Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю Євро Україна ЛТД про відшкодування грошей за вимушений прогул та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 01 серпня 2012 року був укладений безстроковий трудовий договір між громадянином України [PERSON] та ТОВ «Євро Україна ЛТД». Згідно договору, позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду інженера, про що був виданий наказ. 02 січня 2013 року в порядку, передбаченому ст. 38 КЗПП України, позивач відповідною заявою письмово попередив керівника відповідача а саме генерального директора [PERSON] про намір розірвати раніше укладений трудовий договір з 18.01.2013. Причиною розірвання трудового договору було власне бажання позивача. 18 січня 2013 року позивач залишив робоче місце і припинив виконання службових обов'язків на підставі наказу про звільнення. Але позивачеві не було надано трудову книжку, як це передбачено законодавством. 04 квітня 2013 року позивач звернувся до Територіальної державної інспекції з питань праці з проханням сприяти в отриманні належних мені та несплачених сум заробітної платні. Завдяки втручанню інспекції 26 квітня 2013 року він отримав належну йому зарплатню за період до дати звільнення. Трудову книжку він отримав 8 травня 2013 року. Через відсутність трудової книжки позивач не мав можливості працевлаштування і перебував у вимушеному прогулі. Просить стягнути з відповідача 6319,00 гривень заробітної платні за період вимушеного прогулу з 21 січня по 30 квітня 2013 року , моральну шкоду у розмірі 1000,0 гривен, а також 501,00 гривню матеріальної шкоди - відсотків, які було сплачено за вимушене користування кредитом через незаконні дії відповідача. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю Євро Україна ЛТД в судове засідання не зявився, про час і місце був повідомлений належним чином. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України з винесенням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача підлягаючими частковому задоволенню оскільки вони засновані на вимогах законну та підтверджуються наданими доказами, на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Згідно статті 115 КЗПП України - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно статті 43 Конституції України - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частина 4 цієї статті гласить: Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частина 7 цієї статті гласить: Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно статті 1 Закону України « Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно статті 24 цього Закону - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу , що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Матеріалами справи встановлено, що, 01 серпня 2012 року був укладений безстроковий трудовий договір між [PERSON] та ТОВ «Євро Україна ЛТД». Згідно договору, позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду інженера, про що був виданий наказ. 02 січня 2013 року в порядку, передбаченому ст. 38 КЗПП України, позивач відповідною заявою письмово попередив керівника відповідача, а саме генерального директора [PERSON] про намір розірвати раніше укладений трудовий договір з 18.01.2013 року. Причиною розірвання трудового договору було власне бажання позивача. 18 січня 2013 року позивач залишив робоче місце і припинив виконання службових обов'язків на підставі наказу про звільнення. Але позивачеві не було надано трудову книжку, як це передбачено законодавством. 04 квітня 2013 року позивач звернувся до Територіальної державної інспекції з питань праці з проханням сприяти в отриманні належних йому та несплачених сум заробітної платні. Завдяки втручанню інспекції 26 квітня 2013 року він отримав належну йому зарплатню за період до дати звільнення. Трудову книжку він отримав 8 травня 2013 року. Через відсутність трудової книжки позивач не мав можливості працевлаштування і перебував у вимушеному прогулі. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику застосування судами законодавства про оплату праці №13 від 24 грудня 1999 р., середній заробіток стягується за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Як вбачається з «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08 лютого 1995 р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Так, на підставі наявних в матеріалах справи даних, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували місяцю її звільнення склала: 1547,57 грн. (сукупний заробіток за два останні місяці) / 17 (кількість відпрацьованих днів) = 91,03 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За таких обставин, середній заробіток за несвоєчасну виплату за період затримки з 18 січня 2013 р. по 30 квітня 2013 року складає: 91,02 грн. (середньоденна заробітна плата) х 72 (кількість робочих днів, протягом яких затримувався розрахунок при звільненні) = 6553,44 грн. Суд розглянувши справу в межах позовних вимог (ст. 10 ЦПК) тому вимогу по стягненню з [PERSON] з обмеженою відповідальністю Євро Україна ЛТД у сумі 6319,0 грн. хоча і є меншою ніж сума 6553,44 грн., яку може стягувати позивачу, але підлягає задоволенню саме сума 6319,0 грн. Суд розглядаючи справу у межах позовних вимог (ст. 10 ЦПК\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ України) тому вимога по стягненню з хоча Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації за завдану позивачеві моральну шкоду, суд керується положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та ст. 237-1 КЗпП України. Тому суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню вимогу про відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок порушення відповідачем трудових прав позивача, що встановлено в судовому засіданні, позивач зазнав моральних страждань, повязаних з допущених відносно нього несправедливістю, було втрачено його нормальні життєві звязки, оскільки він був позбавлений можливості заробляти гроші, і все це вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Outcome: partial