Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Студії «Татофільм», [PERSON], [PERSON] та Державної служби інтелектуальної власності України про визнання позивача співавтором сценарію кінофільму «[INFO]», авторське право на який зареєстровано за [PERSON], [PERSON] та підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію права автора на твір [NUMBER] від 02.03.1998 року, що видано Державним агентством України з авторських і суміжних прав 12 березня 1998 року та зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести зміни до свідоцтва про державну реєстрацію прав автора на твір [NUMBER] від 02.03.1998 року, що видано Державним агентством України з авторських і суміжних прав [PERSON] та [PERSON], 12.03.1998 року, шляхом зазначення співавтора [PERSON] сценарію кінофільму «[INFO]». Під час розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати [PERSON] співавтором сценарію кінофільму «[INFO]» та визнати недійсним свідоцтво про державну реєстрацію прав автора на твір [NUMBER] від 02.03.1998 р. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на те, що ним навесні 1997 року, як професійним сценаристом, з 2000 року член спілки кінематографістів України на замовлення режисера [PERSON] та продюсера [PERSON] написано сценарій під назвою «[INFO]», за мотивами роману О.Беляєва «Людина - амфібія». Написаний сценарій [PERSON] сподобався та він забрав його копію на доробку. Після чого, за місяць [PERSON] та [PERSON] принесли позивачу дороблений сценарій, який йому не сподобався та він відмовився приймати зроблені доробки та бажав залишити сценарій в первинному вигляді. Крім того, в літку 2012 року, позивач на сайті Державного агентства з питань кіно України побачив, що фільм «[INFO]», представлена студією «Татофільм», пройшов другий етап конкурсного відбору та претендує на включення до програми створення та розпорядження національних фільмів на 2012 -2013 рр., у зв'язку з чим він з електронним листом звернувся до студії «Татофільм» в якому просив надіслати йому електрону версію сценарію фільму «[INFO]», так як він вважав, що сталося порушення його авторського права, переглянувши дану копію сценарію фільму позивач вважає, що видання цього сценарію без згадки про нього, як співавтора цього твору є порушенням його авторських прав. Таке ствердження позивач підтверджує великою схожістю первісного тексту сценарію, який був написаний на замовлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, проте надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення, з урахуванням уточнених позовних вимог. Представник Державної служби інтелектуальної власності України в судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмові заперечення в яких проти позову заперечував, посилаючись на те, що служба на підставі пп.3 п.17 Порядку під час розгляду заявки не проводить експертизу твору і не встановлює факт виникнення авторства, а відповідно до пп.2 п.13 Порядку автор або особа, яка має авторське право, несе відповідальність за достатність і достовірність інформації, наведеної у заявці на реєстрацію авторського права на твір. Також представник вказав, що відповідно до ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автора твору вважається особа, зазначена яв автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення, тому для виникнення та здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь - яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь - яких інших формальностей. Крім того, вказав, що Державна служба, на час реєстрації - Державне агентство України з авторських і суміжних прав, при здійсненні зазначеної реєстрації авторського права на твір діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом та Порядком. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та студія «Татофільм» в судове засідання не з'явилися, про час, день та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, а тому суд у відповідності до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Від відповідача [PERSON] надійшло письмове заперечення, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач перебував у договірних відносинах з [PERSON], на замовлення якого писав сценарій фільму «[INFO]» за мотивами роману Беляєва «Людина - амфібія». Результати роботи не задовольнили замовника, оскільки не були досягненні творчі цілі, доведені замовником до виконавця, вносити необхідні зміни до сценарію позивач відмовився, чим порушив досягнуті між сторонами домовленості. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, правонаступником якого є Державна служба інтелектуальної власності України, було видано на ім'я [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво [NUMBER] від 12.03.1998 року про реєстрацію авторського права на твір - сценарій кінофільму «[INFO]». Стаття 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права»від 23 грудня 1993 р. № 3792-XII з подальшими змінами встановлює, що частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. За змістом ч. 5 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. При цьому належним доказом створення об'єкту авторського права є примірник твору, який створений цією особою, що має бути підтверджено відповідними доказами. Позивач підтверджує факт існування договірних відносин між ним та [PERSON], а отже, написаний ним сценарій створено в порядку виконання договору. Право власності на результати виконання умов договору (сценарій) належить замовнику, тобто [PERSON] (відповідач-2). Частиною 1 ст. 419 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності та право власності на річ не залежить одне від одного. Право інтелектуальної власності на твір позивач в установленому законодавством порядку не зареєстрував. Відповідно до ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України до об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать літературні та художні твори. Об'єктами авторського права, відповідно до ч. 1 ст. 433 Цивільного кодексу України, є, серед іншого, літературні та художні твори, Відповідно до п. 1 ст. 2 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів від 24 липня 1971 р., яка є чинною для України з 25 жовтня 1995 р., термін «Літературні і художні твори» охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені. Закон України «Про авторське право і суміжні права»в п.1 ч. 1 ст. 8 також визначає, що об'єктами авторського права є літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо). При цьому, ч.2 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що охороні підлягають всі твори, зазначені у частині першій цієї статті, як оприлюднені, так і не оприлюднені, як завершені, так і не завершені, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). Згідно з абз.1 та 2 ч.1 ст. 11 Закону України «Про авторське право та суміжні права» первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Відповідно до Закону України «Про авторське право та суміжні права» похідний твір - твір, який є творчою переробкою другого існуючого твору без нанесення його охороні. Згідно матеріалів, наявність схожих сцен у обох сценаріях, які приводить позивач, пояснюється тим, що обидва сценарії писалися на підставі творчих ідей, задумів та розробок [PERSON] (відповідач-2) та варіанти сценарію писалися за мотивами одного роману. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про авторське право та суміжні права» співавторами є особи, спільною творчою працею яких створено твір. Відношення співавторів визначається угодою укладеною між ними. Абз.6 ч.1 ст.13 Закону України «Про авторське право та суміжні права» передбачає, що у разі порушення спільного авторського права кожен співавтор може доводити своє право в судовому порядку. У пп. в) та д) ч.1 ст.50 Закону передбачено, що порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, зокрема, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права. За змістом ч.1 ст.52 Закону України «Про авторське право та суміжні права» за захистом свого авторського права суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. При порушеннях будь-якою особою авторського права, передбаченого статтею 50 цього Закону, суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема вимагати визнання та поновлення своїх прав. В процесі судового розгляду судом було встановлено, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували його співавторство в написанні сценарію, а посилання на схожість деяких сцен в сценаріях, суд вважає неналежними доказами у співавторстві. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Виходячи з вказаного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та вважає правлильним в їх задоволенні відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed