Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позивач у своєму позові посилається на те, що з 02 липня 2005 року по 26 квітня 2012 року перебував у шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визначення місця проживання дитини - скасовано. У задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Відповідач проживає окремо від дитини, не приймає участі в вихованні та утриманні дитини. Дитина тривалий час хворіла, в зв'язку з чим хлопчик проходив необхідні дослідження та приймав ліки. Всі витрати пов'язані з лікуванням сина були понесені позивачем. Окрім того позивачем були витрачені кошти на санаторно-курортне лікування сина. В 2012 році [PERSON] пішов до 1-го класу, в зв'язку з чим, позивачем також були понесені витрати на підготовку дитини до школи. 09 вересня 2013 року позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про відшкодування половини додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 14 435, 45 грн. Однак вказана вимога залишилась без задоволення. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 14 435, 45 грн. та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач уточив свої позовні вимоги, та відмовився від стягнення з відповідача 175,30 грн. за ліки, благодійного внеску в сумі 1306 грн., витрат на сорочку 84,97 грн. та витрат на санаторне лікування сина в сумі 3120 грн. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенні. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що з 02 липня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2013 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.11-12/. Від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] /а.с.13/. З моменту розірвання шлюбу син проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на його утриманні. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визначення місця проживання дитини - скасоване. У задоволенні позову [PERSON] відмовлено /а.с.16-18/. На протязі тривалого часу син позивача та відповідача хворів, в зв'язку з чим позивач був вимушений звертатися за допомогою до медичних установ, в результаті чого ним були понесені витрата на консультації лікарів та медикаменти, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме висновками лікарів та квитанціями /а.с.24-38, 46-74, 79-84/. Окрім того позивачем було оплачено санаторно-курортне лікування в 2012 році сина в оздоровчому санаторії «Ай-Даниль», розташованого в АР Крим, в сумі 6 240 грн. /а.с.18-41/, відпочинок дитини в 2013 році в сумі всього 5 740 грн., за дитину 2 870 грн. /а.с.74-77/. Позивачем також були витрачені кошти на підготовку дитини до 1-го класу /а.с.85-88/. Згідно розрахунків позивача ним було потрачено 28 870,91 грн. В судовому засіданні позивач уточним свої позовні вимоги та просив не стягувати з відповідача грошові кошти сплачені ним за ліки «НоваРинг» в розмірі 175, 30 грн. /а.с.25/, благодійний внесок в сумі 1 306 грн. /а.с.91/, витрат на сорочку 84,97 грн. /а.с. 86/ та витрат на санаторне лікування сина в 2012 році в оздоровчому санаторії «Ай-Даниль» сумі 3 120 грн. /а.с.44/. Тобто з урахування часткової відмови позивача від позову розмір його додаткових витрат на сина становить 24 184,64 грн. ( 28 870,91 - 175,30 -1306 - 84, 97 -3 120 = 24 184,64) та підлягає стягненню (24 184,64 6 : 2 = 12 096,32) 12 096, 32 грн. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків. При дослідженні наданих доказів сплати додаткових витрат позивачем, встановлено, що суду було надано довідку /а.с.89/ яка виготовлена не на фірмовому бланку, відсутні дата її видачі, окрім того не зрозуміло за який період навчання відбулася оплата за англійський язик в розмірі 2 581,50 грн. та за комплексну підготовку до школи в розмірі 3 100, 50 грн. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного та наявних доказів, що маються в матеріалах справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини підлягають частковому задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial