Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва, з позовом про стягнення боргу з відповідача за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 01 серпня 2003 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого позивач передав відповідачу 160 000 грн. Даний договір було позики було написано власноручно відповідачем по справі [PERSON] Відповідно до даного договору позики строк повернення коштів був визначений до 01 грудня 2011 року. В порушення умов надання позики відповідач в обумовлений строк кошти не повернув, виходячи з чого позивач просив суд стягнути з [PERSON] 160 000 грн. суми боргу, 8 640 грн. штрафних санкцій та 1686 грн. 40 коп. витрат по оплаті судового збору, а всього стягнути 170 326 грн. 40 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, зазначивши обставини, що викладені в позовній заяві та просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі.. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи 01.08.2003 року позивач передав а відповідач прийняв 160 000 грн., про що в той же день було складено відповідний договір позики. Договір позики складено в двох примірниках та засвідчений сторонами. Граничний строк повернення суми позики був визначений до 01 грудня 2011 року. В разі своєчасного неповернення суми богу, позичальник зобов'язаний на вимогу позикодавця сплатити грошову суму боргу, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Факт передачі коштів позичальнику позикодавцем підтверджується двома розписками: розписка від 02 серпня 2001 року на грошову суму 100 000 грн., та розписка від 17 жовтня 2001 року на грошову суму 60 000 грн. Статтею 509 ЦК України зазначено, що зобов'язанням є правовідношеня, в якому одна сторона (боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати робот, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Також статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: Припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; Зміна умов зобов'язання ; Сплата неустойки; Відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена статтею 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є доведеним та таким, що підлягає задоволенню , так -як відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору позики. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved