Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ "Банк Кредит Дніпро" про визнання договору удаваним. В обґрунтування позову зазначено, що 21.09.2007р. між Банком та позивачкою був укладений споживчий кредитний договір № 2203950741201 -А-USD В п.1.1 кредитного договору зазначено, що Банк надає Позичальнику споживчий кредит у сумі 11 573 доларів США на придбання автомобіля « Део Нексія». П. 2.1 договору передбачені умови забезпечення кредиту - передача у заставу Банку автомобіля «Део Нексія», державний номер [NUMBER], реєстраційне посвідчення від 20.09.2007р., виданого РЕВ 7-го МВ ДАІ України в Дніпропетровській області згідно договору застави від 21.09.2007р. П. 9.1 договору передбачено строк дії договору до 21.09.2014р. Відповідно до п. 3.2 договору в строк до п'яти днів з моменту отримання Банком від Позичальника заяви про надання кредиту надати кредит в межах вказаної в п.1.1 договору суми шляхом перерахування з позичкового рахунку безготівкових коштів на підстави заяви та за реквізитами Продавця товару, шляхом перерахування з позичкового рахунку безготівкових коштів на поточний рахунок або картковий рахунок Позичальника. 19.09.2007р. позивачка подала заяву до Банку про надання їй кредиту на придбання автомобіля. 20.09.2007р. згідно договору купівлі- продажу [PERSON] придбала автомобіль в автосалоні за 58 385грн. В цей же день автомобіль був зареєстрований у 7 РЕВ ДАЇ України у Дніпропетровській області. 21.09.2007р. Банк, відповідно до п. 3.2 кредитного договору перерахував за реквізитами Продавця автомобіля суму у розмірі 58 385грн. на рахунок Продавця. Проведення конвертації валюти - долару США в гривню за думкою позивачки не передбачено умовами договору. Позивач вважає, що фактично банк надав їй кредит у гривні, вона не отримувала долари за кредитом, кошти за придбання автомобіля були перераховані Банком у гривні безпосередньо на рахунок Продавця автомобіля. Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, вважає, що відповідач приховав вчинення правочину в національній валюті. Продавець автомобілю на погляд позивачки не міг прийняти платіж в іноземній валюті, тільки у національній валюті, про що Банку було відомо відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля та наданому Продавцем автомобіля рахунку Банку для сплати. Розуміючи значення своїх дій, що позивачка вважає, що не могла придбати автомобіль в іноземній валюті, а тільки в національній валюті, Банк фактично приховав порядок здійснення розрахунку за автомобіль в національній валюті та конвертацію долара в гривню. Банк надав кредит у гривні шляхом перерахування 58 385грн. на рахунок Продавця автомобіля. Банку згідно особистого рахунку позивачка сплатила по кредиту - 37 890грн., по відсоткам - 28 657грн. Відсотки за кредитним договором згідно її особистого рахунку сплачені повністю. Несплачена частка кредиту становить - 20 497грн. з рахунку 58 385грн. ( сума кредиту) - 37 890грн. ( сплата по кредиту). Просить суд визнати кредитний договір в частині надання кредиту в доларах -удаваним. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи був належним чином повідомлений, від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. В судовому засіданні сторона позивача позов підтримали в повному обсязі, додотково надано пояснення, що договір позивачка формально укладала в іноземній валюті, з відсотками передбаченими по кредитним договорам укладеним в валюті, платежі по кредиту сплачувала також в гривнях по курсу долара США. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, тобто відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обовязків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини . За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Згідно ч. І ст . 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК У країни договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В судовому засіданні встановлено, що 21.09.2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" укладено кредитний договір № 2203950741201-А -USD/а.с.4-7/, шляхом пропозиції однієї сторони - [PERSON] укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною - Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро". З зазначеного вбачається, що ініціатором укладання кредитного договору була позивач. Зі змісту позовної заяви, пояснень позивачки та представника позивачки в судовому засіданні, вбачається, що вони як на підставу для визнання кредитного договору удаваним правочином, вказали на те, що істотна умова договору, а саме, валюта у якій надавався кредит, в договорі визначена, як долар, хоча насправді надавався кредит в гривні. І оскільки [PERSON] кредитні кошти в доларах не отримувала, кредитні кошти банк перерахував саме у гривнях, за таких умов, позивачка вважала, що укладає кредитний договір саме у гривнях, а тому на їх думку кредитний договір, укладений в доларах США, є удаваним правочином. На думку суду, зазначене не може бути підставою для визнання оспорюваного кредитного договору удаваним правочином, оскільки такі твердження позивачки, її представника спростовуються, самим кредитним договором № 2203950741201-А -USD, укладеним 21.09.2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Як вбачається з п. 1 кредитного договору кредит надається в сумі 11573 USD. Згідно п. 7.3 нарахування та сплата відсотків за користування кредитними ресурсами здійснюються у валюті кредиту, яка вказана у п.1.2 укладеного договору, а саме в доларах США. Підписи [PERSON] у кредитному договорі, яким передбачалося укласти кредитний договір у доларах США та повернення кредиту у доларах, а не у гривнях, свідчить про те, що позивачка розуміла, що укладала кредитний договір у доларах США, в тому числі надала свою згоду і на його погашення в доларах США і що позивачці було відомо про надання банком та отримання нею кредиту у доларах, а не у гривнях. На підставі викладеного, вбачається, що дії як позивача, так і відповідача були спрямовані на виникнення між ним кредитних правовідносин, які виникають на підставі кредитного договору, і для виникнення цих праввовідносин не має значення валюта кредитування. Доказів того, що дії позивачки фактично були спрямовані на виникнення інших правовідносин, позивачка, суду не надала. Крім того, будь-яких доказів укладення оспорюваного кредитного договору з метою приховання іншого правочину, який сторони нібито хотіли укласти, і який саме правочин, ні позивачка, ні її представник суду не надали. Позивачка в обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що удаваною є істотна умова оспорюваного кредитного договору, якою передбачена валюта надання кредиту і погашення його в доларах, оскільки між сторонами фактично укладався кредитний договір в національній валюті, а не в доларах, що на її думку є підставою для визнання кредитного договору удаваним правочином. Однак таке посилання є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним визнається правочин, а не окремі його умови. Відповідно до ч. 2 ст. 192, ч. З ст. 533 ЦК України використання інозеної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно зі с. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»кошти -це гроші у національній чи іноземній валюті. Посилання позивачки на те, що кошти були перераховані у гривні за придбання машини, не є підставою для визнання кредитного договору удаваним правочином. Крім цього, відповідно до п. З ст. З та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, вимог розумності та справедливості. Також суд бере до уваги, що укладаючи в 2007 році кредитний договір в іноземній валюті та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту в доларах США, позивачка не могла не усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є беззмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому мала передбачити та враховувати підвищення валютного ризику за цим договором. Оскільки позивачка не довела, а в судовому засіданні не здобуто жодних доказів удаваності кредитного договору № 2203950741201-А -USD від 21.09.2007 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро", суд відмовляє позивачці у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору удаваним правочином. Оскільки суд прийшов до висновку, про відсутність підстав для визання кредитного договору, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" удаваним правочином, це є підставою і для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання його таким, що укладений в національній валюті України - гривні та визнання зобов'язань в сумі 20497 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed