Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «БМ банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівайвел-буд», [PERSON] про стягнення боргу та звернення стягнення на рухоме майно, посилаючись на наступні обставини: 27.06.2008 р. між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є позивач, та ТОВ «Рівайвел-буд» укладений договір відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким останній отримав на ведення поточної діяльності кошти у розмірі 200 000, 00 грн. зі сплатою 20 % річних з терміном остаточного повернення 25 червня 2010 р. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON], а також між позивачем та [PERSON] 27.06.2008 р. укладені договори поруки. Також виконання кредитного договору забезпечено укладеним договором застави обладнання. Взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів ТОВ «Рівайвел-буд» своєчасно не виконує. У процесі розгляду справи позивач уточнював позов. 13 листопада 2013 року подав заяву про уточнення позовних вимог, у якої остаточно просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 150 587, 15 грн., у тому числі прострочена сума заборгованості по кредиту - 73 000 грн., прострочена заборгованість по процентам - 2 400 грн., пеня 57 040, 05 грн. за період з 27.06.2008 р. по 30.10.2013 р. , 3 % річних - 11 192, 20 грн., різниця з урахуванням інфляції 6 954, 90 грн. ; стягнути з [PERSON] штраф у розмірі 15 058, 71 грн.; стягнути з [PERSON] штраф у розмірі 15 058, 71 грн.; стягнути солідарно з відповідачів сплачені судові витрати. З уточненими вимогами не погодилась відповідач [PERSON] та надала суду письмові заперечення, у яких зазначила, що на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» пеня по кредитному договору не може бути вище ніж 50 % від суми кредиту, вимоги про стягнення штрафу не ґрунтуються на законі Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їхній сукупності, судом встановлені наступні обставини і відносини: 27 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк» , правонаступником якого є позивач, та ТОВ «Рівейл-буд» укладений договір №2008-8/003/DC-КЛ відновлюваної кредитної лінії, відповідно до якого банк зобов'язався надати підприємству у тимчасове користування кредит у сумі 200 000 гривень. На підставі п. 1.5.1.1. проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 12 процентів річних. Термін кредиту з 27 червня 2008 р. по 25 червня 2010р. Строк сплати процентів встановлений пунктом 1.5.1.3. договору, відповідно до якого період оплати відповідає з 26 числа попереднього місяця до 25 числа звітного місяця. За порушення строку сплати кредиту п. 6.1.1 встановлена пеня в розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Сторони не заперечують, що кредитні кошти у розмірі 200 000 гривень були отримані відповідачем 27 червня 2008 р., що також підтверджується меморіальним ордером № 715761 від 27.06.2008 р. 27 червня 2008 р. між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до якого відповідач поручився перед банком за своєчасне та повне виконання ТОВ «Рівайвел-буд» зобов'язань за кредитним договором № 2008-8/003/DC-КЛ, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. На підставі п. 2.3. договору поруки після отримання поручителем письмового повідомлення щодо неможливості вчасного виконання боржником зобов'язання по кредитному договору, поручитель зобов'язаний не пізніш настання строку виконання зобов'язання сплатити кредитору суму боргу шляхом перерахування її на рахунок кредитора. Згідно п. 2.5. договору поруки поручитель зобов'язався протягом 5 календарних днів з моменту отримання повідомлення про прострочення платежу виплатити несплачену суму кредитору. В разі невиконання або неналежного виконання поручителем зобов'язань, що передбачені договором поруки, поручитель на підставі п.3.3. договору поруки сплачує штраф в розмірі 10 % від суми несплаченого платежу. 27 червня 2008 р. між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до якого відповідач поручився перед банком за своєчасне та повне виконання ТОВ «Рівайвел-буд» зобов'язань за кредитним договором № 2008-8/003/DC-КЛ, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. На підставі п. 2.3. договору поруки після отримання поручителем письмового повідомлення щодо неможливості вчасного виконання боржником зобов'язання по кредитному договору, поручитель зобов'язаний не пізніш настання строку виконання зобов'язання сплатити кредитору суму боргу шляхом перерахування її на рахунок кредитора. Згідно п. 2.5. договору поруки поручитель зобов'язався протягом 5 календарних днів з моменту отримання повідомлення про прострочення платежу виплатити несплачену суму кредитору. В разі невиконання або неналежного виконання поручителем зобов'язань, що передбачені договором поруки, поручитель на підставі п.3.3. договору поруки сплачує штраф в розмірі 10 % від суми несплаченого платежу. Відповідачами не заперечується факт порушення ТОВ «Рівайвел-буд» строків сплати відсотків по кредиту, наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 73 000 грн., що також підтверджується рухом коштів за період з 27.06.2008 р. по 20.11.2013 р. по кредитному договору. 11 травня 2010 року позивач вручив ТОВ «Рівайвел-буд» претензію про повернення кредитних коштів. 11 травня 2010 р. відповідачем [PERSON] отримана вимога ВАТ «БМ Банк» щодо виконання зобов'язання за договором поруки. Також відповідачем [PERSON] 18 травня 2010 року отримана аналогічна за змістом вимога щодо виконання зобов'язання за укладеним договором поруки. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, всебічно, повно та об'єктивно з'ясував обставини справи, враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється за принципом диспозитивності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ч. 2 ст. 1054, ч. 2. ст. 1150 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підставі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З урахуванням того факту, що відповідачі свій обов'язок, щодо повернення кредитних коштів не виконують, позовні вимоги про стягнення заборгованості у частині суми неповернутого кредиту (73 000 грн.) та процентів ( 2 400 грн.) підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв'язку з порушенням ТОВ «Рівайвел-буд» прийнятого на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, суд погоджується, що позивач на підставі ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України має право вимагати стягнення з солідарних відповідачів неустойки у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (п. 6.1.1 договору). Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Позивач розраховує пеню за період з 27.06.2008 р. по 30.10.2013 р. Проте з таким періодом погодитися не можливо. Так, на підставі ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Застосовуючи вимоги ст. 258 ЦК України, суд розраховує пеню за прострочення повернення кредиту та пені за один рік з 30.10.2012 р. по 30.10.2013 р. в сумі 9 416, 70 гривень. При перевірці можливості застосування ст. 625 ЦК України суд встановив, що позивач розраховує три відсотка річних за період з 27.06.2008 р. по 30.10.2013 р. Але з зазначеним періодом погодитися не можливо у зв'язку з тим, що 27 червня 2008 р. це дата укладення кредитного договору, при цьому ст. 625 ЦК України надає право кредитору застосувати відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання. Але станом на 27.06.2008 р. прострочення по кредитному договору не відбулось. Як встановлено судом 11 травня 2010 року позивач вручив ТОВ «Рівайвел-буд» претензію про повернення кредитних коштів. Отже з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України термін, з якого вважається простроченим строк повернення кредиту, слід розраховувати з 19 травня 2010 р. Таким чином за 1 270 днів (з 19.05.2010 р. по 30.10.2013 р.) три проценту річних від суми кредиту відповідає 7 620, 00 грн., інфляційне збільшення суми боргу за зазначений період відповідає 1, 089 відсотку, що становить 6 497, 00 грн. На підставі зазначеного суд вважає що з відповідачів як солідарних боржників слід стягнути встановлену судом суму боргу за кредитом, процентами, неустойки, три відсотка річних та інфляційну складову. Суд також погоджується наявністю підстав стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] штраф на підставі п. 2.5. договору поруки. Але при розрахунку суми штрафу суд звертає увагу, що за нормою договору він складає 10 % від суми, яку на протязі 5 днів повинен був сплатити поручитель замість боржника, яка відповідно має складатися з суми тіла кредиту та процентів. З урахуванням того, що позивач просить стягнути тіло кредиту 73 000 грн. та процентів 2 400 грн. , а всього 75 400 грн., вартість штрафу відповідає 7 540 грн. На підставі наведеного позов слід задовольнити частково. Відповідно ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі відповідальному задоволеної сумі позову, яка складається з суми державного мита у розмірі 1% від задоволеної суми та 120 грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На підставі ст.ст. 192, 549, 610, 611, 612, 624, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial