Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом та просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 05 травня 2011 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого спадкодавець [PERSON] заповів все своє майно на користь відповідача [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер її рідний брат [PERSON], який 05 травня 2011 року склав заповіт на ім'я відповідача, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON], про наявність якого вона дізналася з постанови Стрийського МВ ГУМВСУ у Львівській області від 16.03.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи. Позивачка вказує, що зі слів покійного брата їй достовірно відомо, що він не мав наміру складати жодного заповіту та хотів передати все своє майно саме їй, оскільки це родинна батьківська оселя, яка перейшла їм у власність у рівних частках на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Окрім цього, позивачка зазначає, що її покійний брат протягом останнього року хворів, що спонукало його до систематичних обстежень та лікування. Він отримував знеболюючі ліки, у зв'язку із вживанням яких та зловживанням спиртними напоями почастішали випадки несприйняття ним дійсних подій. Вважає, що відповідач умисно увійшов у довіру до її брата і шляхом обману спонукав його до укладення оспорюваного заповіту на його користь. Вважає, що під час підписання заповіту її брат не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Окрім цього, особистий підпис заповідача в заповіті також викликає сумнів. За таких обставин вважає, що волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі, у зв'язку з чим просила визнати заповіт [PERSON], складений на ім'я [PERSON], що посвідченй 05 травня 2011 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON], недійсним. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов заперечили, пояснивши, що [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу перебували в дружніх стосунках. Заповідач [PERSON] виразив свою волю в заповіті, підписував такий особисто в нотаріальній конторі, призначивши своїм спадкоємцем саме його, [PERSON], а не свою сестру [PERSON], з якою перебував у неприязних відносинах. Третя особа - приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] проти позову заперечила, пояснивши, що 05 травня 2011 року посвідчувала в приміщенні нотаріальної контори заповіт [PERSON], який прочитавши його вголос, власноручно підписав. При цьому вона перевірила дієздатність заповідача [PERSON], який усвідомлював, що заповідає все належне йому майно [PERSON], з яким та членами його сім'ї тривалий час перебуває в дружніх сосунках. З сестрою, якій належить друга половина будинку, багато років не спілкується через неприязні відносини між ними. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників, свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO], про що в Книзі реєстрації смертей 13.03.2012 року зроблено актовий запис за № 129. /а.с. 5/. З матеріалів справи судом встановлено, що 05 травня 2011 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] було посвідчено заповіт за реєстровим № 889, яким [PERSON] заповів все своє майно відповідачу [PERSON] В даному заповіті стоїть підпис заповідача [PERSON] та зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON], прочитаний вголос заповідачем і власноручно підписаний ним у її присутності (а.с. 8). Висновком № 6/450 судово-почеркознавчої експертизи від 05.11.2013 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі ''Підпис'' в документі ''Заповіт [PERSON] від 05.05.2011 року'' виконано [PERSON]. Наявності в досліджуваному підписі ознак порушення координації рухів, ознак, що свідчать про вплив на виконавця цього підпису якихось збиваючих факторів, що свідчать про незвичайний стан (до яких можуть відноситись похилий чи старечий вік виконавця, його хворобливий стан і т.п.) не виявлено. Рукописний текст : ''Прочитано мною вголос [PERSON]'' в документі ''Заповіт [PERSON] від 05.05.2011 року'' виконано [PERSON]. Наявності в досліджуваному рукописному тексті ознак порушення координації рухів, ознак, що свідчать про вплив на виконавця цього рукописного тексту якихось збиваючих факторів, що свідчать про незвичайний стан (до яких можуть відноситись похилий чи старечий вік виконавця, його хворобливий стан і т.п.) не виявлено /а.с. 178-184, 197-201/. Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що виконав почеркознавчу експертизу на підставі ухвали Стрийського міськрайонного суду від 29.08.2013 року. При цьому досліджувалися всі рукописні тексти, надані судом. Однак, у висновку експерта № 6/450 від 05.11.2013 року, надісланому на адресу суду, допущена граматична помилка в написанні імені по батькові заповідача, а саме : [PERSON] замість [PERSON], що не впливає на його суть та не змінює його змісту, оскільки при порівнянні досліджуваного рукописного тексту з вільними зразками почерку [PERSON] були встановлені співпадіння загальних та окремих ознак, які є суттєвими та створюють сукупність, достатню для категоричного позитивного висновку про те, що рукописний текст та підпис у заповіті [PERSON] від 05.05.2011 року виконано [PERSON] Суд не бере до уваги покликання позивачки на те, що в основу експертизи покладено порівняння підпису на заповіті та довіреності від 08 червня 2011 року, акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки на місцевості від 29.03.2011 року та технічному завданні № 25 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, достовірність яких вона ставить під сумнів, оскільки зазначені документи, які були використані в якості порівняльного матеріалу, є чинними і позивачкою не оскаржувались. Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.03.2012 року, винесеної ДІМ Стрийського МВ ГУМВСУ у Львівській області Коротковим А.О., зазначено, що проводилась перевірка за заявами [PERSON] та [PERSON], під час якої допитувалися [PERSON], яка ствердила, що близько 20 років проживала зі своїм братом [PERSON] у неприязних відносинах у різних частинах помешкання, що по [ADDRESS], яке вони отримали в рівних частках відповідно до свідоцтва про право на спадщину, а також [PERSON], яка ствердила, що [PERSON], з якою вона протягом тривалого часу товаришує, не підтримувала тісних стосунків зі своїм покійним братом [PERSON], який проживав окремо в іншій половині будинку, який вони отримали в спадок від своїх батьків /а.с. 7/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що багато років товаришували з покійним [PERSON], з яким він ([PERSON]) працював на одному підприємстві, часто приїздили до нього в гості. Його сестри [PERSON] в нього ніколи не бачили. Знали, що вона проживає в другій половині будинку, однак він з нею не спілкується через неприязні відносини між ними, що виникли при розподілі будинку. Відповідно до свідоцтва про поховання № 120 від 13.03.2012 року [PERSON] здійснив поховання [PERSON] З медичної карти амбулаторного хворого встановлено, що [PERSON] на ''Д'' обліку в Стрийській міській поліклініці не знаходився, за допомогою не звертався /а.с. 76/. З медичної карти № 581 стаціонарного хворого встановлено, що [PERSON] перебував у хірургічному відділенні дорожньої лікарні № 2 ст. Стрий з 19.03.2007 року по 27.03.2007 року /а.с. 78-88/. З відповіді державного закладу ''Вузлова лікарня станції Стрий ДТГО ''Львівська залізниця'' № 712 від 11.06.2013 року судом встановлено, що [PERSON] на амбулаторному обліку в ДЗ ''Вузлова лікарня станції Стрий ДТГО ''Львівська залізниця'' не перебував, медичної карти амбулаторного хворого в закладі не мав /а.с. 137/. Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути підписаний заповідачем, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Положенням ст. 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно. Згідно з ч. 2 цієї статті нотаріус на прохання особи може власноручно записати заповіт з її слів. У цьому випадку заповіт повинен бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту повинне відбуватися при свідках. Порядок посвідчення заповіту при свідках передбачено ст. 1253 ЦК України. Спірний заповіт складений без присутності свідків, але був у голос прочитаний заповідачем і власноручно ним підписаний, дієздатність його перевірено, так зазначено в оспорюваному заповіті та підтверджено поясненнями приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, на що посилається позивачка, в основу своїх позовних вимог поряд з тим вказує, що спірний заповіт підписаний не [PERSON], а також, що під час його підписання він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"). Враховуючи вищевикладене в сукупності, судом з дотриманням вимог 212-214 ЦПК України було перевірено заповіт на відповідність вимогам щодо його форми та порядку посвідчення за всіма можливими доказами, поряд з тим, що вимога про визнання заповіту нікчемним не ставилась, що б узгоджувалось з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, що передбачено ч. 2 ст. 59 ЦПК України. Ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Отже, можливість визнання заповіту недійсним, пов'язана з наявністю чи відсутністю вільного волевиявлення заповідача, а порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту за законом передбачає його нікчемність. Фактично як на підставу щодо задоволення своїх вимог позивачка посилається на те, що [PERSON] не підписував заповіт та просить визнати такий недійсним, при цьому не наводячи доказів, які також судом не здобуто, які б підтверджували існування обставин, за яких можливе визнання заповіту недійсним. Доказів того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, чи за станом здоров'я він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними в момент складання заповіту, позивачкою не надано, таких матеріали справи також не містять і в судовому засіданні не здобуто. Недієздатним в установленому законом порядку заповідач за життя визнаний не був. Клопотань за змістом ст. 255 ЦК України, ст. 145 ЦПК про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи позивачкою не заявлялося. Хоча висновок експертизи є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 212 ЦПК України), будь-які зовнішні обставини мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (п. 1 листа Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1390/0/4-12). Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом надано позивачці можливість надати докази на обґрунтування мотивів свого позову, проте остання, скориставшись такою, в судовому засіданні не довела відсутності вільного волевиявлення заповідача при складенні ним заповіту на користь відповідача. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що допустимих доказів, які б підтвердили, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а також, що під час підписання заповіту він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, позивачкою надано не було. Таким чином, судом здобуто докази того, що складений [PERSON] заповіт відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, зокрема : волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі, даний правочин вчинено у письмовій формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зміст правочину не суперечить закону та моральним засадам суспільства. А відтак, у позові про визнання заповіту недійсним за обраним позивачкою способом захисту за ч. 1 ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України слід відмовити.

Outcome: dismissed