 45,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 2008-051 від 19.03.2008 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки. Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з квартири, загальною площею 45,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зважаючи на наступне. Як зазначено в роз»ясненнях, викладених в п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.3012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом з цим, суду не надано підтвердження направлення банком на адресу відповідачів вимоги про звільнення вказаної квартири та не надано доказів відмови відповідачів від добровільного звільнення квартири, тобто вказані позовні вимоги про виселення та зняття з реєстрації є передчасними. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 1708,50 грн. та оплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial