overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом у вересні 2013 року. Просила стягнути з відповідачів заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 7394,43 грн. за період з 01.10.2007 року по 01.07.2013 рік. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідачі мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS] Згідно з вимогами ст. 25 Закону України „Про електроенергетику", п. 1.33 „Правил користування тепловою енергією", затверджених наказом Міністерства Енергетика та Палива № 307/262 від 28.10.2003 року, відповідачі повинні щомісяця вносити плату за відпущену теплову енергію, проте за період з 01.10.2007 року по 01.07.2013 рік відповідачами порушуються строки виплати за надані послуги в сумі 7394,43 грн. В судове засідання відповідачі не з'явилися, проте належним чином були повідомлені про час розгляду справи, про що свідчать почтові повідомлення. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідачі зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією особистого рахунку, а також довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 17.09.2013 року Між позивачем та відповідачами, згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, виникли зобов'язання, які вони зобов'язані виконувати, та не звільняються від відповідальності за неможливістю виконання даного зобов'язання. Відповідно до ст. 25 Закону України „Про електроенергетику", п. 1.33 „Правил користування тепловою енергією", затверджених наказом Міністерства Енергетика та Палива № 307/262 від 28.10.2003 року відповідач має заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 7394,43 грн. за період з 01.10.2007 року по 01.07.2013 рік. Згідно до вимог ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності, впродовж якого особа може звернутися до суду за захистом порушеного права, встановлений три роки. Згідно договору № 56/61794 про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання від 21.08.2012 року відповідачі визнали суму боргу у повному обсязі, що на підставі ст. 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, тому заборгованість з 01.10.2007 року по 01.07.2013 рік в сумі 7394,43 грн. підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі. Крім цього, з відповідачів солідарно в силу ст.ст. 79 ЦПК України підлягає до стягнення сума судового збору на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом у вересня 2013 року. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 5706,97 грн. за період з 01.10.2009 року по 01.06.2013 рік. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідач мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згідно з вимогами ст. 25 Закону України „Про електроенергетику", п. 1.33 „Правил користування тепловою енергією", затверджених наказом Міністерства Енергетика та Палива № 307/262 від 28.10.2003 року, відповідачі повинні щомісяця вносити плату за відпущену теплову енергію, проте за період з 01.10.2009 року по 01.06.2013 рік відповідачами порушуються строки виплати за надані послуги в сумі 5706,97 грн. В судове засідання відповідачі не з'явилися, проте належним чином були повідомлені про час розгляду справи, про що свідчать почтові повідомлення. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідачі зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджено копією особистого рахунку, а також довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 16.09.2013 року Між позивачем та відповідачами, згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, виникли зобов'язання, які вони зобов'язані виконувати, та не звільняються від відповідальності за неможливістю виконання даного зобов'язання. Відповідно до ст. 25 Закону України „Про електроенергетику", п. 1.33 „Правил користування тепловою енергією", затверджених наказом Міністерства Енергетика та Палива № 307/262 від 28.10.2003 року відповідачі мають заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 5706,97 грн. за період з 01.10.2009 року по 01.06.2013 рік. За період з 01.10.2009 року по 01.06.2013 рік строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України в три роки. Наслідки спливу позовної давності передбачені ст. 267 ЦК України, зокрема згідно з частинами 3, 4, 5 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, не заявивши про застосування строку позовної давності. Таким чином з відповідачів підлягає стягненню солідарно заборгованість за спожиту електричну енергію у повному обсязі за період з 01.10.2009 року по 01.06.2013 рік у розмірі 5706,97 грн. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідачів солідарно підлягає до стягнення сума судового збору, що була сплачена позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивачі є співвласниками у рівних частках житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Житловий будинок належить їм на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Красногорівської державної нотаріальної контори від 12.07.2004 року за №№ 1526 та 1528. В ході ведення господарської діяльності позивачами у 2008 - 2009 роках було: - самочинно переобладнано житловий будинок, а саме: з двох приміщень вітальні (7,2 кв.м.) та житлової кімнати (5,6 кв.м.) організовано два приміщення - вітальню (4,4 кв.м.) та житлової кімнати (8,0 кв.м.), приміщення кухня « 4» переобладнано у житлову кімнату (5,5 кв.м.), самовільно побудованої прибудови до житлового будинку а1 (2005) та тамбуру до житлового будинку а "-1 (2008); - самовільно збудовані господарські споруди, а саме: сарай Н1 (2009), вигріб О (2008), вбиральня Л1 (2009), душ м1 (2009). В результаті чого змінилася загальна площа, яка складає 63,6 кв.м., у тому числі житлова 36,4 кв.м. У листопаді 2009 року з метою прийняття в експлуатацію та узаконення самочинно переобладнаного житлового будинку та самовільно збудованих господарських споруд, позивачі звернулися до Мар»їнської міської ради із заявою щодо прийняття в експлуатацію і оформлення права власності на нерухоме майно. Але позивачам було у цьому відмовлено, та рекомендовано звернутися до суду. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, але на адресу суду спрямував заяву на позовну заяву де зазначає, що із позовом погоджується у повному обсязі, та просить заяву розглянути у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачі є співвласниками у рівних частках житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 5 статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15,16, 376 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивач [PERSON] уклала договір купівлі-продажу з відповідачем, згідно якого вона фактично придбала у [PERSON] будинок [ADDRESS]. Згідно до умов їхньої угоди позивач передала грошові кошти у розмірі 30 000 гривень, оскільки саме за таку ціну відповідач погодився продати свій будинок. У нотаріальному порядку посвідчити договір купівлі-продажу позивач не має можливості, оскільки відповідач не заперечує проти нотаріального посвідчення, але до нотаріуса не приходить не пояснюючи причин та до теперішнього часу позивач право власності належним чином не оформила, у зв'язку з чим позивач не має права належним чином розпоряджатися придбаним жилим будинком. Позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач позов визнала повністю, суду надана її заява. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що дійсно між сторонами було укладеного договір купівлі-продажу будинку разом із земельною ділянкою 17 вересня 2013 року. Відповідно наданих документів відповідач є власником спірного жилого будинку [ADDRESS]. Відповідно до статті 220 ч.2 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На підставі викладеного, відповідно до статей 16, 220, 392 ЦК України, ст.ст.130, 174, 213-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 01 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем була укладена угода договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. За вищевказане домоволодіння позивачем була сплачена грошова сума у розмірі 40 000 гривен. Відповідач зобов'язалася посвідчити у нотаріальному порядку посвідчити договір купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач до нотаріальної контори не з'являється. Позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач позов визнала повністю, суду надана її заява. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, відповідно до статей 16, 220, 392 ЦК України, ст.ст.130, 174, 213-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] помер батько позивача [PERSON], якому при житті належало домоволодіння [ADDRESS]. Домоволодіння належало батькові на підставі договору дарування посвідченого Курахівською міською радою 08 грудня 1986 року, реєстр № 471. Спадкоємцями першої черги є позивач та відповідач, які прийняли спадщину шляхом фактичного мешкання . Позивач на теперішній час не має можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки відповідач не зверталася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, але на адресу суду спрямував заяву на позовну заяву де зазначає, що із позовом погоджується у повному обсязі, та просить заяву розглянути у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15,16, 1261, 1268, 1278 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивач згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 13 лютого 1961 року є рідним сином [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.10.1994 року та рідним сином померлої [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 29 січня 2013 року. Після смерті батьків позивача відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS], грошових внесків. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представники відповідач в судове засідання не з'явилися, але на адресу суду спрямували заяву на позовну заяву де зазначає, що із позовом погоджуються у повному обсязі, та просять заяву розглянути у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15,16, 1261, 1268, 1278 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про розділ спадкового майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилося спадкове майно, а саме: домоволодіння з господарськими побудовами та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. За своє життя померла заповіту не склала, але позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Позивач проживаючи разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у керування та володіння спадковим майном. Відповідач також є спадкоємцем першої черги та також претендує на спадкове майно. Але відповідач на момент відкриття спадщини не мешкав постійно із спадкодавцем та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини н звертався. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Відповідач, відповідачі в судове засідання не з'явився, але на адресу суду спрямував заяву, у якій зазначив, що із позовом погоджується та просить справу розглянути у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO]. Спадкове домоволодіння із господарськими побудовами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] належало спадкодавцю, тобто його померлій матері [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05 серпня 1986 року виконкомом Костянтинівської сільської ради, Мар'їнського району, Донецької області (р-р № 40). Земельна ділянка площею 0,284200 гектарів в межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю 1-ДН № 105857 від 30 жовтня 1995 року. Згідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 392, 1261,1268 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 18 липня 2013 року між позивачем та відповідачем була укладена угода договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. За вищевказане домоволодіння позивачем була сплачена грошова сума у розмірі 23 000 гривен. Відповідач зобов'язалася посвідчити у нотаріальному порядку посвідчити договір купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач до нотаріальної контори не з'являється. Позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач позов визнала повністю, суду надана її заява. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі викладеного, відповідно до статей 16, 220, 392 ЦК України, ст.ст.130, 174, 213-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

17 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись при цьому на наступні обставини. Відповідно до укладеного договору № 003-04001-160211 від 16 лютого 2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 4778,00 грн. на придбання певного майна, на умовах визначених Договором. Позивач належним чином виконав своє зобов'язання за договором. Прийняті на себе зобов'язання відповідач не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість станом на 30.07.2013 року, яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 2154,21 грн., заборгованість за відсотками - 40,22 грн., заборгованість за комісіями - 834,21 грн., таким чином загальна сума заборгованості становить 3028,64 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та стягнути на його користь судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказуючи, що позов визнає, та просив стягнути заборгованість за кредитним договором з нього одноособово. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № 003-04001-160211 від 16 лютого 2011 року відповідач [PERSON] отримав у позивача кредит у сумі 4778,00 грн. на придбання певного майна, на умовах визначених Договором (а.с.5-8). Позивач належним чином виконав своє зобов'язання за договором. Прийняті на себе зобов'язання відповідач не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість станом на 30.07.2013 року, яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 2154,21 грн., заборгованість за відсотками - 40,22 грн., заборгованість за комісіями - 834,21 грн., таким чином загальна сума заборгованості становить 3028,64 грн. (а.с.16). За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 003-04001-160211 від 16 лютого 2011 року в сумі 3028,64 грн., в тому числі заборгованість за сумою кредиту - 2154,21 грн., заборгованість за відсотками - 40,22 грн., заборгованість за комісіями - 834,21 грн. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 229,40 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved