Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

Позивач ПАТ «Енергобанк» звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що 06 червня 2008 року між АБ «Енергобанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №16 ДІК на поліпшення житлових умов, відповідно до умов якого кредитор прийняв на себе зобов'язання надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 707 000,00 гривень, а позичальник - прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 463 000,00 гривень, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 18 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Зобов'язання за кредитним договором було забезпечено іпотечним договором б/н від 06.06.2008 року, договором поруки №16ДІК/1 від 06.06.2008 року, договором поруки №16ДІК/2 від 06.06.2008 року, договором поруки №16ДІК/3 від 06.06.2008 року та договором поруки №16ДІК/4 від 06.06.2008 року, відповідно до умов яких поручителі відповідають за невиконання зобов'язань вказаного кредитного договору солідарно з [PERSON] в повному обсязі. Однак всупереч договірним зобов'язанням у встановлені графіком терміни позичальником не повернуто належні грошові кошти, в результаті чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. У зв'язку з цим сума боргу станом на 19.07.2012 рік складає - 854 258, 13 грн., з яких поточна заборгованість за кредитом - 368 470,67 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 86 812,65 грн. заборгованість за відсотками - 272 221,15 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 24 494,53, пеня за несвоєчасне погашення відсотків 102 259,13 грн., які і просили стягнути солідарно зі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь банку, а також судовий збір у розмірі 3 219 грн. В судове засідання представник позивача за довіреністю Тімошина О.В. не з'явилась, надала заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали письмові заперечення, згідно яких вважають припиненими договори поруки [PERSON] та [PERSON], що виключає солідарне стягнення з них за кредитним договором. Також просили зменшити на 90 % розмір пені, оскільки [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами, які не працюють, та на їх утриманні знаходиться малолітня дитина та донька, яка є безробітною. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 06 червня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №16 ДІК, відповідно до п.1.1. якого кредитор прийняв на себе зобов'язання надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 707 000,00 гривень, а позичальник - прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 463 000,00 гривень, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 18% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а.с. 4-7). Відповідно до ст. ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Однак, всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України, відповідач [PERSON] не сплатив щомісячні платежі на повернення кредиту у строк, встановлений кредитним договором, та згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 19.07.2012 рік має заборгованість за кредитним договором в розмірі 854258, 13 грн., з яких поточна заборгованість за кредитом 368470,67 грн., прострочена заборгованість за кредитом 86812,65 грн. заборгованість за відсотками 272221,15 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 24494, 53 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків 102259,13 грн. (а.с. 19-21). Крім того судом встановлено, що з метою забезпечення повернення кредиту відповідачем [PERSON] окрім іпотеки нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4) між ПАТ «Енергобанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договором поруки № 16ДІК/1 від 06.06.2008 року (а.с. 9-10). Також між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені аналогічні за змістом договір поруки №16ДІК/2 від 06.06.2008 року, договір поруки №16ДІК/3 від 06.06.2008 року та договір поруки №16ДІК/4 від 06.06.2008 року, відповідно до умов яких поручителі відповідають за невиконання зобов'язань вказаного кредитного договору солідарно з [PERSON] в повному обсязі (а.с. 11-14). Згідно з вимогами ст.ст. 553-554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька 09 вересня 2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Енергобанк», третя особа [PERSON], про припинення правовідношення поруки, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01.11.2013 року, було визнано припиненим договір поруки №16ДІК/1 від 06.06.2008 року, укладений між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON], а також визнано припиненим договір поруки №16ДІК/2 від 06.06.2008 року, укладений між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] (а.с 139-140, 141-142). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, згідно ч. 1. ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно ж ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, 06.06.2008 року між АБ «Енергобанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору про іпотечний кредит №16 ДІК від 06 червня 2008 року, відповідно до якого в новій редакції викладено п. 1.1. договору, а саме « 1.1. кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 463 000,00 гривень, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 463 000,00 гривень, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 25% річних, в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором» (а.с.8). Після чого 01.09.2008 року між АБ «Енергобанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до договору про іпотечний кредит №16 ДІК від 06 червня 2008 року, яким встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 22 % річних з дня рефінансування кредиту у Державній Іпотечній Установі (а.с. 8 зворотній бік). Таким чином позивачем збільшено розмір процентної ставки за користування кредитом, що призвело до збільшення зобов'язань кредитора і відповідно до збільшення відповідальності поручителів [PERSON] та [PERSON] перед банком. В матеріалах справи відсутні докази того, що поручителі надавали згоди на укладання зазначеного договору або були обізнані чи сповіщені позивачем або іншою особою про укладання між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] договору про внесення змін до договору про іпотечний кредит №16 ДІК від 06 червня 2008р та договору про внесення змін №1 до договору про іпотечний кредит №16 ДІК від 01.09.2008 року, якими була встановлена процентна ставка за користування кредитом у розмірі більшому, ніж той, який існував на момент укладання договорів поруки. Зміст законодавства, що регулює виниклі спірні правовідносини сторін, свідчить про те, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Так, в Постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ПАТ «Енергобанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В свою чергу заперечуючи проти задоволення вимог позивача відповідачі [PERSON] та [PERSON] посилалися на зменшення розміру пені на 90 %, оскільки [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами, які не працюють, та на утриманні яких знаходиться малолітня дитина та донька, яка є безробітною. Так, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Разом з тим, окрім майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; та не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Як встановлено судом, поточна заборгованість за кредитом складає 368 470,67 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 86 812,65 грн., заборгованість за відсотками - 272 221,15 грн., що у сукупності складає - 727 504,47 грн., втім, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків складає 126 753,66 грн. ( 24 494,53 + 102 259,13 грн.), тобто сума пені є набагато меншою за кредитну заборгованість, при цьому суд також враховує строк та порядок погашення відповідачем кредиту відповідно до узгоджених умов договору та заборгованості за кредитом, а також розмір пенсії відповідача [PERSON], яка складає 2 178 грн., що є більшою, ніж мінімальна заробітна плата у 2013 році, та стягнення на користь [PERSON], доньки [PERSON], за рішенням суду аліментів на утримання дитини (а.с. 87-93). Таким чином, з урахуванням наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість, що виникла у зв'язку з порушенням кредитного зобов'язання, у загальному розмірі 854 258, 13 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, які були понесені ним у зв'язку із зверненням до суду і розглядом цієї цивільної справи у розмірі 3 219 грн., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України, оскільки ці витрати, які підтверджені документально квитанцією, залученою до матеріалів справи, є судовими витратами (а.с. 22). На підставі викладеного та

Outcome: partial