Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що сторони зареєстровані за адресою спірної квартири, однак відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою фактично не проживає за місцем реєстрації з листопада 2012 року та не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, а також не приймає участі в утриманні даного житла, в квартирі відсутні особисті речі відповідача. На даний час, позивачка по справі, самостійно несе витрати по утриманню житла, при цьому вимушена сплачувати за житлово-комунальні послуги з урахуванням відповідача. Факт непроживання відповідача в квартирі позивачка підтверджує наданими суду актами щодо відсутності відповідача за адресою реєстрації, будь-яких заяв про неможливе проживання та про збереження реєстрації за адресою спірної квартири відповідач не подавав, будь-яких витрат по утриманню квартири не несе, наміру вселятись до квартири не має. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Дніпровського районного відділу ДМС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 3гідно ст. 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно ст. 65 Житлового кодексу УРСР, наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до частини першої ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1996 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 11). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.02.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1н-359, [PERSON] після смерті [PERSON] успадковано 1/3 частину квартири [ADDRESS]. (а.с. 12, 13) 02.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 4731, відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у дар 1/2 частину квартири [ADDRESS]. (а.с. 14, 15) Як убачається з довідки Форми № 3, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 405 від 02.10.2013 року, в квартирі [ADDRESS], зареєстровані з 1979 року: [PERSON], [PERSON], та з 2010 року підопічна [PERSON]. (а.с. 16) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований Дарницьким ВРАЦС м. Києва 11 вересня 1976 року (актовий запис № 2334) - розірвано. (а.с. 17) Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. За нормою статті 156 Житлового кодексу УРСР надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Якщо немає угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням плата, за користування житловим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України. На підтвердження факту відсутності відповідача за адресою його реєстрації, позивачкою надано акти від 25 січня 2013 року, 05 червня 2013 року, 02 жовтня 2013 року, складені у присутності мешканців будинку [ADDRESS], затверджені начальником Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 405. (а.с. 18, 19, 20) Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2012 року встановлено, що згідно Акту від 19.10.2012 року, виданого начальником Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 405, судову повістку відповідачу [PERSON] вручити не виявилось можливим, оскільки відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 17) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, відповідач не проживає в [ADDRESS] більше одного року, особисті речі відповідача у зазначеній квартирі відсутні, наміру проживати в спірній квартирі відповідач не має, за комунальні послуги не сплачує, факту чинення позивачкою перешкод у користуванні квартирою та наявності будь-яких поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись спірною квартирою, судом не встановлено. Разом з тим, статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають до задоволення, відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], оскільки судом встановлено, що відповідач більше року у спірній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, наміру вселятись до квартири не має. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивачка правомірно вимагає усунення будь-яких порушень ї прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Дніпровський районний відділ ДМС України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved