Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-03 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності, зобов*язання Реєстраційну службу Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області внести дані про припинення права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: будинок [ADDRESS]. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог представник позивачки вказала, що, згідно договору купівлі-продажу від 28 вересня 2012 року, позивачка придбала у відповідачки земельну ділянку площею 0,1145га по [ADDRESS]. 03 квітня 2013 позивачка зареєструвала право власності на земельну ділянку. При цьому, позивачці стало відомо, що на придбаній нею земельній ділянці за відповідачкою зареєстровано право власності на житловий будинок. Разом з тим, станом на 08 червня 2012 року будинок відповідачкою був самовільно знищений що стверджується записом у технічному паспорті № 03272 інвентаризаційна справа № 191, реєстровий номер 127. Разом з тим, відповідачкою право власності на знищений будинок не припинено. Позивачка неодноразово зверталась до відповідачки з проханням припинити право власності на самовільно нею знищений будинок. Однак відповідачка на її прохання не реагує. Просить позов задовольнити. Відповідачка пред*явленого позову не визнала та пояснила, що нею позивачці була продана земельна ділянка. Ніякого будинку на земельній ділянці немає. Будинку вона не знищувала. Будинок сам розвалився. Не заперечує проти надання їй строку для припинення права власності на будинок. Суд, вислухавши представника позивачки, відповідачку дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.316 ЦК України: «Правом власності є право особи на річ /майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб». Відповідно до ст.317 ЦК України: «Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном». Із договору купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, що відповідачка продала, а позивчака придбала земельну ділянку площею 0,1145га по [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка належала відповідачці на праві приватної особистої власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19 березня 2012 року. Земельна ділянка була відчужена без зміни її цільового прищначення. При укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки продавець, відповідачка, посвідчила, що на земельній ділянці відсутні будь-які житлові та господарські будівлі, Самовільного будівництва на земельній ділянці немає. Також, із договору купівлі-продажу вбачається, що сторонам по справі був роз*яснений зміст ст.,ст.125,126 ЗК України. При цьому, зі ст. 349 ЦК України вбачається: «Право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.» У судовому засіданні було встановлено, та вказану обставину підтвердила відповідачка, що будинок, який знаходився на придбаній позивачкою земельній ділянці розвалився. Вказана обставина також стверджується технічним паспортом від 08 червня 2012 року на житловий будинок із якого вбачається, що житловий будинок А-1 по [ADDRESS] самочинно знесений з самочинним зменшенням загальної площі на 44,3м.кв. в тому числі житлової площі на 16,9м.кв. Разом з тим, відповідачка з заявою про припинення права власності на будинок, який розвалився, про внесення змін до Державного реєстру добровільно звертатись не бажає. Таким чином, позивачка є власником земельної ділянки площею 0,1145га по [ADDRESS]. Однак, на має можливості використати своє право володіння та користування власністю. Суд вважає, що припинення права власності на самовільно знищений відповідачкою житловий будинок не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки. При таких обставинах суд, оцінюючи всі докази зібрані по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що понесені судові витрати необхідно покласти на позивачку.

Outcome: approved