Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-11 00:00:00

В квітні 2013 року позивач звернувся до Заводського районного суду з позовною заявою до Комунальне підприємство «Дніпродзержинський спецкомбінат», в якій просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату у розмірі 16001,04 грн. та у відшкодування моральної шкоди 15000,00грн., у травні 2013 року позивач надала уточнюючу позовну заяву у якій збільшила свої позовні вимоги та просила стягнути на її користь збільшений розмір компенсації у сумі 23031,80 грн., розмір моральної шкоди залишився без змін, 07 червня 2013 року позовні вимоги були задоволені і оголошено заочне рішення по справі, 19 липня 2013 року представник Комунального підприємства «Дніпродзержинський спецкомбінат» звернувся до Заводського районного суду з заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі 208/5728/13 за позовом: [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпродзержинський спецкомбінат» про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату і відшкодування моральної шкоди, від 07 червня 2013 року, ухвалою суду від 29 липня 2013 року заочне рішення було скасовано і справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. В судове засідання позивач не зьявилась, але надала заяву в якій просила свої вимоги уточнені задовольнити та стягнути на її користь заборгованість у розмірі 16001,04 грн., посилаючись на те, що вона працювала на Комунальному підприємстві "Дніпродзержинський спецкомбінат" з 01.01.1997 р. на посаді бухгалтера-розрахівника, у 2000 році посаду перейменовано на бухгалтера 1 категорії, а з 01.05.2001р на посаді провідного економіста, та була звільнена 05.10.2012 згідно ст 40, п.1 КЗпП за скороченням штату. Після звільнення у зв'язку з тим, що відповідач виплачував заробітну плату з затримкою, утворилась заборгованість, на день звільнення з роботи позивачці було нарахована заробітна плата, але не виплачена, вона звернулась з письмовою заявою, щодо виплати їй розрахункових коштів та компенсаційних виплат, але її заяву відповідачем була проігноровано. Крім того позивач зверталась на гарячу лінію Уряду, але реакції не було, і тільки після подання колективної скарги до Прокуратури України на дії начальника КП "ДС" Гриви Романа Вікторовича, адміністрацією було здійснено остаточний розрахунок з позивачем лише 09 січня 2013 року, тобто розрахунок було проведено з порушенням строків та порушенням норм діючого законодавства, згідно якої відповідач зобов'язаний в день звільнення виплатити всі гроші, що належали позивачці, крім того відповідно до вимог діючого законодавства, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки в день фактичного розрахунку, відповідачем ця вимога також була порушена, тому на думку позивача дії відповідача є незаконними, та такими, що порушують її законні права як громадянки України, у зв'язку з тим, що відповідач в день звільнення не провів повний розрахунок з позивачкою, чим порушив Законодавство України, заподіяв, на думку позивача, їй величезні моральні страждання, які виразилися в тому, що весь час позивач переживала з приводу існування своєї сім'ї, і, внаслідок чого, вона та її сім'я були позбавлені нормального життєвого спілкування з тими, що оточують їх близькими людьми, вона не могла своєчасно оплачувати комунальні платежі та зобов'язання по кредиту, тому вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральний збиток у розмірі 15000 (п'ятнадцяти тисяч) гривень, на стягненні яких вона також наполягає, крім того усі судові витрати та судовий збір просить стягнути з відповідача, оскільки вона при подачі позову була звільнена від його сплати, просить уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надала до суду заяву в якій визнавали частково позовні вимоги у сумі 16001,04 грн., заперечували проти моральної шкоди та просили розглянути справу без участі їх представника та без застосування технічних засобів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України Судом досліджені докази по справі: - досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні; Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу № 1-к/а від 02.01.1997 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу бухгалтером-розрахівником з 01.01.1997р., на підприємство відповідача, який на той час мав назву Дніпродзержинський комбінат комунальних підприємств, що підтверджується копіює наказу та про що в трудовій книзі позивача було зроблено відповідний запис. Як вбачається з запису в трудовій книжці позивача, відповідно до рішення Дніпровської міськради № 200-10/КХІІІ від 21.04.2000р. підприємство відповідача було перейменовано на Комунальне підприємство «Дніпродзержинський спец комбінат». Як вбачається з наказу № 38-к від 29.04.2011 року позивача було переведено на посаду ведучого економіста з 01.05.2011р., що підтверджується копіює наказу та про що в трудовій книзі позивача було зроблено відповідний запис. Згідно до наказу № 10 від 05.10.2012 року з позивачем відповідач припинив трудовий договір у зв'язку із скороченням штату відповідно до вимог ст.40ч.1 КЗпП України, що підтверджується копіює наказу та про що в трудовій книзі позивача було зроблено відповідний запис. З матеріалів справи вбачається, що при звільненні позивачеві не було виплачено заробітну плату за вересень та жовтень 2012 року, та розрахункові виплати, які виплачуються особі яка звільнилась в день звільнення, останні кошти позивач отримала від відповідач а 09 січня 2013 року, що підтверджується довідкою наданою відповідачем за № 111, від 27 березня 2013 року. Як вбачається із заяви позивача від 05 жовтня 2012 року, вона просила відповідача провести з нею повний розрахунок у зв'язку зі звільненням та на підставі діючого законодавства, але відповідачем цього зроблено не було, що підтверджується листом № БИ-1211115 від 16.10.2012 року, в якій відповідач зазначив термін сплати заборгованості 26 листопада 2012 року, тим самим визнав свою провину про несвоєчасний розрахунок з позивачем на момент її звільнення. Як вбачається з довідки № 111 від 27 березня 2013 року наданою відповідачем середньоденна заробітна плата позивача становить 242,44 грн., а середньомісячна - 5091,24 грн. У зв'язку з тим, що відповідач своєчасно не провів розрахунок при звільненні, а розрахувався з позивачкою лише 09.01.2013 року, тобто через 95 діб після звільнення, утворилась заборгованість середньої заробітної плати за весь час затримки з урахуванням робочих днів у розмірі 16001,04 грн. сума яка підлягає стягненню на користь позивача. Встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами наданих в справу доказів: розрахункових відомостей, картки особового рахунку відповідача, звіту за записів журналу розрахунків, копіями відомостей пенсійного фонду, копією наказу № 16, бухгалтерськими розрахунками заборгованості. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні власник або уповноваженим ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ст. 237-1 КЗУпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідність до ст.16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідність до вимог ст.23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. У відповідність до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідність до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідність до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідність до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. У відповідність до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. У відповідність до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідність до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідність до ст.66 ЦПК України, висновок уповноваженої особи - докладний опис проведених досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом є доказом, який підтверджує обставини по справі. У відповідність до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. Суд вважає доведеним наявність заборгованості по виплаті позивачу [PERSON] належних звільненому працівнику заробітної плати за вересень та жовтень 2012 року, та розрахункові виплати, які позивач отримала у повному обсязі лише 09 січня 2013 року, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу 16001,04 грн. за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Не доведеним є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень, оскільки позивачем не доведено яку саме суму позивач, не маючи достатніх коштів для існування, змушений був брати в борг, для погашення заборгованості за комунальні послуги та виплати кредиту, не надано доказів про існування у позивача кредитного договору взагалі, та яка саме утворилась заборгованість за комунальні послуги, як саме був порушений сформований уклад життя позивача та його родини, тому стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенні у розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень 00 коп. Встановлені судом факти і обставини справи підтверджують матеріали справи, оголошені у судовому засіданні. Стосовно судових витрат, до яких відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України відносяться розмір судового збору та витрати на правову допомогу, у відповідність до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки про подачі позову позивача було звільнено від сплати судового збору, судовій збір має бути стягнений з відповідача на користь держави у розмірі збору у сумі 260 (двісті шістдесят) гривень 32 копійки . Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 95, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 , ст.ст.16, 23, 280, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial