Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про передачу предмета застави в заклад. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору № LGY0AK18720317 від 25.04.2008 року , укладеного між банком та відповідачем, останньому було видано кредит в сумі 9810,60 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,48 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 24.04.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль CHERY, модель A15 AMULET, 2008 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль , № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності. 07.12.2012 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області винесено рішення по справі за позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля . Однак, відповідач предмет застави в заклад банку не передає . В зв'язку з цим позивач просить суд вилучити у відповідача та передати в заклад позивачу : предмет застави, а саме автомобіль марки CHERY, модель A15 AMULET, 2008 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль , № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності та комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля CHERY, модель A15 AMULET, 2008 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль , № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з"явився ,надав заяву про розгляд справи за його відсутності,позовні вимоги підтримав,не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, про наслідки неявки був попереджений, у зв'язку з чим, з урахуванням згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши й оцінивши надані письмові докази по справі в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №LGY0AK18720317 від 25.04.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 9810,60 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.04.2015 року (копія договору-а.с.4-12). В забезпечення виконання зобов,язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль CHERY, модель:А15 AMULET, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, №кузову/шасі [NUMBER], зареєстрований номе [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (копія договору-а.с.4-12, копія договору купівлі-продажу-а.с.14-16). 07.12.2012 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області було звернуто стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль CHERY, модель:А15 AMULET, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, №кузову/шасі [NUMBER], зареєстрований номе [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля Приватним акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк" (а.с.18-19). Спосіб реалізації заставного майна встановлений Законом України «Про заставу». Згідно п.12.2.2 договору, позичальник зобов,язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі за адресою, що вказана у п. 17.13. договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі. З матеріалів справи вбачається, що позивачем в суді першої інстанції не було представлено жодного доказу з приводу того, що вживалися заходи щодо реалізації свого права отримання предмету застави в заклад, зокрема боржнику не пред'являлася заставодержателем письмова вимога з вказівкою суми заборгованості і передачу на підставі акту прийому-передачі предмету застави, як це передбачено п.12.2.1 укладеного між сторонами договору. Банком не надано доказів того, що відповідачем було отримано вимога банку про отримання предмету застави в заклад. Відповідно до статті 44 Закону України «Про заставу», заклад як самостійний вид застави виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Із змісту наданого позивачем договору застави вбачається, що сторони не домовлялися про передачу автомобіля у заклад, він знаходився у користуванні заставодавця, який зобов'язувався забезпечити його належне зберігання, а також застрахувати і надавати можливість для перевірки його стану. Позивач не навів положень законодавства, що надають право вимагати передачі в заклад майна, яке на підставі договору застави знаходиться в розпорядженні заставодавця. Крім того,оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет застави набрало законної сили, то Банк має можливість самостійного продажу автомобілю в порядку, передбаченому Законом України „Про виконавче провадження". Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України „Про заставу" заклад -застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. Обов'язки та права заставодержателя при закладі передбачені ст.ст. 45, 46 вказаного Закону. Згідно зі ст. 20 Закону України „Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду в установленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Суд вважає,що даному конкретному випадку позивач розпорядився своїм правом на звернення стягнення на предмет застави оскільки відповідно до рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області йому надано можливість самостійної реалізації автомобіля. Даних щодо неможливості виконання Банком рішення суду, зокрема, у відповідності з нормами ч. ч. 1, 5 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження", вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання в порядку ст. 373 ЦПК України матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи зміст поняття закладу, прав та обов'язків сторін при закладі, відповідно до ст.ст. 44, 45, 46 Закону України „Про заставу", заклад є одним із самостійних способів застави і за своєю правовою природою покликаний забезпечити можливість заставодержателя виконати зобов'язання заставодателя примусово, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет застави. Примусове ж передання предмету застави в заклад Банку при існуючому рішенні суду про звернення стягнення на цей предмет застави, яким спірне майно вже передано у володіння та розпорядження заставодержателя не відповідає вимогам закону. Отже, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими і такими,що не підлягають зхадоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed