Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 29 січня 2007 року між [PERSON], як дарувальником з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON], як обдаровуваними, з другої сторони, був укладений та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 208, договір дарування ? частини житлового будинку № 10, що знаходиться в м. Херсоні по вул. Червоностудентській на земельній ділянці площею 1159,7 кв.м., зареєстрований в реєстрі прав власності 29.01.2007 р., за реєстраційним номером: 9024644. Разом з тим, до нотаріального посвідчення договору [PERSON], отримала від [PERSON], 25000 доларів США, від [PERSON] 30000 доларів США за продану частину житлового будинку, що підтверджується власноручно написаними [PERSON], розписками від 29.01.2007 року. Фактично між сторонами була укладена угода купівлі-продажу ? частини зазначеного житлового будинку, але оформлена як договір дарування, оскільки на час укладання угоди була відсутня дружина позивача [PERSON], [PERSON], яка відповідно до ст.. 65 СК України повинна була надати згоду на укладання договору купівлі-продажу і згода мала бути нотаріально засвідчена. Отримавши від [PERSON] розписку про передачу грошей, [PERSON] вважав, що таким чином права його дружини будуть захищенні при підписанні ним договору дарування, [PERSON] погодилась на оформлення правочину договором дарування, оскільки також отримала від [PERSON] розписку про передачу грошових коштів. Зважаючи на те, що договір дарування ? частини житлового будинку № 10 по вул. Червоностудентській в м. Херсоні від 29 січня 2007 року вчинений з метою приховати інший правочин, а саме договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, то на підставі ст. 235 ЦК України просили визнати, що між сторонами насправді вчинено договір купівлі-продажу 1/2 частини зазначеного житлового будинку, та вирішити спір із застосуванням ст. 655 ЦК України, яка регулює цей правочин. Позивачі вважають, що за захистом своїх цивільних прав вони звернулись до суду в межах позовної давності, оскільки рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 18.03.2009 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Херсонської області від 20.12.2011 р. та Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.07.2012 року, були задоволені їх позовні вимоги до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на спірне нерухоме майно, з підстав передбачених ст. ст. 215, 220, 717, ч.2, ст. 655 ЦК України. Оскільки судами був застосований закон, який не поширювався на спірні правовідносини та позивачами був вибраний неправильний спосіб захисту своїх цивільних прав, постановлені по справі рішення були скасовані рішенням Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2013 року і в задоволені позову було відмовлено. У звязку з цим, з підстав передбачених ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності почався заново з часу скасування рішення суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав на підставах зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити та пояснив, що приводом для звернення до суду з позовом стали непорозуміння, які виникли між ними та його дружиною [PERSON], щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, оскільки фактично зазначена частка житлового будинку була придбана за рахунок сумісно нажитих грошових коштів подружжя, а юридично оформлена як його особисте майно. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала на підставах зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі та пояснила, що позивач по справі є для неї сторонніми особами та до 2007 року вони не були знайомі, що вона дійсно продавала належну їй ? частину житлового будинку № 10 по вул.. Червоностудентській в м. Херсоні, та у січні 2007 року узгодила з [PERSON] та [PERSON] усі істотні умови договору купівлі-продажу, що в подальшому підтверджується її розписками. Договір дарування був укладений у звязку з відсутністю дружини покупця [PERSON], насправді був вчинений договір купівлі-продажу і за передачу вказаного нерухомого майна вона отримала від [PERSON] 25000доларів США, від [PERSON] 30000 доларів США , про що власноручно склала розписки. Третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] Л,В. в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить її заява про розгляд справи без її участі у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки спірна частина житлового будинку була фактично придбана її чоловіком [PERSON] за рахунок їх спільних грошових коштів, які були передані продавцю [PERSON], але у звязку з її відсутністю при укладенні договору був оформлений удаваний договір дарування. Самостійних вимог щодо предмета спору вона не заявляє, оскільки при задоволенні позову її права на сумісно нажите майно будуть захищені. Розглядаючи спір в межах предмета та підстав позову, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини суд дійшов до наступного: 20.01.1990 року Дніпровським райвідділом ЗАГСу був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що був зроблений актовий запис № 51. Згідно договору дарування від 29.01.2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за № 208, та підписаному сторонами договору, [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в рівних частинах в дар ? частину житлового будинку № 10, що розташований в м. Херсоні по вул. Червоностудентській на земельній ділянці площею 1159,7 кв.м. Сторони договору оцінили дар в 15313, 00 грн., що відповідає дійсной вартості ? частини житлового будинку по даним бюро технічної інвентарізації на час укладення договору. Згідно розписок від 29.01.2007 року, власноручно написаних [PERSON], остання отримала від [PERSON] та [PERSON] за продаж частини будинку по вул.. Червоностудентській, № 10, відповідно 25000 та 30000 доларів США. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтвердила, що за передачу вказаного нерухомого майна вона отримала від [PERSON] та [PERSON] відповідно вказаних в її розписках грошові кошти, що свідчить про продаж нерухомого майна позивачам за 55000 доларів США. Таким чином, сторони по справі визнають, що між ними за договором дарування насправді виникли інші правовідносини, а саме права та обовязки за договором купівлі-продажу, що договір дарування є удаваною угодою. За змістом ст. 235 ЦК України, яка регламентує правові наслідки удаваного правочину, та як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року № 9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відмінну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що впливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. За положенням ст. 717 вказаного Кодексу: за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1); договір що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування(ч.2). Згідно зі ст. 655 вказаного Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Враховуючи вищевказане, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки за спірне нерухоме майно відповідача отримала від позивачів грошові кошти в загальній сумі 55000 доларів США, що суперечить положенням ст. 717 ЦК України про безоплатну передачу майна при укладені договору дарування, тому оспорюваний правочин є удаваним, вчиненим з метою приховати інший правочин, а саме договір купівлі-продажу, в якому покупцями були [PERSON] та [PERSON], вчинений договір купівлі-продажу закону не суперечить, а тому він не є нікчемним та визнанню недійсним в судовому порядку не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved