Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

в липні 2013 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Навчально-виховний заклад Дитячий будинок «Колиска дитячої надії», Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві про скасування усиновлення, мотивуючи свої вимоги тим, що усиновлені діти останньої: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживали з позивачем та її біологічними дітьми приблизно 4 роки. Однак, позивач вважає, що незважаючи на всі зусилля останньої, між нею, як матір'ю, та усиновленими дітьми не встановлено психологічно-емоційного контакту, не сформовано прив'язаності, а також міцних та довірливих стосунків. В зв'язку вищезазначеними обставинами, позивач звернулась за допомогою до приватного психолога, разом з тим, всі зусилля останньої виявились марними. Як зазначено в позовній заяві, через постійні фізичні та моральні навантаження і переживання у [PERSON] погіршився стан здоров'я. В листопаді 2012 року за погодженням зі Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] передані позивачем до навчально-виховного закладу Дитячий будинок «Колиска дитячої надії» для соціально-психологічної підтримки та реабілітації у зв'язку зі складнимини сімейними обставинами, де останні перебувають і до сьогодні. В березні 2013 року [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про надання висновку Служби у справах дітей (Органу опіки та піклування) Дніпровської РДА в м. Києві про доцільність скасування усиновлення останньою трьох малолітніх дітей. Оскільки, Службою у справах дітей Дніпровської РДА в м. Києві постановлено висновок про те, що скасування усиновлення є недоцільним і таким, що порушує права та інтереси дітей в повному обсязі, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. В жовтні 2013 року Служба у справах дітей звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа: прокуратура Голосіївського району м. Києва про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 09.11.2013 року на підставі клопотання Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] направлено до навчально-виховного закладу Дитячого будинку «Колиска дитячої надії» для соціально-психологічної підтримки та реабілітації в зв'язку зі складними життєвими обставинами. Оскільки, станом на момент влаштування до Дитячого будинку малолітні діти перебували у важкому психоемоційному стані з присутніми почуттями страху, тривожності та з постійною зміною настрою, а також враховуючи той факт, що [PERSON] з 09.11.2012 року по теперішній час не відвідувала своїх дітей та відповідно не цікавилась їх здоров'ям і життям, позивач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], стягнути з позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок на місяць на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до законодавства України, до досягнення дітьми повноліття, на користь осіб чи установ, куди будуть влаштовані діти та передати малолітніх дітей для подальшого влаштування Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації (органу опіки та піклування) - за місцем походження останніх. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечувала у повному обсязі. Представник відповідача Служби у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві в судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення первісного позову. Просила задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Представник відповідача Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою в якій просить розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства. Представник відповідача Служби у справах дітей Дніпровської РДА в м. Києві в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON], разом з тим, підтримала зустрічний позов. Представник третьої особи Навчально-виховного закладу Дитячого будинку «Колиска дитячої надії» в судовому засіданні заперечила проти задоволення первісного позову, просила задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом. Представник третьої особи Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою в якій просить розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства. Представник третьої особи прокуратури Голосіївського району м. Києва в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, разом з тим, підтримала зустрічний позов та просила його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін та представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з ч. 1 ст. 210 СК України якщо на обліку для можливого усиновлення перебувають рідні брати та сестри, вони не можуть бути роз'єднані при їх усиновленні. За наявності обставин, що мають істотне значення, суд за згодою органу опіки та піклування може постановити рішення про усиновлення когось із них або усиновлення їх різними особами. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.03.2009 року задоволено заяву громадянки України [PERSON] про усиновлення трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], актовий запис №1653 від 08 грудня 2004 року, місце реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, [PERSON], [INFO], актовий запис №1652 від 08 грудня 2004 року, місце реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, [PERSON], [INFO], актовий запис №1132 від 15 серпня 2006 року, місце реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві; внесено зміни в актовий запис про народження [PERSON] в якому зазначено: Призвіще - «[PERSON]» змінити на «[INFO]» по батькові « [PERSON]» змінити на «[INFO]», ім'я, число, місяць, рік місце народження залишити без зміни, мати -прізвище - «[PERSON]», ім'я - «[PERSON]» по-батькові «[PERSON]», [INFO], проживає: [ADDRESS], громадянка України, відомості про батька виключено, внесено зі слів матері; внесено зміни в актовий запис про народження [PERSON] в якому зазначено: призвіще - «[PERSON]» змінити на «[INFO]», по батькові «[PERSON]» змінити на «[INFO]», ім'я, число, місяць, рік місце народження залишити без зміни, мати - прізвище «[PERSON]», ім'я - «[PERSON]» по-батькові «[PERSON]», [INFO], проживає: [ADDRESS], громадянка України, відомості про батька виключено, внесено зі слів матері; змінено актовий запис про народження [PERSON], в якому зазначено: призвіще - «[PERSON]» змінити на «[INFO]», по-батькові «[PERSON]» змінити на «[INFO]», ім'я, число, місяць, рік місце народження залишити без зміни, мати - прізвище «[PERSON]», ім'я - «[PERSON]» по-батькові «[PERSON]», [INFO], проживає: [ADDRESS], громадянка України, відомості про батька виключено, внесено зі слів матері. Відповідно до ст. 238 СК України усиновлення може бути скасовано за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Оскільки, на думку позивача, між нею, як матір'ю, та усиновленими дітьми не встановлено психологічно-емоційного контакту, не сформовано прив'язаності, а також міцних та довірливих стосунків, крім того, враховуючи, що у [PERSON] погіршився стан здоров'я, через постійні фізичні та моральні навантаження і переживання, остання звернулась до Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про надання висновку Служби у справах дітей (Органу опіки та піклування) Дніпровської РДА в м. Києві про доцільність скасування усиновлення [PERSON] трьох малолітніх дітей, зокрема: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з висновком Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.03.2013 року №41/940 за підписом начальника Поліщук О. щодо недоцільності скасування усиновлення малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] встановлено, що за час проживання гр. [PERSON] разом з усиновленими дітьми в Дніпровському районі м. Києва, що за адресою: [ADDRESS] фактів порушення прав дітей, які знаходилися на спільному проживанні, вихованні та утриманні гр. [PERSON] виявлено не було. В зв'язку з тим, що усиновлювачем за час проживання в [ADDRESS], жодного разу не було заявлено відносно проблеми, що склалася в родинні останньої, яка саме пов'язана з тим, що між усиновлювачем та усиновленими дітьми склалися стосунки, які робили неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, не знаходить підтвердження того, що скасування усиновлення базується на засадах п. 3 ч. 1 ст. 237 СК України та вважає, що скасування усиновлення відносно трьох малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] громадянкою [PERSON] є недоцільним та таким, що порушує права та інтереси дітей в повному обсязі. Крім того, в листі Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.04.2013 року №01/14-1256 за підписом начальника служби Антошко І., який направлено [PERSON] на заяву останньої від 27.03.2013 року про надання висновку щодо доцільності чи недоцільності скасування усиновлення малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], наголошено, що [PERSON], як усиновителька, в повній мірі ознайомлена з вимогами діючого законодавства щодо усиновлення дітей, розуміла та усвідомлювала ступінь відповідальності перед дітьми та суспільством за їх належне виховання, навчання та розвиток, служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації вважає скасування усиновлення малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] таким, що суперечить інтересам дітей. Відповідно до пояснень [PERSON], що надані останньою в судовому засіданні 14.11.2013 року, причиною звернення до суду з позовом про скасування усиновлення є неможливість встановлення між позивачем та усиновленими дітьми психологічно-емоційного контакту. Позивач пояснила, що маючи трьох біологічних дітей - хлопчиків, у останньої виникло бажання усиновити дівчинку. Однак, у зв'язку з тим, що однієї дівчинки в кандидати на усиновлення не було, [PERSON] було прийнято рішення про усиновлення трьох дітей, які біологічно є рідними між собою братами та сестрою. Для забезпечення належних умов проживання для дітей, за згодою Служби у справах дітей, [PERSON] переїхала за місто, де винаймала будинок, оскільки свіже повітря та природа, на думку останньої, покращувало стан здоров'я дітей. Як зазначає позивач, представники Служби у справах дітей лише одного разу у 2009 році відвідали її сім'ю, але на той період часу суттєвих проблем з усиновленими дітьми у неї ще не виникало. В своїх поясненнях [PERSON] також вказує про те, що до усиновлення, спілкувалась з дітьми невеликий проміжок часу, а тому, одразу не помітила відхилень останніх у розвитку та їх психічні захворювання, разом з тим, згодом, у останньої почались проблеми з дітьми, що пов'язані з їх психічним станом та запущеною педагогічною недбалістю, зокрема, діти влаштовували постійні істерики, сварки, ламали іграшки та предмети побуту. Також, позивач пояснила, що у 2011 році придбала путівки та направила дітей до санаторію, з метою оздоровлення останніх. Оскільки, [PERSON] неодноразово викликала адміністрація санаторію в зв'язку з тим, що з дітьми неможливо впоратися, так як останні мають неналежний психічний стан, що не було відомо позивачеві та, на її думку, приховано під час усиновлення, а також враховуючи незадовільний стан здоров'я позивача, остання вирішила передати дітей до Навчально-виховного закладу «Колиска дитячої надії» та скасувати усиновлення, так як впоратися з дітьми та проживати з ними неможливо. Як вказує позивач, остання неодноразово зверталась до приватного психолога за допомогою, для вирішення зазначених проблем, однак, до позитивних наслідків це не призвело. Крім того, [PERSON] вважає, що свої батьківські обов'язки виконувала належним чином протягом всього часу, що проявлялось, на її думку, в гарних умовах проживання дітей, належному їх харчуванні, спілкуванні, турботі, яку позивач проявляла протягом всього часу, забезпеченні дозвілля дітей та намаганнях [PERSON] встановити психологічно-емоційний контакт з дітьми. Однак, суд не погоджується та не приймає до уваги доводи позивача, на які посилається остання, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог про скасування усиновлення, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Як встановлено під час розгляду справи, та підтверджується поясненнями представника Служби у справах дітей, особа, що стає на облік, як кандидат в усиновлювачі, знайомиться з усіма правами та обов'язками, що передбачені чинним законодавством України та необхідні для усиновлення. Так, представник Служби у справах дітей зазначила, що останній було відомо, про можливі проблеми, які виникають з усиновленими дітьми, що, також не заперечувалось самою [PERSON] в судовому засіданні, а також те, що позивач може звернутись до Центра дитини м. Києва, де їй, у разі необхідності, буде надано допомогу та підтримку відповідними спеціалістами. Оскільки, доводи [PERSON] з приводу того, що остання намагалась вирішити проблеми, що виникли в її сім'ї, не підтверджені належними доказами, суд вважає, що останньою не вжито всіх можливих заходів для встановлення психологічно-емоційного контакту з дітьми та довірливих стосунків з ними, не виконано обов'язку щодо їх належного розвитку та виховання. Крім того, суд враховує пояснення представника Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, надані під час розгляду справи, з приводу того, що отримуючи подяки, подарунки та допомогу для дітей, [PERSON] не зазначала про проблеми, що існують в її сім'ї, тобто, остання, маючи змогу у встановленому порядку вирішити проблеми, що існували, на її думку, в сім'ї, не вирішувала їх. Також, в судовому засіданні представник Служби у справах дітей зазначила про те, що їх представники лише періодично, не більше одного разу на рік, мають право навідувати сім'ї, які усиновили дітей і лише за згодою усиновлювача, однак, зважаючи на те, що [PERSON] не зазначала про таку необхідність, представники Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації не відвідували сім'ю [PERSON] Таким чином, оскільки позивач під час проживання усиновлених [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в її родині, жодного разу не звернулась до відповідної установи або спеціаліста для вирішення проблем, які, на її думку, виникли в сім'ї, суд критично ставиться до пояснень останньої з приводу вжиття [PERSON] всіх необхідних заходів для встановлення психологічно-емоційного контакту з усиновленими дітьми, а також міцних та довірливих стосунків. Доводи [PERSON] з приводу того, що остання зверталася до приватного психолога з приводу проблем виховання та встановлення психологічно-емоційного контакту з усиновленими дітьми жодними доказами не підтверджуються. Також, слід зазначити, що позивач під час розгляду справи не змогла назвати прізвище приватного психолога, до якого згідно з поясненнями, вона зверталася, та місце його знаходження. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 57 ЦПК України, на підтвердження своїх позовних вимог, а тому не вбачає підстав для задоволення її позову до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Навчально-виховний заклад Дитячий будинок «Колиска дитячої надії», Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві про скасування усиновлення. Що стосується зустрічних позовних вимог Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON], третя особа: прокуратура Голосіївського району м. Києва про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 164 СК України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей чи зловживають батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на дітей своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також якщо батьки є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб. Які не виконують батьківських обов'язків, і способом захисту прав та інтересів дитини. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.03.2009 року [PERSON] усиновила трьох малолітніх дітей, у зв»язку з чим прізвище, ім»я, по-батькові усиновлених дітей змінено на [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У відповідності до зазначеного рішення, [PERSON] на момент усиновлення дітей, стверджувала, що є стабільною особою та має позитивний досвід, який буде використовувати для виховання. Також, [PERSON], вказувала, що має задовільний стан здоров»я, матеріально забезпечена, працює, має власне житло. Крім того, у зазначеному вище рішенні суду вказаний і стан здоров»я дітей на момент усиновлення. Разом з тим, відповідач за зустрічним позовом повністю усунулась від виконання своїх батьківських обов»язків, не піклується про здоров»я дітей, їх фізичний, духовний та моральний стан. Як пояснила [PERSON] під час розгляду справи, у зв'язку з незадовільним станом її здоров'я та безвихідною ситуацією останньої, 09.11.2012 року [PERSON] передано малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до Навчально-виховного закладу «Колиска дитячої надії», що пітверджується, зокрема, копією акту, наявного в матеріалах справи (а.с. 29). Відповідно до листа від 09.11.2012 року №41/3508-1, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не заперечує проти влаштування до Навчально-виховного закладу «Колиска дитячої надії» малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] для соціально-психологічної підтримки та реабілітації в зв'язку зі складним обставинами (а.с. 30). Згідно з довідками Навчально-виховного закладу Дитячого будинку «Колиска дитячої надії» від 10.12.2012 року № 17, 18, 19, [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з 09.11.2012 року і по теперішній час є вихованцями дитячого будинку «Колиска дитячої надії» та дійсно у ньому проживають (а.с. 31-33). Як пояснила в судовому засіданні представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків, діти, що були усиновлені, на підставі клопотання Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації були направлені до Навчально-виховного закладу Дитячий будинок «Колиска дитячої надії» для соціально-психологічної підтримки та реабілітації, у зв»язку зі складними життєвими обставинами. Пояснення представника Служби у справах дітей, підтверджується листом Навчально-виховного закладу Дитячий будинок «Колиска дитячої надії» від 20.09.2013 р. № 40, з якого вбачається, що на момент влаштування діти перебували у важкому психо-емоційному стані, у дітей було присутнє почуття страху, тривожності та часті зміни настрою. З вищевказаного листа також вбачається, що з метою підвищення рівня самооцінки дітей та розвитку їх пізнавальної сфери, виявлення причин страху та тривоги, корекції та розвитку мовлення, психологом та логопедом Навчально-виховного закладу Дитячого будинку «Колиска дитячої надії» розроблено систему корекційних занять; проводиться робота для покращення стану здоров'я дітей; крім того, згідно з висновками лікарів психіатра та невролога у всіх дітей присутня педагогічна занедбаність, затримка мовного розвитку та нічний енурез, зокрема, у [PERSON] поставлено діагноз бічна хронічна нейросенсорна туговухість I-II ст. в зв'язку з чим проведено та встановлено слухове протезування. Відповідно до положень ч.ч. 2,5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку піклування щодо неї. Згідно з наявною в матеріалах справи психологічною характеристикою від 18.09.2013 року за підписом директора Дитячого будинку «Колиска дитячої надії» щодо малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], останні згадують життя з мамою [PERSON], як жахливе, зокрема, зазначають про те, що їх погано годували, а також те, що остання була нетвереза та зла. Допитана в судовому засіданні 02.12.2013 року в якості свідка [PERSON], яка працює психологом у Навчально-виховному закладі Дитячому будинку «Колиска дитячої надії», пояснила, що малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], згадують життя з мамою [PERSON], як жахливе, зокрема, [PERSON] згадує, як їх погано годували, а саме, що вони їли «мівіну» та коли просили їсти, [PERSON] нічого не давала, [PERSON] розповідає, що [PERSON] дуже боляче била шнуром від пилососу та зарядним пристроєм для телефону, навіть, показував шрам на нозі, а також те, що остання була нетвереза та зла, зокрема, ввечері йшла до магазину, купувала пляшку горілки та випивала її. Крім того, малолітня [PERSON] розповідає про те, як [PERSON] хотіла вночі викинути її на вулицю собакам, дівчинка згадує також як мама виганяла дітей з дому. Також, згідно з поясненнями свідка, старший біологічний син [PERSON] - [PERSON], негативно ставився до усиновлених дітей, зокрема, звертався до останніх в образливій формі. Крім того, [PERSON] пояснила, що на момент направлення малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до Навчально-виховного закладу Дитячого будинку «Колиска дитячої надії» 09.11.2012 року, діти перебували у важкому психоемоційному стані, зокрема, у останніх присутнє почуття страху, тривожності та прослідковується часта зміна настрою та зазначила, що останні потребували реабілітації. Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом з 09.11.2012 року по теперішній час не відвідувала у Дитячому будинку усиновлених дітей, листування щодо них не вела та їх життям і здоров'ям не цікавилась, що підтверджується також актом про невідвідування від 18.09.2013 року, складений комісією Навчально-виховного закладу Дитячого будинку «Колиска дитячої надії» у складі: директора дитячого будинку «Колиска дитячої надії» Гуменної О.О., вихователя-методиста Погорілої Л.В. та вихователя Колісніченко І.В. Доводи позивача про те, що остання телефонувала до Навчально-виховного закладу «Колиска дитячої надії» та цікавилась життям і станом здоров'я дітей не приймаються судом до уваги, так як не підтверджені жодними належними доказами. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання , підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Суд погоджується також з висновком Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.10.2013 року №100-9377, відповідно до якого, [PERSON] повністю усунулась від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклувалася про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 150 СК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач за зустрічним позовом повністю усунулась від виконання своїх батьківських обов»язків, не піклувалася про здоров»я дітей, їх фізичний, духовний та моральний стан, а тому позовні вимоги Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON], третя особа: прокуратура Голосіївського району м. Києва в частині позбавлення батьківських прав, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги зустрічного позову в частині стягнення з [PERSON] на користь осіб, що будуть призначені опікунами [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] або на користь установ, куди будуть влаштовані діти, аліментів на утримання останніх в розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок на місяць в період часу з 02.10.2013 року до досягнення ними повноліття, з огляду на наступне. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до п. 2 ст. 166 СК України батьки, позбавлені батьківських прав не звільняються від обов'язку щодо утримання своїх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів повинні бути враховані всі істотні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить з 01.01.2013 року - 1210 грн. на місяць. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення з [PERSON] на користь осіб, що будуть призначені опікунами [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] або на користь установ, куди будуть влаштовані діти, аліментів на утримання останніх в розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок на місяць в період часу з 02.10.2013 року до досягнення ними повноліття. На підставі наведеного,

Outcome: partial