Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 01.03.2008 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина - [PERSON] ([INFO]). Спільне подружнє життя в них не склалося, оскільки вони люди різних характерів і поглядів на сімейне життя, через що в їхній сім'ї виникають різні непорозуміння та конфлікти. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. На даний час їхні шлюбні відносини припинилися остаточно і в майбутньому поновлені бути не можуть, а тому, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися у судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Сторони уклали шлюб 01.03.2008 р., про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 197 відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 01.03.2008 р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. У судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач заперечує проти надання строку на примирення та збереження шлюбу. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина - [PERSON] ([INFO]), що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 14.10.2008 р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, а тому, позов слід задовольнити, а шлюб між ними розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved