Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до Заводського районного суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить захистити її права, як споживача, стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 2800грн., які були внесені в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу від 07.03.2013 року а також моральну шкоду у розмірі 1000грн., та судові витрати пов'язані з отриманням правової допомоги. Позивач в судове засідання з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі, та без застосування технічних засобів. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], за дорученням № 836 від 21.10.2013р. з'явився але надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу без участі його особисто та його довірителя, позовні вимоги не визнав, надав заперечення, щодо позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову, не заперечував проти розгляду справи без застосування технічних засобів. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та відповідача згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 7 березня 2013 року між позивачкою, [PERSON], та відповідачкою, ФОП [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], було укладено Договір купівлі-продажу товару. Судом встановлено, що предметом договору є меблі, а саме: кухня та стільниця. Відповідно до п.1.1 договору виконавець, тобто відповідач, ФОП [PERSON], бере на себе зобов'язання доставити та передати у власність замовника вказаний товар, а замовник, в свою чергу, зобов'язується оплатити та прийняти товар, таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо купівлі-продажу товару, які регулюються положеннями цивільного законодавства. В п.2.1 договору обумовлено, що замовник зобов'язується сплатити вартість товару, що становить 4000,00 грн., відповідач [PERSON] змінила умови договору і після отримання від позивача, передоплати у розмірі 2800,00 грн., здійснила запис в самому договорі під пунктом 2.5 наступного змісту: «Оплачено 2800,00 грн. Оплата по доставке 1200 грн.». Вказаний рукописний запис було скріплено підписами позивача та продавця відповідача, [PERSON], таким чином відбулась належним чином оформлена зміна умов договору, внаслідок чого умови оплати товару змінилися і передбачали сплату авансового; платежу (передоплати) у розмірі 2800,00 грн., та остаточний розрахунок з виконавцем у розмірі 1200,00 грн. за фактом доставки товару замовнику. На виконання вказаних умов договору, позивач здійснила попередню оплату за товар у сумі 2800,00 грн., після доставки товару, позивач повинна була доплатити 1200,00 грн., даний факт підтверджується підписами сторін в договорі. Як вбачається з п.2.2 договору, виконавець після виконання замовником п.2.1 повинен доставити товар протягом 45 робочих днів. Судом встановлено, що попередня оплата за товар була внесена замовником в день укладання договору, тобто 07.03.2013р., таким чином доставка меблів відповідачем мала відбутися не пізніше 22.04.2013р. Як встановлено в судовому засіданні в зазначений термін товар не був доставлений, після настання строку виконання зобов'язання позивач безрезультатно намагалася зв'язатися з виконавцем щодо отримання товару, відповідач ухиляється від будь яких контактів і добровільно виконувати свої зобов'язання не бажає, як у визначені договором строки, так і тривалий час після закінчення цих строків і до сьогоднішнього дня, виконавець свої зобов'язання не виконав, сплачену в якості попередньої оплати суму 2800,00 грн. позивачці не повернув. 14.06.2013р. позивач звернулася до Дніпродзержинського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області із заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст.190 КК України (шахрайство), що підтверджується копією заяви. 08.08.2013 слідчим Баглійського районного відділу Дніпродзержинського МУ кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що підтверджується копією постанови. Слідчим було зазначено в постанові про закриття кримінального провадження, що дана категорія справ відноситься до цивільно-правових відносин. З матеріалів справи вбачається, що на момент укладання договору відповідач, ФОП [PERSON] знаходилася за адресою: [ADDRESS], приміщення за даною адресою займала на правах оренди. На даний час ФОП [PERSON] не перебуває за вказаною вище адресою, офіційно зареєстрована в [ADDRESS], позивач неодноразово намагалася встановити зв'язок з відповідачем за цією адресою, але виявилось, що фактичне місцезнаходження ФОП [PERSON] не співпадає з зареєстрованим. Позивач довів виконання своїх зобов'язань за цим договором, щодо внесення відповідачу грошової суми авансового платежу (передоплати) у розмірі 2800,00 грн., та невиконання відповідачем в зазначений термін доставки товару, як було обіцяно самим відповідачем, а відповідач не спростував ці доводи позивача, як цього вимагає ст.60 ЦПК України. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів"до відносин, які регулюються ЗУ "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу. Тобто на правовідносини, що розглядаються, поширюється дія закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.8 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів"- нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Посилання представника відповідача на те, що згідно умов Договору (п. 2.1) відповідач зобов'язаний сплатити повну вартість товару, після чого згідно п. 2.2 Договору Виконавець повинен поставити товар протягом 45 робочих днів та відповідно до умов п. 3.1 Договору в разі невиконання Замовником п. 2.1 Договору, тобто невнесення обумовленої Договором повної суми вартості товару, внесена часткова передплата Замовнику не повертається, є безпідставними та нічим не доведеними. Саме тому суд приймає до уваги доводи позивача, в яких він посилається на те, що борг по передоплаті був відсутній, був лише залишок, який слід було сплатити в розмірі 2800,00 гривень, про що відповідач власноруч зробив запис, про отримання передоплати в розмірі 2800,00 гривень в тексті договору після його виправлення ніяких записів немає. В такому випадку слід вважати умови договору між сторонами зміненими, такими, що відповідають їх волевиявленню саме в такому вигляді, як зазначив позивач. Згідно із вимогами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, Цивільного кодеку України та інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Нормою ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.І ст. 656 ЦК предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч.І ст. 662 ЦК). Стаття 663 ЦК передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Як вже зазначалося вище, строком виконання обов'язку по передачі товару замовнику був термін 45 днів з моменту укладання договору (07.03.2013р. - 22.04.2013р.). Згідно положень ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар. Даний обов'язок продавця передбачений її. 1.1 договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Не виконавши свої зобов'язання з передачі товару виконавцем було порушено положення ст. 526 Цивільного кодексу України, які встановлюють що зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, з наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач та відповідач знаходилися у договірних стосунках, як боржник і кредитор, так як уклали договір купівлі-продажу з попередньою оплатою товару. Позивач свої зобов'язання за цим договором виконала та здійснила попередню оплату у розмірах та у строки, передбачені договором. Продавець, не передавши в строк товар замовнику, порушила взяті на себе за договором зобов'язання щодо належної передачі товару, тобто, свої зобов'язання за вказаним договором відповідач не виконала. Внаслідок цього право позивача на отримання предмету договору чи повернення сплачених за нього, як попередню оплату, грошових коштів, відповідачем порушено. Згідно вимог статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Так, згідно зі ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За вказаних обставин та вимог чинного законодавства, позивач обґрунтовано поставила питання про повернення суми попередньої оплати. Відповідно вищевказаних вимог матеріального закону, зокрема ч.2. ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, споживач у вищевказаному випадку на власний розсуд може скористатись правом призначення виконавцю відповідного строку для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця, згідно з приписами ч.2. ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", та відповідно до вказаної норми матеріального закону, позивач на власний розсуд може обрати лише один з видів захисту своїх прав, у тому числі розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Згідно з вимогами ч.5 ст. 110 ЦК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 7 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» - споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що очевидним є той факт, що через невиконання відповідачем своїх зобов'язань, позивач позбавлена того, на що розраховувала при укладені цього договору з відповідачем, а саме кухні та стільниці. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь кошти в сумі 2800,00 грн., які були внесені в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу від 07.03.2013 року - підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Пленумом Верховного Суду України у п.2 постанови від 31 березня 1995року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"було роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; в випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушені зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в розглянутій формі, є договірними, то відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Згідно вимог ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, встановлених законодавством. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, у матеріалах справи відсутні будь - які докази про те, що невиконанням вказаного договору від 07.03.2013 року в натурі було завдано шкоду життю чи здоров'ю позивача. Окрім цього, умовами вказаного договору в даному випадку не передбачено відшкодування моральної шкоди. За вказаних обставин, суд доходить висновку, про необхідність відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1000,00грн.. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 516,15 грн., які позивач сплатила за отримання правової допомоги, у зв'язку з тим, що позивач при подачі позову було звільнено від сплати судового збору він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 230грн.00коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial