Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача вказуючи, що КП «Макіївський міськводоканал» надав послуги водопостачання та водовідведення наймачу квартири [ADDRESS] та членам його сім'ї на підставі особового рахунку [NUMBER]. За даним особовим рахунком сплата послуг своєчасно та в повному обсязі не призводилася та станом на 01 липня 2012 року на даному особистому рахунку сталася заборгованість у розмірі 4845 гривень 97 копійок, яку позивач просить стягнути на його користь. В судовому засіданні представник позивача - Кудрявець С.М., що діяла на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги і просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі та пояснив, що дані позовні вимоги пред'явлені до нього поза строками позовної давності, у наслідок чого, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є наймачем квартири [ADDRESS], тому повинен нести відповідальність по сплаті за комунальні послуги. Сторонами ці обставини у судовому засіданні не заперечувалися. Відповідно до копії особового рахунку КП «Макіївський міськводоканал» (а.с.8-11) заборгованість [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS] станом на 01 липня 2012 року складає 4845 гривень 97 копійок. Надання послуг з водопостачання та водовідведення сторонами у судовому засіданні не заперечувалося. Суд приходить до висновку, що між сторонами у справі фактично було укладено договір про надання послуг, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, а поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а тому, згідно ч.2 ст.205 ЦК України, даний договір вважається укладеним з моменту надання позивачем (виконавцем) та прийняття відповідачами (замовниками) послуги з постачання теплової енергії. У відповідності з ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24.06.2004 р. передбачено, що плата за комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання є порушенням останнього (неналежне виконання). У зв'язку з цим, суд вважає, що зобов'язання відповідачем [PERSON] щодо оплати послуг з водопостачання та водовідведення у спірний період виконувалися з порушенням. Разом з тим, відповідно до ст. 257 ЦК України, позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду 16 квітня 2013 року з позовом про стягнення заборгованості за вказані послуги за період з 01 січня 2002 року по 30 червня 2012 року в сумі 4845,97 грн. Разом з тим, згідно з поясненням до особового рахунку [NUMBER] нарахування заборгованості проводилося з 01 січня 2002 року по 30 червня 2012 року з урахуванням норми водопостачання 305 л/добу на одну людину до 29 жовтня 2009 року, згідно з розрахунку за послуги з 29 жовтня 2009 року по 30 червня 2012 року заборгованості по даному особовому рахунку немає (а.с.12), що також підтверджено у судовому засіданні. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки відповідна заява була зроблена відповідачем у судовому засіданні. У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення заборгованості, необхідно відмовити у зв'язку з пропуском позовної давності. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову позивачу судом відмовлено, то правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок повернення затрачених ними коштів по справі за сплату судового збору - відсутні, і в цій частині також слід відмовити у задоволенні. На підставі ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст.ст. 257, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed