Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок та про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності в порядку ст. 17 Закону України «Про власність» та визнання права спільної сумісної власності на ? частину житлового будинку в порядку ст. 62 Сімейного Кодексу України, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції 20 червня 2012 року, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок, приватизовану земельну ділянку під житловим будинком, дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 року випуску, та корпоративні права та ТОВ «Рената». [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29 липня 2004 року, а до реєстрації шлюбу - з 1994 року проживали однією сім'єю, вважає, що в судовому порядку має бути встановлений факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Спадкодавець [PERSON] розірвав свій шлюб - 22 грудня 1993 року, а [PERSON] - 31 серпня 1993 року, що стверджується - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. До одруження з [PERSON] заявниця [PERSON] мала прізвище - [PERSON]. За час проживання однією сім'єю, будучи об'єднаними спільним побутом до реєстрації шлюбу [PERSON] та позивач за первісним позовом [PERSON] в 1997 році за спільні кошти разом з [PERSON] та [PERSON] створили господарське товариство ТОВ «Рената», а в 2002 році придбали недобудований житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який добудували під час спільного проживання. Решту майна - земельну ділянку під будинком за адресою: [ADDRESS], автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 року випуску, подружжя [PERSON] вже придбали після реєстрації шлюбу. Просила суд, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, визнати за нею право власності житловий будинок, що розташований [ADDRESS], а саме: право на ? частину цього будинку на підставі ст. 17 Закону України «Про власність» оскільки він придбаний за рахунок спільної праці позивачки за первісним позовом [PERSON] та покійного [PERSON], та право на ? частину цього будинку в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], оскільки вона в позасудовому порядку сплатила іншим спадкоємцям вартість їх часток в цьому спадковому майні, а оформити право власності через органи нотаріату позбавлена можливості, так як при житті спадкодавець не зареєстрував договір купівлі продажу незакінченого будівництвом житлового будинку в органах БТІ. Належність померлому спадкодавцю спадкового будинку стверджується договором купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 22.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3537, відповідно до якого продавці - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив - незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], готовністю 62 відсотка. Продаж вчинено за 19465 грн. Під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] добудували будинок, та виготовили новий технічний паспорт, з якого вбачається, що будинок є повністю готовим та добудованим. Також просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO] - на земельну ділянку площею 556,0 кв.м., цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала покійному [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, Серії ЯЕ №615495, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010777501499, виданого Черкаським міським управлінням земельних ресурсів 18.09.2007 року. Свої вимоги мотивувала тим, що в добровільному порядку відшкодувала відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вартість їх часток у спадковому майні у вигляді земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS], але не має можливості оформити право власності через органи нотаріату, оскільки нещодавно виявилось, що оригінал правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 615495 - втрачено. Отримати дублікат на померлу особу на сьогодні в силу чинного законодавства є неможливим. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом [PERSON] адвокат [PERSON] та [PERSON] первісні та об'єднані позовні вимоги уточнили, просили суд встановити юридичний факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без шлюбу та з 1994 року по 29 липня 2004 року, та просили визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], з яких на ? частину в порядку ст. 17 Закону України «Про власність» оскільки будинок придбаний за рахунок спільної праці [PERSON] та [PERSON], та на ? частину вказаного будинку в порядку спадкування за законом у зв'язку з тим, що позивач [PERSON] сплатила в добровільному порядку іншим спадкоємцям - відповідачам по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вартість їх часток у спадковому майні у вигляді житлового будинку та земельної ділянки. Також просили суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] в зв'язку з вищевикладеними обставинами. Решту позовних вимог просили залишити без розгляду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, однак їх представник по довіреності [PERSON] скерував до суду заяви, де вказував, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали позов [PERSON], проти їх задоволення не заперечували, посилались на те, що дійсно отримали компенсацію від [PERSON] за свої частки в спадковому майні житловому будинку та земельній ділянці, що розташовані [ADDRESS]. Проти встановлення юридичного факту - проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю в період з 1994 року по день реєстрацію шлюбу між ними - також не заперечували. [PERSON] 20.11.2013 року подав до суду заяву про визнання позову, де в повному обсязі визнав позов [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок та позов про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності в порядку ст. 17 ЗУ «Про власність», та визнання права спільної сумісної власності. Визнав у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] від 19.11.2013 року про визнання права власності на земельну ділянку, що розташована [ADDRESS]. Проти задоволення позовів не заперечував, просив що б в подальшому справа розглядалась без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву, в якій просить справу розглядати без представника нотаріальної контори, у вирішенні справи покладаються на компетентність суду. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного та цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 п. 5 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] проживала без шлюбу разом з [PERSON] з початку 1994 року по 29 липня 2004 року. Вони були пов'язані спільним побутом, спільною господарською діяльністю - в 1997 році за спільні кошти разом з [PERSON] та [PERSON] створили господарське товариство ТОВ «Рената», мали взаємні права та обов'язки. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] які пояснили, що [PERSON] проживала без шлюбу сумісно з [PERSON] з 1994 року по 29 липня 2004 року. Вказане також підтверджується статутом ТОВ «Рената» з якого вбачається, що в 1997 році засновники: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] створили господарське товариство - ТОВ «Рената». Факт спільного проживання без реєстрацію шлюбу в період з 1994 року по 29 липня 2004 року також підтверджується актами опитування сусідів, від 14 травня 2013 року завіреними головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соснівський» Демченко Г.М. 29 липня 2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 822. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] своєю заявою визнали факт проживання позивачки з померлим [PERSON] однією сім'єю з 1994 року і до 29 липня 2004 року. Відповідач - [PERSON] в своїй заяві від 19.11.2013 року, подану до суду 20.11.2013 року також не заперечував, щоб судом був встановлений факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1994 року по 29 липня 2004 року. Тому, оскільки дані обставини ніким не оспорюються, то є підстави для визнання цього факту. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку за адресою [ADDRESS], що належав покійному [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, від 22.02.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3537. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 22.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3537, відповідно до якого продавці - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив - незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], готовністю 62 відсотка. Продаж вчинено за 19465 грн. На договорі купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 22.02.2002 року відсутня відмітка про державну реєстрацію. На підставі рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради від 19.09.2001 року № 514 реконструкцію будинку [ADDRESS] з добудовою та внутрішнім переплануванням згідно з проектом, зважаючи на висновок археологічної інспекції від 14.09.2001 року № 335, було погоджено. Введення будинку в експлуатацію в подальшому на той час законодавством не вимагалося. Відповідно до даних технічного паспорту,який є в матеріалах справи житловий будинок [ADDRESS], станом на 22.09.2003 року був побудований повністю. В технічному паспорті мається відмітка - Літ. «А-1», «а» (житловий будинок з прибудовою) - «дозволено рішенням виконавчого комітету №514 від 19.09.2001 року». В судому засіданні встановлено, що придбаний в 2002 році недобудований будинок [ADDRESS] був за рахунок спільних коштів та спільної праці [PERSON] та [PERSON] на сьогодні є повністю готовим та добудованим. Враховуючи, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] кілька разів змінювалося законодавство, яке регулює спірні питання (виникнення права спільної сумісної власності у осіб, які не перебувають у шлюбі між собою), суд вважає за необхідне посилатися на ті нормативно правові акти, закони та судову практику, які діяли на час виникнення у позивача за первісним позовом [PERSON] права на частку у спільному сумісному майні. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України Постановою № 16 від 12.06.98 (редакція від 12.06.98 року) «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» абз. 4 п. 13 зазначено, що «Спільне проживання та ведення спільного господарства … може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо)». Відповідно до роз'яснень, даних у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.98 редакція від 12.06.98 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» «…до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність»), відповідних норм Цивільного кодексу України і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» (станом на 22.02.2002 року) - майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» рекомендовано враховувати, той факт, що «..відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: в тому числі - майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї». Враховуючи вищевикладене, оскільки в період придбання будинку [PERSON] та позивач за первісним позовом [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, тобто були членами сім'ї, вели спільну господарську діяльність, і саме за рахунок спільних коштів та спільної праці придбали недобудований будинок [ADDRESS], та спільними зусиллями реконструювали (добудували його) до 22.09.2003 році, - за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на ? частину вищевказаного житлового будинку [ADDRESS]. Також судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли чотири спадкоємці - позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Суд приймає до уваги заяви відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання позову, з яких вбачається, що позивач повністю компенсувала вартість часток відповідачів у спадковому майні у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, а вважає, що в такому разі позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ? частину житлового будинку, що розташований [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 556,0 кв.м., цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала покійному [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, Серії ЯЕ №615495, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010777501499, виданого Черкаським міським управлінням земельних ресурсів 18.09.2007 року, підлягають до задоволення. Суд при цьому виходить з того, що оформити право власності на вищевказане спадкове майно в позасудовому (через органи нотаріату) порядку позивач не має можливості, оскільки право власності на будинок не зареєстровано в органах БТІ за спадкодавцем, і позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Правова норма дублюється в ч.1 ст. 328 ЦК України. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - до прав, що підлягають державній реєстрації відносяться права на нерухоме майно. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в інформаційному листі від 13.04.2011 року, розділ «Право власності» - 1. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, документами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (постанова від 4 квітня 2011 р. № 3-18гс11). В силу Інформаційного листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» - п. 3.1. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання … у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 1.2. ст. 158 ЗК України - «…Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб". У відповідності до ч. 1.2. ст. 158 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. В силу Інформаційного листа ВВСУ від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до роз'яснень, даних в абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року в редакції від 25.05.1998 року № 20 - «…коли правовстановлюючі документи на майно, придбане кількома особами з метою створення спільної власності, оформлені на одного з них і всі вони користувалися цим майном, строк позовної давності для вимог про право на майно учасника спільної власності, не зазначеного у правовстановлюючому документі, обчислюється відповідно до ст. 76 ЦК з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його право на це майно оспорюється, а не з часу оформлення угоди на придбання майна". Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved