Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

25.04.2013 року позивач звернувся до суду з позовом, і уточнивши 20.09.2013 року раніше заявлені вимоги, просив зобовязати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні та виховані спільних малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO], при цьому надати йому можливість: 1) побачення з малолітніми дітьми в робочі дні, після відвідування ними навчальних і спортивних закладів (за бажанням дітей), попередивши про це матір [PERSON], та зобовязати батька [PERSON] повертати дітей матері не пізніше 21.00 години; 2) побачення з малолітніми дітьми у вихідні дні через тиждень щомісячно, з 18 години пятниці, що на передодні визначених вихідних днів, до 21-00 неділі, без присутності матері; 3) тривалого перебування з батьком [PERSON] протягом не менше як 45 календарних днів кожного року влітку, для оздоровлення дітей, за попереднім повідомленням матері не менш як за тиждень, без присутності матері; 4) спільного визначення місця навчання дітей, відвідування ними дитячо-спортивних та інших закладів; Крім того, просив зобовязати відповідача: здійснювати йому передачу дітей особисто біля будівлі Чернігівського обласного академічного українського музично-драматичного театру імені [PERSON] (м. Чернігів, пр. Миру, 23, Червона площа); у разі неможливості виконання рішення суду з будь-яких причин, завчасно, за добу інформувати про це його за номером телефону: 067 238 04 57; у разі невиконання рішення суду у встановлений час, з обєктивних причин неповязаних з діями відповідача (захворювання дітей, літній відпочинок з матірю, перебування за кордоном з матірю тощо) надати можливість спілкування батька з дітьми, в інші вихідні дні як компенсацію втрачених днів, за спільною домовленістю з відповідачем, без присутності матері; не залишати дітей самих, без самостійного догляду, у присутності їхньої бабусі [PERSON], з міркувань застереження від останньої релігійного впливу на психіку та світогляд дітей; повернути на зберігання медичні картки дітей до медичного закладу, де вони перебувають на обліку та не перешкоджати йому здійснити їх комплексне медичне обстеження з можливим подальшим лікуванням. Посилаючись на порушення його батьківських прав наполягав на стягненні з відповідача 2000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що незважаючи на те, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.08.2011 року відповідача зобовязано не чинити йому перешкоди в спілкуванні та вихованні спільних малолітніх дітей та визначено спосіб участі батька в їх вихованні, відповідач вказане рішення суду не виконує і продовжує створювати перешкоди в спілкуванні з дітьми та їх вихованні. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Відповідач позов не визнала. Вона стверджує, що не створює позивачеві перешкоди у спілкуванні з малолітніми дітьми та їх вихованні та сумлінно виконує рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26.08.2011 року. Втім, траплялися випадки, коли діти або хворіли, або не виявляли бажання зустрічатися з батьком, а тому в ці дні передати дітей батьку було неможливо з причин, що не залежать від неї особисто. Інколи відповідач повертає дітей або приїжджає за ними в стані алкогольного спяніння. В таких випадках діти бояться позивача і категорично відмовляються йти до нього, тому що одного разу відповідач в їх присутності побив старшу дочку та бабусю, чим сильно налякав дітей. Відповідач не погодилася на передачу дітей біля будівлі Чернігівського обласного академічного українського музично-драматичного театру імені [PERSON], в звязку з тим, що це потребує багато часу на доставку дітей від дому до вказаного місця та зворотне. Також просила визначити позивачу не більше 20 днів для спільного літнього відпочинку з дітьми, оскільки більший строк негативно впливає на їх психіку. Відповідач повідомила, що медична документація дітей зберігається в кабінеті дільничного лікаря-педіатра Чернігівської міської дитячої поліклініки № 2, і що вона не заперечує з приводу проведення медичного обстеження стану здоровя дітей та їх лікування, якщо позивач має можливість виділити на це відповідні кошти. Представник органу опіки та піклування висловив позицію про доцільність закріплення такого способу участі позивача у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, який раніше був визначений рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.08.2011 року. Допитані за клопотанням позивача в якості свідків [PERSON] показав, що позивач неодноразово скаржився йому на невиконання відповідачем рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні; [PERSON] показав, що в його присутності відповідач неодноразово не надавала позивачеві дітей для спілкування, зокрема, так було 8 і 22 вересня 2013 року. Цей свідок стверджує, що діти мають гарні стосунки із батьком і прагнуть бути разом з ним; [PERSON] показав, що літом цього року разом із позивачем і його малолітніми дітьми відпочивав у смт. Мирне. Вважає, що дітям сподобався спільний відпочинок з батьком на березі Чорного моря; аналогічні покази надала [PERSON]; [PERSON] показав, що в вересні 2013 року в його присутності відповідач двічі не надавала дітей позивачеві. Допитані за клопотанням відповідача в якості свідків [PERSON] (старша дочка сторін) показала, що відповідач ніколи не перешкоджала позивачеві в спілкуванні з дітьми. Однак інколи траплялися випадки, коли діти самі не хотіли йти до батька. Це викликано тим, що в червні 2012 року позивач побив її в їх присутності, а тому діти почали боятися батька, особливо, коли він перебуває в стані алкогольного спяніння. Свідок також підтвердила, що іноді позивач повертає дітей перебуваючи в стані алкогольного спяніння, при цьому вона категорично заперечила негативний вплив на психіку дітей з боку їх бабусі; [PERSON] (племінниця відповідача) надала аналогічні покази. Вона також підтвердила, що в червні 2012 року позивач побив свою старшу дочку [PERSON], а в листопаді 2012 року побив бабусю. Все це відбувалося на очах малолітніх дітей. [PERSON] навіть залізла в тумбочку. З цього часу діти, особливо [PERSON], почали бояться свого батька, а тому [PERSON] часто відмовляється йти до нього. Так було влітку цього року, коли [PERSON] відмовилася їхати разом із батьком на літній відпочинок в Криму. Судом, в присутності представника органу опіки та піклування ([PERSON]М.), яка має вищу педагогічну освіту, та психолога дитячого навчального закладу № 39 ([PERSON]Ю.), який відвідують малолітні діти сторін, було заслухано думку дітей щодо можливих варіантів встановлення способу участі батька в спілкуванні з ними та їх вихованні. Під час цієї бесіди діти повідомили, що їх батько в даний час проживає з іншою жінкою, з якою має спільну дитину, а тому їм не завжди комфортно залишатися в квартирі батька на тривалий час. Таку ж саме позицію вони висловили з приводу тривалого літнього відпочинку з батьком, проте без матері. Діти одностайно стверджували, що їм більше подобається бути з матірю чим з батьком, оскільки вона гарно готує їжу, багато з ними займається, вчить кататися на роликових ковзанах, водить на різноманітні гуртки та спортивні секції. Коли ж вони перебувають разом із батьком, він або багато працює, або пє пиво із друзями, при цьому не приділяє їм такої уваги як матір, у звязку з чим їм у батька їм не так цікаво. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі та мають двох спільних малолітніх дочок: [PERSON] і [PERSON], [INFO]. Їхній шлюб розірвано 20.08.2010 року, що підтверджується приєднаною до справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 18). Сторони проживають окремо один від одного. Малолітні діти проживають разом із матірю за адресою: м. Чернігів, 1 провулок Орджонікідзе, буд. 3/2. Як убачається з матеріалів справи та пояснень самого відповідача, останній постійного місця проживання не має. Так, звертаючись до суду з позовом у квітні 2013 року відповідач зазначив, що проживає на ділянці № 7 дачного кооперативу «Придесення» м. Чернігова (а. с. 4, 124). В листопаді 2013 року він повідомив, що проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] Вони мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] і знімають квартиру № 131 в будинку № 165 (корпус 2) по вулиці 1 Травня в місті Чернігові. Між сторонами існують суперечки з приводу порядку спілкування позивача з малолітніми дочками [PERSON] і [PERSON], що змусило позивача звертатися з даним позовом до суду. Відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В силу положень статті 171 Кодексу при вирішенні питань, що стосуються її життя дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Системний аналіз наведених норм Кодексу дає суду підстави для висновку, що батько, який проживає окремо від своїх дітей, має безперешкодне право на спілкування зі своїми дітьми та їх виховання. Якщо той із батьків, з ким проживають діти, чинить іншому батькові перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, такі перешкоди підлягають усуненню. Визначаючи способи участі одного з батьків у вихованні дитини, суд повинен взяти до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особисту прихильність дітей до кожного з батьків, їх поведінку в побуті та наявність шкідливих звичок, які можуть негативно впливати на психіку дітей. В окремих випадках, при визначенні способу участі батьків у вихованні дітей враховується думка самих дітей, якщо за віком та розвитком діти можуть висловити таку думку. Створення відповідачем перешкод у спілкуванні з малолітніми дочками та їх вихованні підтверджується показаннями допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в сукупності узгоджуються між собою, а тому вважається доведеним. За таких обставин, позов у частині зобовязання відповідача не чинити позивачеві перешкоди в спілкуванні з дітьми та їх вихованні підлягає задоволенню. Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, та враховуючи наведені вище положення Кодексу, здійснюючи визначення способів участі позивача у вихованні малолітніх дочок, суд вважає необхідним як дотримання балансу прав обох батьків щодо своїх дітей, так й інтересів самих дітей та забезпечення їх права вільного спілкування зі своїми батьками без застосування будь-якого примусу. В звязку з цим, суд вважає необхідним забезпечити право позивача безперешкодного спілкування зі своїми дітьми в будь-який день тижня, за попереднім погодженням питання порядку повернення дітей додому з відповідачем, та за умови повернення дітей матері не пізніше 19.00 год. та за наявності в дітей бажання на таке побачення. Оскільки позивач створив іншу сімю, має малолітнього сина, [INFO], суд вважає, що перебування малолітніх дітей сторін вдома у позивача в період з 18 години пятниці до 21-00 години неділі, в присутності його співмешканки [PERSON], яка здійснює догляд за немовлям, створить їй додаткові фізичні та психоемоційні навантаження, а тому не буде сприяти якісному відпочинку дітей у вихідні дні. З урахуванням цього, думки відповідача та дітей, суд вважає необхідним обмежити спілкування позивача з дітьми у вихідні дні без присутності їх матері, надавши йому можливість побачення з дітьми щонеділі з 09 до 20 год. При цьому суд вважає необхідним дозволити відповідачу не передавати дітей позивачеві в разі, якщо він зявиться на зустріч з ними в стані алкогольного спяніння, а в разі повернення дітей в такому стані надати їй право позбавлять позивача права зустрічі з дітьми наступної неділі, що дозволить відповідачу контролювати поведінку позивача у визначені судом дні спільного перебування з дітьми. Виходячи з наведених вище міркувань, і того, що вилучення дітей із звичного для них соціального та побутового середовища, зміна постійного місця проживання та тривале розлучення з матірю може призвести до виникнення у дітей стресового стану, суд вважає доцільним обмежити час літнього відпочинку дітей з батьком 20 календарними днями. У звязку з тим, що діти постійно проживають із матірю, саме на неї лягає основний тягар їх виховання та утримання. Вона визначає розпорядок дня дітей в робочі та вихідні дні, щоденно слідкує за станом їх здоровя та контролює їх психоемоційне та фізичне навантаження. З цих підстав позиція відповідача щодо визначення переліку спортивних та інших дитячих закладів, а також місць їх розташування, має переважне значення, навіть з огляду на те, що саме відповідач забезпечує доставку дітей до таких закладів та зворотне, що змушує відповідним чином планувати свій особистий розпорядок дня. Тому в цьому питанні думка позивача повинна мати лише рекомендаційний, а не визначальний характер. Будинок, де проживають діти сторін, знаходиться на відстані 80 100 м від адміністративної будівлі комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради (м. Чернігів, вул. Академіка Павлова, 13). З метою виключення можливих провокацій з боку відповідача під час передачі дітей позивачеві, суд вважає необхідним визначити місце розташування цієї будівлі місцем передачі дітей, що значно спростить відповідачу процедуру передачі дітей позивачеві, при цьому виключить необхідність доставки дітей громадським транспортом до Червоної площі, а також зайві фінансові витрати на оплату відповідачем проїзду громадським транспортом та фізичні навантаження на дітей, повязані з переїздом до визначеного позивачем місця зустрічі. Вимога позивача про завчасне інформування його відповідачем про неможливість виконання рішення суду в частині спілкування з дітьми у вихідний день за добу за номером телефону: 067 238 04 57, є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Оскільки позивачеві забезпечено можливість щотижневого спілкування з дітьми в неділю з 09 до 18 год., заявлена ним вимога про надання можливості спілкування з дітьми, в інші вихідні дні в якості компенсації втрачених днів, фактично втрачає сенс, а тому не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач зазначені вимоги закону в повній мірі не виконав і не довів негативний вплив бабусі дітей (по лінії матері) на їх психіку. Крім того, вимога позивача не залишати дітей без самостійного догляду, у присутності їхньої бабусі [PERSON], з міркувань застереження від релігійного впливу останньої на психіку та світогляд дітей не узгоджується з приписом статті 257 Сімейного кодексу України, яка гарантує бабі та діду право спілкування зі своїми внуками, а також право брати участь у їх вихованні. Не доведеним є й утримання відповідачем медичної документації та завдання відповідачем позивачеві моральної шкоди, в звязку з чим в цій частині позов також не підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, цей позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial