Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

Позивач в липні 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив з нього на його користь 2 529,15 грн.-три відсотки річних за час прострочки виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2012 року відповідно до якого стягнуто на його користь з відповідача [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості 1\\4 частини квартири [ADDRESS] у розмірі 152333, 33 грн. Вказує у позові ,що 11 лютого 2013 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення суду, який в цей же день був переданий до відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві. 12.02.2013 року ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження та надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду. Як зазначає позивач у позові, відповідач навмисно зволікає з виконанням рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року , чим щоденно завдає йому моральних страждань та матеріальних збитків. Виходячи із наведеного, позивач у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України просить стягнути з відповідача з 01.11.2012 року по 21.05.2013 року три відсотки річних у сумі 2 529, 15 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути три відсотки річних з часу набрання рішення Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2012 року, тобто з 24.01.2013 року - дати ухвали Апеляційного суду м. Києва згідно з якою рішення Печерського районного суду м. Києва залишено без змін. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, пославшись на те, що 01.03.2013 року ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2013 року. Вказує, що державним виконавцем було відкладено виконавчі дії та згідно останньою постановою йому було визначено термін добровільного виконання рішення суду 04.04.2013 року. 02.04.2013 року ним було оплачено 152 333,33 грн. на рахунок ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві та 29.04.2013 року виконавчої службою прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням рішення суду та цього ж дня проведено банком перерахування зазначених коштів позивачу відповідно до платіжного доручення № 1766 від 12.04.2013 року. При цьому послався на те, що норма ст.625 ЦК України на дані правовідносини не поширюється. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають , виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2012 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошової компенсації від вартості частки житлового приміщення . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 304666,67 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 152333,33 грн. грошової компенсації вартості ? частини квартири [ADDRESS]. Визнано право власності [PERSON] на 2/3 частини від 1\\4 частини вказаної вище квартири, яка належала [PERSON], за [PERSON] визнано 1/3 частини від ? частини квартири. Вказане рішення суду згідно з Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24 січня 2013 року вказане вище рішення суду залишено без змін та 24 січня 2013 року набрало законної сили. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення , в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, тобто в силу частини 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, оскільки на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2012 року у відповідача виник обов`язок по сплаті позивачу коштів у сумі152333,33 грн. грошової компенсації вартості ? частини квартири [ADDRESS], а рішення суду є відповідною правовою підставою, що обумовило виникнення такого обов`язку, суд вважає слушними посилання представника позивача на те, що до даних правовідносин, що склались між сторонами підлягає застосуванню ст.625 ЦК України. За змістом ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо строк ( термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ст.8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Отже, враховуючи ,що строк виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду не встановлено, суд вважає, що такий строк визначений моментом пред`явлення вимоги. Відповідно до Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) визначено як сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом , іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ст.19 зазначеного Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Представник позивача послався на те, що відповідачем прострочено строк виконання зобов»язання за період з дати набрання рішення законної сили , тобто з 24.01.2013 року по 21.05.2013 року. Згідно з частиною 2 ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем отриманий виконавчий лист для пред`явлення до виконання до Відділу державної виконавчої служби лише 11.02.2012 року . 15.02.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві відкрито виконавче провадження та надано відповідачу строк для добровільного виконання рішення суду. З матеріалів справи вбачається,що старшим державним виконавцем неодноразово відкладались виконавчі дії, у зв`язку з несвоєчасним отриманням постанов державного виконавця, про що свідчать постанови від 07.03.2013 року та від 20.03.2013 року. В ході судового розгляду встановлено, що позивачем дії старшого державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві оскаржені не були. Встановлено, що відповідно до постанови ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві від 20.03.2013 року відповідачу, як боржнику по виконавчому провадженню наданий строк до 04.04.2013 року для добровільного виконання рішення суду. Встановлено, що у строк встановлений старшим державним виконавцем,02.04.2013 року, відповідачем рішення суду виконане, що підтверджується квитанцією від 02.04.2013 року про сплату коштів у сумі 152333, 33 грн. Таким чином, враховуючи виконання рішення суду відповідачем належним чином у порядку визначеному Законом України « Про виконавче провадження», який регулює порядок примусового виконання рішень, суд вважає, що відповідач не є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому підстави для покладення на нього відповідальності передбаченої ст.625 ЦК України відсутні. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. При цьому посилання відповідача про стягнення з позивача 2 529,15 грн. моральної шкоди, судом до уваги не приймаються, оскільки така матеріально-правова вимога до позивача у порядку встановленому цивільно-процесуальним законодавством не заявлена. В порядку ст.88 ЦПК України судові витрати в розмірі 229.40 грн. слід віднести на рахунок держави, зважаючи на те, що позивач , як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії звільнений від сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed