Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

У червні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області Сивокозова О.В. від 14.08.2012 року йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження. 26.09.2012 року [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Сивокозова О.М. Ухвалою суду від 10.10.2012 року цю постанову державного виконавця від 14.08.2012 року та дії щодо винесення вказаної постанови було визнано неправомірними. Постанова державного виконавця від 14.08.2012 року скасована та зобов'язано зазначеного державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби усунути порушення шляхом відкриття виконавчого провадження. [PERSON] посилаючись на моральні переживання та понесені матеріальні збитки, що складаються з витрат на пальне у зв'язку із здійсненням дій щодо подання документів до Відділу примусового виконання рішень та до суду, просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на його користь суму 893 грн. за понесені матеріальні збитки та 9000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. ( а.с.1-4). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі ( а.с.64-67). В апеляційній скарзі [PERSON] посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, - просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ( а.с.73-75). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.02.2012 року було задоволено позов [PERSON] до УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровські, інспектора ДПС БДПС м. Дніпропетровська Митько В.А. та скасовано постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, стягнуто з відповідачів на його користь витрати по справі в сумі 300 грн. 02.08.2012 року судом було видано [PERSON] виконавчий лист, який 08.08.2012 року останнім разом із заявою було пред'явлено для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. Постановою старшого державного виконавця Сивокозова О.В. від 14.08.2012 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу від 02.08.2012 року у зв'язку з його неналежним оформленням. [PERSON] з цього приводу звернувся до суду та 24.09.2012 року йому було надано відповідь, що виконавчий лист оформлений у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». 26.09.2012 року [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Сивокозова О.М. та ухвалою від 10.10.2012 року постанову від 14.08.2012 року було скасовано, зобов'язано Сивокозова О.М. або іншу посадову особу державної виконавчої служби усунути порушення шляхом відкриття виконавчого провадження. Дане рішення вступило в законну силу. 25.09.2012 року виданий судом 02.08.2012 року виконавчий лист [PERSON] було повторно пред'явлено для примусового виконання та 28.09.2012 року було відкрито виконавче провадження. 22.10.2012 року останній фактично було виконано та [PERSON] отримано присуджену за судовим рішенням суму в розмірі 300 грн. А постановою державного виконавця від 07.11.2012 року виконавче провадження було закінчено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди завданих незаконними діями державного виконавця, суд прийшов до висновку, що позивачем не було надано жодних доказів в обґрунтування завданої моральної шкоди, щодо підтвердження факту погіршення його відносин з оточуючими, погіршення самопочуття, понесення фізичних та моральних страждань, а тому немає підстав для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди на його користь. Але суд не врахував, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). А відповідно до положень статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу» №202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Також, моральна шкода полягає і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Таким чином, ухвалюючи 18.10.2013 року рішення по справі, в частині відмови [PERSON] у відшкодуванні моральної шкоди, - суд першої інстанції не прийняв до уваги вище зазначені норми матеріального права, як і не прийняв до уваги ту обставину, що ухвалою суду від 10.10.2012 року було визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відносно [PERSON], що і привело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення в цій частині позовних вимог [PERSON], яке не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету. Факт спричинення [PERSON] моральної шкоди, в результаті неправомірних дій старшого державного виконавця знайшов підтвердження під час розгляду справи в судовому порядку. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне відшкодувати [PERSON] моральну шкоду за рахунок коштів державного бюджету в розмірі 1000 грн., задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково, з урахуванням обставин справи та наслідків, що наступили для позивача, який зазнав душевних страждань внаслідок незаконної відмови у відкритті виконавчого провадження в результаті протиправних дій старшого державного виконавця. Щодо рішення суду в частині відмови [PERSON] у відшкодуванні матеріальних збитків то воно є законним і обґрунтованим. Так, суд першої інстанції прийшов до правильного і обґрунтованого висновку про те, що не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про відшкодування збитків в сумі 893грн., які складаються з витрат на пальне, яке було витрачене позивачем для пересування на автомобілі, - оскільки сплачені грошові суми за пальне по відповідним чекам не є тими грошовими сумами, які можуть бути відшкодовані позивачу на підставі ст. 1166, 1173, 1176 ЦК України. При вище викладених обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, тобто лише в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, підстав для скасування чи зміни рішення суду від 18.10.2013 року, в частині відмови у відшкодуванні матеріальних збитків, - колегія суддів не вбачає.

Outcome: partial