Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верховного Суду України із заявою про встановлення юридичного факту та клопотанням про визначення підсудності вказаної заяви посилаючись на те, що він народився в УРСР, але в 1991 році виїхав на постійне місце проживання до США і до цього часу не має можливості отримати громадянство США, оскільки необхідно встановити факт його народження [INFO], а не [INFO], тому на даний час він є особою без громадянства. В обґрунтування своїх вимог заявник також посилається на те, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO]. Проте, як стверджують батьки заявника, дійсною датою його народження є [INFO] Причиною того, що в свідоцтві про народження заявника зазначена дата його народження [INFO], стало бажання його батьків зарахувати [PERSON] до навчального закладу на рік раніше за віком, ніж це було передбачено діючим на той час законодавством. В даний час у заявника [PERSON] виникла необхідність у встановленні (уточненні) дійсної дати його народження, тобто у встановленні факту його народження саме [INFO]. Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатись до суддів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Ухвалою Верховного Суду України від 13.11.2012 року підсудність справи за заявою [PERSON], заінтересована особа - Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, визначена Голосіївському районному суду м.Києва. В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви та просив її задовольнити, з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи - Головного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив пояснення, в яких просив розглянути справу за його відсутності, також зазначив, що розгляд даної справи залишає на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника заявника, свідка [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився в УРСР, про що відділом РАГС виконкому Московської районної ради народних депутатів м. Києва 19 квітня 1991 року видано свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Відповідно до вказаного вище свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO]. Разом з тим, заявник стверджує, що дійсною датою його народження є [INFO] Причиною того, що в свідоцтві про народження заявника зазначена дата його народження [INFO], на думку заявника, стало бажання його батьків зарахувати [PERSON] до навчального закладу на рік раніше за віком, ніж це було передбачено діючим на той час законодавством. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає сина [PERSON]. Також, йому відомо, що [PERSON] народився [INFO], оскільки його запрошувала родина [PERSON] на святкування дня народження сина саме [INFO], яке відбувалося на дачі родини [PERSON]. Яка дата народження зазначена в свідоцтві про народження сина [PERSON], йому не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що познайомилася з матір'ю заявника у 1972 року коли почала працювати у Міністерстві енергетики. В період коли вона почала працювати у Міністерстві енергетики, мати заявника повинна була піти у декретну відпустку. Також, їй відомо, [PERSON] народила сина саме [INFO], оскільки вони завжди святкували день народження сина [PERSON] [INFO]. Разом з тим, як вбачається з журналу пологового залу № 4 «Дорожньої клінічної лікарні № 2 станції Київ ДТГО «Південно-західна залізниця» [PERSON] народила хлопчика [INFO] Як вбачається з листа «Дорожньої клінічної лікарні № 2 станції Київ ДТГО «Південно-західна залізниця» від 27.09.2013 року № 01-11/365 відомості зазначені у вказаному вище журналі є цілком достовірні, час пологів фіксувався в суворо хронологічному порядку, виключається можливість запису пологів наперед або в минулому. Також, з тексту вище вказаного листа вбачається, що [PERSON] народила саме [INFO], і твердження, що відомості в медичну документацію вносилися за її проханням не відповідають дійсності. Крім того, як зазначено в листі, 24 листопада 1978 року [PERSON] було видано дублікат довідки про народження дитини по її ([PERSON]) заяві. Вказана обставина спростовує доводи заявника з приводу того, що пологи [PERSON] відбулися [INFO], оскільки довідка про народження дитини видається в момент виписки із пологового будинку, у випадку народження заявника [INFO], були відсутні підстави видавати 24.11.1978 року дублікат довідки про народження. З урахуванням вищевказаних доказів суд вважає, що заявником не доведені обставини, на які він посилається в своїй заяві. Суд не приймає до уваги в якості доказів народження заявника саме 20.11.1978 року пояснення свідків з приводу того, що родина [PERSON] святкувала день народження сина [INFO], оскільки вказані пояснення не доводить факт його народження саме [INFO], та спростовується письмовими доказами, а саме журналом пологового залу № 4 «Дорожньої клінічної лікарні № 2 станції Київ ДТГО «Південно-західна залізниця», свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 19 квітня 1991 року відділом РАГС виконкому Московської районної ради народних депутатів м.Києва, а також листом «Дорожньої клінічної лікарні № 2 станції Київ ДТГО «Південно-західна залізниця» від 27.09.2013 року № 01-11/365. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, в порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України, заявник не надав суду жодного доказу, який би підтверджував його вимоги. Крім того, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду Украаїни у Постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини поділяються на юридично значимі та юридично байдужі, з якими право не зв'язує будь-яких юридичних наслідків. Таким чином, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі чи в силу будь-яких особливих властивостей, а в результаті визнання їх такими державою та закріплення у законі. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Проаналізувавши зміст вищенаведених статей, суд вважає, що можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов'язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети. Заявник просить встановити факт його народження [INFO], а не [INFO], як зазначено в його свідоцтві про народження. При цьому, [PERSON] та його представник ні в заяві ні під час судового розгляду справи не вказали, з якою метою заявник просить встановити зазначений факт, та які юридичні наслідки він для нього породжує. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON], заінтересована особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed