Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який в судовому засіданні підтримали він і його представники та мотивують тим, що 01 березня 2012 року він уклав договір позики з [PERSON], згідно якого останній взяв у [PERSON] в позику грошову суму в розмірі 160000 грн., та зобов'язувався повернути її у такому порядку: до 20.03.2012 року зобов'язувався повернути шістдесят тисяч гривень; до 31.12.2012 року зобов'язувався повернути п'ятдесят тисяч гривень; до 31.06.2013 року зобов'язувався повернути п'ятдесят тисяч гривень. [PERSON] виконав частково своє зобов’язання, повернув лише 110000 грн. Згідно умов договору, у разі невчасного повернення, [PERSON] зобов’язався сплатити 20% від простроченої суми за час прострочення договору. [PERSON] неодноразово просив [PERSON] повернути кошти, але останній ухиляється від виконання свого зобов'язання, необґрунтовано звинувачує у шахрайстві і тим самим спричинив [PERSON] психологічні страждання, внаслідок чого [PERSON] втратив спокій, нормальний сон, а також були порушені соціальні зв'язки. Тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 01.03.2012р. в розмірі 50 000 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та стягнути 20% від грошової суми за час прострочення, а саме 2 301 грн. 37 коп.; а також стягнути з судові витрати та суму витрат на послуги адвоката в розмірі 5 000 грн. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, який в судовому засіданні підтримали він і його представники та мотивує тим, що договір позики від 01.03.2012 року вважає недійсним, як такий, що було укладено проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку [PERSON], його дружини [PERSON] та їх родича [PERSON] [PERSON] та його дружина погрожували [PERSON] в разі відмови написати і підписати договір позики та виплатити їм кошти в розмірі 160000 грн., оприлюднити деякі факти з особистого життя [PERSON], які він не хотів доводити до широкого загалу і які були їм відомі, погрожували звернутися до правоохоронних органів та суду із заявами щодо певних обставин його підприємницької діяльності, заявити в компетентні органи щодо виплати [PERSON] та його дружині заробітної плати «в конвертах», ухиленні від сплати податків, а також внаслідок подання цих заяв накласти арешт на належне [PERSON] майно та рахунки, перешкодити його законній підприємницькій діяльності шляхом розповсюдження серед моїх клієнтів негативної інформації щодо мене та переукласти з ними договори на своє ім'я. По суті, на момент підписання договору та його часткового виконання, [PERSON] перебував в залежному становищі від [PERSON], його дружини та [PERSON] Не витримавши тиску, [PERSON] звернувся до міліції та 27.06.2013 року його заява за фактом шахрайства була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013200440004617. Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди, а також визнати недійсним договір позики від 01.03.2012р. [PERSON] та його представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним договору позики, оскільки за весь час, починаючи з моменту укладення договору позики від 01.03.2012р. та до 21.06.2013р. [PERSON] належним чином виконував умови договору, жодного разу ніяким чином не заявляв щодо його недійсності чи щодо невідповідності його волевиявленню умовам зазначеного договору, не звертався до жодного компетентного правоохоронного органу з питанням щодо застосування насильства щодо нього під час підписання договору. Факти, наведені [PERSON] у зустрічному позові не підтверджуються доказами. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він 20.03.2012 року був присутнім при складанні договору позики в кафе «Сафарі» по вул. Харківська в м. Суми, договір укладався між [PERSON] та [PERSON], останній власноручно написав договір позики про те, що він бере у [PERSON] гроші в сумі 160000 грн. та віддасть на протязі 1,5 року. При укладанні договору були присутні крім нього, дружина [PERSON] - Галина та дівчина на ім»я [PERSON]. Ніяких погроз з боку подружжя [PERSON] у відношенні до [PERSON] він не чув. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в грудні 2011 року вона з чоловіком [PERSON] на прохання [PERSON] позичили йому 160000 грн., в березні 2012 року він на їх прохання написав розписку - договір позики,з поверненням коштів на протязі 1,5 року, та у той же день вони разом поїхали до банку «Аваль» де [PERSON] зняв грошові кошти зі свого рахунку в розмірі 60000 грн. та повернув їм, в подальшому гроші в сумі 50000 грн. були їм повернуті в грудні 2012 року, а останню суму коштів в розмірі 50000 грн. [PERSON] відмовився їм віддавати. Передані [PERSON] кошти вони накопичували на придбання власної квартири, частково гроші їм дарували на весілля, частково передавав їм батько [PERSON], який офіційно працює тривалий час за кордоном в Чехії. Ніяких погроз з їх боку по відношенню до [PERSON], вона та її чоловік [PERSON] не висловлювати, договір позики [PERSON] написав власноручно та погодився зі строками повернення коштів, частину з яких повернув після підписання договору. Наприкінці червня 2013 року вони зателефонували [PERSON], для того, щоб він повернув їм залишок коштів в розмірі 50000 грн., але при зустрічі вони почули погрози на свою адресу і кошти їх ніхто не збирається повертати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона 20.03.2012 року була присутня в кафе «Сафарі» під час написання [PERSON] розписки про отримання ним коштів в розмірі 160000 грн. він [PERSON], в той же день вони пішли до банку «Райффайзенбанк Аваль» та [PERSON] зняв грошові кошті зі свого рахунку в розмірі 60000 грн. та передів їх [PERSON], в грудні 2012 року [PERSON] передав 50000 грн. [PERSON]. В червні 2013 року [PERSON] написав заяву до міліції про те, що [PERSON] шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами [PERSON] в розмірі 110000 грн. та вимагає ще 50000 грн. Вважає, що подружжя [PERSON] з психічними погрозами заволоділи грошовими коштами [PERSON],погрожуючи відібрати у нього його бізнес та він вказану погрозу сприймав реально. Свідок [PERSON] суду пояснила, вона особисто знає [PERSON] та [PERSON] з 2010 року. [PERSON] 30.12.2011 року перебував в м. Києві, звідки привіз переданий їй подарунок. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 30.12.2011 року він заходив до офісу, де працював [PERSON], якого не було на робочому місті, але він бачив [PERSON]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження №12013200440004617, дослідивши матеріали цивільної справи й оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги по первісному позову підлягають задоволенню частково, зустрічний позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 01.03.2012р. між сторонами було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 160000 грн. Згідно умов договору [PERSON] зобов’язався повернути отримані гроші у такому порядку: до 20.03.2012 року зобов'язувався повернути шістдесят тисяч гривень; до 31.12.2012 року зобов'язувався повернути п'ятдесят тисяч гривень; до 31.06.2013 року зобов'язувався повернути п'ятдесят тисяч гривень. (а.с. 6) У встановлений термін [PERSON] не повністю повернув [PERSON] заборгованість, сплативши лише частину в розмірі 110000 грн., розмір не сплаченої заборгованості склав 50000 грн. (а.с. 41) Відповідно до умов договору позики, [PERSON] у разі прострочення виконання зобов’язання, зобов’язався сплатити 20% річних від грошової суми за час прострочення. 27.06.2013 року заява [PERSON] за фактом шахрайства була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013200440004617. Згідно матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що 09.07.2013 року був допитаний в якості свідка [PERSON], який пояснив, що він з вересня 1996 року працює в Чехській Республіки на фірмі «БАЕСТ с.р.» збірником зварювальником та кожного місяця отримує заробіну плату в розмірі від 1000 до 2500 доларів США, які надходять на заробітну картку Чехського центрального банку. Частину коштів він передає своєму сину [PERSON] для того, щоб він придбав собі квартиру. В кінці грудня 2011 року, коли він приїхав у відпустку додому, [PERSON] розповів, що [PERSON] просить у позику гроші в сумі 160000 грн. та попросив в нього дозвіл. Кожні розходи в його сім»ї погоджуються з ним, оскільки гроші належать йому. Він погодився. В подальшому він дізнався, що [PERSON] максим повернув його сину борг тільки в сумі 110000 грн., а решту коштів в сумі 50000 грн. не хоче повертати. Крім боргу [PERSON] написав заяву до сумського МВ УМВС нібито його син заволодів грошима [PERSON] в сумі 50000 грн. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають із договору позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до вимог ст. 10,11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 215 ЦК України [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів підтвердження того, що договір був укладений проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску, для визнання недійсності правочину. Обґрунтування [PERSON] своїх позовних вимог тим, що 27.06.2013 року його заява за фактом шахрайства була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013200440004617 не можуть бути враховані судом, оскільки розслідування по кримінальному провадженню на даний час ще триває і остаточного рішення не прийнято, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. В судовому засіданні було встановлено, що після підписання договору позики, дата якого не співпадає з датою вказаною у договорі, [PERSON] добровільно віддав гроші [PERSON] в сумі 60000 грн., які того ж дня отримав у відділенні банку «Райффайзен банк «Аваль» та в подальшому повернув суму боргу в розмірі 50000 грн. в грудні 2012 року, як зазначено у розписці, які також отримав у відділенні банку «Райффайзен банк «Аваль». Посилання [PERSON], що договір позики він написав під впливом погроз та психологічного тиску з боку подружжя [PERSON], та що грошових коштів від [PERSON] в розмірі 160000 грн. він не отримував, не заслуговують на увагу, оскільки, розписка була написана ним власноручно, в громадському місці, в присутності сторонніх осіб, та в подальшому він належним чином виконував умови договору, жодного разу ніяким чином не заявляв щодо його недійсності чи невідповідності його волевиявленню умовам зазначеного договору позики, не звертався до жодного компетентного правоохоронного органу з питанням щодо застосування насильства щодо нього під час підписання договору. З огляду на положення ч.1 ст. 231 ЦК України, позивач по зустрічному позову [PERSON] не довів того факту, що договір позики він вчинив проти його особистої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку другої сторони. За таких обставин позовні вимоги по зустрічному позову [PERSON] про визнання правочину недійсним є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. З урахуванням вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику – грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором, таким чином, сума боргу за договором позики складає 50000 грн. та 20% за користування договором позики в розмірі 2301 грн. 37 коп. підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Що стосується відшкодування моральної шкоди, [PERSON] всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надав доказів завдання йому моральної шкоди, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню. У відповідності з ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог (89%) в розмірі 649,16 грн. а також згідно ст. 84 ЦПК України стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3000 грн. з урахуванням затраченого цим представником часу і зусиль, ступеню складності справи, визначеного постановою КМУ від 27 квітня 2006 року № 590 граничного розміру компенсації і розміру встановленої мінімальної заробітної плати.

Outcome: approved