Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

[PERSON], вточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідачів солідарно у відшкодування матеріальної шкоди 7834 грн. 50 коп., .у т.ч. судові витрати, та з відповідача [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 7500 грн., посилаючись на те, що внаслідок скоєної 2.11.2012 р. ДТП, винуватцем якої визнано [PERSON], застрахований автомобіль позивача було пошкоджено, позивачеві спричинено також моральну шкоду. Представник відповідача ПАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» до суду не з’явився, заперечень проти позову не надав. Від імені [PERSON] в матеріалах справи є заява про неневизнання позову, без надання заперечень із зазначенням правових підстав. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 2 листопада 2012 року, на вул. Гайдара, в м. Одесі, водій [PERSON], керуючи автомобілем, марки «ВАЗ-21013», реєстраційний номер [NUMBER]., не обрав безпечну дистанцію і безпечний інтервал, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Шкода Октавіа», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби було пошкоджено. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 5 грудня 2012 року [PERSON] визнано винним у ДТП, скоєній внаслідок порушення вимог п. 13.1. «Правил дорожнього руху України», та притягнуто за ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності – штрафу у розмірі 374 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, обов’язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з Законом України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до наявного поліса обов’язкового страхування за № АВ/6772242 від 16.7.2012 р., цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована Приватним акціонерним товариством «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут». Позивач у день ДТП – 2.11.2012 р. – повідомив страхову компанію про страховий випадок, отримав відповідь про надання автомобіля експерту протягом 10 днів. У визначений термін – 7.11.2012 р. – позивач надав машину для огляду. Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження за № 365/12 від 27.11.2012 р., розмір матеріального збитку, заподіяного позивачеві - власникові автомобіля «Skoda Octaviа», номерний знак [NUMBER], складає 7399 грн. 50 коп. Висновок автотоварознавчого дослідження відповідачами не спростовувався. Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності передбачених ст. 35 цього Закону документів, але не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов’язаний прийняти відповідне рішення та виплатити страхове відшкодування, або відмовити у цьому. Кінцевий термін сплати настав у березні 2013 р., однак гроші позивачеві не сплачено, відповідач-страховик не виконав жодної з передбачених законом дій. Суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди з обох відповідачів солідарно, вона підлягає стягненню лише зі страхової компанії. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, з урахуванням обґрунтованості позовних вимог у частині розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, виходячи із засад розумності,виваженості та справедливості, за наявними доказами, вважає, що стягнути з відповідача [PERSON] слід лише 1000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем надана квитанція про сплату судового збору у сумі 229 грн. 40 коп. Витрати позивача, передбачені п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, пов’язані з проведенням експертизи, склали 350 грн. Документів, що підтверджують сплату позивачем суми у 85 грн., зазначених у позовній заяві, як оплату послуг з доставки страховикові заяви про страхове відшкодування, суду не надано.

Outcome: partial