Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

14 листопада 2013 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що його та відповідача матері [PERSON] на праві власності належало домоволодіння [ADDRESS]: ? частина на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 07 серпня 1968 року, реєстрація якого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» проведена не була, і ? частина на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 1974 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, який був зареєстрований в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Оригінали правовстановлюючих документів на домоволодіння не збереглися. 30 червня 2007 року його мати склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом 8 ДДНК, яким частину будинку по [ADDRESS] вона заповіла його сестрі [PERSON], а спірне домоволодіння [ADDRESS] - йому. [INFO] року його мати [PERSON] померла. Після її смерті він прийняв спадщину. В жовтні 2013 року позивач звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але постановою від 15 жовтня 2013 року йому у видачі свідоцтва було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно на ім'я матері [PERSON] та відсутністю реєстрації на ? частину домоволодіння [ADDRESS] в КП «ДМБТІ» на підставі рішення суду від 07 серпня 1968 року. На підставі викладеного просить суд визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку А -1 з прибудовою АІ-1 житловою площею 32,3 кв.м., загальною площею 64,9 кв.м., погрібу під А-1, а - ганку, над а - козирка, сараїв - Б,В, навісу - Г, убиральні - Д, душу - Е, споруд № 1-9, I-IV.(а.с. 2-4). Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог позивача не заперечувала, підтвердила, що їй після матері дістався інший будинок, і на спірний будинок вона не претендує. Просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи, державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, подала до суду заяву, в якій просила слухати справу за їх відсутності, згодні з будь-яким рішенням суду. Також надала копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 23-40). Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м Дніпропетровська від 07 серпня 1968 року на праві власності [PERSON] належало ? частина домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 5-6). На підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 1970 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] належить ? частина домоволодіння [ADDRESS] (а.с 7). При проведенні технічної інвентаризації будівель та споруд по [ADDRESS] самовільного будівництва не має про що зроблено відмітку в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], який складається з житлового будинку А-1 з прибудовою АІ-1 житловою площею 32,3 кв.м., загальною площею 64,9 кв.м., погрібу під А-1, а - ганку, над а - козирка, сараїв - Б,В, навісу - Г, убиральні - Д, душу - Е, споруд № 1-9, I-IV, виготовлений Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 27 червня 2012 року, інвентаризаційна справа № 20148, реєстровий № 242-19. Відомостей щодо самочинного будівництва немає (а.с. 8-10). Згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 25 квітня 2013 року № 3908 станом на 31.12.2012 рік в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою [ADDRESS] за гр. [PERSON] - ? частина, на підставі договору купівлі - продажу від 11.06.1970 року, посвідчений Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі № 2-1589, записано в реєстрову книгу 242 за реєстровим № 19 (а.с.11). Відповідно до заповіту [PERSON] від 30 липня 2007, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, яким частину будинку по [ADDRESS] вона заповіла [PERSON], а домоволодіння [ADDRESS] - [PERSON]. (а.с.12) [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 07 жовтня 2010 року. (а.с.25) Постановою 8 ДДНК від 15 жовтня 2013 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] по причині того, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно на ім'я матері [PERSON] та відсутня реєстрація на ? частину домоволодіння [ADDRESS] в КП «ДМБТІ» на підставі рішення суду від 07 серпня 1968 року, що набрало чинності 17.08.1968 року (а.с.13). Згідно спадкової справи № 150/2012 Восьмої ДДНК, відкритої після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, крім позивача [PERSON] із заявами про прийняття спадщини та за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння по [ADDRESS] ніхто не звертався (а.с. 23-40). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні факти чини обставинами справи, суд доходить до наступного. За змістом ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні було встановлено, що ? частина домоволодіння [ADDRESS] належала померлій матері позивача на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 07 серпня 1968 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. В силу ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Змістом ст. 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Аналізуючи приведені вище норми права, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб. Такий висновок заснований на тому, що своїм заповітом померла власник [PERSON] розпорядилася на випадок своєї смерті спірним домоволодінням, заповіши його [PERSON] Половина спірного домоволодіння належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, інша половина - на підставі рішення суду, яке хоча і не було зареєстровано, але фактичні обставини, встановлені рішенням суду, в даному випадку - наявність права власності, доведенню не підлягають, що дає підстави для задоволення позову.

Outcome: approved