Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій посилається на те, що з 1972 року по 20.05.2013 року він працював у ВАТ «ХБК» на посаді оператора шліхтовального обладнання 5 розряду підготовчого цеху ткацького виробництва. На день звільнення адміністрація підприємства не розрахувалась з позивачем, в зв’язку з чим, на теперішній час заборгованість по заробітній платі складає 10178,55грн. В добровільному порядку відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі, тому вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 126 дні затримки розрахунку з 21.05.2013 року по 19.11.2013 року в сумі 6694,38грн. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6694,38грн. та судові витрати. У судове засідання позивач не з’явився, надав заяву, в якій збільшив позовні вимоги, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7969,50грн., просив слухати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з’явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. В зв’язку з наведеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно трудової книжки, [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 01.09.1972 року прийнятий на роботу, наказ №40 від 01.09.1972 року, звільнений 20.05.2013 року, за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв’язку з ліквідацією підприємства, наказ №31-К від 20.05.2013 року. Згідно довідки ВАТ «ХБК» наданої позивачу, на день звільнення з підприємства 20.05.2013р. [PERSON] підлягає до видачі на руки 10178,55грн. за оплату праці, 8309,29грн. за оплату простою. Згідно довідки №4/34/25-5-487 ВАТ «ХБК», виданої [PERSON], середня заробітна плата за період з листопада 2012 року по квітень 2013 року складає 37,51грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки ВАТ «ХБК» виплати позивачу заробітної плати з 21.05.2013 року по 24.12.2013 року складає 7969,50грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 20.05.2013 року звільнився з ВАТ «ХБК», яке вчасно не виплатило належних працівнику сум в добровільному порядку, що дає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7969,50грн. та судового збору в розмірі 229,40грн.

Outcome: approved