Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 червня 2007 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого вона передала грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, а відповідач, котрий зайняв їх для будівництва магазину, зобов'язався повернути їх до 01.02.2013 року. У визначений строк боржник не повернув позичену суму грошових коштів, та в рахунок заборгованості передав [PERSON] магазин літ. «А» загальною площею 88,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. В результаті, до позивача фактично перейшло право власності на зазначений магазин, однак вона не має жодного документу, який би підтверджував саме її право власності на зазначений об'єкт нерухомості. Тому просить суд визнати за нею право власності на магазин літ. «А» загальною площею 88,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання повідомлявся належним чином. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно з яким [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США для будівництва магазину, та зобов'язався повернути їх до 01.02.2013 року. Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 532, ЦК України, зобов'язання повинно бути виконане належним чином сторонами у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. Вчасно повернути позичені кошти відповідач не зміг, тому сторони дійшли згоди щодо передачі належного відповідачу магазину [ADDRESS] [PERSON] в рахунок заборгованості за договором позики від 20.06.2007 року. Даний магазин належав [PERSON] на праві власності на підставі рішення суду від 28.11.2007 року, справа № 2-6262. Таким чином, вже понад 6 місяців позивач володіє та користується зазначеним магазином. За цей час відповідач жодного разу не намагався повернути у своє володіння магазин та ніяким чином не перешкоджав позивачу в користуванні майном. У відповідності до ст. 600 ЦК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами. Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. В даному випадку сторони дійшли згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто повернення суми грошових коштів переданих боржником позивачем, та які становлять його зміст, боржник виконує інші дії, а саме передає нерухоме майно кредиторові. Аналізуючи положення статті, об'єктом відступного може бути нерухоме майно. Розмір відступного встановлюється сторонами. Відступне має бути оформлено договором, в якому вказується розмір відступного, порядок та строк його надання. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно, перехід та припинення підлягають державній реєстрації, яка здійснюється відповідним державним органом. Проте, вказаним положенням не передбачено можливості проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке передано у якості відступного, тому суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги позивача, тим самим захистити її майнові права. На підставі викладеного та

Outcome: approved