Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом про встановлення факту проживання однією сім"єю з [PERSON] без шлюбу з жовтня 2004 року, а також визнання права спільної сумісної власності на легковий автомобіль марки "SEAT" червоного кольору [NUMBER] та визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладеного 05.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не перебувала та не перебуває у шлюбі, однак з жовтня 2004 року проживає у фактично шлюбних стосунках з відповідачем [PERSON] За час спільного проживання з відповідачем [PERSON] спільно придбали квартиру [ADDRESS] та легковий автомобіль марки ''SEAT" червоного кольору [NUMBER]. В серпні 2013 року, між нею та відповідачем стався конфлікт, під час якого позивачу стало відомо, що відповідач продав спільно нажитий автомобіль. Просить встановити факт, що з жовтня 2004 року позивач та відповідач [PERSON] проживають однією сім"єю. Визнати, що легковий автомобіль марки ''SEAT" червоного кольору [NUMBER] належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу [PERSON] та визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладений 05.06.2013 р. між відповідачами [PERSON] та [PERSON] В судове засідання позивач не з"явилася, на адресу суду надійшла заява в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнав, вказав, що з позивачем інколи зустрічались. але спільно не жили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, надала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач та відповідач [PERSON] жили разом з 2004 року, свідок їздила до них в гості і позивач та відповідач [PERSON] також їздили до неї. Жили в квартирі в м. Києві, разом відпочивали, разом купували автомобіль. Свідок [PERSON] суду показав, що йому відомо, що позивач та відповідач [PERSON] жили разом в м. Києві. Був у них в гостях. Знає, що купували автомобіль разом. Заслухавши пояснення відповідача, свідків, дослідивши інші докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку що позов підлягає до задоволення. Судом встанолено, що позивач не перебувала та не перебуває в зареєстрованому шлюбі, однак з жовтня 2004 року перебуває у фактично шлюбних стосунках з відповідачем [PERSON], а саме: проживають спільно, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет. Дані обставини підтверджені показами свідків. За час спільного проживання позивач та відповідач [PERSON], придбали легковий автомобіль марки ''SEAT" червоного кольору [NUMBER], що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 11.01.2008р. 5 червня 2013 року вказаний автомобіль був придбаний відповідачем [PERSON], що підтверджується довідкою-рахунком серії ААВ №368773 від 05.06.2013 року. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.2 ст.68 СК України розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Частина 2 статті 369 ЦК України встановлює, що в разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. При цьому згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно ст.65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого із подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходиться за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідченою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Частина 4 статті 369 ЦК України встановлює право співвласника звернутися з позовом до суду про визнання правочину щодо розпорядження спільним майном недійсним у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Стаття 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 ЦК України. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", при вирішенні питання про визнання угоди недійсною, необхідно враховувати, що відсутність згоди другого подружжя на відчуження спільного майна буде підставою для визнання недійсною угоди в тому випадку, коли угода потребувала обов'язкового нотаріального посвідчення або судом встановлено, що сторони (сторона) в угоді діяли недобросовісно. Зважаючи, що відповідач розпорядився спільним майном, що є у спільній сумісній власності, без згоди позивача, як співвласника та без відповідної довіреності про надання повноважень укласти такий договір (ч.З ст.369 ЦК України), тобто без необхідних повноважень та всупереч вимогам закону, при цьому відповідач діяв недобросовісно, даний договір купівлі-продажу автомобіля повинен бути визнаний недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved