Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач 11 квітня 2012 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом, у якому згідно уточнень зазначила, що 15 квітня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 958, за яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно (домоволодіння), що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №6/03-7 від 25 січня 2007 року в розмірі 677 986,83 грн. На адресу [PERSON] були направлені повідомлення банку №114/96-7873 від 08 грудня 2010 року, якими банк повідомив, що загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 671 069,50 грн. Позивач зазначає, що звертаючись з заявою до нотаріуса про видачу виконавчого напису, банк зазначив більшу суму заборгованості, проценти, пеню в розмірі 677 986,83 грн. ніж було ним вказано в повідомленні. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачі Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Позивач стверджує, що сума яка підлягає стягненню, не є безспірною. На підставі викладеного, позивач просила визнати виконавчий напис нотаріуса №958, вчинений 15 квітня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Співвідповідач у судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Надійшли письмові заперечення згідно яких просила в задоволенні позову відмовити. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила, письмових заяв не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Згідно з Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року дана справа була передана на новий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду при новому розгляді справи. В ході судового розгляду справи встановлено, що 25 січня 2007 року [PERSON] уклала договір кредиту №6/03-7 з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК»в особі Кіровського відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк»(правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») на суму 65 450,00 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 24 січня 2027 року (а.с.6-9). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 січня 2007 року було укладено іпотечний договір № 40, згідно якого в іпотеку банку було надано нерухоме майно (домоволодіння), що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, [ADDRESS], яке належить [PERSON] на праві власності (а.с.13). 04 березня 2008 року між сторонами був укладений договір про внесення змін до договору кредиту № 6/03-7 від 25 січня 2007 року (а.с.10). Встановлено, що 15 квітня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 958 про пропозицію звернути стягнення на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON], який був переданий у іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого всіх прав та обов'язків є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», на підставі іпотечного договору №40 від 25.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за номером №391, в рахунок забезпечення належного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 6/03-7 з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» від 25.01.2007 року (а.с.15). 20 травня 2011 року головним державним виконавцем Лижник В.О. Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ з метою виконання зазначеного виконавчого напису була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с.16). Спірні відносини, що склалися між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист цивільних прав та інтересів унормовано Главою 3 ЦК України. Так, відповідно до ст.18 зазначеного Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Тобто, вказаними нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов'язання у тридцятиденний строк. За змістом положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882 (далі - Інструкція), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно п. 283 Інструкції, для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 п. 283 Інструкції, для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. (п. 3.2. Порядку). Відповідно до ч. 1 п. 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчий напис якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Пунктом 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Як зазначає позивач, вказаний виконавчий напис вчинено без дотримання необхідних вимог закону, оскільки не встановлена безспірність заборгованості. Згідно з виконавчим написом від 15 квітня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі № 9858, запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі: 677 986,83 грн., а також 2500 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що загалом складає 680 486,83 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. 08 грудня 2010 року банком направлено на адресу [PERSON] повідомлення №114/96-7873 щодо наявності заборгованості за кредитним договором у сумі 671 069,50 грн. (а.с.14). Отже, як вбачається з виконавчого напису та із вимоги, яка була надіслана банком іпотекодавцю, сума, яка заявлена банком у вимозі, є меншою ніж сума, зазначена у виконавчому написі, та яка підлягає стягненню. Таким чином, у виконавчому написі нотаріуса, сума заборгованості, яка підлягає до стягнення є більшою ніж сума заборгованості зазначена у вимозі. З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що нотаріусом, при вчиненні виконавчого напису, не було з'ясовано безспірність вимог банку до іпотекодавця, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Також, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Крім того, розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, відсотках, річних процентах та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Таким чином, в момент вчинення оспорюваного виконавчого напису відповідачем не було подано всі документи, яких вимагало чинне законодавство для вчинення виконавчого напису і які були доказом безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання позивачки, в тому числі бухгалтерські, які б свідчили про отримання кредиту, його погашення, та підтвердження безспірності заборгованості позивачки і встановлювали прострочення виконання зобов'язання нотаріусу, у встановленому порядку стягувачем надані не були. Тому, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса не було достатньо документів для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що виконавчий напис від 15.04.2011 року було вчинено із порушенням положень діючого законодавства, тому зазначений виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 114,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved