Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

У липні 2011р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 08 жовтня 2008р. він уклав з відповідачем договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у борг 3700,00 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути до кінця 2008р. На підтвердження договору позики, відповідач надав боргову розписку від 08.10.2008р. Проте відповідач вчасно борг не повернув і почав ухилятися від виконання зобов'язань. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики повністю не виконав, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 31624,22 грн., та судові витрати по справі. 01.02.2011р. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач остаточно просив суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу в розмірі 29561,89 грн., три відсотки річних в сумі 2939,23грн., судовий збір в сумі 436,24грн., витрати по оплаті оголошень у пресі щодо виклику відповідача в судові засідання в сумі 1440,00грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5980,00грн. (а.с.34-35). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.03.2012р. позовні вимоги [PERSON] були задоволенні частково та стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 32183,34 грн., судовий збір в сумі 436,24 грн., витрати на правову допомогу в сумі 429,20 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовити (а.с.62-65). Ухвалою суду від 17.09.2013р. за заявою [PERSON] заочне рішення було скасоване та справа була призначена до розгляду (а.с.77). Позивач та його представник за довіреністю від 18.05.2011р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, надав до суду заяву, якою просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку із укладенням угоди про надання правової допомоги з адвокатом, однак доказів про поважність причин своєї неявки в судове засідання та у підтвердження того, що ним було укладено договір про надання правової допомоги суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділами 1 та 3 Цивільного кодексу України. Судом у ході розгляду справи встановлено, що 08.10.2008р. [PERSON] передав [PERSON] у борг 3700,00 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути до кінця 2008р., що підтверджується розпискою від 08.10.2008р. (а.с.7). Позивач свої зобов'язання за договором позики виконав та передав відповідачу у борг кошти в сумі 3700,00 доларів США. Відповідач вчасно борг не повернув і від виконання зобов'язань за договором ухиляється. Строк повернення відповідачем коштів за договором позики настав 01.01.2009р. Станом на 05 листопада 2013р. виконання зобов'язання прострочено відповідачем більше ніж на чотири роки. Будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань, згідно умов договору, та які передбачені ст.545 ЦК України, матеріали справи не містять. Розписку від 08.10.2008р. з переліком суттєвих умов договору суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору позики у письмовій формі. Крім того, наявність розписки у позивача є доказом факту невиконання грошових зобов'язань з боку відповідача. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача коштів у сумі 3700,00 доларів США, а також той факт, що борг у сумі 3700,00 доларів США на момент розгляду справи ним не повернено у встановлений договором термін, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. За даними службового розпорядження Національного банку України від 30.01.2012р. за № 205/35 офіційний курс гривні до доларів США на дату проведення позивачем розрахунку заборгованості, тобто станом на 31.01.2012 року становить 7,9897 грн. за 1 долар США (а.с.36). Встановлено, що станом на 31.01.2012р. загальна сума заборгованості відповідача склала 29561,89грн., що є еквівалентом 3700,00 доларів США (3700,00дол. СШАх 7,9897). У судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивач має право відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період, що станом на 31.01.2012р. складає 2660,57грн. (29561,89грн х 3% х 3 ). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період, а саме: з 01.01.2009р. по 31.12.2011р. в розмірі в розмірі 32222,46грн. Оскільки позивач на день винесення рішення не збільшував позовні вимоги, то суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За такими обставинами, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості та судових витрат підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п.2, 3 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Особами, які беруть участь у справі відповідно до ст.26 ЦПК України є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб, а згідно п.2 ч.1 ст.42 ЦПК України повноваження представника сторони, яка є юридичною особою, посвідчується довіреністю юридичної особи. За змістом укладеної між позивачем та керівником ЧП «ДЖИ.ЭЙ.ЭС.» договору № 14-2011 від 18.05.2011р. про надання юридичних послуг, останній включав у себе не тільки підготовку та подачу позовних матеріалів, але й представництво позивача у судах (а.с.43-45). Вартість юридичних послуг у розмірі 5980,00грн. була сплачена позивачем в касу підприємства, що підтверджується квитанціями від 11.07.2011р., від 16.08.2011р., від 05.01.2012р., отже підтверджена документально (а.с.46-50). Відповідно до матеріалів справи, представник представляв інтереси позивача на підставі договору № 14-2011 від 18.05.2011р. Витрати за послуги представника у суді нормами ЦПК України до судових витрат не віднесені. З цих підстав правова допомога, яку [PERSON] надавав від імені ЧП «ДЖИ.ЭЙ.ЭС» в якості його представника компенсації не підлягає. Разом с тим, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] у статусі представника позивача приймав участь у судових засіданнях 22.12.2011р.,12.03.2011р.,16.10.2013р., 05.11.2013р. Отже витрати позивача на правову допомогу у розумінні договору від 18.05.2011р, тобто пов'язані із явкою представника до суду, мають компенсуватися в силу ст. 85 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст.85 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат сторін на їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, сумарно у судових засіданнях [PERSON] провів 1 годину. Враховуючи, що мінімальний розмір заробітної плати на час ухвалення рішення складає 1147,00грн., сума компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача складає 458,80грн. (1год.х 1147,00грн. х 40%). Інші витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З цих підстав суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 458,80грн Крім того, з відповідача слід стягнути витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 1440,00 грн. (а.с. 37-42). Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 322,22грн. При звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 316,24грн. та витрати на ІТЗ судового розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Outcome: partial