Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до ПрАТ " Страхова компанія " Україна ", [PERSON] , залучивши в якості третьої особи: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом в результаті ДТП , свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.02.2014 року на перехресті вул. Братиславської та вул. С.Стальського у м. Києві, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «КІА CERATO» д.н.з. [NUMBER] під управлінням [PERSON] та автомобіля «CHERY» д.н.з. [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON] та перебував під управлінням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «CHERY» д.н.з. [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП шляхом накладення штрафу. Враховуючи, що [PERSON] залишив місце ДТП та не проінформував учасників ДТП про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та відповідно не надав відомості про страховий поліс, то водій та власник транспортного засобу «CHERY» д.н.з. [NUMBER] були позбавлені можливості вчасно подати відповідні заяви до ПрАТ " Страхова компанія " Україна ". 03.02. 2014 року водій транспортного засобу «CHERY» д.н.з. [NUMBER] письмово надав страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, що підтверджується заявою про подію та актом огляду транспортного засобу. Відповідно до Централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «КІА CERATO» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент дорожньо - транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ " Страхова компанія " Україна " за полісом ОСЦПВВНТЗ № АЕ/0628493, що підтверджується листом МТСБУ « 7/2-5/12077 від 25.04. 2014 року, а тому просила стягнути з ПрАТ " Страхова компанія " Україна " страхове відшкодування у розмірі 15 748 гривень, з відповідача [PERSON] компенсацію франшизи у розмірі 1000 гривень та 2000 гривень моральної шкоди, судові витрати просила покласти на відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог- 3000 гривень на правову допомогу та 487 гривень 20 коп. судовий збір. В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору № 1 про надання правової допомоги від 19.02. 2014 року ( а.с. 17-18) уточнила позовні вимоги в частині стягнення судових витрат у розмірі 97 грн. 97 коп.- витрати на телеграму, повністю підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених у позовних вимогах. Представник відповідача ПрАТ " Страхова компанія " Україна " у судове засідання не з'явився, через загальну канцелярію за вх. № 39157 від 26.08. 2014 року надіслав письмові заперечення на позов з додатками та просив відмовити в задоволенні позовних вимог до ПрАТ " Страхова компанія " Україна " в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди ( а.с. 34 - 38), про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений у відповідності до вимог ст. 74-76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив , а тому суд вважає що можливо проводити судове засідання за відсутності належним чином повідомлених відповідачів у порядку ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, за приписами п.1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також, відповідно до ч.2 п.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається : фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином ( ч.3 п. 5 ст. 74 ЦПК України). Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] , третю особу: [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 02.02.2014 року на перехресті вул. Братиславської та вул. С.Стальського у м. Києві, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «КІА CERATO» д.н.з. [NUMBER] під управлінням [PERSON] та автомобіля «CHERY» д.н.з. [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON] та перебував під управлінням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «CHERY» д.н.з. [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження, згідно довідки відділу ДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 02.02. 2014 року ( а.с. 8). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП шляхом накладення штрафу ( а.с.9) Відповідно до ст. 61 ч. 3, 4 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній чи кримінальній справі, що набрало законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.22 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Обов'язковий страховий ліміт - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов страхування. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ " Страхова компанія" Україна " за полісом ОСЦПВВНТЗ № АЕ/0628493 , відповідно до якого ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну на одного потерпілого складає 50 000 грн., франшиза - 1000 гривень (а.с. 16 зв.). Таким чином, ПрАТ " Страхова компанія" Україна " повністю покриває вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого автомобіля згідно акту виконаних робіт № 21-4 від 14.04. 2014 року, наданого ФОП [PERSON] ( а.с. 12), який діяв на підставі витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців Серія ААБ № 149605 ( а.с.14-15) де розмір заподіяної матеріальної шкоди складає суму у розмірі 16 748 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 003 від 14.04. 2014 року (а.с. 13), яку суд має брати за основу. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів. Відповідно до п.1.3 ст.1 зазначеного закону потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Пунктом 1.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями ( користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору, оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах страхове відшкодування). Разом з цим, п. 36.4 означеного Закону передбачено, що страхове відшкодування виплачується безпосередньо потерпілому ( іншій особі, що має право на страхове відшкодування), а п.35 Закону визначено, що заява про страхове відшкодування подається потерпілим чи особою, що має право на страхове відшкодування. До заяви про страхове відшкодування додається документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування ( довіреність), або документ, що підтверджує право власності ( п. 35.2 Закону). Тобто , законом передбачено наявність у довіреності права на отримання страхового відшкодування. Отже, власником пошкодженого транспортного засобу «CHERY» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] ( а.с. 7) і саме вона є потерпілою особою в розумінні п. 1.3 ЗаконуУкраїни "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування", факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" унормовано, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи зазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування з відповідача ПрАТ " Страхова компанія" Україна " у розмірі 15 748 ( п'ятнадцять тисяч сімсот сорок вісім) гривень підлягають задоволенню За змістом п.2 ст.1187, 1194 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, завданої нею іншій особі, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза -це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування Отже, з відповідача [PERSON], як з винної особи, належить стягнути на користь позивачки матеріальну шкоду в розмірі безумовної франшизи в сумі 1 000 ( одна тисяча ) гривень. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно вимог ст. 23 ч.1,2 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України N4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, представник позивачки [PERSON] не надала ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння її довірителю моральної шкоди з боку відповідача [PERSON], а саме, що дії відповідача завдали позивачці моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, та з чого вона виходила при розрахунку грошової суми в якій вона оцінює заподіяну їй шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині моральної шкоди. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції". ) Разом з тим, оскільки позивачка не є фахівцем в галузі права та юридично не обізнана, то для захисту своїх порушених прав і законних інтересів звернулася за правовою допомогою до адвоката, який має досвід роботи та може надавати юридичну допомогу. Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе: юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору ( переговорах), підготовку проектів юридичних документів ( позовних заяв, пояснень, клопотань, довідок з юридичних питань, тощо), представництво інтересів в суді, інших державних органах, підприємствах, установах, організаціях, а також перед фізичними особами, інші фактичні та юридичні дії, які вчиняє особа, котра надає правову допомогу. Отже, 19 лютого 2014 року між позивачкою та авокатом [PERSON] , яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER], виданого на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.09. 2009 року №194 ( а.с. 21-22), укладений договір № 1 про надання правової допомоги від 19.02. 2014 року (а.с. 17-18). Згідно квитанцій №1 до прибуткового касового ордеру від 19.02. 2014 року на суму 1500 гривень; № 2 до прибуткового касового ордеру від 11.07. 2014 року на суму 1500 гривень, а всього позивачем за надання правової допомоги було сплачено кошти в сумі 3000 ( три тисячі ) гривень ( а.с. 23) та звіту наданих послуг від 06.10. 2014 року, який відповідає вимогам Закону України від 20.12. 2011 року за № 4191-VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Закон України від 20.12. 2011 року за № 4191-VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ. Стаття 79 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового сбору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належить, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В статті 55 Конституції України зазначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. А тому підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 гривень та витрати по оплаті телеграми у розмірі 97 грн. 97 коп. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог між відповідачами.. Отже з відповідачів ПрАТ " Страхова компанія " Україна " та [PERSON] на користь позивачки слід стягнути судовий збір по 121 грн. 80 коп. з кожного. Виходячи з наведеного та

Outcome: partial