Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Нова» 17 червня 2013 року звернулося до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. Ухвалою суду від 03 вересня 2013 року цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «Нова» до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу було передано до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по підсудності. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2013 року цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «Нова» до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу було прийнято до свого провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05 жовтня 2011 року між АТ «Страхова компанія «Нова» та «Оптіма фарм» було укладено Договір страхування, щодо добровільного страхування наземного транспорту № 3638, за яким АТ «Страхова компанія «Нова» було застраховано майнові інтереси Страхувальника, пов’язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки «Шевроле», державний номер [NUMBER]. 08 червня 2012 року в м. Дніпропетровську на заїзді мосту № 2 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Сузукі», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Шевроле», державний номер [NUMBER]. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2012 року встановлено вину [PERSON] та притягнуто її до адміністративної відповідальності. 08 червня 2012 року Страхувальник звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Нова» про подію з транспортним засобом та на підставі рахунку від 20 червня 2012 року було складено страховий акт № 1394 від 01 серпня 2012 року на підставі якого ПАТ «Страхова компанія «Нова» виконало своє зобов’язання по виплаті страхового відшкодування в розмірі 11762,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 0005524 від 08 серпня 2012 року. 11 січня 2013 року, 04 березня 2013 року та 15 квітня 2013 року на адресу Відповідача були направлені листи щодо сплати суми боргу, але кошти сплачені не були. У зв'язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути на їх користь грошові кошти у розмірі понесених витрат у сумі 11762 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 229 (двісті двадцять дев’ять) грн. 40 коп. 27 листопада 2013 року до суду надійшла письмова заява від представника позивача, в якій вони просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити (а.с. 48). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с 56) Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 05 жовтня 2011 року між АТ «Страхова компанія «Нова» та «Оптіма фарм» було укладено Договір страхування, щодо добровільного страхування наземного транспорту № 3638, за яким АТ «Страхова компанія «Нова» було застраховано майнові інтереси Страхувальника, пов’язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки «Шевроле», державний номер [NUMBER]. (а.с.4-5) 08 червня 2012 року в м. Дніпропетровську на заїзді мосту № 2 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Сузукі», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Шевроле», державний номер [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілям спричинені механічні пошкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2012 року встановлено вину [PERSON] та притягнуто її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в дохід держави (а.с. 17). Таким чином, відповідно до ч.ч.3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 08 червня 2012 року Страхувальник звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Нова» з заявою про виплату страхового відшкодування у зв’язку із страховим випадком, який трапився 08 червня 2012 року з автомобілем «Шевроле», державний номер [NUMBER], який застрахований за Договором № 3638 від 05 жовтня 2012 року (а.с. 14) на підставі якої ПАТ «Страхова компанія «Нова» виконало своє зобов’язання по виплаті страхового відшкодування в розмірі 11762,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 0005524 від 08 серпня 2012 року (а.с.23). Згідно до положень ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та роз’яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування за Договором, в межах сплаченої суми перейшло в межах фактичних витрат право вимоги, яке Страхувальник на підставі ст.ст. 1187, 1188, ЦК України, мав до відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судові витрати на оплату судового збору в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved