Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] культури відділу культури виконкому Яремчаської міської ради, відділу культури виконкому Яремчаської міської ради Івано-Франківської області про зобов”язання відповідачів нарахувати та виплатити недоплачену заробітну плату за січень-лютий 2013 року та за час відпустки, про стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. В порядку , передбаченому ст.31 ЦПК України, позивачка змінила позовні вимоги, і просить суд стягнути з відповідачів заборгованість по заробітній платі за січень- лютий 2013 року в розмірі 1066, 32 грн., стягнути 93,00 грн. заборгованості по заробітній платі за час відпустки, стягнути з кожного з відповідачів по 1500 грн. завданої моральної шкоди. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що згідно наказу № 3 від 01.02.2001 року її було переведено на посаду керівника народного аматарського колективу «Грація» Народного дому м.Яремче і звільнено з роботи наказом №29 від 09.09.2013 року. Згідно наказу №42 від 25.12.2012 року , виданого директором [PERSON] культури м.Яремче, її з 01.01.2013 року було переведено на 0,75 ставки. Про зміну істотних умов праці адміністрацією [PERSON] культури м.Яремче її не було повідомлено за два місяці, чим було порушено вимоги ст. 32 КЗпП України. Зазначає, що будучи вже переведеною на 0,75 ставки, протягом січня-лютого 2013 року вона фактично працювала на 100 % ставки. Заробітна плата за січень-лютий 2013 року була виплачена їй з урахуванням наказу директора [PERSON] культури м.Яремче №42 від 25.12.2012 року, в зв»язку з чим [PERSON] культури та відділом культури їй не виплачено заробітну плату в повному обсязі за січень-лютий 2013 року та не враховано ці виплати при нарахуванні заробітної плати за час відпустки. Після подання позову головним бухгалтером відділу культури їй видано довідку про те, що за січень-лютий 2013 року різниця в заробітній платі становить 1066, 32 грн., різниця за час відпустки – 93 грн. Тому ці кошти просить стягнути з відповідачів на її користь.Зазначає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України наслідки неотримання заробітної плати завдали їй моральної шкоди, що призвели до моральних страждань, вона змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї сім»ї, в якій виховується малолітня дитина. Свою моральну шкоду вона оцінює в розмірі 3000 грн., які просить стягнути з відповідачів порівну. В судовому засіданні змінені позовні вимоги позивачка підтримала з вищенаведених підстав. Представник відповідача [PERSON] культури м.Яремче [PERSON] позовні вимоги про стягнення з [PERSON] культури м.Яремче на користь позивачки недоплачену заробітну плату за січень-лютий 2013 року в сумі 1066,32 грн. та різницю за час відпустки в сумі 93,00 грн. визнав з підстав, зазначених позивачкою. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не визнав, вважаючи, що невиплатою позивачці заробітної плати відповідачем моральної шкоди не завдано. Представник відповідача відділу культури виконкому Яремчанської міської ради в судове засідання не прибув. Начальник відділу культури [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності представника відділу культури, в якому зазначає, що вимоги про стягнення заробітної плати пілягають до задоволення, а в решті позовних вимог просить суд відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду , вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, згідно наказу № 3 від 01.02.2001 року (про переведення) позивачка [PERSON] працювала керівником народного аматорського колективу «Грація» [PERSON] культури м.Яремче відділу культури Яремчанської міської ради і звільнена з посади згідно наказу №29 від 09.09.2013 року. Вказана обставина стверджується записами в трудовій книжці позивачки [PERSON] Поясненнями позивачки в судовому засіданні, які не заперечуються представником відповідача [PERSON] культури м.Яремче, протягом січня – лютого 2013 року позивачка працювала 100 % ставки. Як вбачається з копії наказу № 42 від 25.12.2012 року по [PERSON] культури м.Яремче, позивачку [PERSON] було переведено з 01.01.2013 року на 0,75 ставки в зв»язку з виділенням бюджетних коштів на 2013 рік в неповному обсязі. Відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Однак , директором [PERSON] культури м.Яремче позивачку не було попереджено про переведення на 0, 75 ставки, тобто про зміну істотних умов праці не пізніше як за два місяці , а тому слід вважати доведеним факт порушення трудових прав позивачки , передбачених ст. 32 КЗпП України. Як вбачається з довідки головного бухгалтера відділу культури виконкому Яремчанської міської ради, скріпленої печаткою [PERSON] культури м.Яремче, позивачці [PERSON] в січні –лютому 2013 року недоплачено заробітну плату в сумі 1066,32 грн. (нарахування на заробітну плату 387, 07 грн.) та заробітну плату за час відпустки в сумі 93,00 грн. (нарахування на відпускні 33,76 грн). Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ч.1 ст. 2 Закону України „Про оплату праці" основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Таким чином суд прийшов до висновку , що позивачці неправомірно не виплачено в повному обсязі заробітну плату за січень-лютий 2013 року та не доплачено різницю в заробітній платі за час відпустки. Тому слід стягнути з відповідача - [PERSON] культури м.Яремче, з яким позивачка перебувала в трудових відносинах , недоплачену різницю по заробітній платі за січень – лютий 2013 року та за час відпустки. Що стосується позовної вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди, яку позивачка оцінює в 3000 грн., суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За змістом указаного положення закону, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідну правову позицію визначено постановою від 25 квітня 2012 р. № 6-23 цс 12 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій зазначено, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи. Тому розмір відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди суд визначає з врахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких вона зазнала у зв'язку із порушенням трудових прав, що потягло за собою затрачення нею зусиль, яких вона змушена була додатково докладати для організації свого життя та своєї сім»ї. За таких обставин завдана моральна шкода підлягає компенсації в розмірі 500 грн. , що є співмірним завданій позивачці моральній шкоді. Питання судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 32,94, 237-1 КЗпП України , ст. ст. 2, 32 Закону України « Про оплату праці» ,

Outcome: partial