Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 19.06.2002р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що сімейні відносини вони припинили, проживають окремо, донька проживає біля позивачки. Причиною припинення сімейних відносин стало непорозуміння в їхніх стосунках при вирішенні будь-яких сімейних питань, внаслідок чого постійно виникали сварки, в результаті яких відповідач завдавав позивачці фізичного болю і психічних страждань. В даний час шлюб з відповідачем існує лише формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв'язку з чим [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати цей шлюб, залишивши незмінним її прізвище «[PERSON]», а також визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] біля неї до її повноліття (а.с.2). Позивачка в судове засідання не з'явилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, згодна на ухвалення заочного рішення, справу просила розглянути за її відсутності (а.с.13). Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.12, 15), про причини своєї неявки суд не повідомив, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також ч.1 ст.224 цього кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на зазначене, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, згоду позивачки на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON], який народився [INFO] в с.Концеба, Савранського району, Одеської області, і [PERSON], яка народилася [INFO] в с.Лозувата, Ульяновського району, Кіровоградської області, уклали шлюб 19.06.2002р., про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 2002 року червня місяця 19 числа зроблено запис за №07; після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - [PERSON], дружині - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим виконкомом Концебівської сільської ради Савранського району Одеської області 19.06.2002р. (а.с.4). У подружжя [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON], про що виконкомом Концебівської сільської ради Савранського району Одеської області 19.06.2002р. видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Як вбачається з позовної заяви позивачка і відповідач з червня 2013 року припинили сімейні стосунки, проживають окремо, малолітня донька проживає біля позивачки, на примирення позивачка категорично не згодна, подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має для неї істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Частиною 3 ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд вважає, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Як встановлено ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому вимога позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]» після розірвання шлюбу теж підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги ту обставину, що малолітня донька [PERSON] проживає біля позивачки і відповідач проти цього не заперечує, суд дійшов висновку про згоду позивачки і відповідача щодо визначення місця проживання дитини біля позивачки (матері дитини). Разом з цим, суд роз'яснює, що згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved