Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Державне територіально-галузеве Об'єднання ''Львівська залізниця" (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду з позовом до Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ держземагенства у Глибоцькому районі про визнання незаконним рішення Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору дарування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що в смузі відведення залізниці по ВП «Чернівецька дистанція колії» на ділянці з км 11 + 190 м перегону Глибока-Буковинська - Берегомет з лівої сторони по ходу км на відстані від 5,5 від осі головної колії розташована земельна ділянка [PERSON], яка передана їй у власність оскаржуваним рішенням Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області для ведення особистого селянського господарства, в той час коли ширина смуги відведення залізниці на даній ділянці становить 15 м. від осі колії. Перекриття земельної ділянки [PERSON] з смугою відведення залізниці становить площу 0,0347 га. 01.06.2010 року приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області посвідчено, що [PERSON] передала безоплатно (подарувала) у власність, а [PERSON] прийняв земельну ділянку площею 0,1521 га в межах згідно з планом, що розташована по [ADDRESS], що посвідчується договором дарування земельної ділянки. 29.07.2010 року на підставі вказаного договору дарування [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Зважаючи на викладене просить суд визнати незаконним рішення Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №65-27/2009 від 14 липня 2009 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] площею 0,0347 га, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №274716 від 11.12.2009 року виданий [PERSON] на підставі рішення Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №65-27/2009 від 14 липня 2009 року, визнати недійсним договір дарування від 01.06.2010 року ВМТ 480649 реєстровий №1544 в частині отримання [PERSON] земельної ділянки площею 0,0347 га для ведення особистого селянського господарства та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №451898 від 29.07.2010 року виданий на підставі договору дарування від 01.06.2010 року в частині посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,0347 га та скасувати його державну реєстрацію. Представник позивача державного територіального галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи та не просив перенести розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Глибоцький районний відділ держземагенства в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно ст.6 Закону України ''Про залізничний транспорт", ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що в смузі відведення залізниці по ВП «Чернівецька дистанція колії» на ділянці з км 11 + 190 м перегону Глибока-Буковинська - Берегомет з лівої сторони по ходу км на відстані від 5,5 від осі головної колії розташована земельна ділянка [PERSON], яка передана їй у власність оскаржуваним рішенням Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області для ведення особистого селянського господарства, в той час коли ширина смуги відведення залізниці на даній ділянці становить 15 м. від осі колії. Перекриття земельної ділянки [PERSON] з смугою відведення залізниці становить площу 0,0347 га. 01.06.2010 року приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Чернівецької області посвідчено, що [PERSON] передала безоплатно (подарувала) у власність, а [PERSON] прийняв земельну ділянку площею 0,1521 га в межах згідно з планом, що розташована по [ADDRESS], що посвідчується договором дарування земельної ділянки. 29.07.2010 року на підставі вказаного договору дарування [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно «Плана границ полосы ж.д. отвода линии Адынката-Берхомет» Львівської залізниці, ширина смуги відведення на ділянці з км 11 + 190 м з лівої сторони по ходу км становить від 15 м. Зазначені обставини підтверджуються планом накладки, яка складена на підставі даних державного земельного кадастру, в якому було виявлено при здачі обмінного файлу зі смугою відведення залізниці перекриття з земельною ділянкою [PERSON] в розмірі 0,0347 га. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. Постановою СНК СССР 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затв. Постановою Ради Міністрів СРСР 27.01.1962 №83, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»(Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Проте, всупереч зазначеному та існуючим нормам частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність [PERSON], де остання веде господарську діяльність у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення, відстань від залізничного полотна має становити від 15 м. Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» Чернівецька дистанція колії №1949 від 17 липня 2013 року про сплату земельного податку з 2011 року по 2013 рік в розмірі 4397,41 гривень за земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця», площею 6,9 га., на території Йорданештської сільської ради, по ВП «Чернівецька дистанція колії». Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Однак, вилучення ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Відповідно до п.б) ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, Йорданештська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60,131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Враховуючи наведене, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року,

Outcome: approved