Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та заявою про уточнення та доповнення позовних вимог,відповідно до яких зазначив,що він працював на Південно-Західній залізниці у відокремленому підрозділі Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський з 28.04.1992 року на різних посадах. З 29.10.2012 працював на посаді майстра дільниці 1 групи (з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу). За час своєї роботи неодноразово заохочувався керівництвом за успіхи у роботі. Наказом в.о. начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Ясинецького Олександра Віталійовича № 2472/ос від 27.09.2013 року він був звільнений з роботи за п. З ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків. Даний наказ він вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. 27.09.2013, після закінчення робочого часу, він та майстри 1 групи (з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу) Вагонної дільниці станції Київ- Пасажирський [PERSON] та [PERSON] були викликані в кабінет в.о. начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Ясинецького О.В., де у присутності начальника відділу кадрів та юрисконсульта їм було зачитано накази про їхнє звільнення з роботи згідно п. З ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків. З наказом № 2472/ос від 27.09.2013 року про звільнення він був ознайомлений лише 09.10.2013. Зокрема в наказі № 2472/ос від 27.09.2013 зазначено, що обставини вчинення порушення зазначені в наказах № 607 від 26.09.2013 року та № 615 від 27.09.2013р. Проте, про існування даних наказів він дізнався лише із наказу про його звільнення. Накази № 607 від 26.09.2013 та №615 від 27.09.2013р до його відома доведені не були, не доведені дані накази і до теперішнього часу. 26.09.2013р та 27.09.2013р посадових обов'язків він не порушував. Документи, які б посвідчували факт порушення ним посадових обов'язків, йому також доведені не були. Копію наказу № 607 від 26.09.2013 він отримав лише від представника відповідача в судовому засіданні по даній справі, а копію наказу № 615 від 27.09.2013 - у своїх колег, які також були звільнені на його підставі. Позивач вважає накази № 607 від 26.09.213 року та № 615 від 27.09.2013 незаконними з наступних підстав. Зокрема наказом № 607 від 26.09.2013 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану за не проведення 17.09.2013 раптової перевірки пасажирських поїздів згідно Графіка проведення раптових перевірок пасажирських поїздів формування Вагонної дільниці станції Київ - пасажирський. У серпні місяці 2013, працюючи на посаді майстра Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський 1 групи (з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу), він був ознайомлений із затвердженим начальником Вагонної дільниці графіком перевірки поїздів на шляху прямування на вересень 2013 року. Одна з перевірок була призначена на 17.09.2013, при цьому номер поїзда, час початку та час закінчення перевірки в графіку вказано не було. Одночасно його було ознайомлено ще з іншими двома графіками, згідно яких він 17.09.2013 року в складі комісії повинен був перевірити в парку формування поїздів два склади поїздів та причіпні вагони та призначався черговим по резерву провідників . Виконання даних обов'язків є першочерговим, , залишити чергування без дозволу начальника дільниці майстер не має права. Вранці 17.09.2013 він через свого керівника - в.о. старшого майстра [PERSON] усно попередив начальника Вагонної дільниці Тодчука В.Т. про необхідність оформлення необхідних документів, що дають йому право залишити робоче місце до закінчення робочого часу та здійснити посадку в конкретному поїзді без квитка. Приблизно о 10:00 год. [PERSON] усно проінформував його про скасування перевірки та розпорядився першочергово виконувати обов'язки, покладені на нього, як на чергового по резерву провідників та по підготовці та проведенні сезонного технічного обслуговування вагонів поїзда № 81/82 Київ-Ужгород. Більше в той день ніяких розпоряджень від начальника Вагонної дільниці Тодчука В.Т. щодо відсторонення його від чергування або розпорядження щодо призначення замість мене іншого чергового він не отримував. А зважаючи на те, що до кінця чергування ніяких усних, а тим більше письмових розпоряджень на проведення планової перевірки на шляху прямування конкретного поїзда так і не отримав, він не мав ніяких правових підстав для її здійснення, а тим більше для відбуття у відрядження. Після закінчення чергування самовільно здійснити перевірку поїзда на шляху прямування він не міг, бо не мав відповідних документів, які давали б підстави для посадки та проїзду в поїзді. Тому вважає, що 17.09.2013 перевірка не була проведена не залежно від його волі. Позивач вважає, що при застосуванні дисциплінарного стягнення роботодавцем не було враховано ступень тяжкості та заподіяну шкоду від не проведення ним планової перевірки поїзда на шляху прямування в добу 17.09.2013р та не перевірені факти з приводу не проведення перевірки поїзда. Наказом №615 від 27.09.2013 до нього було застосовано друге дисциплінарне стягнення - звільнення з роботи. Зокрема, в даному наказі описані два випадки порушення провідниками посадових обов'язків поїзда № 67/68 сполученням Київ-Варшава та поїзда № 81 сполученням «Ужгород-Київ» та зазначено, що відповідно до вимог пунктів 2.1.10, 2.2.1. 2.2.3, 2.2.9 посадової інструкції майстра першої групи (з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу) майстри дільниці 1 групи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зобов'язані проводити профілактичну роботу з підлеглими працівниками поїзних бригад щодо недопущення ними порушень посадових обов'язків та умов контракту, недопущення порушень в сфері обслуговування пасажирів (перевезення безквиткових пасажирів та надлишкового вантажу без оплати, порушень митного законодавства), контролювати дотримання вимог трудової та виробничої дисципліни, контролювати виконання працівниками поїзних бригад своїх обов'язків на шляху прямування, виконання підлеглими встановлених виробничих завдань. Проте, згідно наказу №436 від 26.06.2013 за ним-позивачем закріплені працівники поїзних бригад та склади поїздів №6/5 Київ-Москва та вагони салони, вагони ЗАКи, гаражні та службово-технічні вагони. Тобто до нього застосовано дисциплінарне стягнення за невиконання провідниками пасажирських вагонів посадових обов'язків, які за ним не були закріплені, а тому він не може нести відповідальність за дії працівників які йому не підпорядковані. Крім того, в супереч ст. 149 КЗпП України за одне і те саме порушення трудової дисципліни до нього було застосовано 2 дисциплінарні стягнення, так наказом № 615 від 27.09.2013 в.о. начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» Ясинецького О.В його та інших його колег було звільнено з роботи, того ж дня був виданий ще один наказ в.о. начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» Ясинецького О.В. № 2442/ос від 27.09.2013 про його звільнення. Таким чином за одне порушення трудової дисципліни роботодавець застосував два дисциплінарні стягнення - двічі звільнив його з роботи. Позивач зазначив, що він є членом первинної профспілкової організації Вагонної дільниці станції Київ - Пасажирський і його звільнення відбулось без згоди профспілки Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський, членом якої він є. В результаті незаконного звільнення з роботи йому не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач, при поновленні на роботі на раніше займаній посаді, зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також,позивач зазначив,що у зв'язку з незаконним звільненням та вимушеністю це доводити в суді,він зазнає моральних страждань. Моральну шкоду, відповідно до обставин звільнення, оцінюю в 10 000,00 гр. Позивач просить визнати наказ в.о. начальника Вагонної дільниці станції Київ- Пасажирський ДТГО «Південно-Західназалізниця» Ясинецького О.В. про припинення трудового договору № 2442/ос від 27.09.2013 незаконним.Визнати наказ в.о. начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» Ясинецького О.В. № 607 від 26.09.2013 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності - незаконним.Визнати наказ в.о. начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» Ясинецького О.В № 615 від 27.09.2013 про його звільнення - незаконним.Поновити його на роботі на посаді майстра дільниці 1 групи (з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу) на раніше займану посаду у Вагонній дільниці станції Київ-Пасажирський Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» з 27.09.2013.Стягнути з Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.09.2013 по день мого поновлення та моральну шкоду 10000гр.Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та в частині поновлення на роботі. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала,просила у позові відмовити,вважає відсутні підстави для скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та наказу про звільнення з роботи.Процедура звільнення позивача з роботи була дотримана.Позивач був членом Незалежної профспілки залізничників Вагонної дільниці ст..Київ-Пасажирський,дана профспілка надала згоду на звільнення позивача із роботи по ст.. 40 ч 1 п 3 КЗпП України. 3-я особа по справі виконуючий обов»язки начальника вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Ясинецький Олександр Віталійович у судове засідання не з»явився,до суду надійшли письмові заперечення на позов,відповідно до яких просить у позові відмовити. Суд,заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні було встановлено,що позивач по справі працював на Південно-Західній залізниці у відокремленому підрозділі Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський з 28.04.1992 року на різних посадах. З 29.10.2012 працював на посаді майстра дільниці 1 групи (з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу). Наказом № 607 від 26.09.2013р позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану за не проведення 17.09.2013 раптової перевірки пасажирських поїздів згідно Графіка проведення раптових перевірок пасажирських поїздів формування Вагонної дільниці станції Київ - пасажирський,що стверджується копією вказаного наказу. Наказом №615 від 27.09.2013 р позивач був звільнений з роботи по ст.. 40 ч 1 п 3 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків,що стверджується копією вказаного наказу. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Відповідно до п. 22, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Позивач просить визнати наказ в.о. начальника Вагонної дільниці станціїКиїв-Пасажирський ДТГО «Південно-Західна залізниця» Ясинецького О.В. № 607 від 26.09.2013 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності - незаконним.Дані вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: У судовому засіданні було встановлено,що наказом № 607 від 26.09.2013р позивач був притягнутий до відповідальності за не проведення 17.09.2013 раптової перевірки пасажирських поїздів згідно Графіка проведення раптових перевірок пасажирських поїздів формування Вагонної дільниці станції Київ - пасажирський. Також було встановлено,що у серпні місяці 2013р позивач , працюючи на посаді майстра Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський 1 групи (з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу), був ознайомлений із затвердженим начальником Вагонної дільниці графіком перевірки поїздів на шляху прямування на вересень 2013 року.Як вбачається із даного графіку, одна з перевірок була призначена на 17.09.2013р при цьому номер поїзда, час початку та час закінчення перевірки в графіку вказано не було. Також,у судовому засіданні було встановлено,що позивача було ознайомлено ще з іншим графіком, згідно якого він 17.09.2013 року в складі комісії повинен був перевірити в парку формування поїздів два склади поїздів та причіпні вагони та призначався черговим по резерву провідників . Наведені обставини справи стверджуються копіями зазначених наказів (а.с.55-59).Дані обставини справи підтверджуються поясненнями представника відповідача у судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Притягуючи до відповідальності позивача наказом № 607 від 26.09.2013 р відповідач не врахував зазначені вище обставини,не прийняв до уваги письмові пояснення позивача з даного приводу. Враховуючи викладене суд вважає наказ № 607 від 26.09.2013р про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності незаконним. Також,позивач просить визнати незаконними наказ № 2472/ос від 27.09.2013 р та наказ №615 від 27.09.2013 р про звільнення його з роботи. Дані вимоги також підлягають до задоволення виходячи із наступного: У судовому засіданні було встановлено,що наказом №615 від 27.09.2013р позивач був звільнений з роботи за п 3 ст. 40 КЗпП України.Як пояснила представник відповідача у судовому засіданні , наказ № 2472/ОС від 27.09.2013р про звільнення позивача з роботи по п 3 ст. 40 КЗпП України - є дублюючим . Зі змісту наказу №615 від 27.09.2013р вбачається,що позивач був звільнений з роботи за неналежне виконання своїх посадових обов»язків,а саме пунктів 2.1.10, 2.2.1. 2.2.3, 2.2.9 посадової інструкції майстра першої групи (з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу) ,яке полягає у відсутності контролю за за роботою підлеглих працівників,нездійсненні належної профілактичної роботи по недопущенню працівниками похідних бригад своїх посадових обов»язків,правил перевезення пасажирів та умов контракту,не здійснення контролю за використанням підлеглими встановлених виробничих завдань .У мотивувальній частині даного наказу описані два випадки порушення провідниками посадових обов'язків поїзда № 67/68 сполученням Київ-Варшава та поїзда № 81 сполученням «Ужгород-Київ» та зазначено, що відповідно до вимог пунктів 2.1.10, 2.2.1. 2.2.3, 2.2.9 посадової інструкції майстра першої групи (з підготовки поїзних бригад та вагонів до рейсу) майстри дільниці 1 групи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зобов'язані проводити профілактичну роботу з підлеглими працівниками поїзних бригад щодо недопущення ними порушень посадових обов'язків та умов контракту, недопущення порушень в сфері обслуговування пасажирів (перевезення безквиткових пасажирів та надлишкового вантажу без оплати, порушень митного законодавства), контролювати дотримання вимог трудової та виробничої дисципліни, контролювати виконання працівниками поїзних бригад своїх обов'язків на шляху прямування, виконання підлеглими встановлених виробничих завдань.(а.с.68-69). Однак,у судовому засіданні було встановлено,що наказом №436 від 26.06.2013р за позивачем були закріплені працівники поїзних бригад та склади поїздів №6/5 Київ-Москва та вагони салони, вагони ЗАКи, гаражні та службово-технічні вагони,що стверджується копією даного наказу (а.с.52-53).Доказів тих обставин,що за позивачем були закріплені працівники поїздних бригад поїзду №67/68 сполученням Київ-Варшава та поїзда № 81 сполученням «Ужгород-Київ»,суду надано не було.Як вбачається із зазначеного наказу,за дані поїзди були закріплені за [PERSON]Посилання представника відповідача на ті обставини,що [PERSON] в усному порядку закріпив дані поїзди за позивачем,суд вважає надуманим та безпідставним. Тому суд вважає,до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення за невиконання провідниками пасажирських вагонів посадових обов'язків, які за ним не були закріплені, а тому позивач не може нести відповідальність за дії працівників які йому не підпорядковані. Щодо посилання представника відповідача у судовому засіданні на накази № 393 від 12.06.2013р та №224 від 02.04.2013р про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності,то дані накази суд не приймає до уваги при вирішенні спору по суті,поскільки у судовому засіданні було встановлено,що зазначені дисциплінарні стягнення були зняті,що підтвердила представник відповідача у судовому засіданні. Крім того,відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2 і 3 ст. 41. цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. У судовому засіданні було встановлено,що позивач є членом профспілки залізничників і транспортних будівельників України первинної профспілкової організації вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський з 19.09.1999р та регулярно сплачує профспілкові внески (а.с.35).18.12.2013р відбулось засідання даного профспілкового комітету,і згідно прийнятого рішення профспілковий комітет не дав своєї згоди на звільнення позивача [PERSON] по ч 1 п 3 ст.40 КЗпП України. Посилання представника відповідача на ті обставини,що позивач був членом первинної профспілкової організації «Незалежна профспілка залізничників»,яка надала згоду на звільнення позивача із роботи по ст.. 40 п 3 КЗпП України (а.а.123)є безпідставним,поскільки суду не було надано доказів тих обставин,що позивач був членом даної профспілки та у передбаченому законом порядку сплачував внески.Заява (а.с.120),на яку посилається представник відповідача, не свідчить про те,що позивач є членом вказаної профспілки,відповідне рішення про прийняття його у члени первинної профспілкової організації «Незалежна профспілка залізничників» чи відповідну довідку до суду надано не було.А як уже зазначалось раніше,до суду було надано довідку №89 від 10.10.2013р,згідно якої позивач є членом профспілки залізничників і транспортних будівельників України первинної профспілкової організації вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський з 19.09.1999р та регулярно сплачує профспілкові внески (а.с.35). Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на роботі, органом який розглядає спір. Враховуючи викладене,суд вважає позивач був звільнений з роботи без законних підстав,а тому суд визнає наказ №615 від 27.09.2013р та наказ № 2472/ОС від 27.09.2013р про звільнення [PERSON] по ст.. 40 ч 1 п 3 КЗпП України -незаконним та поновлює його на роботі на посаді майстра дільниці 1 групи з підготовки поїздних бригад та вагонів до рейсу у Вагонній дільниці станції Київ-пасажирський Державного територіально-галузевого об»єднання «Південно-Західна залізниця» з 27.09.2013р. Відповідно до ч 2 ст . 235 КЗпП України « При винесенні рішення про поновлення на роботі орган,який розглядає трудовий спір,одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника,прийняте органом,який розглядає трудовий спір,підлягає негайному виконанню». Згідно довідки №2675 від 18.11.2013р (а.с.79),середньомісячна заробітна плата позивача складає 4408гр81 коп,середньоденна- 200гр 40 коп.Поскільки позивач незаконно був звільнений із роботи 27.09.2013р,то за час вимушеного прогулу з 28.09.2013р по час винесення рішення по справі 24.12.2013р суд стягує із відповідача на користь позивача 12 424 гр 82 коп(за 2 місяці 18 днів вимушеного прогулу). Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в суммі 4408гр81 коп. та в частині поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду у суммі 10000гр.Дані вимоги не підлягають до задоволення,поскільки суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин,що позивачу відповідачем було спричинено моральну шкоду,у чому дана шкода полягає та який її розрахунок. Також,суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір у суммі 229гр40коп. На підставі ст. 40 ч 1 п 3,43,149,235,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial