Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу). В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11 липня 2008 року в м. Донецьк сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля МАН, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП було завдано шкоду автомобілю Daewoo Lanos, р/н [NUMBER], власником якого є [PERSON] Згідно з довідкою ВДАІ з обслуговування адміністративної території м.Донецька № 5787 від 29 липня 2008 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог п. 10.1 ПДР України. Вина [PERSON] була об'єктивно встановлена постановою Ворошиловського районного суду м.Донецька від 05 серпня 2008 року, на підставі якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 грн.. Таким чином, у [PERSON], як у власника автомобіля, виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданого збитку. 24 вересня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту 92-01-02. Страховим випадком відповідно до договору страхування визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП буде завдано шкоду автомобілю страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається страховиком, виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. А підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування. Відповідно до рахунку-фактури ФОП [PERSON] № 1924 від 17 липня 2008 року розмір матеріального збитку складає 1124 грн.. Сума, що підлягає виплаті в якості страхового відшкодування за договором страхування, становить 1124 грн., про що було складено страховий акт № 5179-02 від 12 серпня 2008 року. Виплата страхового відшкодування була здійснена відповідно до статті 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяви страхувальника та страхового акту № 5179-02 від 12 серпня 2008 року, платіжним дорученням № 12860 від 12 серпня 2008 року страхове відшкодування було виплачено в повному обсязі. З моменту виплати страхового відшкодування у ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» виникло право вимоги до [PERSON] щодо відшкодування спричиненого збитку в межах фактичних витрат. Згідно з договором відступлення прав вимоги від 23.12.2009 року відкрите акціонерне товариство «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» набуло належне закритому акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» право вимоги. 14 червня 2011 року на адресу відповідача було направлено листа з вимогою щодо відшкодування шкоди. Однак, у зазначений законом термін свої зобов'язання відповідач не виконав. Тому позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 1124 грн., а також витрати на оплату судового збору і інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи судом сповіщався належним чином своєчасно, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що вважає позовну заяву такою, що не відповідає вимогам ЦПК України, позовні вимоги такими, що є незаконними та безпідставними, бо всупереч вимогам ст. 119 ЦПК України позивач не зазначив всіх доказів, якими підтверджуються обставини, викладені в позовній заяві, зокрема не зазначено, чи він є власником транспортного засобу МАН державний номер [NUMBER], або на якій правовій підставі він володів цим засобом. Таким чином, з позовної заяви не ясно, чому саме до нього заявлений позов, а не до власника цього транспортного засобу та роботодавця, яким згідно з наданих доказів (постанова Ворошилівського райсуду м. Донецька від 05 .08.2011) є ПП «[PERSON]» (насправді ПП [PERSON]), де він працював водієм, що прямо передбачено ст. 1172 ЦК України, та не до страхової компанії ГО СК «Дженералі Гарант» (страховий акт № 5179-02), що передбачено Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з копією трудової книжки в період з 10.10.2007 року по 31.08.2009 року він працював водієм у ПП [PERSON]. За правилами ст. 1172 ЦК України шкоду, завдану працівником підприємства під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, відшкодовує юридична або фізична особа. Таким чином, він є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови в позові. Також не базуються на законі інші обставини, зазначені в позові, а саме, правові підстави для звернення до суду та сума відшкодування. Так, згідно з правилами глави 47 Цивільного кодексу України уступка права вимоги може бути укладена між сторонами тільки відносно існуючого зобов'язання. Між ним та «Страховою компанією «ВУСО» в силу ст.ст. 11, 509 ЦКУ зобов'язальних відносин не виникало, бо законом не зобов'язано його робити відшкодування цій юридичній особі, а рішення суду про виникнення у нього якихось зобов'язань на цей момент не було. Таким чином, по відношенню один до одного вони не були «кредитором» та «боржником». За ст.ст. 512-519 ЦК України тільки кредитор може уступити право вимоги іншій особі і тільки за існуючими зобов'язаннями. Уступка права вимоги на право вимоги законом не передбачена, бо в такому разі ще не існує ані боржника, ані кредитора, а є тільки право одного звернутися з вимогою до іншого, що в разі наявності судового рішення потягне за собою виникнення зобов'язальних правовідносин відповідно до ст. 11 ЦК України. Вважає, що позивач не має зовсім права на звернення до суду із таким позовом. Також вважає незаконним розрахунок суми, заявленої до відшкодування, на підставі довідки станції технічного обслуговування. Так, за імперативними нормами ст.ст. 29, 32 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при виставленні відповідного рахунку обов'язково необхідно вирахувати коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, що обов'язково враховується страховиком при визначенні розміру виплати страхового відшкодування. Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно - правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Крім того, згідно з вимогами ст. 6 зазначеного Закону оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до п. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, за правилами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 988, 1192 ЦК України заподіяну внаслідок ДТП шкоду власнику автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER], повинна відшкодувати страхова компанія ГО СК «Дженералі Гарант», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля МАН, сума цього відшкодування повинна була бути визначена відповідною автотоварознавчою експертизою з обов'язковим врахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу. За правилами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, сплачує потерпілому тільки різницю між фактичною шкодою та розміром страхового відшкодування. Згідно зі ст. 1172 ЦК України за шкоду, завдану працівником, несе цивільну відповідальність його роботодавець. Просить в заявленому позові відмовити за необґрунтованістю. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача за необґрунтованістю, посилаючись на ті самі обставини, що й відповідач. Звернув увагу на те, що представник позивача жодного разу не з'явився в судове засідання для обґрунтування заявленого позову. Заслухавши відповідача [PERSON], представник відповідача - адвоката [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, та оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з диспозитивності прав сторін з того, що згідно зі ст. 10 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом загальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При досліджені і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 11 липня 2008 року в м. Донецьк сталася ДТП за участю автомобілів «МАН», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], та «DAEWOO LANOS», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], проте, позивач не надав суду доказів обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, так не надано суду доказів про те, що саме відповідач є власником транспортного засобу «МАН», номерний знак [NUMBER], або на якій правовій підставі він володів цим транспортним засобом. (а.с.7, 8) Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, проте, позивач та відповідач по відношенню один до одного не були «кредитором» та «боржником», відповідно ж до ст.ст. 512-519 ЦК України тільки кредитор може уступити право вимоги іншій особі і тільки за існуючими зобов'язаннями, уступка права вимоги на право вимоги законом не передбачена. Крім того, відповідно до ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону, відповідно до ч.6 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Проте, позивачем надано розрахунок суми на підставі довідки станції технічного обслуговування. Крім того, відповідно до п. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.6 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). За таких обставин суд вважає, що позивач не довів доводи, викладені ним у позові, тому необхідно в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed