Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 15.05.2010 року він, [PERSON] позичив [PERSON] 15 000,00 грн. строком до 01.12.2010 року. На підтвердження укладеного договору позики Відповідач [PERSON] видала йому розписку. Відповідач здійснила часткове повернення боргу і заборгованість станом на сьогоднішній день становить 10 000,00 грн. В судовому засіданні представник Позивача, [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення, що аналогічні викладеному в тексті позовної заяви. Просив задовольнити вимоги [PERSON] до [PERSON] в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечила проти позовних вимог про стягнення боргу за договором позики з тих підстав, що вона жодних коштів від [PERSON] не отримувала, а розписку написала під його тиском. Пояснила, що [PERSON] був головою садівничого кооперативу, а вона, [PERSON] була касиром і у неї було викрадено кошти кооперативу. Тому [PERSON] у такий спосіб, а саме написання м боргової розписки змушує її повернути кошти. Однак з цього приводу вона до правоохоронних органів не зверталась. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши усі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Так, судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 15.05.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 15 000 гривень. строком повернення до 01.12.2010 року. На підтвердження укладеного договору позики Відповідач [PERSON] видала письмову розписку. Відповідачем [PERSON] здійснено часткове повернення боргу на загальну суму 5000 гривень. Таким чином заборгованість [PERSON] перед [PERSON] 10 000 гривень. Стороною Відповідача вказана у Договорі позики сума не повернута, оскільки вона, [PERSON] не визнає цього Договору. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стороною Відповідача не подано жодних доказів, на підтвердження її доводів, щодо написання боргової розписки під примусом. Питання про невизнання Договору позики недійсним у встановленому законом порядку, Відповідачем не ставилось. Будь-які протиправні, за твердженнями Відповідача, дії позикодавця [PERSON] вона не оскаржувала.

Outcome: approved