overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Кам'янського райсуду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, на її користь, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини, посилаючись на те, що відповідач, матеріальної допомоги на утримання сина, який проживає з нею, не надає. В попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги змінила, про що подала письмову заяву, просила стягувати вищевказані аліменти з відповідача в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, щомісячно, вказавши, що відповідач уже сплачує аліменти в розмірі ? частини на користь дитини від попереднього шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснив сторонам, що відповідно до ст. 174 ЦПК України наслідком прийняття визнання відповідачем позову є ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов та змінені позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно довідки голови Лузанівської сільради від 18.12.2013 р. № 358 на утриманні позивачки знаходиться її син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність інших утриманців у відповідача, зокрема, що останній сплачує аліменти на сина від попереднього шлюбу в розмірі ? частини свого заробітку (доходу).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

11 грудня 2013 року Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23.02.2008 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 001-14984-230208, за яким боржнику відкрито картковий рахунок в національній валюті гривні, тобто відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію, ліміт якої розраховується Банком самостійно. Вказали, що боржник порушила свої зобов'язання по договору і станом на 25 грудня 2013 р. існує заборгованість в сумі 2 528,27 грн, яку просили стягнути, а також судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, але в резолютивній частині позовної заяви (п. 4) просила справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнала, але заперечувала щодо їх задоволення посилаючись на те, що на час судового засідання сплатила борг та пов'язані з цим позовом судові витрати позивача. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2008 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 001-14984-230208, за яким боржнику відкрито Кредитну лінію на 30 000 грн, з лімітом в 3 000 грн, строком на 12 місяців. Судом з'ясовано, що відповідач отримала кредитну картку Банку, на рахунку якої були грошові кошти та користувалася, але зобов'язання щодо укладеного договору у повному обсязі не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 25 грудня 2013 р. становить - 2 528,27 грн, з яких: 1 460,58 грн є тілом кредиту, 495,64 - заборгованістю за відсотками, і 572,05 грн - заборгованість за комісіями. Проте, до початку судового засідання відповідач разом із заявою через канцелярію надала суду квитанції про повне погашення боргу перед Банком та судових витрат. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки сплатою боргу зобов'язання виконано, а отже на час розгляду справи по суті не існує правового спору щодо предмету позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

11 грудня 2013 року Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29.08.2008 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 3 000 грн, з процентною ставкою 24,00 % річних. Відповідач зобов'язаний був щомісячно здійснювати погашення кредиту згідно графіку. Вказали, що боржник свої зобов'язання по договору не виконав. Станом на 26.11.2013 р. заборгованість за кредитним договором склала 20 563,99 грн. З посиланням на статті 526, 527, 530, 1054 ЦК України, просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав письмову заяву про підтримання позову і його задоволення. А справу розглянути без його участі. В разі відсутності відповідача погодився на постановлення рішення у заочному порядку. Відповідач [PERSON] будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не з'явився. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2008 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано строковий кредит в сумі 3 000 грн, з процентною ставкою 24 % на рік на суму залишку кредиту, на строк 12 місяців, тобто з кінцевим терміном повернення до 29 серпня 2009 р. Відповідач зобов'язаний був щомісячно здійснювати погашення кредиту. В день укладення договору боржником була отримана вказана сума кредиту готівкою. Судом з'ясовано, що боржник свої зобов'язання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 26 листопада 2013 р. заборгованість склала - 20 563,99 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 2 790 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 9 808,56 грн; заборгованість по комісії за користування кредитом - 6 510 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 955,43 грн. За таких обставин, ураховуючи те, що відповідач не з'являється до суду і не надає докази, що спростовують нараховану боргову суму, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача цієї заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

09 грудня 2013 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, який зареєстровано 29 листопада 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шосткинського міського управління юстиції, згідно актового запису № 455. Від спільного шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає, діти знаходяться на повному утриманні позивачки, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Тому [PERSON] була вимушена звернутися до суду, прохала стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка не з'явилась, в позовній заяві прохала розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в зазначеному розмірі, прохав розглянути справу без його участі. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Згідно копій свідоцтв про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], /а.с.5/ та [PERSON], [INFO] /а.с. 6/. Згідно довідки голови квартального комітету №3, [PERSON] та [PERSON] мешкають за адресою [ADDRESS] разом з матір'ю - позивачкою [PERSON] та знаходяться на її утриманні./а.с.7/ Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на вказане та визнання відповідачем позову, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачка була звільнена від сплати судових витрат при подачі позову, тому на підставі ст. 88 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що знаходиться з ним в шлюбі, який був зареєстрований 10 червня 1989 року відділом РАЦС Іванівського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 20. Спір про спільно нажите майно відсутній. Позивачка та відповідач припинили подружні стосунки в 2001 році. Подальше спільне життя неможливе, так як сім’ї фактично не має. Позивачка 4 роки проживає в іншому цивільному шлюбі. Просить суд розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем зареєстрований 10 червня 1989 року відділом РАЦС Іванівського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 20. В судове засідання позивачка не з'явилася, направила на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, та просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання з’явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в шлюбі, який був зареєстрований 10 червня 1989 року відділом РАЦС Іванівського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 20, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-КГ № 060761, виданого відділом РАЦС Іванівського районного управління юстиції Херсонської області 28 липня 2003 року. Сімейне життя у подружжя не склалося, втрачено почуття поваги один до одного, взаємопорозуміння, любові, а отже сім’ї фактично не існує. Відповідно до ст. 110 СК України, позов до суду про розірвання шлюбу може бути пред’явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхньої дитини. Оскільки шлюбні відносини припинені і поновляти їх сторони не мають наміру, це свідчить про те, що сім’я розпалась остаточно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

25.11.2013 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа УПФ України в Хотинському районі Чернівецької області. Просила встановити факт належності йому трудових книжок, виданих на ім'я [PERSON]. Посилається, на те, що він [INFO] значиться по паспорту [PERSON]. При оформленні його трудових книжок від 18.09.1973 р. та 18.04.1994 р. помилково його було вказано по батькові [PERSON] замість [PERSON]. На даний час він досяг пенсійного віку і тому бажає оформити пенсію за віком. Проте, управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі відмовляє оскільки, згідно паспорта він значиться [PERSON], а в трудових книжках значиться [PERSON]. Те, що правильно його по-батькові - [PERSON], видно його із свідоцтва про народження. В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги та просив задовольни заяву, посилаючись на обставини зазначені в заяві. В судове засідання представник заінтересованої особи -Управління пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області не з'явився, суду надали клопотання про розгляд справи у їй відсутності, не заперечують щодо задоволення заяви [PERSON] Свідок [PERSON] та [PERSON] , показали в судовому засіданні, що дійсно [PERSON] -[INFO] та [PERSON] є одна й та сама особа. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно копії паспорта серії [NUMBER] правильне прізвище заявника [PERSON], вказаний факт також підтверджується копією свідоцтва про народження заявника. Вказані обставини в судовому засіданні підтримали і свідки в своїх показах. Таким чином, суд приходить до висновку, що трудова книжка, яка заповнена 18.09.1973 року та трудова книжка, яка заповнена 18.04.1994 року належить [PERSON]. Враховуючи вищевикладене та на підставі доказів наявних в матеріалах справи, суд вважає, що заяву [PERSON] слід задовольнити. При цьому суд також бере до уваги, що заявник в позасудовому порядку не зміг встановити факт належності правовстановлюючих документів, а встановлення цього факту їй необхідно для оформлення пенсії.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з 10 березня 2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. Шлюб у сторін перший і зареєстрований виконкомом Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 05. Подружні стосунки не підтримують через відсутність злагоди та взаєморозуміння, тому просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] подав письмову заяву про підтримання позовних вимог, просив розглянути справу у його відсутності, погодився на заочний розгляд. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, не повідомивши причини неявки, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка, та не подавши заяви про розгляд справи у її відсутності, тому, за згодою позивача, наявні підстави для заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін стало неможливим, а тому шлюб між ними слід розірвати. Враховуючи наведене, ст.ст. 105, 112, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Як зазначає позивачка, вона являється спадкоємицею за заповітом своєї рідної тітки [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно заповіту від 05 лютого 2013 року, посвідченого секретарем виконкому Жовтневої сільської ради Прилуцького району, складеного на ім"я позивачки, спадкодавиця [PERSON] заповіла їй все своє майно, яке належатиме їй на день смерті. Проте позивачка не мала можливості вчасно звернутися до райдержнотконтори в передбачений законодавством 6-ти місячний строк через необізнаність у наявності заповіту. Із цих підстав, вважаючи поважною причину пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, позивачка і просить винести судове рішення про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви до нотаріальної контори. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - територіальної громади Жовтневої сільської ради Прилуцького району, в судове засідання не з"явився. Від відповідача завчасно надійшла до суду заява, в якій заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника та зазначено, що проти задоволення позовних вимог відповідач не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали даної справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в селі Воровського Прилуцького району, актовий запис № 03 (а.с. 8). Згідно копії заповіту, складеного 05 лютого 2013 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження відповідно до якого все майно, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалося, і взагалі все, що буде належати їй на день смерті вона заповіла [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ст. 1270 ч. 1 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ч. 3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, оцінюючи в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що причина пропуску строку для прийняття спадщини позивачкою є поважною, а тому суд вважає необхідним визначити останній додатковий строк, достатній для подання заяви до нотконтори для прийняття спадщини. На підставі викладеного та ст.ст. 1268 - 1270 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить розірвати укладений з відповідачем шлюб. Вимоги мотивовані тим, що спільне життя не склалось, родина розпалась, примирення неможливо. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, яка проживає з матір'ю, спору про місце проживання дитини немає. Сторони надали заяви, згідно яких просять розглянути справу за своєї відсутності, позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві, а відповідач не заперечує проти позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 цього Кодексу. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.08.1994 року виконавчим комітетом Київської районної Ради народних депутатів міста Сімферополя Республіки Крим, актовий запис №438 (а.с.4), від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка проживає з матір'ю, про що свідчить текст позовної заяви. Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони припинили шлюбні відносини, почуття любові втрачене, сім`я існує лише формально. Згідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, а відповідно до ч.2 ст.112 того ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача з огляду чого позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 229грн. 40коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

25.11.2007 року сторони зареєстрували шлюб у в Війтівській сільській раді Бершадського району Вінницької області (актовий запис № 26). [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стверджуючи, що через різність характерів та звичок сімейне життя у них з відповідачкою не склалося, вони не підтримують шлюбних стосунків, більше пяти років проживають окремо, тому він наполягає на розірванні їх шлюбу. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він підтримує позов і просить розглянути справу у його відсутність. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява, в якій вона визнає позов і просить розглянути справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків, більше пяти років проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти його розірвання, що свідчить про те, що їх сім"я розпалася і зберегти її неможливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах сина [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання, в якому стверджує, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який розірвано 09.02.2001 року, актовий запис № 29, зареєстрований відділом ДРАЦС управління юстиції Бершадського району Вінницької області. [INFO] вона народила сина [PERSON], батьком якого є відповідач. В даний час син навчається в Гайворонському професійному аграрному ліцеї. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги ні їй на утримання сина, ні сину, якої син потребує, тому вона звернулась в суд із даним позовом і просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь сина [PERSON], [INFO], аліменти на період навчання в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму до закінчення навчання - 30.11.2014 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилась, подавши до суду заяву, в якій повідомила, що позов підтримує і просить справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, хоча був належно повідомлений про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання в Гайворонському професійному аграрному ліцеї та у зв'язку з навчанням, оскільки він не працює, потребує матеріальної допомоги з боку батька для нормального існування та продовження навчання, відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, тому в порядку ст.199 СК України, згідно якої якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON], [INFO] на період навчання в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму до закінчення навчання - 30.11.2014 року, щомісяця.

Outcome: approved