Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], у якому просить суд стягнути солідарно із відповідачів на його користь 8989,00 грн. у рахунок відшкодування вартості привласнених ними речей, що йому належать. В судовому засіданні [PERSON] підтримав обставини та вимоги позову. Та просив задовольнити вимоги позову повністю на підставі поданих ним доказів. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, не прибули на судовий виклик, причин неявки не повідомили, заяв про відкладення судового розгляду справи чи заяв іншого змісту до суду не подавали. Судовий розгляд за згоди позивача проведено на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст.ст.169, 224, 225 ЦПК України. Розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] у межах заявлених ним вимог та на підставі поданих ним доказів на підтвердження обставин, на які він послався як на обґрунтування вимог позову, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань. Обґрунтовуючи вимогу позову позивач [PERSON] стверджує, що до 2011 року він деякий час проживав разом із сім'єю у житловому будинку, розташованому в [ADDRESS], який на даний час належить на праві власності [PERSON]. За цей час він придбав газовий конвектор та газову плиту, а також замінив сантехніку на кухні. Вартість вказаного майна становить 8989,00 грн. Проте у 2011 році його сім'я вимушена була виселитися із вказаного будинку, а майно залишилося там і таке привласнили відповідачі по справі, відмовляючись його повертати. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Передбачені ст.61 ЦПК України підстави для звільнення від доказування у даній справі відсутні. Дослідивши подані позивачем докази, а саме копії товарних чеків: Товарний чек від 13.07.2005 року про придбання конвектора та газової плити за 4050 грн, Накладна від 05.07.2008 року про придбання мойки керамічної та мойки металевої на загальну суму 350 грн, Товарні чеки від 06.09.2008 року про придбання сантехніки на загальну суму 4589 грн., суд відхиляє такі як неналежні, оскільки вказані документи не містять інформації про покупця товару, що є обставиною, що підлягає доказуванню у даній цивільній справі. Таким чином, позивачем суду недоведена належність вказаного майна йому на праві власності. Крім того не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами інші обставини, на які позивач послався як на підставу своїх вимог: твердження позивача про те, що вказане майно, нібито належне йому на праві власності, знаходиться саме у володінні відповідачів, і такі на його вимогу відмовляються майно повертати. Так, відповідно до ч.2 ст.212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи подану позивачем копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.06.2011 року як доказ на підтвердження повідомлених обставин, суд вважає, що відомості, що викладені у постанові як факти, викликають сумнів у їх достовірності та на переконання суду потребують додаткового підтвердження передбаченими цивільним процесуальним законодавством доказами. Таким чином, сукупність поданих позивачем доказів є недостатньою для підтвердження повідомлених ним фактичних обставин, що мають юридичне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті порушеного позивачем питання.

Outcome: dismissed