Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

У липні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до відповідачів з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що з 30 листопада 1998 року він знаходився у шлюбі з [PERSON], який 16 жовтня 2003 року розірвали. У кінці березня 2012 року відповідачка [PERSON] запропонувала йому купити у неї належну їй частину квартири [ADDRESS] Мар`їнського району Донецької області, яка належала їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 листопада 1999 року органом приватизації ПЕП «Кураховокоммуненерего», згідно розпорядження № 282 від 18 листопада 1999 року. 12 квітня 2012 року приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] був посвідчений договір, укладений між позивачем та відповідачкою [PERSON] про визначення часток у загальному сумісному майні - квартирі [ADDRESS], за яким кожному із них визначено по ? частини квартири. 12 квітня 2012 року відповідачка [PERSON] в присутності свідків отримала 60 000 грн. за відчуження належної їй ? частини квартири, про що написала письмову розписку, та зобов`язалася в нотаріальному порядку оформити передачу (продаж) належної їй частини квартири на користь позивача. Окрім цього, відповідачка пообіцяла отримати дозвільні документи на вдчуження ? частини квартири, оскільки в квартирі зареєстрована її малолітня дитиня - [PERSON], але потім відмовилась від цього та виставила умову про доплату їй грошової суми за відчуження належної їй частини квартири. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив: - визнати дійсним договір купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], який укладено 12 квітня 2012 року в простій письмовій формі між [PERSON], як покупцем, і [PERSON], як продавцем; - виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без надання іншого житлового приміщення; - зобов`язати Мар`їнський РВ ГУ МВС України в Донецькій області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартирів [ADDRESS] Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 23 серпня 2013 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Мар`їнського РВ ГУ МВС України в Донецькій області, третя особа: Курахівська міська рада про визнання договору купівлі-продажу дійсним та виселення задоволено. Визнано договір купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], який укладено 12 квітня 2012 року в простій письмовій формі між [PERSON], як покупцем, і [PERSON], як продавцем, - дійсним. Виселено з квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Зобов'язано Мар`їнський РВ ГУ МВС України в Донецькій області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] 600 грн. судового збору на користь [PERSON]. Не погодившись з рішенням суду, відповідачка [PERSON], до якої приєдналась відповідачка [PERSON], подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову [PERSON] В обґрунтування доводів скарги апелянта зазначила, що відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. При ухваленні рішення суд першої інстанції проігнорував її пояснення стосовно того, що на момент підписання розписки ціна об`єкта продажу не була узгоджена, а реальна ціна квартири, відповідно до звіту її оцінки, на той час складала 269 501 грн. Однак позивач відмовився заплатити реальну ціну за належну їй частку квартири та укласти з нею договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, а тому цей договір не є дійсним. Вона ж має неповноліютню дитину, яка проживає з нею, а позивач чинить перешкоди в користуванні житлом і провокує на сварки. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги, просила скаргу задовольнити та пояснила, що підписуючи розписку про отримання нею 60 000 грн., вона вважала, що ці гроші вона отримала в якості авансу за майбутнє укладання договору купівлі - продажу належної їй ? частини квартири, про що й було зазначено в проекті розписки, яку позивач замінив перед підписом в той час, коли вона лічила гроші, а потім підписала розписку, не читаючи останню (т.2 а.с. 95-97). Представники позивача [PERSON] - [PERSON] та адвокат [PERSON] заперечувалаи проти доводів апеляційної скарги, вважали, що рішення суду є законним і обгрунтованим, відповідає встановленим судом обставинам справи, а тому просили скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін. Позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та представники відповідача Мар`їнського РВ ГУ МВС України в Донецькій області та третьої особи - Курахівської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками (т. а.с. 98, 99, 100, 101). В листі від 18 листопада 2013 року, отриманого апеляційним судом Донецької області 19 листопада 2013 року Курахівський міський голова не заперечував проти апеляційної скарги та просив розглянути справу без участі представника Курахівської міської ради (т.2 а.с.76). Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки та представників позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходе до висновку, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON], виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст.309 ЦПК передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Як зазначено в ч.3 ст.309 ЦПК, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 12 квітня 2012 року приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] був посвідчений договір про визначення часток в спільному сумісному майні, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON], за яким кожному із них визначено по ? частини квартири [ADDRESS] 12 квітня 2012 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] 60 000 грн. за відчуження належної їй 1/2 частки квартири, про що в присутності свідків написла розписку та зобов`язалась протягом 30 днів з моменту підписання цієї розписки нотаріально оформити передачу належної їй частки квартири на користь [PERSON] Окрім цього, відповідачка пообіцяла отримати дозвільні документи на відчуження ? частини квартири, оскільки в квартирі зареєстрована її малолітня дитиня, але вказаних длокументів вона не отримала. Задовольняючи позов [PERSON], суд дійшов висновку, що сторони досягли між собою усіх істотних умов договору купівлі-продажу ? частини квартири, належної [PERSON], та фактично уклали договір у простій письмовій формі, однак остання недобросовістно виконала свої обов`язки щодо укладення договору, що й порушило права позивача і стало підставою для звернення до суду. При вирішенні справи суд посилався на вимоги ст. ст. 655, 657 ЦК України, які передбачають, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, та такий договір укладається у письмовій формі. Відповідно ж до положень ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однак, погодитись з рішенням суду не можна, виходячи з наступного. Як передбачено ч.1 ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки,єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (в редакції, яка є чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до вимог ст.220 ч.1 УК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчяення догвору, такий договір є нікчемним. Як встановлено судом, та не оспорюється сторонами, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] не уклали в нотаріальному порядку договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири, що належить останній на підставі договору про визначення часток в спільному сумісному майні. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судом першої інстанції не враховано, що норма ч.2 ст.220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів, згідно зі ст.210, ч.3 ст.640 ЦК (у редакцї, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК (постанова Судової палати в цивільних справах Верховоного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6 - 162цс12). Відповідно до роз'яснень, наданих Верховним Судом України в постанові Пленуму № 9 від 6 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають, і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін (п. 13). Отже, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. На порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не вірно визначився із характером правовідносин, які склалися між сторонами, й правовою нормою, яка підлягає до застосування, та дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі на підставі ст. ст. 220, 655, 657 ЦК України. Ураховуючи, що ухвалене у справі судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості,то воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявленого позову [PERSON] Оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції припустився порушень норм матеріального права, то відповідно до вимог ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Мар`їнського РВ ГУ МВС України в Донецькій області, третя особа: Курахівська міська рада, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та виселення, задовольнивши апеляціну скаргу [PERSON], до якої приєдналась [PERSON]

Outcome: dismissed