Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

05 листопада 2013 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві послалася на таке. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15га по вул.Радянській в с.Василівка Снігурівського району Миколаївської області, наданої для збільшення присадибної земельної ділянки. З даною земельною ділянкою межує земельна ділянка відповідачки, яка збудувала на ній житловий будинок та господарські споруди без відповідних дозволів на їх спорудження. Зокрема, відповідачкою збудовано погріб, який виходить на земельну ділянку позивача на 0,002га, що унеможливлює використання належної йому на праві власності земельної ділянки за її цільовим призначенням. З питання незаконного будівництва погребу на земельній ділянці позивача, [PERSON] звертався до Василівської сільської ради Снігурівського району, але згоди щодо вирішення цього питання не було досягнуто. Відповідно до вимог ст.376 ЦК України, позивачка просила суд постановити рішення та зобов'язати відповідача знести погріб, усунувши тим самим перешкоди у користуванні належної [PERSON] земельної ділянки. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та пояснили, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка по вул.Радянській, в с.Василівка Снігурівського району Миколаївської області. Відповідачка на вказаній земельній ділянці збудувала погріб і перешкоджає користуватися земельною ділянкою, на вимоги про усунення перешкод не реагує, а тому просили суд зобов'язати її знести самовільно збудований погріб. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день, час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача за дорученням позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволені, так як позивачем обрано непередбачений законом спосіб захисту своїх прав. Представник заінтересованої особи просив суд розглядати справу у його відсутність. Дослідив докази, суд прийшов до наступного. Як вбачається з витягу з погосподарської книги Василівської сільської ради Снігурівського району з 1958-1977 роки власником житлового будинку по вул.Радянська в с.Василівка Снігурівського району Миколаївської області була [PERSON], в користуванні якої перебувала земельна ділянка площею 0,15га (а.с.37). На підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 21 липня 1993 року Василівської сільської радою Снігурівського району Миколаївської області (а.с.7-8), вказану земельну ділянку передано для збільшення присадибної земельної ділянки [PERSON]. Земельні ділянки [PERSON] та відповідачки у справі межують між собою і відповідають Державним актам на право приватної власності на землю. Погріб, який збудовано на земельній ділянці [PERSON] по вул.Радянській 18 в с.Василівка Снігурівського району Миколаївської області, є самочинним будівництвом і порушує права позивача, так як на 0,002га заходить на територію земельної ділянки по вул.Радянській в с.Василівка Снігурівського району Миколаївської області, що належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується протоколом №1 узгоджувальної комісії Василівської сільської ради (а.с.9), актом обстеження меж земельних ділянок (а.с.10), договором дарування (а.с.22), копією технічного паспорту (а.с.23-25), копіює Державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] (а.с.26). З приводу незаконного будівництва погребу на земельній ділянці [PERSON] між сторонами виник спір щодо використання земельних ділянок. В силу ч.1, ч.7 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Судом встановлено, що погріб, частина якого заходить на земельну ділянку позивача, дійсно є самочинним будівництвом,так як не надано будь-яких доказів про те, що він побудований з дозволу, який дає право виконувати будівельні роботи і з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На підставі ч.1- ч.3, ч.5 ст.158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування території сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. [PERSON] звернувся до Василівської сільської ради Снігурівського району з заявою про вирішення спору щодо користування земельною ділянкою сторонами. Василівська сільська рада Снігурівського району рішення з приводу звернення заявника не прийняла, а лише склала протокол №1 узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів, за умовами якого сторони домовилися про мирне врегулювання даного спору навесні 2014 року сумісними зусиллями (а.с.9). Частина 3 ст.152 Земельного кодексу України встановлює правило, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем обрано не той спосіб захисту порушених прав, так як згідно норм діючого законодавства позови про знесення самочинного будівництва можуть бути пред'явлені лише за заявою відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. За такого, суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed