Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування, визнання дійсним договору купівлі-продажу внаслідок укладення удаваного правочину. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що з 28 квітня 1990 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Шлюб розірвано 20.11.2009 року. В період шлюбу в 2003 році вона з відповідачем [PERSON] придбали будинок за адресою: м.Антрацит, вул..Толстого, 8. Оформленням угоди займався відповідач. Відразу після придбання будинку вона з відповідачем та двома дітьми зареєструвались та вселились до будинку. Після розірвання шлюбу, в кінці 2009 року – на початку 2010 року відповідач почав виганяти її з будинку і лише тоді вона дізналась, що будинок оформлено не договором купівлі-продажу, а договором дарування на ім’я відповідача [PERSON] Однак, за придбання спірного будинку вони оплатили гроші із сімейного бюджету та договір оформлено сторонньої для їх сім’ї особою, тому це був договір купівлі-продажу, а не дарування. Оскільки їй стало відомо про порушення свого права у зв’язку з оформленням договору дарування замість договору купівлі-продажу лише на початку березня 2010 року, то вважає, що строк позовної давності нею не пропущено. Якщо суд буде вважати, що строк пропущено, то вона його просить продовжити. В дійсності було вчинено саме договір купівлі-продажу житлового будинку, то договір дарування є удаваним правочином і згідно ч.2 ст. 235 ЦК України відносини сторін регулюються правилами за угодою, яку сторони дійсно вчинили, т.б. договором купівлі-продажу. Тому позивачка просить встановити, що договір дарування від 13.03.2003 року було вчинено сторонами – відповідачем [PERSON] та [PERSON] як удаваний правочин для приховання іншої угоди, т.б. договору купівлі-продажу. Визнати договір дарування між відповідачем [PERSON] та [PERSON] недійсним, а дійсним визнати договір купівлі-продажу спірного житлового будинку за адресою: м.Антрацит, вул..Толстого, 8. У судовому засіданні позивачка та її представник – адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору, підтримали позов з вищевикладених підстав, просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] подарував йому будинок за адресою: м.Антрацит, вул.Толстого, 8. Відповідач [PERSON] являється йому хрещеним батьком. Останній проживав у м.Луганськ, а в спірному будинку проживала рідна сестра [PERSON], яка потім померла. Після чого через деякий час [PERSON] подарував йому цей будинок. Також певний час до оформлення договору дарування за будинком доглядала його матір, з якою відповідач [PERSON] був у добрих відносинах. Він ніяких грошей за будинок [PERSON] не передавав, лише оплатив необхідні платежі за оформлення договору у нотаріуса. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача – адвокат [PERSON], який діє на підставі договору, у судовому засіданні пояснив, що позивачка всупереч вимогам закону не надала суду жодного доказу на підтвердження обставин того, що між відповідачами було укладено саме договір купівлі-продажу, і що за будинок [PERSON]Є сплатив відповідачу [PERSON] гроші. Вважає позов безпідставним. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, про день та час розгляду справи судом був повідомлений належним чином ( а.с. 56, 69). Від відповідача [PERSON] надійшло до суду письмове заперечення на позов від 10.10.2013 року, де останній зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними та надуманими. Він подарував будинок по вул.Толстого, 8, м.Антрацит своєму хреснику – [PERSON] 13.03.2003 року. Позивачка [PERSON] ніякого відношення до цього не має, він їй про свої наміри щодо дарування будинку нічого не повідомляв, з нею не спілкувався, а підтримував тісні відносини з матір’ю відповідача [PERSON] – [PERSON], яка доглядала за його будинком, оскільки він мешкає у м.Луганськ. В даному будинку проживала його рідна сестра, після її смерті він навіть не заходив до будинку, за будинком доглядала [PERSON], яка проживала поруч по вул.Підгорній. Їй він повідомив, що йому будинок не потрібен і щоб відповідач [PERSON] забирав будинок та жив у ньому. Після того як будинок обікрали він приїхав у м.Антрацит та запропонував [PERSON] забрати будинок за умови, що він понесе витрати у нотаріуса, на що останній погодився і він подарував йому будинок. Ніяких грошей від [PERSON] він не брав. Перед тим як піти до нотаріуса він сказав позивачці, що дарує відповідачу будинок, вона про це знала. Просить відмовити у задоволенні позову. Справу просить розглядати за його відсутності, оскільки не має можливості з’явитись до суду, так як вимушений часто їздити до Росії, де доглядає за хворими родичами ( а.с. 74-75). Суд, вислухавши позивачку, її представника, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України – кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що з 28.04.1990 року по 20.11.2009 року позивачка та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі ( а.с. 3 зворот – а.с. 4). 13.03.2003 року між відповідачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з другої сторони був укладений договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: м.Антрацит, вул.Толстого, 8, який посвідчений приватним нотаріусом Антрацитівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 849. Згідно договору [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар даний житловий будинок ( а.с. 5). Право власності на вказаний житловий будинок на підставі договору дарування від 13.03.2003 року було зареєстровано за відповідачем [PERSON] в Антрацитівському БТІ 17.04.2003 року ( а.с. 6, 9). Відповідно до п.п. 4, 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ( 2004 року) до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК України ( 1963 року), які діяли на час виникнення правовідносин сторін. Пункт 2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує на те, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.243 ЦК України ( 1963 р.) за договором дарування одна сторона передає безоплатно іншій стороні майно у власність. Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на ту обставину, що за придбання спірного будинку вони з відповідачем [PERSON] оплатили гроші із сімейного бюджету, тому це був договір купівлі-продажу, а не дарування. Згідно ст. 224 ЦК України ( 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов’язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 58 ЦК України ( 1963 р.) якщо угода вчинена з метою приховати іншу угоду ( удавана угода), то застосовуються правила, які регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. За клопотанням позивачки у судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивачки, у судовому засіданні пояснила, що після весілля позивачка та відповідач [PERSON] збирали гроші на будинок. Вони придбали будинок по вул.Толстого м.Антрацит за 700 доларів США. Зі слів відповідача [PERSON] їй відомо, що за 700 доларів придбали будинок. Продавець не був родичем, знайомим відповідача. Батьків відповідача вона не знала, з ними не спілкувалась. Вона вважала, що була купівля-продаж будинку, лише зараз дізналась, що це був договір дарування. Вона не була присутня при передачі грошей за будинок продавцю та при укладенні спірного договору. Свідок [PERSON], яка є матір’ю позивачки, у судовому засіданні пояснила, що позивачка та відповідач [PERSON] купили будинок по вул.Толстого м.Антрацит приблизно у 2010 році. Позивачка при ній віддала 700 доларів США відповідачу [PERSON] та сказала, щоб той віддай гроші господарю будинку. Момент підписання договору вона не бачила, при укладенні договору присутня не була. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що 3-5 травня 2010 року вона з позивачкою [PERSON] поїхали до м.Луганськ, заїхали до чоловіка, який продав позивачці та відповідачу будинок, чоловіка звали [PERSON]. У нього вона запитала за скільки він продав будинок, той повідомив, що за 700 доларів. Також він сказав, що подарив будинок, він підписав договір дарування. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка та відповідач [PERSON] мешкали 13 років у с .[PERSON] м.Антрацит. Зі слів позивачки та її матері їй відомо, що позивачка з відповідачем [PERSON] купили будинок за спільні гроші по вул..Толстого приблизно у 2004 -2005 році. Хто саме купував та за яку суму грошей їй невідомо. Хоча свідки [PERSON] та [PERSON]М, які являються близькими родичами позивачки, пояснили, що позивачка та відповідач [PERSON] купили спірний будинок за 700 доларів США, проте суд, оцінюючи дані пояснення свідків, як доказ, вважає, що зазначені пояснення не можуть бути належним та достатнім доказом того, що саме за спільні кошти із сімейного бюджету позивачки та відповідача [PERSON] у сумі 700 доларів США було придбано спірний будинок у відповідача [PERSON] і дані кошти були сплачені останньому за придбання даного будинку. Ні свідок [PERSON] ні [PERSON] не були присутні при укладенні спірного договору, також у судовому засіданні пояснили, що вони не були присутні при передачі грошей за придбання будинку продавцю. Свідок [PERSON] вказала, що будинок було придбано у 2010 році, тоді як згідно договору дарування вбачається, що спірний договір було укладено у 2003 році. Крім того, враховуючи, що допитані у якості свідків [PERSON]М і [PERSON] є близькими родичами позивачки – сестрою та матір’ю відповідно, т.б. заінтересованими особами у справі, суд не приймає їх показання в якості достовірних доказів на підтвердження або спростування тверджень позивачки і критично відноситься до них. Щодо показань свідка [PERSON], то остання пояснила у судовому засіданні про придбання позивачкою та відповідачем [PERSON] будинку за спільні гроші по вул.Толстого м.Антрацит, однак, ця обставина їй відома лише зі слів самої позивачки та її матері, які являються заінтересованими особами у справі, а тому суд до цих пояснень свідка ставиться критично і не приймає ці показання в якості достовірних доказів на підтвердження доводів позивачки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] їй повідомив як про дарування будинку, так і про купівлю цього будинку за 700 доларів США. Дані показання свідка є суперечливими та не підтверджуються будь-якими іншими належними по справі доказами у їх сукупності, а тому суд критично відноситься до зазначених пояснень свідка. Позивачкою не надано суду жодного належного доказу на підтвердження наявності певних грошових коштів, належних їй та відповідачу [PERSON], та передачі даних коштів відповідачу [PERSON] за придбання спірного будинку. Як вбачається з матеріалів справи 13.03.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір дарування спірного житлового будинку ( а.с 5). Згідно п.7 зазначеного договору сторони підтвердили, що цей договір не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін. Волевиявлення сторін договору – відповідачів по справі саме на укладення договору дарування засвідчено підписами останніх та посвідчено нотаріусом, також [PERSON] і [PERSON] засвідчено про відсутність у них наміру на приховання іншої угоди та відповідність укладеного договору дійсним намірам сторін, т.б. зазначено про відсутність укладення мнимої або удаваної угоди. За таких обставин, враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування, укладеного 13.03.2003 року між [PERSON] та [PERSON], удаваним, а тому у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed