Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Згідно позову, [INFO] помер рідний дідусь позивачки [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Як вбачається з довідки КП «БТІ м. Донецька», право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ним на підставі договору дарування, посвідченого Третьою Донецькою державною нотаріальною конторою від 10 квітня 1973 року, реєстровий № 2268, та на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Дев'ятою Донецькою державною нотаріальною конторою 13 травня 1989 року, реєстровий № 2653. За життя спадкодавець не зробив розпорядження щодо належного йому майна. Позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після його смерті. Інших осіб, які вправі претендувати повністю або частково на цей житловий будинок з надвірними побудовами немає. Вирішуючи питання щодо оформлення права на спадщину, позивачка звернулася до Дев'ятої Донецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок. За таких обставин, позивачка не може реалізувати своє право на спадкування після смерті свого дідуся як спадкоємиця за законом. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], який залишився їй в спадщину за законом після смерті дідуся [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Представник відповідача Будьоннівської районної у м. Донецьку ради Стрюкова Н.В. в суді пояснила, що відповідач не має заперечень проти задоволення позовних вимог. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Дев'ята Донецька державна нотаріальна контора, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, до суду представника не направила. Надала суду письмове клопотання про розгляд справи без участі свого представника. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності представника третьої особи. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: За довідкою КП «БТІ м. Донецька» (а.с. 52), зареєстрованим власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON]. 72/100 частки у праві власності на домоволодіння належать йому на підставі договору дарування від 10 квітня 1973 року, а 28/100 - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 травня 1989 року. Виходячи з підстав набуття останнім права власності на домоволодіння (дарування та спадкування) - воно є його особистою власністю. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло належне померлому домоволодіння. За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту [PERSON] після себе не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою з відповідного Спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори» (а.с. 67). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З наявних у справі копій свідоцтв про шлюб (а.с. 10) та про народження (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і від шлюбу вони мали двох синів - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], згідно копії актового запису про смерть (а.с. 48), помер [INFO], ще до смерті [PERSON] Докази на підтвердження того факту, що останній після себе залишив дітей, суду не надавалися. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] Інші спадкоємці [PERSON] дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені. За ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії спадкової справи до майна [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 23 травня 2006 року подали до нотаріуса заяви, за якими просили видати їм свідоцтво про право на спадщину (а.с. 69, 70). В заявах обидва зазначили, що спадщину прийняли своєчасно, оскільки постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зазначена обставина була перевірена нотаріусом, який на заявах зробив запис про те, що факт прийняття спадщини підтверджується будинковою книжкою, в якій є відмітка про прописку у спадковому будинку [PERSON] з 07 липня 1975 року по час подання заяви, а [PERSON] - з 27 червня 1977 року по час подання заяви; сам же спадкодавець був зареєстрований в будинку з 03 січня 1959 року по день своєї смерті. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] на момент смерті [PERSON] постійно мешкали разом з ним, отже є такими, що прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. На час розгляду справи в суді свідоцтво про право на спадщину жодному зі спадкоємців [PERSON] не видане. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За наведених обставин, [PERSON] та [PERSON] виходячи з рівності часток спадкоємців у спадковому майні, набули право власності по 1/2 частці домоволодіння [ADDRESS] кожен. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна померлій частка зазначеного домоволодіння. Остання за життя залишила заповіт (а.с. 42), посвідчений нотаріусом 31 травня 1994 року, за яким із належного їй майна жилий будинок з надвірними побудовами, який знаходиться в [ADDRESS], заповіла [PERSON] Решта спадкового майна заповітом охоплена не була. Єдиним встановленим судом спадкоємцем першої черги після смерті після смерті [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України був її син [PERSON] Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (а.с. 77) підтверджено, що спадкоємці після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або видачу свідоцтва про право на спадщину до теперішнього часу не зверталися. На підставі оцінених в сукупності: - вище встановлених фактів того, що [PERSON] та [PERSON] станом на 23 травня 2006 року обидва були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]; - довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Донецькій області (а.с. 41), за якою [PERSON] на час смерті була зареєстрована за цією ж адресою; - довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Донецькій області (а.с. 32), за якою [PERSON] станом на 27 лютого 2013 був зареєстрований за цією ж адресою; судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час смерті останньої мешкали разом. За наведених обставин, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, успадкував належну померлій частку домоволодіння і став єдиним власником спірного домоволодіння. Сам [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори» (а.с. 28), останній заповіту після себе не залишив. Єдиним встановленим судом спадкоємцем першої черги після смерті після смерті [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України є його донька [PERSON] - позивачка по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 36). Остання своєчасно 14 серпня 2013 року подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 30). 09 грудня 2013 року нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 92), якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З постанови нотаріуса вбачається, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стали неподання позивачкою до нотаріуса документів, які б підтверджували факт смерті та місце відкриття спадщини після [PERSON] а також неподання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Суд виходить з того, що будь які перешкоди в поданні позивачкою до нотаріуса копії свідоцтва про смерть [PERSON] відсутні, оскільки таке свідоцтво наявне у останньої. Щодо подання до нотаріуса правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві, суд виходить з того, що [PERSON] не доведено факт того, що такі документи є втраченими і їх неможливо відновити, хоча в разі їх втрати перешкоди для відновлення нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину відсутні. Наявні перешкоди в подальшому оформленні права на спадщину можуть бути усунені позивачкою шляхом подання до нотаріуса свідоцтва про смерть [PERSON] та відновлення в органах нотаріату правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Після вчинення зазначених дій будуть відсутні перешкоди для оформлення права на спадщину у визначеній законом процедурі через органи нотаріату без втручання суду. За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки на цей час не порушені права позивачки, які б підлягали захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно, та виходячи з того, що суд не повинен підміняти собою органи нотаріату, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed