Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.04.2013 року звернувся у суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], що діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO], уточненому у ході судового розгляду справи, в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення із скасуванням реєстрації останніх у житловому будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі фактично не проживають у вказаному житловому будинку, а до цього проживали і були зареєстровані з дозволу його вже покійних батьків. Після смерті батьків він у встановленому законом порядку оформив спадщину за законом, отримавши відповідне свідоцтво. Так, у спадкову масу після смерті батька [PERSON] увійшло і право на житловий будинок [ADDRESS]. Таким чином зазначає, що відповідачі чинять йому перешкоди, зокрема порушують його право власності щодо вказаного житлового будинку, тобто право вільно ним володіти, користуватись і розпоряджатись, так як добровільно відмовляються звільнити житлове приміщення, знятися з реєстрації і, більше того, мають намір претендувати на користування його частиною. З цією метою вони забороняють йому здійснювати будь-які дії, пов'язані з проведенням відновлювальних робіт у будинку тощо. Оскільки відповідачі добровільно відмовляються виселитись та знятися з реєстрації із належного йому на праві власності житлового будинку і тим самим усунути йому перешкоди щодо вільного володіння, користування та розпорядження таким житловим будинком, він був змушений звертатись до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-54) та заяві про уточнення позовних вимог (а. с. 45). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення йому поштового відправлення - судової повістки, яка повернулася на адресу суду у зв'язку із тимчасовою відсутністю адресата за місцем реєстрації (а. с. 50-51), у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив і заяви про розгляд справи у його відсутності не подав. Однак відповідачу [PERSON] було відомо про наявність даної цивільної справи і її розгляду судом, що залишилося останнім поза увагою. Так. Відповідач [PERSON] був присутнім у судовому засіданні, що відбулось 12.08.2013 року, надавав пояснення з приводу заявлених первинних позовних вимог, отримував копію заяви про уточнення позовних вимог. З огляду на вказане, суд визначив причини неявки відповідача [PERSON] у судове засідання 02.12.2013 року не поважними і ухвалив продовжувати розгляд справи у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON], що діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] і [PERSON], у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечила, посилаючись на відсутність іншого житла для проживання разом із членами сім'ї. При цьому зазначила, що дійсно близько з 2000 року не проживає у спірному житловому приміщенні, а уклала договір найму із власником житла у смт. Верхнє Синьовидне сколівського району [ADDRESS]. Не заперечувала відсутність близьких родинних стосунків із позивачем [PERSON]. Однак, враховуючи важке майнове становище своєї сім'ї, не має наміру виселятись із спірного житлового приміщення. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Сколівський районний сектор ДМС України у Львівській області явку компетентного представника у судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, про причини неявки такого представника у судове засідання не повідомила, заяви про розгляд справи у відсутності такого не подала. Факт належного повідомлення зазначеної третьої особи підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення третій особі рекомендованого повідомлення - судової повстки (а. с. 52). Належним чином уповноважений представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Сколівської РДА Львівської області - керівник служби Микитин О.Ю. у судовому засіданні проти задоволення уточнених позовних вимог заперечила з підстав неможливості залишення малолітніх дітей без місця реєстрації та постійного проживання, вважає позов безпідставним. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, що з'явились у судове засідання, оцінивши зібрані докази по справі вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРП № 652913, посвідченого 11.05.2012 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області (а. с. 55) та копією витягу КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав на нерухоме майно № 34243845 від 23.05.2012 року (а. с. 5). Вказаний житловий будинок позивач [PERSON] успадкував за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. У вказаному житловому будинку на час набуття права власності і по даний час зареєстровані, однак не проживають фактично відповідачі [PERSON], [PERSON] та двоє її малолітніх дітей - [PERSON] і [PERSON]. Згідно інформації Сколівського РС ГУДМС України у Львівській області вих. № 441 та 442 від 13.04.2013 року (а. с. 11, 12) останні зареєстровані у [ADDRESS] (стара адреса спірного будинковолодіння). Згідно довідки Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області вих. № 1223 від 09.04.2013 року (а. с. 6) відповідачі [PERSON], [PERSON] та двоє її малолітніх дітей - [PERSON] і [PERSON] фактично за вказаною адресою не проживають ще з 2000 року. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР із змінами та доповненнями власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР із змінами та доповненнями, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. З огляду на вказане, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім'ї власника житла на користування ним та обсяг цього права залежить від виникнення у власника житла права власності на нього. Таким чином, припинення права власності особи на житло припиняє право членів сім'ї на користування цим житлом, а права членів сім'ї власника будинку (квартири) на об'єкт власності є похідним від права самого власника. Частина 4 ст. 156 ЖК Української РСР із змінами та доповненнями передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, однак при цьому є важлива умова, а саме - збереження права власності на житло цього власника, тобто незмінність власника майна. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON], [PERSON] та двоє її малолітніх дітей - [PERSON] і [PERSON] не є членами сім'ї (батьками, дітьми тощо) позивача [PERSON], який став власником житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.2012 року і таке його право зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідачі не оспорювали право власності позивача на підставі зазначеного свідоцтва і таке не визнане недійсним у визначеному законом порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON], як власник житлового будинку по [ADDRESS], позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ним, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово попереджалися про необхідність виселитись та знятися з реєстрації за вказаною адресою у місце свого фактичного проживання - [ADDRESS] відповідно. Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що уточнені вимоги позивача [PERSON] є підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, відповідачів [PERSON] та [PERSON], що дє також у інтересах своїх двох малолітніх дітей, слід зобов'язати усунути перешкоди у користуванні позивачем [PERSON] належним йому на праві власності житловим будинком [ADDRESS] шляхом виселення із подальшим скасуванням реєстрації відповідачів за вказаною адресою.

Outcome: approved