Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-23 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» в особі повноважного представника звернувся до суду 04.02.2013 року з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій зазначає, що відповідно до укладеного кредитного договору № 08081911 від 21.08.2008 року третя особа по вправі [PERSON], отримав кредит у розмірі 195 000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення зобов'язань по кредиту відповідачка [PERSON] за банком уклала договір іпотеки зареєстрований за № 6436 від 21.08.2008 року приватним нотаріусом [PERSON] Згідно даного договору [PERSON] виступає поручителем позичальника [PERSON] за зобов'язаннями перед банком, та надала в іпотеку нерухоме майно предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] з прибудовами загальною площею 79.0 кв.м, житловою - 37.5 кв.м, власником якого є відповідачка. В зв'язку з невиконанням кредитного договору перед банком у [PERSON] виникла заборгованість на загальну суму 363 600.52 грн. 22.02.2013 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання договору іпотеки недійсним, визнати поруку припиненою щодо її зобов'язань перед банком. В судовому засіданні представник банку просить стягнути дану заборгованість шляхом звернення стягнення на об'єкт іпотеки. В зустрічному позові просить відмовити за його безпідставністю. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] підтримав зустрічний позов, позов банку не визнав, посилаючись на те, що 11.02.2011 року з відповідачки та [PERSON] судом вирішено спір, і на користь банка солідарно стягнуто 193 717.27 грн. Але банк відмовився від стягнення коштів по виконавчому провадженню і подав новий позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що позов банку необґрунтований та задоволенню не підлягає, а зустрічний позов просить задовольнити, так як збільшено обсяг зобов'язання без згоди поручителя. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення по договору іпотеки підлягає до задоволення частково. Так, в судовому засіданні встановлено, що 21.08.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON], отримав кредит у розмірі 195 000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, перед банком у [PERSON] виникла заборгованість на загальну суму 363 600.52 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 163 775.67 грн., заборгованості за процентами - 145 777.77 грн., пеня - 54047.08 грн. Як передбачено ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ст. ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст. 590 ЦК України. Підпунктами 28 Договору іпотеки від 14.05.2007 року встановлено, що з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже в частині стягнення по договору іпотеки, суд вважає вірним задовольнити позов. В частині виселення відповідачів з будинку та зняття їх з реєстрації, суд вважає, що в позові слід відмовити. Так у відповідності до ст. ст. 40 Закону України «Про іпотеку», виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Проте в матеріалах справи відсутня письмова вимога про добровільне звільнення будинку, а в ході судового розгляду не обговорювалось питання щодо дотримання процедури виселення відповідачів. Зустрічний позов [PERSON] у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду, оскільки належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідачка та її представник до суду не з'явилися, не повідомивши про причину їх неявки до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі пропорційно до задоволених вимог 962.26 грн. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial