Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 112419, 30 грн. компенсації за час затримки розрахунку при звільненні з 05.11.2010 року по 12.09.2013 року, зазначивши у резолютивній частині рішення, що ця сума визначена без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов»язкових платежів, посилаючись на те, що 19.02.2010 року вона розірвала трудовий договір, укладений з відповідачем. Стверджувала, що в день звільнення відповідач не виплатив всіх належних їй сум, а повний і остаточний розрахунок здійснив лише 12.09.2013 року. Зазначала, що виходячи із її заробітної плати за два останні місяці, що передували її звільненню, тобто за січень 2010 року та грудень 2009 року, її середній заробіток за один робочий день становив 157 грн. 45 коп. Повідомляла, що виходячи із такого розміру її заробітку, рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 27.01.2011 року у цивільній справі №2-206/2011 року з відповідача на її користь вже було стягнуто компенсацію за затримку розрахунку при згаданому звільненні з дня звільнення по 04.11.2011 року, тобто не за весь період затримки розрахунку, а лише за його першу частину. Крім того, позивач подала суду заяву про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог. При цьому зазначила, що затримка розрахунку тривала не до 12.09.2013 року, а до 10.09.2013 року, а тому стягненню підлягає компенсація не за 714 робочих днів, а лише за 712 днів (за період з 05.11.2010 року по 10.09.2013 року), розмір якої зменшила з 112419 грн. 30 коп. до 112104 грн. 40 коп. Ухвалою суду до участі у справі в якості особи, яка надає правову допомогу позивачу було допущено адвоката [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням змін та зменшення розміру та просив їх задовольнити. У судові засідання представник відповідача не з'являвився, хоча відповідача завчасно і належним чином було повідомлено про дні і час їх проведення. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду даної справи, то суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі представника відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є законним, обґрунтованим та підлягає до задоволення. Судом на підставі трудової книжки, рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 27.01.2011 року у цивільній справі №2-206/2011 року, судового наказу цього ж суду від 18.01.2011 року за №2н-293/10, пояснень позивача на інших матеріалів справи було встановлено, що 19.02.2010 року в день звільнення позивача з роботи з вини відповідача їй не було виплачено всіх належних сум, розмір яких становить 15584,04 грн. На підставі копії квитанції від 10.09.2013 року , банківської виписки, пояснень позивача, а також інших матеріалів справи, судом встановлено, що зазначені вище 15584,04 грн. боргу відповідач сплатив позивачу, тобто провів з нею остаточний розрахунок про виплаті всіх належних їй на день звільнення 19.02.2010 року сум, лише 10.09.2013 року. На підставі копії квитанції від 10.09.2013 року, банківської виписки, пояснень позивача, а також інших матеріалів справи, судом встановлено, що крім згаданих 15584,04 грн. боргу відповідач сплатив позивачу ще 23180,20 - 15584,04 = 7596,16 грн. на виконання як зазначеного вище судового наказу від 18.01.2011 року за №2н-293/10 в частині стягнення 2539,60 грн. судових витрат, так і рішення від 27.01.2011 року у цивільній справі №2-206/2011 року, згідно якого загалом стягувалося 28092,75 грн., з яких 24404,75 грн. - це компенсація за затримку розрахунку з дня звільнення 19.02.2010 року по 04.11.2010 року. Вирішуючи питання про період та кількість робочих днів, за які з відповідача на користь позивача має бути стягнено компенсацію, передбачену статтею 117 КЗпП України, суд бере до уваги те, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 27.01.2011 року у цивільній справі №2-206/2011 року вже було вирішено питання про стягнення такої компенсації з дня звільнення 19.02.2010 року по 04.11.2010 року. На підставі пояснень позивача судом встановлено, що на день ухвалення даного заочного рішення у даній справі, відповідач не сплатив позивачу компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.11.2010 року по 01.09.2013 року. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач не надав заперечень щодо згаданої обставини і не надав доказів щодо її спростування. Оскільки статтею 117 КЗпП України, передбачено стягнення за весь період затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення про день фактичного розрахунку, який, як було встановлено судом, відповідачем було здійснено 10.09.2013 року, а згаданим рішенням від 27.01.2011 року у цивільній справі №2-206/2011 року було вирішено питання про стягнення компенсацію лише за першу частину згаданого періоду затримки по 04.11.2010 року, то з огляду на ці обставини суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача згаданої компенсації за період з 05.11.2010 року по 10.09.2013 року. Суд, погоджується з розрахунком та доводами позивача про те, що за період з 05.11.2010 року по 10.09.2013 року згадана компенсація має бути стягнута за 712 робочих днів. Судом, на підставі розрахунку позивача та змісту рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 27.01.2011 року у цивільній справі №2-206/2011 року, відповідно до приписів частини 3 статті 61 КЗпП України, встановлено, що виходячи із заробітної плати позивача за два останні місяці, що передували її звільненню, тобто за січень 2010 року та грудень 2009 року, її середній заробіток за один робочий день становив 157 грн. 45 коп. Суд погоджується з розрахунком та доводами позивача та її представника про те, що за період з 05.11.2010 року по 10.09.2013 року згадана компенсація має бути стягнута за 712 робочих днів у розмірі : 712 х 157,45 = 112104 грн. 40 коп. Крім того, позивачем суду надано документальне підтвердження того, що її витрати на оплату правової допомоги у даній справі склали 3000 грн. 00 коп. Суд враховує, що надаючи правову допомогу позивачу, адвокат [PERSON], згідно відміток на судових повістках, перебував у судових засіданнях 28.10.2013 року - 01 год. 00 хв., 19.11.2013 року - 00 год. 40 хв. ; 05.12.2013 - 1 год. 00 хв. , а також 23.12.2013 року - 01 год. 00 хв. З огляду на це граничний розмір відшкодування за ці 03 год. 40 хв. становить: 03 год. 40 хв. х (1218 х 40% грн./год.) = 1786,40 грн. Суду позивачем також надано документальне підтвердження і того, що правова допомога надавалася їй не тільки під час судових засідань. Тому, суд бере до уваги те, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-23/2009 від 30.09.2009 року за конституційним зверненням громадянина [PERSON]: «3.2. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо…» Відповідно статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто, єдиним обмеженням розміру згаданої компенсації є не перевищення 40% мінімальної заробітної плати за годину участі особи, яка надає правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Щодо участі особи, яка надає правову допомогу в інших, не згаданих у згаданій нормі форм правової допомоги, законодавцем не встановлено граничного розміру. Суд вважає, що необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні або при виконанні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Особи, що надають таку допомогу, вчиняють також інші дії, необхідні для розгляду справи, а саме: складають позовні заяви, знайомляться з матеріалами справи, надають усні консультації, несуть витрати у зв'язку з відрядженнями, нотаріальним посвідченням документів, перекладом, копіюванням документів та інші. І у де-яких із видів правова допомога надавалася. Суд враховує і те, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-23/2009 від 30.09.2009 року за конституційним зверненням громадянина [PERSON]: «3.2. …Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.» Тому суд враховує те, що позивач отримав правову допомогу саме у визначених нею обсягах і формах, а суд не наділений правом їх обмежувати. При цьому враховує і те, що нормами ЦПК України не вимагається безпосередньої участі адвоката чи фахівця в галузі права в розгляді справи, що свідчить на користь того, що мають відшкодовуватися і витрати за ті види наданої правової допомоги, на які не поширюються приписи Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» . З огляду на це суд вважає, що компенсуватися мають витрати не тільки за участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права за безпосередню участь у розгляді справи в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді , але й за ту роботу, яка була виконана згаданою особою до розгляду справи та поза ним. Виходячи з цього суд вважає, що відповідно до статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають всі фактично понесені на оплату правової позивачем витрати в розмірі - 3000,00 грн., з яких 1786,40 грн. понесено за надання правової допомоги у судових засіданнях, а решта - за правову допомогу інших видів, на які не поширюються приписи Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» . Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної чи відхиленої часини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved