Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору. Просив захистити його права як споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору, укладеного 21.12.2005 р. між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись при цьому на те, що відповідно до договору про надання банківських послуг від 21.12.2005 р., укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», він отримав кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту з базовою ставкою в 3 % в місяць. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, тобто до 31.12.2008 р. Вважає, що виконав свої зобовязання перед банком, що банк пропустив строк позовної давності щодо даних спірних відносин, ввів його в оману шляхом надання недоступної, недостовірної, неповної інформації про договір, договір порушує його права як споживача. Договір не містить умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору, що суперечить п.8 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Договір також не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, що суперечить п.9 ч.1 ст. 6 цього ж Закону. Банком порушено вимоги ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, перед укладенням договору, протягом дії договору йому не повідомлено всю інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Він не був ознайомлений з більшістю умов договору, підписав і ознайомився тільки із заявою на видачу кредиту, інші його складові (Тарифи, Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг) для ознайомлення не надавались та не розяснювались. Тому договір повинен бути визнаний недійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази: умови і правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.12.2005 р. та інші письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що 21.12.2005 р. між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг. Позивач [PERSON] отримав кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту з базовою ставкою в 3 % в місяць. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, тобто до 31.12.2008 р. Позивачем [PERSON] пропущений строк позовної давності. До суду з позовом він звернувся у лютому 2013 р., в той час як відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача [PERSON] до суду подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності, тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed