Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що працювала у відповідача з 21 листопада 2000 року. Звільнена 19 серпня 2013 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. На день звільнення відповідач не здійснив повний розрахунок належних до виплати сум. Просить стягнути заборгованість із заробітної плати в розмірі 9640 грн. 00 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з в сумі 1829 грн. 88 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп.. В обґрунтування спричиненої моральної шкоди та її розміру зазначила, що через невиплату заробітної плати порушився звичайний уклад її життя, нормальні життєві зв'язки, вона була позбавлена засобів до існування та змушена займати у сторонніх осіб гроші, знизився рівень її життя та медичного забезпечення, погіршився стан здоров'я, вона є інвалідом ІІІ групи, потребує медичного лікування, внаслідок чого погіршився сон, апетит, настрій, відчуває пригніченість. Позивач направила до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання представника не направив. Повідомлений. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Аналізуючи подані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задовільненню з наступних підстав. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженного ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача укладником-пакувальником. Згідно наказу від 19 серпня 2013 року № 161 звільнена за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. У день звільнення кінцевий розрахунок не проведений. Заборгованість з 01.03.13р. становить 9640,00 грн.. На день розгляду справи відповідачем заборгованість не виплачена. Зазначене підтверджується записами в трудовій книжці, копією наказу про звільнення, довідками ПАТ «АЗМОЛ» від 29.08.13 р. № 61/2975 та № 61/2976. Середній заробіток позивача за день становив 79,56 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 29.08.13 року № 61/2974. За період з 20 серпня 2013 року по 19 листопада 2013 року, тобто за 67 робочих днів стягненню підлягає середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 5330,52 грн. (79,56 грн. х 67 р.дн. = 5330,52 грн.). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що конституційне право [PERSON] на своєчасне одержання винагороди за працю порушене відповідачем. Зазначені порушення призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з характеру та обсягу страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, суд вважає можливим визначити грошовий еквівалент завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.. Судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з даним позовом до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial