Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], яку він купив 22.04.1992 року. В даній квартирі зареєстровані його дружина [PERSON], син [PERSON] та онука [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги. [PERSON] він зареєстрував в належній йому на праві власності квартирі 26.08.2010 року, але відповідачка з цього часу в квартирі не проживає, ніяких витрат, пов'язаних з утриманням квартири та сплаті комунальних послуг не несе, проживає в іншому місці, де саме йому невідомо. Добровільно знятися з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідачка відмовляється. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього 28.11.2013 року до суду надійшла письмова заява в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Від третіх осіб 20.11.2013 року до суду надійшли письмові заяви в яких просять розглянути справу за їх відсутності, позов [PERSON] підтримують та просять його задовольнити. Так, як відповідачка в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, від неї до суду не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що сторони по справі про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, які є у справі, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню враховуючи наступне. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересі. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копіє договору купівлі-продажу від 22.04.1992 року (а.с. 6-7). В квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією домової книги (а.с. 10-12), [PERSON] з дня реєстрації 26.08.2010 року в квартирі позивача не проживає та ніяких витрат пов'язаних з її утриманням не несе. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. За вимогами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами реєстрації, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Таким чином судом встановлено, що [PERSON], дійсно не проживає понад один рік в квартирі [ADDRESS], яка належить позивачеві на праві власності, але залишається зареєстрованою в ній, чим порушує його право власника на володіння та користування квартирою. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. На підставі викладеного та

Outcome: approved