Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] Позовні вимоги мотивує тим, що згідно договору дарування від 15 лютого 2001 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані та фактично проживають: позивач, його мати - [PERSON], його син [PERSON] та дружина [PERSON] Відповідач [PERSON], є рідним братом позивача. Він зареєстрований в даному будинку, однак з 2005 року і по даний час не проживає. У судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримав, зіславшись на обставини зазначені у позовній заяві. Позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином, через засоби масової інформації повідомлений про дату судового розгляду. Повідомлення про виклик до суду надруковане у ЗМІ: газеті «Високий Замок» від 23 грудня 2013 року. Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також зібрання достатніх доказів по справі для прийняття рішення, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення, проти чого позивачі не заперечують. Заслухавши пояснення позивача та свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені суду документи та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 15 лютого 2001 року посвідченого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори, зар. в реєстр №310. Згідно будинкової книги на даний час у будинку зареєстровані зареєстровані та фактично проживають: позивач, його мати - [PERSON], його син [PERSON] та дружина [PERSON] та відповідач [PERSON] З представленої суду довідки від 1 листопада 2013 року, складеної комітетом громадського самоврядування мікрорайону «Тустановичі», вбачається, що відповідач на протязі багатьох років не проживає у даному будинку. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], підтвердили факт не проживання відповідача у будинку з 2005 року. Свідки підтвердили, що відповідач не мав перешкод в користуванні спірним будинком, своїх речей там не зберігає, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняв. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрований в належному позивачу будинку, порушує права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, в спірному жилому приміщенні не проживає, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігає, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняла. Суд враховує, що на час подання позову сплив встановлений законом понад один рік. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка разом із малолітніми діть втратила право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст.ст.391, 405 ЦК України дає суду підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]

Outcome: approved