Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, де є третя особа, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2009 року, видане Сьомою державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] про право на спадщину за [PERSON] в частині права спадкування на ? частини квартири [ADDRESS], визнати за нею право власності в порядку спадкування на ?: частини квартири [ADDRESS]; гаражу [NUMBER] у №6 гаражно - будівельному кооперативі (Дарницький район) по [ADDRESS], дачного будинку [ADDRESS]); земельної ділянки [ADDRESS]) кадастровий номер [NUMBER]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцем першої черги був батько позивача [PERSON] та дід позивача [PERSON]. Батько позивача не встиг подати заяву про прийняття спадщини за своєю матір'ю, оскільки помер до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини 10.06.1994 року. Позивач прийняла спадщину за своїм батьком, проживала з батьком однією сім'єю, що прийняла спадщину після смерті своєї бабусі, але через неповноліття не могла повноцінно реалізувати свої права, про наявність спадкового майна після смерті бабусі дізналась лише після смерті діда в листопаді 2012 року. Спадщину за [PERSON] успадкував в повному обсязі дід позивача [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.03.2009 року. Позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину видане з порушенням прав [PERSON] ще й тому, що позивач прийняла спадщину після свого батька, в тому числі через право представлення прийняла спадщину за [PERSON]. Дід позивача помер [INFO] та до моменту смерті заповідав все своє майно своїй новій дружині, відповідачу - [PERSON]. Позивач вважає, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом її права були порушені також, шляхом приховування дідом позивача [PERSON] інформації від державного нотаріуса про її існування в якості спадкоємця. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав визначених в позові. Представник відповідача проти позову заперечувала вважаючи його необґрунтованим, з підстав не існування інституту права представлення в законодавстві на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та не поданням позивачем заяви про прийняття спадщини, в встановленому законом порядку. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи представника в судове засідання не направила, надіслала заперечення проти позову та просила розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом, і не оспорювалося сторонами, [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим Дарницьким відділом ЗАГС м. Києва померла бабуся позивача - [PERSON]. [INFO] помер батько позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві). Мати позивача [PERSON], діючи в інтересах, на той час малолітньої доньки звернулась з заявою до сьомої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття [PERSON] спадкового майна, що залишилось після смерті батька - [PERSON]. 24.11.2012 року позивач звернулась до сьомої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття [PERSON] спадкового майна після метрі діда - [PERSON]. Заява про прийняття спадщини [PERSON] за померлою [PERSON] не подавалась, що підтверджується матеріалами спадкової справи №165, яка знаходиться в сьомій київській державній нотаріальній конторі. Заяви про подовження строків для прийняття спадщини [PERSON] також не подано, що не заперечується представником позивача. Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР (1963р.). З матеріалів справи вбачається прийняття [PERSON] спадщини за своїм батьком [PERSON]. В той же час твердження позивача про фактичне прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] позивачем не доведено. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Після смерті [PERSON] минуло понад 19 років. Позивачу на час подання позову виповнилося 29 років, позивач не надала доказів, які свідчили б про неможливість здійснити дії для прийняття спадщини з часу коли вона дізналась про існування спадкового майна. Позивач подала заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька, але цією дією вона не набула права успадкувати за батьком, право спадкування на майно її бабусі, без подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, онука спадкодавця є спадкоємицею другої черги, оскільки на час відкриття спадщини її батько був живим. Так за приписами ч.2 ст. 529 ЦК УРСР « Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю». Згідно ст. 551 ЦК УРСР «Якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як встановлено судом позивачка заяви про продовження строку для прийняття спадщини не подавала. Твердження позивача про прийняття нею спадщини після смерті спадкодавці - [PERSON] не знайшло свого підтвердження. Позивачем не подано документів, як то довідки з ЖЕО про зареєстрованих в квартирі, чи інших документів на підтвердження проживання на момент відкриття спадщини разом з спадкодавцем - [PERSON] , вступ в розпорядження та володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З конструкції статті вбачається, що з моменту відкриття спадщини (тобто з моменту смерті спадкодавця) спадкоємці, закликані до спадкування, як за законом, так і за заповітом, незалежно від своєї волі, набувають права на отримання спадщини. Спадкоємець за законом вважається закликаним, якщо відсутній заповіт і він входить до тієї черги спадкоємців за законом, яка закликається до спадкування. Для того, щоб отримати спадщину, спадкоємець повен здійснити певні дії, що свідчать про прийняття ним спадщини. Законодавець визнає прийняття спадкоємцем спадщини, якщо: він фактично вступив в (управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Серед іншого, фактом прийняття спадщини є також спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] спадковим майном володів і утримував його чоловік спадкодавця - [PERSON], який був спадкоємцем першої черги. Відповідно до матеріалів спадкової справи №165 чоловік померлої [PERSON], вступив в управління та володіння спадковим майном, проживав разом з дружиною на момент відкриття спадщини в одній квартирі, подав до сьомої київській державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та 12.03.2009 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно положень ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed