overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

25.07.2013 року позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду. В обґрунтування своїх вимог вказав, що відповідач у справі зареєстрований за адресою: [INFO], однак не проживає за цією адресою тривалий час, а саме з 2010 року. Квартира за призначенням не використовується, перебуває у незадовільному стані, до неї ніхто не навідується, поточний ремонт не виконує, комунальні послуги не оплачуються. Відповідач має інше місце проживання, а саме проживає за адресою: [INFO]. Оскільки на теперішній час виникла необхідність заселити вказану квартиру особами, які дійсно потребують цього, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: м.Дзержинськ, м.Артемове, вул.Шкільна, 12/2. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що дійсно є зареєстрованим за адресою: [INFO], однак там не проживає, оскільки має інше місце проживання за адресою: [INFO], а тому не заперечує проти визнання його таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: м.Дзержинськ, м.Артемове, вул.Шкільна, 12/2. Вислухавши пояснення сторін, долідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім’ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є зареєстрованим за адресою: [INFO], однак там не проживає з 2010 року, оскільки має інше місце проживання за адресою: [INFO]. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

У зв’язку з тим, що складання судового рішення вимагає додаткового часу, суд обмежується складанням і оголошенням його вступної та резолютивною частини з повідомленням дати, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись з повним тексом судового рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов [PERSON] аргументує тим, що вони з відповідачем з вересня 2005 року по лютий 2011 року перебували у громадянському шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу позивачці, хоча вона виховує та забезпечує їх спільну дитину і потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює у ЗОШ№3 вчителем фізичної культури. Тому вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина на свою користь в розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача. Також зазначає, що відповідач аліменти на користь інших осіб та утримання інших дітей не сплачує. В судовому засіданні позивач - [PERSON] просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина на свою користь в розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, раніше заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі ? частини від доходу відповідача - не підтримала. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки від свого заробітку визнав повністю і суду пояснив, що він згоден, щоб з нього утримувались аліменти на користь позивачки на утримання його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Інших утриманців не має. Згідно з ч. 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши думку позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони з вересня 2005 року по лютий 2011 року перебували у громадянському шлюбі. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4) виданого повторно виконкомом Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Довідкою, виданою виконкомом Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області №915 від 08.10.2013р. підтверджується, що неповнолітній [PERSON], [INFO], мешкає разом зі своєю матір'ю - [PERSON], в [ADDRESS] (а.с.6). З довідки, яка видана виконкомом Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області №924 від 11.10.2013р. вбачається, що [PERSON] з 22.08.2011 р. по теперішній час не працює (а.с.5). В судовому засіданні встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання та виховання своєї дитини, [PERSON], хоча має таку можливість, працює вчителем фізичної культури в ЗОШ №3 м.Добропілля та отримує заробітну плату. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Визнання відповідачем пред'явленого позову, в розмірі 1/6 частки від його доходу на користь позивачки на утримання його сина, [PERSON], [INFO] - не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 31.07.2013 року, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою з тих підстав, що стосунки між подружжям погіршились, та він не бажає перебувати у шлюбі з відповідачкою. Відповідачка визнала позовні вимоги та підтвердила підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони в особі представників за дорученням ( [PERSON] та [PERSON] ) заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2001 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з відповідачкою - [PERSON] Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 2012 року, кожен з них мешкає окремо, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що з відповідачем зареєструвала шлюб 7 липня 1989 року. Від шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. За причину розпаду сім»ї вказувала те, що вона та відповідач не підтримують подружні стосунки, їхні відносини втратили сімейний союз жінки та чоловіка, чоловік не цікавиться ні її станом здоров»я, ні станом здоров»я дитини та її розвитком, не надає ні моральної, ні матеріальної, ні фізичної допомоги на необхідні витрати на утримання дитини. Вважала, що їхній шлюб носить формальний характер, а тому просила його розірвати. Крім того, вказувала, що син [PERSON] знаходиться на її повному утриманні та вихованні, а відповідач не надає синові матеріальної допомоги, атому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки всіх його доходів. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному об»ємі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просила його задоволити. Відповідач позов визнав частково, погодившись на розлучення, однак вважав достатнім і доцільним стягнення з нього аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісяця. При цьому також пояснив, що він є військовим пенсіонером і отримує пенсію у розмірі 1900 грн. і крім того на даний час орендує приміщення магазину, є приватним підприємцем і середньомісячний дохід складає біля 3000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши свідоцтво про одруження, з якого вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, копію свідоцтва про народження дитини, з якої вбачається, що відповідач є його батьком та копій паспортів сторін, довідки ПП «Ремжитлосервіс» від 16 жовтня 2013 року, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків на протязі 3 місяців, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, на примирення позивачка не згодна, а відповідач також вважає, що збереження сім»ї є не можливим. За таких обставин сім»ю сторін слід вважати такою, що розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Крім цього, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі ? частки всіх видів його доходів, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 жовтня 2013 року до повноліття дитини. При цьому суд виходить з того, що у відповідача є постійний сталий матеріальний дохід, а інших стягнень по виконавчих документах з нього не провадиться.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що вона є власником [ADDRESS]. Вказувала, що 6 вересня 2012 року у вказану квартиру згідно договору найму житлового приміщення, укладеного між [PERSON], [PERSON] з одного боку та відповідачкою з іншого боку, на постійно, як наймач, поселилася відповідачка, яка 5 березня 2013 року виїхала з квартири і з цього часу в ній не проживає, не висловлюючи намір проживати в цій квартирі. Посилаючись на вимоги ст.ст.71, 163, 191 ЖК України, вказувала, що звернення до суду обумовлено тим, що при оплаті за обслуговування житла нарахування розміру оплати здійснюється з урахуванням відсутньої відповідачки, просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пославшись на обставини вказані в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що стверджено оголошенням, розміщеним в газеті «Свобода слова». Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, та дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка дійсно зареєстрована в квартирі позивачки, але там не проживає з 5 березня 2013 року, не несе витрат по утриманню даного житла, втратила всілякий зв»язок із ним та не потребує його для власного проживання, про що свідчить та обставина, що з березня 2013 року у цій квартирі вона не проживає. Вказані обставини стверджені копіями витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договору найму житлового приміщення від 6 вересня 2012 року, довідками ПП «Ремжитлосервіс» №№ 3287, 4058 та актами ПП «Ремжитлосервіс» від 5 липня 2013 року та 16 вересня 2013 року. Крім цього обставину не проживання відповідачки у спірній квартирі, з вказаного в позовній заяві часу, в судовому засіданні ствердили свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідно до вимог ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язану з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визначити, що у квартирі [ADDRESS] частка [PERSON] складає 12, [PERSON], який помер [INFO] -12. У судовому засіданні позивачка вимоги підтримала. Представник Одеської міськради до суду не з»явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за згодою позивачевої сторони. Суд вислухав позивачку, вивчив надані документи і встановив наступне: На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Виконкому Одеської міської ради 19 серпня 1997 року та зареєстрованого в КП «ОМБТІ і РОН» квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] і [PERSON] Вид спільної власності (сумісна чи часткова) у правовстановлюючому документі не зазначена. [INFO] [PERSON] помер - актовий запис про смерть №18 від 19.06.2013 року, вчинений Виконавчим комітетом Холоднобалковської сільської ради Біляївського району Одеської області. Позивачка по справі є спадкоємцями першої черги до майна померлого [PERSON] Позивачка в установлений законом строк надала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Листом №4105/02-14 від 06.08.2013 року нотаріус роз»яснив [PERSON] про відсутність підстав для оформлення і видачі свідоцтва про право на спадщину, тому як не визначена спадкова маса - розмір частки спадкодавця не визначено у спільному майні - розмір частки у квартирі. Позивачка просить суд визнати, що зазначена квартира належить співвласникам у рівних частках, стверджуючи, що квартиру у власність члени родини отримали відповідно до ЗУ «Про приватизацію житла». На підтвердження своїх вимог позивачка посилалася на такі докази: свідоцтво про право власності на житло, свідоцтво про смерть [PERSON], свідоцтво про укладання шлюбу, лист Третьої Державної нотаріальної контори №4105/02-14 від 06.08.2013 р. При вищевикладених обставинах суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав: за Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] і [PERSON] набули у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. У зв»язку з оформленням права на спадщину після смерті [PERSON] належить визначити розмір його частки у спільному майні. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України «у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду». У даному випадку відсутні рішення суду, закон та домовленість між співвласниками щодо розміру часток у спільному майні. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Закону „Про приватизацію державного житлового фонду ", ст.ст. 368-370 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Зважаючи на складність у викладені повного рішення суду, пов'язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з 2011 р. подружжям припинено ведення спільного господарства, примирення та відновлення сім`ї неможливі, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб має формальний характер. Відповідачем позов визнаний. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 березня 1997 р., від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 2011 року сторони остаточно припинили ведення сумісного господарства, шлюб має формальний характер, подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має для них істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

27.09.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визначити, що йому та його матері [PERSON], яка померла [INFO], на праві власності належить по ? частки квартири [ADDRESS]. При цьому позивач посилається на те, що власниками зазначеної квартири є він та його мати [PERSON], яка [INFO] померла, після чого відкрилась спадщина на частину вказаної квартири, однак в зв'язку з тим, що частки у власності не визначені, позивач не має змоги оформити свої спадкові права, в зв'язку з чим він змушений звернутись до суду. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просить розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] народився [INFO], актовий запис №491 від 17.03.1965 року, про що суду надано свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 29.07.1980 року Іллічівським ЗАГС м. Одеси /а.с.5/. Батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Згідно з Свідоцтвом про право власності на житло від 07.02.1995 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на правах спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] /а.с.3/. Загальна площа квартири становить 55,2 кв. м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 07.02.1955 року №55685, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №4-7688, та 08.08.1995 року зареєстровано у ОМБТІ. Згідно з свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 03.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO], актовий запис №6503 /а.с.4/. Крім позивача [PERSON] спадкоємцем також є відповідач [PERSON], яка є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 10.09.1992 року Іллічівським ЗАГС м. Одеси /а.с.6/. Судом досліджено лист Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 26.09.2013 року №5511/02-14, яким позивачу роз'яснено, що в зв'язку з тим, що співвласник [PERSON] померла, виділення (визначення) часток з спільної сумісної власності за договором неможливе /а.с.8/. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 25771,41 грн., а також судові витрати у розмірі 257,71 грн. При цьому позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 25.10.2010 року був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, ним порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. До судового засідання представник позивача не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та проводити розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 25.10.2010 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про оформлення кредитної карти /а.с.8/, на підставі якої відповідачу було видано кредитну карту. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів відповідачу. Однак, відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушив умови кредитного договору, що вбачається з розрахунку заборгованості станом на 31.07.2013 року у розмірі 25771,41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 12976,07 грн.; заборгованості за відсотками - 8456,26 грн.; заборгованості за комісією - 2635,68 грн.; штрафу - 1703,40. /а.с.5-7/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню у повному обсязі, так як законні та обґрунтовані. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved