Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

27.08.2013 року ПАТ «А-Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 01.07.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір №АВОZRХ13780086 відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 9 978,04 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також позивач посилається на те, що за згодою відповідача, підписана ним заява з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним же і Банком кредитно-заставний договір. Відповідач був ознайомлений і згоден із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Банком надана повна інформація про умови кредитування. За умовами укладеного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати для чого позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. [PERSON] свої зобов'язання за договором належним чином не виконав у зв'язку з чим станом на 20.06.2013 року має заборгованість у розмірі 58 857, 89 грн., яка складається з: заборгованості по комісії за користування кредитом - 2 899, 11 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 52 679, 83 грн.; штрафів, які передбачені п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина) та 2 778, 95 грн. (процентна складова). З підстав невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, просить стягнути з останнього заборгованість у розмірі 58 857, 89 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судовому засіданні відсутній, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про його дату, час та місце повідомлявся за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, однак судову повістку повернуто до суду з відміткою відділу зв'язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку про належне повідомлення сторони. З огляду на викладене, врахувавши думку представника позивача, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені заявленого позову необхідно відмовити з наступних підстав. За правилами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Правилами ст. 11 цього Кодексу також визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги. Судом встановлено, що 01.07.2008 року [PERSON], ознайомившись та погодившись з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) вчинив заяву №АВОZRХ13780086, що є кредитно-заставним договором, укладеним між ним та ЗАТ «А-банк» (а.с.6). Відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а саме п.3.1.,3.2.: Банк зобов'язався надати кредит шляхом й у межах сум, обумовлених у заяві, з метою надання й обслуговування кредиту відкрити рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.; позичальник зобов'язався - погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п.п. 4.1.,4.2. даних умов та тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити банку винагороду у строки та розмірі згідно тарифів, заяви та даних Умов. Погасити заборгованість по кредиту у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф,пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку, передбаченого п.п. 3.3.1., 3.3.2.,3.3.3. даних Умов. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної в заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п. 4.2. цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. За змістом п.п. 4.1.,4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) за користування кредитом у період з дати укладання даного договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному у тарифах та заяві; згідно ст.. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених заявою та п.п. 3.2.2.,3.3.3. даних умов, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі вказаному у заяві, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту умов відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в заяві суми щомісячного платежу по кредиту, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. Як видно зі змісту заяви позичальника №АВОZRХ13780086 [PERSON] банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 9 978,05 грн. на строк 24 місяці, а саме з 01.07.2008 року по 01.07.2010 року включно на придбання товару, сплату страхового платежу, а також сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом , єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмір 1 599,20 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 364,20 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісій в зазначеній в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним («Розстрочка») (Стандарт) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 1» по « 5» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 834, 68 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Для виконання зобов'язань бак відкриває позичальнику рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, отриманих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Позичальник зобов'язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до заяви та Умов. Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджує, про невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та виниклою у зв'язку з цим у останнього заборгованістю, яка станом на 20.06.2013 року становить 58 857, 89 грн., що складається з: заборгованості по комісії за користування кредитом - 2 899, 11 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 52 679, 83 грн.; штрафів, які передбачені п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина) та 2 778, 95 грн. (процентна складова). Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зобов'язання, згідно ст.ст. 526,527 цього ж Кодексу, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто,. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За правилами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Наданий суду позивачем, на підтвердження заявлених позовних вимог розрахунок заборгованості за договором №АВОZRХ13780086 від 01.07.2008 року, укладеного між Акцент-Банком та клієнтом [PERSON] станом на 20.06.2013 року містить інформацію щодо нарахованих сум: заборгованості по комісії за користування кредитом - 2 899, 11 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 52 679, 83 грн.; штрафів, які передбачені п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина) та 2 778, 95 грн. (процентна складова). Загальний розмір заборгованості визначено у сумі - 58 857, 89 грн. На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач не надав суду даних про рух коштів за рахунком № [NUMBER], який був відкритий банком для виконання зобов'язань позичальнику [PERSON], а саме для зарахування коштів, отриманих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Відтак, суд позбавлений можливості з'ясувати, які саме та з якого часу зобов'язання за кредитним договором, з приводу якого заявлено спір, не виконав позичальник [PERSON], з підстав невиконання яких позивач просить застосувати цивільно-правову відповідальність до відповідача у виді пені та штрафів. Крім того, судом встановлено, що отриманий позичальником [PERSON] кредит на придбання товару є споживчим кредитом, порядок та умови його надання визначені Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт). Згідно з п. 23 ст. 1. Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Офіційне тлумачення положень пункту 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» надано в Рішенні Конституційного Суду N 15-рп/2011 ( v015p710-11 ) від 10.11.2011р. Так, Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Отже, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені зазначеним вище Законом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" . За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Положення частин четвертої - одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. За правилами статтей 256,257,258,259,261 ЦК України: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; для окремих видів вимог законом встановлюється спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, заявою позичальника [PERSON] про отримання кредиту, визначено строк його дії з 01.07.2008 року по 01.07.2010 року та визначено щомісячне, у період з « 1» по « 5» число кожного місяця, надання банку грошових коштів у сумі 834, 68 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами. До суду з позовом, за захистом порушеного права на отримання комісії за кредитним договором, пені та штрафів від позичальника [PERSON] позивач звернувся в суд з позовом 27.08.2013 року. Доказів на підтвердження укладення з позичальником у письмовій формі договору про збільшення позовної давності за договором з приводу якого заявлено спір не надано. Строк виконання зобов'язання відповідача наступив 01.07.2010 року. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаними з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Крім того, у разі пропущення річного строку неустойка може бути обрахована за останній рік невиконання основного зобов'язання, в межах строку позовної давності за основним зобов'язанням. Відповідно до рекомендацій, що, викладені у п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. №5, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Наразі, за відсутності даних про рух грошових коштів за рахунком, який відкрито позивачем для виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON], що позбавило суд можливості визначити дату виникнення прострочень за кожним платежем, який мав би бути вчинений за договором, відсутності належних доказів на збільшення строку позовної давності за укладеним сторонами у справі кредитним договором, строк дії якого визначено до 01.07.2010 року, суд приходить до висновку, що позивачем порушено строки звернення в суд з позовом за захистом порушеного права банку позичальником [PERSON], та необхідність застосування строків позовної давності для відмови в позові за відсутності з цього приводу заяви відповідача, оскільки правовідносини між сторонами у справі регулюються також і Законом України «Про захист прав споживачів», а тому у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити, як в частині стягнення заборгованості так і судових витрат по сплаті судового збору відповідно до правил ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed