Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що, вона є одноособовою власницею житлового будинку розташованого в м. Щорс, вул. Фурманова, 9 Чернігівської області. Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за нею 07 жовтня 2013 року на підставі свідоцтва пр право на спадщину. Однак на даний час в належному їй будинку проживають та зареєстровані особи, а саме : [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сторонніми людьми для неї і які вселились в даний будинок за домовленістю з попередніми квартиронаймачами та зареєструвались в даному будинку. Відповідачі добровільно залишити належний їй будинок відмовляються, всі спроби врегулювати дане питання в позасудовому порядку закінчуються скандалами та погрозами в її адресу. Відповідачів в присутності інспектора Щорського РВ УМВС було попереджено про виселення в усній формі за три місяці. Однак після усного попередження відповідачі не виселяються і не збираються цього робити в добровільному порядку. В зв'язку з вчиненням відповідачами протиправних дій та вчинення перешкод у користуванні будинком внаслідок чого вона позбавлена доступу до належного їй будинку, їй завдано моральної шкоди яка полягає в переживаннях, неможливістю реалізувати свої права, відстоювання свого права в судовому порядку, яку вона оцінює в розмірі 3000 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги та просять суд виселити відповідачів з належного позивачці будинку та стягнути моральну шкоду. Представник відповідачів проти позову заперечив Вислухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] встановлено, що спірний житловий будинок належить позивачці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом ( а.с. 12) та витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 13). Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР передбачено, що виселення допускається із займаного приміщення з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР , якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Статтею 168 ЖК Української РСР встановлено, що укладений строк договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянові на праві приватної власності, припиняється після закінчення строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку ( квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Встановлено, що попереднім власником спірного житлового будинку було укладено безстроковий договір найму житлового приміщення. Відповідачів за три місяці було попереджено про необхідність виселення з житлового приміщення. В добровільному порядку відповідачі не виселились З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в межах даного спору має місце порушення прав власниці будинку, яка є позивачкою по справі, що полягає в обмеженні її права, щодо володіння та розпорядження майном, ці обставини підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивачка правомірно вимагає виселення відповідачів з житлового приміщення оскільки відповідно до принципу розумності та справедливості єдиним можливим способом захисту прав позивачки щодо розпорядження та користування своїм майном є виселення відповідачів з належного їмй будинку. Як встановлено в судовому засіданні співжиття позивачки з відповідачами неможливе, що зумовлює відновлення порушених прав власника житла у спосіб, який не суперечить вимогам чинного законодавства та не може бути відновлений у іншій спосіб. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивачки моральної шкоди в сумі 3000,00 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. На підставі вищевикладеного, суд вбачає можливість для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди частково, оскільки розмір заявлений позивачем значно завищений, тому з відповідачів слід стягнути моральну шкоду в солідарному порядку в розмірі 500 грн. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 344 грн. 12 коп., які слід стягнути з відповідачів в дольовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: partial