Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В провадженні вказаного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до Головного управління Міндоходів в Одеській області, Головного управління Держаної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної шкоди, за участю прокуратури Малиновського району міста Одеси. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що [PERSON] 06 листопада 2003 року придбав на оптовому ринку «Чорноморський» в місті Одесі партію чаю «Хейліс» в кількості 4580 коробів. Однак під час транспортування вказаний вантаж був затриманий працівниками Роздільнянської митниці та вилучений, після чого Управлінням податкової міліції ДПА в Одеській області вантаж перевезено до міста Одеси та переданий на зберігання ТОВ «Фірма-Сігма». В судовому порядку відповідні дії були податкової служби були визнані неправомірними, проте вантаж [PERSON] повернуто не було, у зв’язку з чим йому заподіяно значної матеріальної шкоди. Виходячи з викладеного, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому неодноразово уточнивши заявлені вимоги і змінивши предмет позову, остаточно просив суд стягнути з Головного управління Міндоходів в Одеській області, Головного управління Держаної казначейської служби України в Одеській області суму матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції в загальному розмірі 484462,35 гривень. Представник [PERSON] у відкрите судове засідання з’явилась, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Головного управління Міндоходів в Одеській області у судове засідання з’явилась, заявлені вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник Головного управління Держаної казначейської служби України в Одеській області у судове засідання з’явилась, заявлені вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник прокуратури Малиновського району міста Одеси у судове засідання з’явився, просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені та забезпечені письмові докази, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні даного позову – виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] працюючи за контрактом у суб’єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON], 06 листопада 2003 року на підставі довіреності придбав на оптовому ринку «Чорноморський» в місті Одесі партію чаю «Хейліс» в кількості 4580 коробів на загальну суму 186045,00 гривень. Відповідно до накладної №900100 від 06 листопада 2003 року, товарно-транспортної накладної №002090 від 06 листопада 2003 року, податкової накладної №1607020 від 06 листопада 2003 року, квитанції до касового ордеру №121 вантаж був придбаний і перевозився на законних підставах. Однак під час транспортування вказаний вантаж був затриманий працівниками Роздільнянської митниці, де знаходився до вилучення співробітниками ДПА в Одеській області 13 листопада 2003 року після чого був переміщений в місто Одесу та переданий на зберігання ТОВ «Фірма-Сігма». 26 грудня 2003 року Малиновським районним судом міста Одеси по цивільній справі №2-7385/03 прийнято рішення за позовом [PERSON] до ДПА в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобов’язання про повернення 4580 коробів чаю «Хейліс», яким задоволено позовні вимоги в повному обсязі. Зазначене рішення оскаржувалось відповідачем в апеляційному та касаційному порядку, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2004 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 квітня 2009 року залишено без змін. 28 вересня 2004 року по даній справі Малиновським районним судом міста Одеси було прийнято рішення, яким задоволено позовні вимоги та стягнуто з ДПА в Одеській області на користь [PERSON] зокрема суму матеріальної шкоди в розмірі 186045,00 гривень. Однак, 03 березня 2005 року ухвалою апеляційного судом Одеської області зазначене рішення було скасоване, а справу направлено на новий розгляд. Відповідно до висновку №14532/14533 від 19 грудня 2011 року судово-економічної експертизи, проведеної при новому розгляді даної справи, експерту на дослідження надавались зокрема наступні документи: накладна №500103 від 06 листопада 2003 року, де замовником виступає Фірма «Хейліс»; податкова накладна №1205060 від 06 листопада 2003 року, де покупцем також є Фірма «Хейліс»; товарно-транспортна накладна №02ААХ№526691 від 06 листопада 2003 року, де вантажоодержувачем є Фірма «Хейліс». При цьому, встановлення законності володіння [PERSON] чаєм «Хейліс» відбувалось на підставі інших документів, а саме: накладної №900100 від 06листопада 2003 року, товарно-транспортної накладної №002090 від 06 листопада 2003 року, податкової накладної №1607020 від 06 листопада 2003 року, де отримувачем товару значився [PERSON] У зв’язку з цим встановлено, що працівниками Роздільнянської митниці 06 листопада 2003 року було затримано автомобіль, який перевозив вантаж – чай «Хейліс» в асортименті у кількості 16000,00кг. Одразу після затримання автомобілю до місця зупинки під’їхав автомобіль ВАЗ, в якому знаходився [PERSON], який представився експедитором вантажу та митній службі були представлені наступні документи: сертифікат якості, виданий 06 листопада 2003 року Одеським державним центром стандартизації, метрології та сертифікації; накладна №500103 від 06 листопада 2003 року; податкова накладна №1205060 від 06 листопада 2003 року: товарно-транспортна накладна 02ААХ№526691 від 06 листопада 2003 року. Згідно цих документів вбачалось, що вантаж – чай «Хейліс» в асортименті у кількості 16000,00кг, вартістю 186045,00 гривень – переміщається від ССП «Милосердя», що згідно печатки розташоване: Одеська обл., Іллічівський р-н, с. Малодолинське, код 076348135. При огляді документів, які надав [PERSON] в працівників митної служби виникла підозра в тому, що сертифікат якості підроблений. На це вказувало те, що його бланк не мав передбачених законодавством голограм та був виготовлений за допомогою кольорового принтеру. Крім того форма бланку згідно спільного наказу Держкомітету промислової політики України та ДМСУ №31/138 від 16 лютого 2000 року використовується для оформлення операцій з експорту зливків кольорових металів і не застосовується для оформлення іншої продукції. Згідно відповіді Одеського державного центру стандартизації, метрології та сертифікації від 07 листопада 2003 року, пред’явлений сертифікат центром не видавався, випробувань чаю «Хейліс» не проводились, вказані в сертифікаті співробітники в установі не працюють. У висновку №14532/14533 судово-економічної експертизи від 19 грудня 2011 року при дослідженні податкових накладних №1607020 від 06 листопада 2003 року та №1205060 від 06 листопада 2003 року встановлено, що в податкових накладних зазначаються різні індивідуальні податкові номери та номери свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ССП «Милосердя». В податковій накладній №1607020 від 06 листопада 2003 року код ССП «Милосердя» значиться, як 1248872100359, номер свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ССП «Милосердя» 29918720, а в податковій накладній №1205060 від 06 листопада 2003 року код та номер свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ССП «Милосердя» 1065003192240 та 29918816 відповідно. Після вилучення вантаж 13 листопада 2003 року було транспортовано працівникам УПС ДПС в Одеській області в місто Одесу для зберігання. Згідно протоколу огляду від 13 листопада 2003 року вилучений вантаж – чай «Хейліс» в кількості 4338 коробів – в зв’язку з неможливістю встановлення власника, працівниками УПМ ДПС в Одеській області передано на зберігання ТОВ «Фірма-Сігма». Так, згідно податкової накладної №1205060 від 06 листопада 2003 року та накладної №500103 від 06 листопада 2003 року, покупцем чаю «Хейліс» є Фірма «Хейліс» (м. Київ). Згідно товарно-транспортної накладної замовником вантажу та вантажоодержувачем є Фірма «Хейліс» (м. Київ), а вантаж отримував Грішин (ініціали відсутні), який був представником Фірми «Хейліс» за довіреністю. Звертаючись до суду, [PERSON] надав інші документи, а саме накладну №900100 від 06 листопада 2003 року, товарно-транспортну накладну №002090 від 06 листопада 2003 року, податкову накладну від 06 листопада 2003 року №1607020, де отримувачем значився саме [PERSON] Згідно письмових пояснень [PERSON], які він надавав на ім’я начальника Роздільнянської митниці після первісного затримання вантажу вбачається, що [PERSON] 05 листопада 2003 року приїхав до міста Одеси з метою влаштуватись на роботу водієм маршрутного таксі. Біля залізничного вокзалу він зустрів свого знайомого, який запропонував йому супроводити вантаж до міста Києва. Документи, які згодом ним були надані працівникам Роздільнянської митниці, йому надав той же його товариш. Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. При цьому, зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Сторони у цивільному процесі користуються процесуальними правами на власний розсуд. Як зобов’язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі виходити за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як вказує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення базових вимог сторони позивача, у зв’язку з чим відсутні підстави і для задоволення похідних вимог особи про відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідачів. У зв’язку, з цим стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат позивача присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed