Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

29.11.2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 20.02.1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-ЕЛ № 015784 від 20.02.1999 року. 29.12.2011 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO]. За період шлюбу у 2005 році сторонами за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу набуто у власність земельну ділянку загальною площею 0,049 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забуччя, садове товариство «Калина». За період шлюбу на зазначеній земельній ділянці сторони за спільні кошти звели садовий будинок із надвірними спорудами та будівлями. Згідно висновку спеціаліста № 0689 експертного будівельно-технічного дослідження від 19.11.2012 року ринкова вартість садового будинку, надвірних будівель та споруд і земельної ділянки площею 0,049 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забуччя, садове товариство «Калина» становить 489 500 грн., що включає ринкову вартість земельної ділянки, а саме 98 619 грн. та вартість заміщення садового будинку із надвірними будівлями та спорудами. Позивач просила суд визнати за [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки загальною площею 0,049 га з цільовим призначенням для ведення садівництва за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забуччя, садове товариство «Калина»; визнати за [PERSON] право власності на ? частку садового будинку із надвірними спорудами, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забуччя, садове товариство «Калина»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості ? частки вищезазначеної земельної ділянки в сумі 49 309 грн., стягнути [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості ? частки заміщення садового будинку з надвірними будівлями та спорудами; стягнути з Відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11.2013 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсацію вартості ? частки спірної земельної ділянки в сумі 49 309 грн. та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості ? частки заміщення садового будинку з надвірними будівлями та спорудами було залишено без розгляду. В судовому засіданні Позивач та її представник просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача визнав в частині земельної ділянки в іншій частині заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено в судовому засіданні, 20.02.1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-ЕЛ № 015784 від 20.02.1999 року. 29.12.2011 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24 вказаної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). За період шлюбу у 2005 році сторонами за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу набуто у власність земельну ділянку загальною площею 0,049 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забуччя, садове товариство «Калина», у звязку з чим на підставі вищезазначених правових норм, суд знаходить підстави для визнання за Позивачем права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Крім того, за період шлюбу на зазначеній земельній ділянці сторони звели садовий будинок із надвірними спорудами та будівлями. Проте, відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена ( створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва ( створення майна). Позов про розподіл будівельних матеріалів від Позивача до суду не надходив. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У звязку з чим, приймаючи до уваги той факт, що спірний садовий будинок із надвірними спорудами та будівлями є самочинним у сенсі ст.376 ЦК України, оскільки побудований без дотримання законодавчого врегульованої процедури, не узаконений у встановленому законом порядку, то позитивне вирішення судом питання щодо визнання за Позивачем права власності на 1/2 частину спірного обєкту не буде відповідати нормам діючого законодавства. Приписами ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Оскільки з матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження здійснення оплати Позивачем витрат на правову допомогу, то суд позбавлений можливості встановити обґрунтованість вимог щодо стягнення з Відповідача зазначених судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладені на Відповідача. На підставі ст. ст. 331, 376 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, п.п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та

Outcome: partial