Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем по справі вона проживала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2006 року, а [INFO] у них народився син [PERSON]. При реєстрації дитини [PERSON] зазначив її прізвище для дитини, оскільки на той час ще був одружений з іншою жінкою, але батьком вказав «[PERSON]», тобто вказав своє ім'я і по батькові. Відповідач не заперечував і до цього часу не заперечує свого батьківства, однак з 2011 року залишив її з дитиною та почав проживати з іншою жінкою. Він інколи приймав участь у вихованні та утриманні спільної дитини, але його допомога є недостатньою. Просить: 1) Визнати [PERSON] батьком [PERSON], який народився в с. Мельниця Ковельського району [INFO] та внести відповідні зміни в актовий запис про народження; 2) Стягувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1 500 гривень щомісячно, але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Однак не заперечує, щоб відповідач сплачував їй не по 1 500 гривень, а по 700 гривень щомісяця на дитину. Судові витрати просить покласти на відповідача. Відповідач по справі у судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав частково та заявив, що він згідний з тим, що він є батьком [PERSON], [INFO], та погоджується сплачувати на утримання сина по 700 гривень щомісячно, оскільки не працює, має мінливий дохід. Суд, зважаючи на позицію сторін та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] стверджується, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками зареєстровано [PERSON] і [PERSON]. З тексту позовної заяви та пояснень сторін у судовому засіданні слідує, що відповідач [PERSON] визнає своє батьківство по відношенню до дитини [PERSON], [INFO], а відомості про батька дитини внесені до актового запису відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 126, 134 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Вимогами ст.128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. При цьому, судом встановлено, що позивач та відповідач не зверталися до органів РАЦС з заявою про визнання батьківства відносно дитини та до позову не долучено висновок органу РАЦС про відмову у внесенні змін до актового запису про народження дитини, оскільки вбачається, що у випадку вказаному в позові орган РАЦС має змогу за заявою сторін внести зміни до актового запису про народження дитини. Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що вимоги позивача про визнання батьківства та визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству, факт батьківства встановлено у судовому засіданні, а тому позов в цій частині підлягає до повного задоволення. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не працює, має мінливий дохід, є здоровою і працездатною особою, має інших утриманців. Суд оцінює, що при таких обставинах відповідач має можливість сплачувати аліменти, надавати іншу матеріальну допомогу неповнолітньому синові до досягнення ним повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходив із затвердженого державою на 2014 рік прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, а також враховує матеріальне становище відповідача та позивача, тому вважає з відповідача слід стягувати по 700 гривень щомісячно, а в іншій частині позову слід відмовити. Таким чином, враховуючи викладені обставини, а саме: матеріальне становище сторін, вимоги позивачки та доводи відповідача, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на утримання неповнолітнього сина [PERSON], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 05.12.2013 року та продовжуючи до досягнення ним повноліття. У відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України, рішення щодо стягнення аліментів підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір. На підставі ст.ст. 126, 128, 134, 180, 181, 184, СК України,

Outcome: partial