Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу у розмірі 9160,70 грн., посилаючись на те, що 17.06.2013 року між ними був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, за умовами якої відповідач взяв у позивача позику в сумі 9160,70 грн. із зобов'язанням повернути гроші до 01.03.2013 року. Зазначив, що він виконав свої договірні зобов'язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останній грошові кошти в сумі 9160,70 грн., проте, відповідач не повернула кошти позивачу, що свідчить про невиконання зобов'язань за договором. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача 9160,70 грн., а також судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнала. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що між [PERSON], [PERSON] та кредитною спілкою «Тур'я» 02.02.2011 року був укладений договір № 245 ТПК 28/01-2011 про перевід боргу та заміну сторони в зобов'язанні, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася повернути грошові кошти в сумі 9160,70 грн. [PERSON] Крім того, між сторонами укладено договір позики за умовами якого, відповідач зобов'язалася повернути суму позики до 01.09.2013 року, про що була складена розписка від 17.06.2013 року. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами на підтвердження укладання договору позики була складена розписка від 17.06.2011 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи те, що між сторонами був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. У зв'язку з тим, що відповідач не повернув у встановлені договором строки суму позики позивачу, у зв'язку з чим визнав позов, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 9160,70 грн. Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 229,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved