Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

24 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про встановлення факту проживання однією родиною та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлої 16 вересня 2007 року. У судовому засіданні позивачка , її представник , позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити. В обгрунування позовних вимог позивачка зазначила , що з [PERSON] вона мешкала однією родиною з 2000 року по день її смерті 16 вересня 2007 року, так сталось що остання не мала родичів і вона та її родина замінили їх. Доки бабуся мала можливість самостійно обслуговувати себе ,вона мешкала в своєму будинку ,вона та її родина їй допомагали. В 2000 році вони забрали [PERSON] до себе в будинок , бабуся мала свою кімнату,допомагала наскільки могла по господарству , враховуючи її вік, турбувалась про них, взагалі всі життєві ситуації, яки виникали вона вирішували разом. Бабуся вважала їх своєю родиною і тому у 2001 році заповідала все своє майно її батькові [PERSON], але батько не встиг отримати спадщину ,так як помер раніше бабусі. В віці 93 років 16 вересня 2007 року бабуся померла, всі витрати пов’язані з похованням понесла її родина. 16 жовтня 2012 року померла її мати [PERSON] переглядаючи документи для оформлення спадщини, вона знайшла Державний акт на право власності на земельну ділянку , який належав [PERSON] а також заповіт , який вона склала. За життя [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку , площею 7.8022 га, розташовану на території Безм’ятеженської сільської ради Шевченківського району Харківської області, яку і заповідала її батькові. Звернувшись в державні установи з відповідними заявами , вона отримала відмови і їй було запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав. Тому вона звернулась до суду та просить встановить факт того ,що вони з [PERSON] мешкали разом більше п’яти років по день її смерті 16 вересня 2007 року як одна родина , та визнати за нею право власності на земельну ділянку що належала останній ,в порядку спадкування за законом. В судове засідання представник Безм’ятежненської сільської ради Шевченківського району Харківської області не з’явився надавши письмову заяву про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Суд заслухавши пояснення позивача, її представника , свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобов’язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про народження (серія І-ЯК № 569735 ,виданого Шевченківським РАЦС Харківської області від 14 червня 1969 року) вбачається що, позивачка народилась 7 травня 1969 року, та її батьками відповідно вказані :[PERSON], [PERSON]. Відповідно до свідоцтв (серія 1-ВЛ № 135570 від 20 серпня 2007 року, та серія І-ВЛ № 372492 від 18 жовтня 2012 року виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського РУЮ Харківської області), [PERSON], помер 18 серпня 2007 року, та [PERSON], померла 16 жовтня 2012 року. [PERSON], яка мешкала разом з позивачкою, згідно свідоцтва про смерть (серія 1-ВЛ № 135603 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківскього РУЮ Харківскьої області), померла 16 вересня 2007 року. Державним актом на право приватної власності на землю (серія ІІІ-ХР № о31640 виданого Шевченківскьою райдержадміністрацією Харківської області від 6 лютого 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №446) підтверджується той факт, що [PERSON] мала майно у вигляді земельної ділянки площею 7.8022 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Безм’ятежненської сільської ради Шевченківскього району Харківскьої області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З довідки №837 начальника відділу Держземагенства у Шевченківському районі Харківської області від 23 серпня 2013 року вбачається, що за померлою [PERSON] числиться державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 7,8022 га. На території Безм’ятежненської сільської ради Шевченківського району Харківської області серія ІІІ-ХР № 031640, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №446. Вартість земельної ділянки вказати неможливо, оскільки технічна документація з нормативної грошової оцінки на дану земельну ділянку не виготовлена. Довідкою №375 Безм’ятежненської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 19 вересня 2007 року зазначено, що [PERSON], [INFO], до дня смерті доглядала за престарілою бабусею [PERSON], померлої 16 вересня 2007 року, та при її похованні понесла затрати. З заповіту посвідченого 23 січня 2001 року Шевченківською державною нотаріальною конторою вбачається ,що все своє майно [PERSON] заповідала [PERSON] Спільне проживання [PERSON] з позивачкою, підтверджується складеним актом депутата Шевченківської селищної ради Харківської області від 22 квітня 2013 року, згідно якого [PERSON] мешкала з 2000 року по 16 вересня 2007 року разом з [PERSON] за адресою: с.Огурцівка Шевченківскього району Харківської області по вул.Дружби, 8. Допитаний в судовому засіданні свідок: [PERSON] підтвердив той факт, що [PERSON] та [PERSON], проживали однією сім’єю з 2000 року до дня її смерті 16 вересня 20007 року, [PERSON] позивачку вважала своєю онукою, вони мешкали в с.Огурцівка Шевченківського району Харківської області по вул. Дружби, 8. При спільному проживанні вели сумісне господарство, був спільний бюджет. Свідок [PERSON] засвідчила факт ,того що в 2007 році вона працювала поштарем в с. Огурцівка і приносила в б.№8 по вул.. Дружби пенсію [PERSON] Як вона розуміла там мешкала одна родина , батьки діти та бабуся , до якої дуже добре ставились. Бабуся мала свою кімнату була охайною та доглянутою, допомагала по господарству, турбувалась за інших членів родини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила ,що вона є сусідкою [PERSON] і засвідчила факт того ,що з 2000 року по 2007 рік у їх будинку мешкала бабуся [PERSON]. Цей факт їй відомий тому ,що вона покупала молоко у родині [PERSON] , бабуся мешкала в своєї кімнаті , допомагали по господарству, взагалі в родині до бабусі ставились дуже добре та ввічливо. Поховала її [PERSON] та її родина. Відповідно до ст.234 ЦПК України суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності і юридичних фактів , що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов’язані спільним побутом, мають взаємні права та обов’язки. Сім`я створюється на засадах не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.21 Постанови пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Враховуючи пояснення сторін, свідків суд дійшов до висновку ,що [PERSON] та [PERSON] з 2000 року по 2007 рік мешкали однією родиною, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 квітня 2004 року. Відповідно ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов’язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов’язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім’єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини. З відповіді приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 13 листопада 2013 року, вбачається ,що позивачці в прийнятті спадщини після смерті [PERSON], померлої 16 вересня 2007 року відмовлено, так як відсутні документи, що підтверджують родинні та інші відносини, та запропоновано звернутися для вирішення даного питання до суду. Витяг зі Спадкового реєстрву № 3542217 від 13 литопада 2013 року засвідчує факт того ,що після смерті [PERSON] за оформленням спадщини нікто не звертався. Статтею 55 Конституції України кожному гарантований судовий захист ,щодо порушених або оспорювання прав. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши зібрані докази та давши їм належну оцінку,враховуючи, що позивачка є спадкоємцем четвертої черги та визнання за нею права власності не порушає нічиїх інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню.

Outcome: approved