Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його втратившим право користування житловим приміщенням і зняття з реєстрації, зазначивши третіми особами [PERSON] та Головне Управління Державної міграційної служби України у Донецькій області, мотивуючи позов тим, що відповідач є сином від першого шлюбу, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований з 2003 року, але речей там не має, в квартирі не проживає і з ним не спілкується. Маючи статус інваліда 3 групи та отримуючи невеликій дохід, позивач сплачує комунальні послуги за відповідача і несе збитки. Посилаючись на ст.ст.71 та 72 ЖК України, позивач просив визнати віповідача таким, що він втратив право користування житлом та зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби України у Донецькій області в особі Артемівського міського відділу ГУ ДМС зняти [PERSON] з реєстрації у вказаній квартирі. Відповідач [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], який уточнив та зазначив, що в спірній квартирі він остаточно зареєстрований з 25 жовтня 2003 року. Враховуючи, що квартира є однокімнатною, має невелику площу, а його батько - позивач по справі зустрічався з [PERSON], з якою потім зареєстрував шлюб, йому ніде було проживати в квартирі і він змушений був проживати спочатку у матері, а потім у батьків дружини, з якою 23 вересня 2011 року зареєстрував шлюб, від якого 18 грудня 2012 року у них народилась дитина. Оскільки [PERSON] відмовився зареєструвати в спірній квартирі його ([PERSON]) дитину і дружину, замінив замки на вхідній двері, самостійно вселив та зареєстрував у спірній квартирі свою дружину - [PERSON], не отримавши на це його згоди, як користувача квартири, зареєстрованого в квартирі, порушивши його житлові права, то він звернувся до суду з зазначеним позовам до суду, в якому просив: усунути перешкоди в користуванні приміщенням, шляхом вселення його - [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; усунути перешкоди в користуванні приміщенням, шляхом виселення [PERSON] з цієї ж квартири, зобов`язати [PERSON] знятися з реєстрації з квартири та зобов`язати [PERSON] та [PERSON] передати йому - [PERSON] ключи від квартири [ADDRESS]. Одночасно він просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], заявлених до нього за первісним позовом, про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації. Рішенням Артемівського міськрайонного суду м. Донецька від 25 вересня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], Головне Управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття її з реєстрації задоволено. Визнано [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловою квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Зобов`язано Головне Управління Державної міграційної служби України у Донецькій області в особі Артемівського міського відділу ГУ ДМС зняти з реєстрації [PERSON], [INFO], у житловій квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. В зустрічному позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру та виселення відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов та відмовити в задовленні позову [PERSON] В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що, відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, він зареєстрований в спірній квартирі, як член сім'ї [PERSON], має рівні з ним права з користування житловим приміщенням. Апелянт посилався на те, що він з поважних причин не користувався житлом, оскільки його батько в однокімнатній квартирі проживав з [PERSON] без реєстрації шлюбу, а потім зареєстрував шлюб. Він же змушений був проживати за іншими адресами та періодично з`являвся в спірну квартиру, де зареєстрований до цього часу. [PERSON] та [PERSON] підтвердили в суді факт реєстарції останньої в спірній квартирі без його згоди. В наданому позивачем акті від 08 жовтня 2012 року, складеного ПП «Наш дом плюс», не зазначено з якого часу він не проживав у спірній квартирі, як і причини цього. В судове засідання апеляційного суду сторони, та третя особа не з`явились, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками та під розписку (а.с.143, 179, 180, 181). Апелянт [PERSON] просив розглянути справу без його участі та наполягав на задоволенні його апеляційної скарги (а.с. 175). Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу [PERSON] слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасуати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] та часткове задоволення зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до п. 3 та п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст.309 ЦПК передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Як зазначено в ч.3 ст.309 ЦПК, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира [ADDRESS], є однокімнатною квартирою, в якій зареєстровані: позивач [PERSON]; а з 29 жовтня 2003 року його син [PERSON]; та з 09 лютого 2010 року - дружина позивача [PERSON] (а.с.8). Згідно акту Приватного підприємства «Наш дім» від 08 жовтня 2012 року зі слів сусідів [PERSON]в квартирі не проживає. Факт відсутності в спірній квартирі [PERSON] підтвердили в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України, суд дійшов висновку, що [PERSON], втратив право користування квартирою [ADDRESS], внаслідок його відсутності в квартирі без поважних причин понад шість місяців, а тому задовольнив позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житлом. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], заявлених до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення до квартири та виселення з квартири [PERSON], то суд зазначив, що перший не надав суду доказів того, що [PERSON] замінив замки на вхідних дверях квартири та чинив перешкоди в користуванні житлом. Однак з такими висновками суду не можна погодитись, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`і за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 ст. 71 ЖК України передбачено, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем , а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Отже, при вирішенні питання про втрату членами сім`і наймача права на користування житловим приміщенням з`ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Як вбачається із роз'яснення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (з подальшими змінами та доповненнями), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Встановивши, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, суд разом з тим не врахував, що спірна квартира є однокімнатною, в яку позивач [PERSON] вселив та зареєстрував дружину [PERSON] без згоди відповідача [PERSON], позбавивши його можливості користуватися житлом, у зв`язку з чим останній змушений був проживати за іншими адресами, а саме, - спочатку у матері, а потім у батьтків дружини. Останнє підтверджується заявою про реєстрацію місця проживання [PERSON] від 08 лютого 2010 року, на якій відсутня письмова згода відповідача [PERSON], як користувача житлом на вселення і реєстрацію першої в спірній квартирі (а.с.146Ю147, 148, 149, 170, 173). Втім, на час реєстрації [PERSON] в спірній квартирі відповідач [PERSON] був зареєстрований там, що підтверджується довідкою житлового органу і ксерокопією паспорта, та не був позбавлений права користування цим житлом (а.с. 8, 33). Відповідно ж до вимог ст.65 ч. 1 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ними, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Тому, на вселення дружини позивача необхідно було отримати письмову згоду відповідача [PERSON], яка відсутня, а тому її вселення в квартиру не можна визнати законним, що в свою чергу свідчить про перешкоджання в користуванні житлом відповідачу [PERSON] В той же час позивач [PERSON] оплачував комунальні витрати за користування квартирою і тим самим визнавав за [PERSON] право користування квартирою, як і житловий орган за місцем реєстрації останнього. За вказаних обставин не можна визнати [PERSON] таким, що останній втартив право користування житлом через відсутність його понад встановлені строки, без поважних причин. Апеляціний суд вважає, що з моменту незаконного вселення в спірну квартиру [PERSON], без отримання письмової згоди відповідача [PERSON] на вселення та реєсторацію в квартирі, відповідач був відсутній в квартирі з поважних причин, а виниклі неприязні стосунки між сторонами перешкоджали вселенню його в квартиру та користуванню житлом. В тому числі [PERSON] не спростував і твердження відповідача [PERSON] про перешкоджання користування житлом і шляхом заміни замків, оскільки в позові і в суді позивач заперечував право користування житлом з боку відповідача, вважав його втратившим право користування спірною квартирою та перешкоджав в користуванні житлом. В той же час задовольняючи позов [PERSON] та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON], суд порушив норми матеріального права, а тому рішення не може залишатися без змін. За вказаних обставин, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації, слід відмовити, за безпідставністю заявлених вимог. В той же час позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, а саме: вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]: виселети [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житла; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] передати [PERSON] ключи від квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1328-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням), а тому вимоги [PERSON] про зобов`язання [PERSON] знятися з реєстрації з квартири, є зайвими. Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, то відповідно до вимог ст.309 ч.1 п.3 та п.4 ЦПК України, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково: вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; виселети [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житла; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] передати [PERSON] ключи від квартири [ADDRESS]. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації, слід відмовити. При цьому апеляційна скарга [PERSON] підлягає часткому задоволенню.

Outcome: partial