Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м.Донецька про зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи заявлені вимоги тим, що в період з 25.05.1992 року по 18.06.1994 року він працював на «Жовтневий рудник», яке в теперішній час реорганізовано в відокремлений підрозділ «Жовтневий рудник» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія». 27.04.1994 року під час виконання трудових обов'язків з ним трапився нещасний випадок на виробництві, у зв'язку з чим за місцем роботи було проведено розслідування, за результатами якого складено акт № 189 про нещасний випадок на виробництві. 19.05.2013 р. він пройшов переогляд МСЕК, яким йому встановлено 15% втрати працездатності. У зв'язку з встановленням інвалідності і втратою працездатності внаслідок трудового каліцтва він має право на отримання страхових виплат. Він звернувся до Відповідача для призначення страхових виплат. Відповідачем було відмовлено у призначені страхових виплат, оскільки ним було надано для призначення страхових виплат не оригінал, а нотаріально завірену копію акту про нещасний випадок на виробництві. Крім того, Відповідачем було зазначено, що акт про нещасний випадок на виробництві складений не по встановленій формі. У 1994 році акт про нещасний випадок на виробництві необхідно було складати по формі, встановленій положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою КМУ від 10.08.1993 р. № 623, а його роботодавцем було складено акт по формі, затвердженій постановою Президії ВЦСПС від 17.08.1989 р. № 8-12. На теперішній час провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався 27.04.1994 р. не представляється можливим. Вважав, що вказані недоліки були допущені у 1994 році при складанні акту про нещасний випадок комісією, яка складала даний акт. Факт нещасного випадку на виробництві підтверджується довідкою № 348 від 05.09.2013 року. Просив суд зобов'язати Відповідача призначити і виплачувати на підставі нотаріально завіреної копії акту про нещасний випадок на виробництві № 189 від 03 травня 1994 року страхові виплати у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, який стався 27 квітня 1994 року, у розмірах та строки, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності . У судовому засіданні Позивач підтримав заявлені вимоги про зобов'язання Відповідача призначити і виплачувати йому страхові виплати на підставі копії акту про нещасний випадок на виробництві № 189 від 03 травня 1994 р., в обґрунтування яких надав пояснення, які аналогічні тим, що викладені у позові. Просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник Відповідача - Чугріна Л.В. яка діяла на підставі перевірених судом повноваженнях (довіреності), пояснила, що діяльність робочих органів ФССНВВ України регламентується ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105. Так, виходячи з норм вказаного закону страхові виплати можуть бути призначені лише на підставі оригіналу акту про нещасний випадок на виробництві, який оформлений за встановленою формою. Позивач при зверненні до Відповідача надав нотаріально завірену копію акту форми Н-1. Сам факт страхового випадку, який мав місце з Позивачем 27.04.1994 р. Відповідач не ставить під сумнів. Вважала, що питання про призначення страхових виплат Позивачу повинно вирішуватися у судовому порядку. Вислухав пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Разом з тим, відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому досліджених наявних у справі доказів і жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань. Однак, сторони, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що наявні всі документи для вирішення справи по суті, тому суд розглядає справу на підставі тих доказів що містяться у справі. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 13, 21, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105, Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою КМУ від 10.08.1993 р. № 623 та п. 1.4, 1.6 Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого постановою Президії ВЦСПС 13.08.1982 р. № 11-06. Діяльність робочих органів ФССНВВ України регламентується Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105. /Надалі - Закон від 23.09.1999 р. № 1105/ Відповідно до ст. 13 Закону від 23.09.1999 р. № 1105, підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами. Згідно зі ст. 35 Закону від 23.09.1999 р. № 1105, для розгляду справ про страхові виплати до ФССНВВ подаються акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання. Відповідно до ст. 13 Закону від 23.09.1999 р. № 1105, підставою для призначення страхових виплат є акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. Як встановлено в судовому засіданні і таке вбачається з матеріалів справи, що в період з 25.05.1992 року по 18.06.1994 року Позивач працював на працював на «Жовтневий рудник», яке в теперішній час реорганізовано в відокремлений підрозділ «Жовтневий рудник» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», що підтверджується записами зробленими у трудовій книжці. /а.с.8-9/ 27.04.1994 року під час виконання трудових обов'язків з Позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, у зв'язку з чим за місцем роботи було проведено розслідування, за результатами якого складено акт № 189 про нещасний випадок на виробництві. /а.с.3-4/ 19.05.2013 р. [PERSON] пройшов переогляд МСЕК, яким йому встановлено 15% втрати працездатності. У зв'язку з встановленням інвалідності і втратою працездатності внаслідок трудового каліцтва він має право на отримання страхових виплат. У вересні 2013 року Позивач звернувся до Відповідача для призначення страхових виплат, надавши нотаріально завірену копію акту форми Н-1. Відповідачем було призначено страхові виплати тільки у зв'язку з професійним захворюванням, а у призначенні страхових виплат у зв'язку з трудовим каліцтвом - відмовлено, оскільки акт про нещасний випадок № 189 складений з порушенням діючого на той час законодавства. Судом встановлено, що сам факт страхового випадку, який мав місце з Позивачем 27 квітня 1994 року Відповідач не ставить під сумнів. Так, задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного, що у 1994 році акт про нещасний випадок на виробництві необхідно було складати по формі, встановленій положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою КМУ від 10.08.1993 р. № 623, а роботодавцем [PERSON] - «Жовтневий рудник» було складено акт по формі, затвердженій постановою Президії ВЦСПС від 17.08.1989 р. № 8-12 В теперішній час провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався 27.04.1994 р., не представляється можливим. В теперішній час діючим законодавством України не передбачений порядок виправлення помилок, які були допущені в попередні роки при складанні актів про нещасні випадки на виробництві. Більш того, суд відмічає наступне, що відповідно до ст. 21 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105 право на страхові виплати виникає при виникненні страхового випадку. Страховим випадком є трудове каліцтво та професіональне захворювання. Таким чином, право на відшкодування шкоди у Позивача виникло в момент встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом. Виходячи з вищенаведеного, Відповідач повинен призначити та виплачувати [PERSON] на підставі нотаріально завіреної копії акту про нещасний випадок на виробництві № 189 від 03 травня 1994 року страхові виплати у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, який стався 27 квітня 1994 року, у розмірах та строки, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Інших обставин, які б мали істотне значення у справі судом встановлено не було. Таким чином, суд вважає цей позов ґрунтується на законі, доведений позивачем документально, а тому задовольняє його повістю. На підставі викладеного,

Outcome: approved