Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду у жовтні 2013 року із заявою про продовження строку на прийняття спадщини у вигляді ? частини квартири [ADDRESS], що відкрилась після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, та спадщини у вигляді ? частини квартири [ADDRESS], що відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування вимог зазначив, що він проживає в м. Горлівка, його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали в квартири [ADDRESS], батьки померли, заповіту не залишили. Також у нього був рідний брат [PERSON], що мешкав за адресою: 86156 [ADDRESS], - він помер [INFO] року. Єдиним спадкоємцем на вказане майно є він, спадкоємець першої черги. Спадщина складається з квартири, що розташована за адресою: 86144 [ADDRESS], - що належить його батькам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.07.1993 року, що видане комісією по приватизації житлового фонду ВО «Макіїввугілля». Він у відповідності вимог ст. 529 ЦК УРСР є спадкоємцем першої черги. На час смерті батьків він знаходився за кордоном в м. Москва Російської Федерації, працював там з 1997 року по 2003 рік. Пізніше на 3 роки він повертався до рідного міста, проте знову з 2006 року по грудень 2012 року виїжджав за кордон до м. Москви на роботу. Тому за зазначених обставин після смерті батьків він не звертався до нотаріуса для оформлення спадщини. На час смерті батьків тільки вони були зареєстровані та проживали в спірній квартирі. В наступний час, звернувшись до нотаріуса Другої макіївської нотаріальної контори для отримання спадщини у встановленому законом порядку, було відмовлено в видачі свідоцтва, оскільки він пропустив строк, встановлений ст.549 ЦК УРСР. Нотаріусом було роз'яснено, що у відповідності ст. 549 ЦКУРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він вступив в управління та володіння спадковим майном, або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За вимогами ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом, якщо причини строку є поважними. Вважає що ним строк було пропущено з поважних причин, оскільки після смерті батьків він мав намір оформити спадкові права, проте за сімейними обставинами не зміг цього зробити. В наступний час він постійно доглядає за батьківським будинком, проводить поточні ремонти. Ще при житті брата, вони зробили в будинку парове опалення, поставили огорожу та металеві ворота, побудували сараї, підвали. Фактично він вступив у спадок. В судовому засіданні позивач наполягав на заявлених позовних вимогах, вважає, що є всі підстави для продовження строку для прийняття спадщини після смерті батьків. Представник відповідача - Макіївської міської ради, до залу судового засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, покладаються на розсуду суду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне: Квартира за адресою: 86144 [ADDRESS], - належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане комісією по приватизації житлового фонду ВО «Макіїввугілля» 15.07.1993 року, та зареєстроване в КП «БТІ м.Макіївки» від 23.12.1993 року. /а.с.16/ [PERSON] помер [INFO] року, що встановлено в судовому засіданні на підставі свідоцтва про смерть останнього [NUMBER] від 29.12.1999 року /а.с.8/ Факт смерті [INFO] року [PERSON] встановлений на підставі копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 26.05.1998 року /а.с.17/ Родинні стосунки позивача з [PERSON] та [PERSON] встановлені в судовому засіданні на підставі свідоцтва про народження позивача, де в графі батьки записані останні. /а.с.7/ За даними домової книги в квартирі за адресою: 86144 [ADDRESS], - до наступного часу є зареєстрованими [PERSON] та [PERSON]. /а.с.11-14/ Відсутність інших спадкоємців першої черги встановлена в судовому засіданні згідно свідоцтва про смерть [PERSON], брата позивача, [INFO] року. /а.с.15/ Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Як орієнтує Пленум Верховного суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у правах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом, тобто з 01.01.2004 року. Згідно поданих доказів право на спадкування у позивача виникло до 01.01.2004 року. Відповідно до п.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування зазначено, що суди по різному тлумачать пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз'яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз'ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» В позовній заяві позивач у відповідності вимог ст. 549 ЦК УРСР просить продовжити строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батьків [PERSON], яка померла та [PERSON], наводячи причини пропуску. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні питання про надання додаткового строку суду слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже проаналізувавши надані позивачем докази в їх сукупності, враховуючи аналіз практики Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне: - по-перше, з поданої позовної заяви вбачається, що позивач фактично вступив в управління та володіння майном, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року; та [PERSON], який помер [INFO] року, роблячи поточні ремонти спадкового майна, доглядаючи за городом та садом, сплачуючи комунальні послуги. - по-друге, в позовній заяві позивачем ставиться питання про надання додаткового строку для прийняття спадщини, наводячи причини пропуску, серед яких суд не вбачає поважних, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини; - по-третє, в позовній заяві позивачем ставиться лише питання про надання додаткового строку, при цьому не ставиться питання про визнання за ним права власності в порядку спадкування; - по-четверте, судові не надано письмової відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, та у відповідності 137 ЦПК України не заявлено клопотання про витребування зазначеного доказу. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для пред'явлення позову та про відсутність спору з приводу спадщини.

Outcome: dismissed