Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

В вересні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в рахунок компенсації моральної шкоди 231 768 грн., заподіяної внаслідок ушкодження здоров’я на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.03.2007 року працюючи монтером шляху 4 розряду бригади околотку №9 управління залізничного транспорту ВАТ «МК Азовсталь» з ним трапився нещасний випадок на виробництві. Так, в цей день під час виконання робіт по переміщенню вручну вантажу оступився на шматку щебеню та відчув біль у колінному суглобі. Знаходився на лікуванні протягом 90 діб, з 22.03.2007 року по 19.06.2007 року з діагнозом: ушкодження внутрішнього меніску лівого колінного суглобу. За висновком МСЕК від 10.02.2010 року первинно встановлена 25% стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 01.06.2009 року, відповідача зобов’язано скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві. Заподіяна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Моральна шкода, що йому заподіяна, полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час травмування, так і тіх, які він переносить і по даний час. Його життя після травми зазнало суттєвих змін, що полягає у позбавленні можливості вільного пересування з обмеженням навантаження на ногу, необхідність періодичного проходження лікування. Визначаючі розмір компенсації моральної шкоди, позивач виходить з характеру робочого місця вказуючи, що робота монтера шляху є травмонебезпечною, а робоче місце охоплюється ознаками джерела підвищеної небезпеки. Посилаючись на вимоги ст.1167 ЦК України, позивач за допомогою «Методиці розрахунку моральної шкоди та методу оцінки компенсації спричинених моральних страждань» [PERSON] розрахував розмір спричиненої моральної шкоди на рівні 216 мінімальних заробітних плат, що дорівнює 231 768 грн. Під час судового розгляду справи позивачем були уточненні позовні вимоги, відповідно до яких з урахуванням висновків проведеної судово-психологічної експертизи та даних ВКК лікувально-профілактичного закладу щодо тяжкості отриманої травми, просив стягнути з відповідача в рахунок компенсації моральної шкоди 576 мінімальних заробітних плат, що на час прийняття рішення судом дорівнює 701 568грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали уточненні позовні вимоги, додатково зазначивши, що в наслідок травмування позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні МЛ №2 з 28.03.2007 року по 13.04.2007 року в наслідок виробничої травми йому було проведено операцію з артротомії, внутрішньої меніскектомії лівого колінного суглоба. Стан здоров’я позивача зазначеною виробничою травмою значно погіршився у зв’язку з чим МСЕК була встановлена 25% втрата працездатності. 07.02.2011 року та 27.02.2012 року [PERSON] був переоглянутий МСЕК за висновком якої відсоток втрати працездатності було зменшено до 15%, а в подальшому до 10% відповідно, група інвалідності не визначалась. Наголошує, що стан здоров’я потребує систематичного профілактичного лікування, у зв’язку з чим втратив повноцінне життя, страждає через обмеженість рухів та неможливість виконання роботи з фізичним навантаженням. Переконаний, що відповідач умисно ухиляється від виконання обов’яжу по відшкодуванню шкоди, через що вимушений звертатись до суду з захистом своїх прав та інтересів. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що на час травмування [PERSON] комісією роботодавця було визначено, що отримана травма не пов’язана з виробництвом, оскільки за свідченнями позивача представникам підприємства, він скаржився на загострення застарілої травми колінного суглоба. В подальшому на виконання рішення суду травма отримана [PERSON] була визнана виробничою, про що складено акт форми Н-1. Відповідач жодним чином не ухилявся від обов’язку відшкодувати заподіяну шкоду, але вимоги позивача щодо заподіяння моральної шкоди вважає недоведеними. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача по справі, дослідивши надані письмові докази та оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 01.06.2009 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25.08.2009 року, встановлено факт нещасного випадку на виробництві, який стався із [PERSON] 21.03.2007 року і зобов’язано ВАТ МК «Азовсталь» скласти акт за формою Н-1. На підставі вказаного судового рішення 16.10.2009 року складено акт №100 про нещасний випадок із [PERSON] пов'язаний з виробництвом. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25.07.2012 року по справі за позовом [PERSON] до ПАТ МК «Азовсталь» про визнання дій незаконними і відшкодування моральної шкоди, за наслідками апеляційного розгляду скарги [PERSON] на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 25.05.2012 року про відмову в задоволені позовних вимог встановлено, що [PERSON] працюючи монтером шляху 4 розряду бригади околотку №9 управління залізничного транспорту ВАТ МК «Азовсталь» 21.03.2007 року отримав травму лівого колінного суглобу. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України наведені обставини зазначені у судових рішеннях по цивільним справам, як набрали законної сили та були постановлені між тими самими особами не підлягають доказуванню при розгляді інших справ. З огляду на викладенні вимоги закону, суд вважає зазначені обставини встановленими та додатково не досліджує. Згідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкода покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як встановлено, за рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 01.06.2009 року з посиланням на висновок судово-медичної експертизи №905 від 20.10.2008 року, у [PERSON] мала місце закрита тупа травма лівого колінного суглобу - внутрішнього меніску колінного суглобу яка утворилась шляхом непрямого механізму - при підвернені ноги, а тому вимоги позивача про становлення факту нещасного випадку на виробництві були задоволенні. За актом №100 складеного на підставі зазначеного рішення суду, причини нещасного випадку пов’язаного з виробництвом розслідуванням невстановлені (а.с. 13-16). За правилами ст. 14 Закону України "Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов’язків , внаслідок яких заподіяно шкоду здоров’ю або настала смерть. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що моральна шкода, завдана позивачу внаслідок ушкодження здоров’я, при виконанні ним трудових обов’язків. Доводи, представника відповідача про те, що ПАТ МК «Азовсталь», як роботодавцем не були порушені норми трудового законодавства та норми з охорони праці є безпідставними та такими, що не поширюються на спірні правовідносини, оскільки вимогами ст.237-1 КЗпП України, передбачено право працівника на відшкодування моральної шкоди за умов порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань. Так, за характеристикою робочого місця [PERSON]Г показники карти умов праці монтера шляху бригади околоту №9 ділянки шляху № 3 вказують на шкідливі умови праці та наявність наступних факторів: шуму, тяжкості праці, напруженості праці та напруженості робочої пози. Робота, що виконується монтером шляху відноситься до тяжких фізичних робіт. (а.с.18) Враховуючи, гарантоване Конституцією України право людини на безпечні умови праці, встановлення факту завдання шкоди здоров’ю позивача під час виконання ним трудових обов’язків, дає підстави на відшкодування моральної шкоди заподіяної безпосередньо ушкодженням здоров’я внаслідок нещасного випадку на виробництві. За висновком МСЕК від 10.02.2010 року (а.с.71) позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності трудовому каліцтву починаючи з 12.01.2010 року, які при наступному переогляді 07.02.2011 року та 27.02.2012 року втрату працездатності було зменшено до 15%, а в подальшому до 10% відповідно. (а.с.70). Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №500 від 02.08.2013 року проведеною комісією експертів Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що внаслідок виробничої травми 21.03.20007 року [PERSON] було спричинено тілесне ушкодження у вигляді ушкодження внутрішнього меніску лівого колінного суглобу, яке могло виникнути при обставинах на які вказує потерпілий (відворот ноги) та відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як те, що викликало тривалий розлад здоров’я понад 21 день. Яких-небудь захворювань, що могли вплинути як на сам процес травмування, так і на ступень втрати професійної працездатності при вивченні медичних документів та огляду в комісії не виявлено . Між травмою на виробництві 21.03.2007 року та ступенем трати професійної працездатності вказаної у справі МСЕК мається прямий причинний зв'язок. З мотивувальної частини висновку настає, що 01.10.2013 року [PERSON] був оглянутий комісії експертів, якими об’єктивно встановлена наявність на передньої поверхні лівого колінного суглобу вертикальний білястий післяопераційний рубець довжиною 7 см. [PERSON] пересувається самостійно, намагається створити ілюзію акценту на ліву ногу. Суглоби однакової форми та розмірів, функція колінних суглобів на час огляду повна. (а.с.147-149) За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач, працюючи в шкідливих умовах праці, отримав виробничу травму за якою на певний час втратив професійну працездатність і йому була спричинена моральна шкода, оскільки він: втратив можливість працювати за станом здоров'я і утримувати родину, відчував фізичний біль, що призводило до моральних страждань, змушений постійно лікуватись, - все це привело до порушення звичайних життєві зв'язків та потребує від нього додаткових зусиль для влаштування подальшого життя. Разом з тим при визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд не враховує висновки судово-психологічної експертизи №5669/28 від 06.03.2013 року проведеної Донецьким науково-дослідницьким інститутом, оскільки за висновками експерта досліджувана ситуація як підстава для спричинення моральної шкоди підекспертному була визначена саме травмуванням [PERSON] 21.03.2007 року та необхідність у зв’язку з цим доводити своє право на визнання отриманої внаслідок даної ситуації травми, як травми виробничого характеру. Наведене визначення психотравмувальної ситуації для під експертного, як необхідність доведення свого права на визнання травми виробничою, та відшкодування спричиненої у зв’язку з цим моральної шкоди вже було предметом розгляду суду. Так, за яким рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя ( під головуванням судді Васильченко О.Г.) від 25.05.2012 року в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ МК «Азовсталь» про відшкодування моральної шкоди відмовлено, що виключає можливість повторного перегляду цих обставин при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров’я [PERSON] Суд не може прийняти до уваги розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду на рівні 216 мінімальних заробітних плат, оскільки для визначення можливого розміру компенсації моральної шкоди у висновку була застосована методика та формула російського вченого [PERSON], висновки по яких мають імовірний характер та є науковою рекомендацією. Тому розмір моральної шкоди суд має визначати виходячи з обставин встановлених в засіданні, а не виходячи з висновку експерта. При цьому суд керується встановленими в судовому засіданні глибиною фізичних та душевних страждань позивача, що були спричинені йому внаслідок захворювання, тяжкістю вимушених змін у житті позивача у зв’язку з хворобою, часу протягом якого він відновлював свій звичний стан здоров’я, характер протиправної дії чи бездіяльності відповідача, за умов якого з позивачем сталось виробнича травма, при цьому суд керується загальними принципами цивільного судочинства. Проаналізувавши фактичні обставини справи, тяжкість отриманої виробничої травми, та її наслідки, суд приходить до висновку, що розумним та достатнім буде грошова компенсація спричиненої моральної шкоди [PERSON] у розмірі 3000 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial