Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 1 березня 2012 року звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. 5 лютого 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги було задоволено частково. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013 року заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду. Позивач у своєму позові, а представник позивача у ході судового засідання, посилися на те, що 25 жовтня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № CNL-302/12/2005, відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, а відповідач [PERSON] зобов'язався здійснювати оплату послуг позивача згідно тарифів позивача у строки, передбачені умовами договору. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 1 липня 2011 року склав 50 900 грн. 58 коп. 25 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № SR-302/12/2005, згідно умов якого поручитель поручається за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору від 25 жовтня 2005 року. Позивач у своєму позові, а у ході судового засідання представник позивача, просили суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 50 900 грн. 58 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 15 760 грн. 53 коп., заборгованості по відсоткам у розмірі 983 грн. 07 коп. та штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 34 156 грн. 98 коп., а також судовий збір у розмірі 3 219 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 25 жовтня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого відповідно до Статуту (а.с. 63-67) є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № CNL-302/12/2005, згідно умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США, строком до 25 жовтня 2010 року, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором (а.с. 7-11). З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 25 жовтня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого відповідно до Статуту (а.с. 63-67) є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-302/12/2005, згідно умов якого поручитель зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань (а.с. 12-13). Згідно з валютним меморіальним ордером № 1 від 25 жовтня 2005 року на виконання умов кредитного договору [PERSON] було отримано 16 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 80 800 грн. (а.с. 58). Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-302/12/2005 від 25 жовтня 2005 року (а.с. 16-18). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачами порушуються взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 1 липня 2011 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 50 900 грн. 58 коп. (а.с. 14-15). Позивачем відповідачу [PERSON] було направлено претензії щодо погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором (а.с. 60-62), але до цього часу заборгованість сплачено не було. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі п. 4.1.1. кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. На підставі п. 1.2. договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦПК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 2 статті 554 ЦПК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З матеріалів справи вбачається, що при розрахунку заборгованості пені банком не було враховано положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, де встановлено спеціальну позовну для стягнення неустойки (штрафу, пені) строком в один рік. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого до позову (а.с. 212-213), стягненню підлягає пеня за порушення строків погашення кредитної заборгованості за період з 1 березня 2012 року по 1 березня 2011 у розмірі 20 427 грн. 16 коп. У задоволенні інших позовних вимог в частині стягнення пені позивачу слід відмовити. З урахуванням того, що у відповідачів перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] та [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 170 грн. 76 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 15 760 грн. 53 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 983 грн. 07 коп., пені у розмірі 20 427 грн. 16 коп. Не підлягають застосуванню судом положення норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки за умовами зазначеної норми розмір неустойки повинен значно перевищувати розмір збитків. Розмір заборгованості за кредитом і відсотками по кредиту складає 16 726 грн. 67 коп., а розмір неустойки - 20 427 грн. 16 коп., тобто розмір пені не можна ввжати значно меншим за розмір заборгованості за кредитом і відсотками по кредиту, крім того, представником позивача у ході судового засідання було зазначено, що відповідачами не здійснюються будь-які дії, направлені на погашення заборгованості, що існує, тому положення ч. 3 ст. 551 ЦК України у даному випадку застосовані бути не можуть. Крім того, будь-яких інших обставин, які мають істотне значення в матеріалах справи не міститься та у ході судового засідання заявлено не було. Також не заслуговують на увагу заперечення відповідача [PERSON] стосовно відсутності доказів надання банком йому грошових коштів, посилання на відсутність прав вимоги за кредитним договором у позивача, заперечення щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором та неврахування позивачем сплаченої суми боргу, оскільки ці твердження спростовуються матеріалами справи. Крім того, відповідачем [PERSON] не було надано жодних доказів та розрахунків з приводу невірності нарахування йому заборгованості за кредитним договором. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 509 грн. 01 (а.с. 2), який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 371 грн. 71 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial