Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовувала тим, що 09.06.2012 року померла її матір – [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 5,474 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV- СМ № 005092 від 15.01.2002 року. [PERSON] спадкоємець за законом першої черги вона прийняла цю спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала разом з матір’ю на момент її смерті, але у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом було відмовлено в зв'язку з розбіжностями в місці знаходженні земельних ділянок, зазначеному у державному акті на землю та витягах з Державного земельного кадастру. Посилаючись на те, що ці розбіжності пов’язані із проведеним у 1993 році розукрупненням сільських рад в Путивльському районі, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на зазначені земельні ділянки, поклавши на неї судові витрати. Позивач в судове засідання не з’явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, позов підтримала. Відповідачі позов визнали, справу просили слухати без участі їх представників, про що надали відповідні письмові заяви. Треті особи в судове засідання також не з’явилися, надали суду письмові заяви, в яких просили справу слухати у їх відсутність, заперечень проти позову не мали. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ч. 1 ст. 1225 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на матеріали справи, 09.06.2012 року в м. Путивль Сумської області померла [PERSON], матір позивачки. На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV- СМ № 005092 від 15.01.2002 року померлій належала земельна ділянка загальною площею 5,474 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Будучи спадкоємцем за законом першої черги та постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачка прийняла цю спадщину. Однак листом від 12.12.2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом їй відмовлено в зв'язку з розбіжностями в місцезнаходженні земельних ділянок, зазначеному у державному акті на землю та витягах з Державного земельного кадастру. З опису зовнішніх меж земельної ділянки в згаданому державному акті вбачається, що остання складається з чотирьох ділянок площею 3,726 га, 1,174 га, 0,531 га і 0,043 га, розташованих в межах Чорнобровкінської сільської ради Путивльського району. Водночас, згідно із витягами з Державного земельного кадастру за спадкодавцем рахуються земельні ділянки для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва: сіножаті (кадастровий № 5923886700:14:000:0021) площею 0,5313 га, розташована на території Октябрської сільської ради Путивльського району Сумської області, сіножаті (кадастровий № 5923883800:08:000:2038) площею 0,0427 га, розташована на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області, сіножаті (кадастровий № 5923888100:08:003:0346) площею 1,1720 га та рілля (кадастровий № 5923888100:08:003:0040) площею 3,7260 га, розташовані на території Чорнобривкинської сільської ради Путивльського району. Причиною таких розбіжностей є зміна адміністративно-територіального поділу Путивльського району, пов’язана із розукрупненням Веселівської, Сафонівської та Стрільниківської сільських рад, та утворенням Рев’якинської, Чорнобривкинської та Яцинської сільських рад, на підставі рішення Путивльської районної ради народних депутатів від 08.04.1993 року. Пунктами 9-10 розділу VII Закону "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 01.01.2013 року. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього ж Закону до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема місце її розташування та опис меж. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що таке визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, що є підставою для задоволення позову. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved