Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Посилалась на те, що під спільного шлюбу з відповідачем, який було розірвано 03.10.2012 року, у них народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний момент проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Вказувала на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.12.2012 року з [PERSON] на її користь на утримання їх спільних з відповідачем дітей, стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, доходу щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Посилалась на те, що [PERSON] з 2010 року є студенткою Чернівецького політехнічного коледжу в якому буде навчатись до 01 липня 2014 року, загальна сума договору на навчання становить 24000 грн. Вважає, що відповідач повинен нести додаткові витрати на утримання дитини та сплачувати половину вартості навчання, яка на рік становить 3000 грн., а тому просила стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] суму коштів в розмірі 3000 грн. за 2012-2013 навчальні роки та 3000 грн. за 2013-2014 навчальні роки одноразово, а всього 6000 грн. Позивач в судове засідання не зявилась, хоча повідомлялась про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суд не повідомила. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, у разі відсутності відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявилися в судове засідання незважаючи на те, що двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з копії рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.12.2012 року між сторонами 27 березня 1994 року був зареєстрований шлюб, який було розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.10.2012 року. Від шлюбу у сторін є двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], діти проживають разом з матірю (а/с 5). У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з копії індивідуального договору №19 про підготовку молодших спеціалістів, [PERSON] навчається на денній формі навчання в Чернівецькому політехнічному коледжі на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст, строк навчання з 01 вересня 2010 року до 01 липня 2014 року. Загальна вартість навчання становить 24000 грн. (а/с 7). Згідно положень ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до положень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Так, судом встановлено, що позивач здійснювала оплату навчання доньки [PERSON], що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а/с 8,9). Як вбачається зі змісту ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з копії рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.12.2012 року [PERSON] мав працював на посаді старшого аварійного комісара Чернівецького обласного центру клієнтської підтримки Управління регіональної мережі ТОВ Гарант-Асістанс (а/с 5). Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 169 СК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, суд приходить до висновку про можливість відповідача брати участь у додаткових витратах на утримання його доньки [PERSON], яка навчається на платній основі в Чернівецькому політехнічному коледжі. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 185 СК України, відповідно до якої додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, суд вважає, що з відповідача слід стягнути половину витрат понесених позивачем на оплату навчання доньки у 2012-2013 навчальних роках у розмірі 3000 грн. та суму коштів у розмірі 3000 грн. за 2013-2014 навчальні роки одноразово. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved