Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-09 00:00:00

24 квітня 2013 року [PERSON] через свого представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із цивільним позовом в якому просив зобов’язати відповідача [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 10.09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, а також витребування у відповідача оригінал державного акту на право приватної власності вищевказаної земельної ділянки. Крім того, 25 вересня 2013 року [PERSON] надав суду уточнену позовну заяву із зміненими позовними вимогами в яких просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 03 березня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований в Новобузькому окрузі реєстрації 13 травня 2008 року за №040802005041, а також витребувати земельну ділянку (предмет договору оренди) площею 10.09 га у [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, а також не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Третя особа, відділ держземагенства у Новобузькому районі Миколаївської області, в судове засідання не направила свого представника, проте від заступника начальника відділу надійшло заперечення проти первісного позову позивача в яких останній просив частково задовольнити позов позивача відмовивши в позовній вимозі з приводу повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, оскільки між сторонами (позивачем та відповідачем) був укладений договір оренди земельної ділянки, який є чинним. Відповідач [PERSON] на виклики суду в судові засідання не з’являвся так само як і не направив в суд будь-яких заяв чи заперечень з приводу позову позивача, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи в суді, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], вивчивши позов та додані до нього письмові документи дійшов наступного висновку. Відповідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №028479 від 13.11.2001 року позивачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 10.09 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яка розташована на території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Крім того згідно договору оренди від 03 березня 2008 року, позивач [PERSON] (орендодавець) передав у оренду відповідачеві [PERSON] (орендар) земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10.09 га, що розташована на території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Договір укладений терміном на 49 років із встановленням орендної плати в розмірі 1000 гривень Також земельна ділянка була передана орендареві згідно акту приймання-передачі у стані придатному для використання за цільовим призначенням. Норма ст.1 ЗУ «Про оренду землі» наголошує, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Разом з тим відповідно ст.15 ЗУ «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Стаття 15 ЗУ «Про оренду землі» наголошує й на тому, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Як вбачається з договору оренди землі від 03 березня 2008 року укладеного між позивачем та відповідачем в розділах «Предмет договору» та «Об’єкт оренди» зазначена земельна ділянка сільськогосподарського призначення з її розміром та нормативною грошовою оцінкою, але без зазначення місця розташування такої ділянки, оскільки в п.1 договору вказано, що земельна ділянка знаходиться на території Баратівської сільської ради, але відсутнє позначення за місцем її розташування і дані про встановлення меж земельної ділянки відповідно до затвердженого проекту її виділення в порядку землеустрою. Частина 4 ст.15 ЗУ «Про оренду землі» вказує, що невід’ємною частиною договору оренди землі є акт приймання-передачі об’єкта оренди. Доданий до договору оренди акт приймання-передачі земельної ділянки, яка передається в оренду не містить в собі відомостей про дату укладення такого договору оренди та не зазначено номер державного акта. Крім того відповідно ПКМ України від 03.03.2004 року, договір оренди земельної ділянки повинен обов’язково передбачати умови збереження стану оренди, тобто заходи по охороні земельної ділянки, переданої в оренду. Проте згідно п.17 договору оренди, умови зберігання стану об’єкта визначаються як, використання земельної ділянки за цільовим призначенням, що не відповідає вимогам ст.162 ЗК України та ЗУ «Про охорону земель». Також в договорі оренди належним чином не визначена орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, де в п.9 та п.11 зазначено лише плата у розмірі 1000 гривень та строк внесення до 01 грудня. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9, цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються зокрема, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України Законом України від 6 жовтня 1998 року "Про оренду землі" та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки в судовому засіданні були встановлені факти того, що оспорюваний договір оренди від 03 березня 2008 року суперечать ст.15 Закону України "Про оренду землі" у суду є достатньо підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. У відповідності ст.88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved