Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

08 серпня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( далі Відповідач) про виселення та зняття з реєстраційного обліку його та інших мешканців з квартири [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 27.07.2005 року Позивач уклав з [PERSON] (далі 3 особа) кредитний договір № MRM0GK00500042. На забезпечення виконання кредитного договору 17.07.2005 року між Позивачем та 3 особою був укладений іпотечний договір № MRM0GK00500042, згідно з умовами вказаного договору 3 особа в забезпечення виконання умов кредитного договору передала позивачу у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.12.2010 р. позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення було задоволено, звернене стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Після прийняття вищезазначеного рішення позивач прийняв рішення про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки та повідомив Відповідача про необхідність виселення з квартири. При цьому, Відповідач, незважаючи на письмову вимогу Позивача про звільнення квартири - добровільно не виселився із вказаної квартири. У зв'язку з цим, Позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають за адресою: [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку в територіальному органі ДМС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, хоча про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Як встановлено судом, 27.07.2005 року Позивач уклав з 3 особою кредитний договір № MRM0GK00500042 ( а. с. 8 -12). На забезпечення виконання кредитного договору 17.07.2005 року між Позивачем та 3 особою був укладений іпотечний договір, згідно з умовами вказаного договору 3 особа в забезпечення виконання умов кредитного договору передала позивачу у іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] ( а. с. 15 -16). Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 30.12.2010 року, яке набрало законної сили 11.01.2011 року, у зв'язку з неналежним виконанням 3 особою умов кредитного договору було звернуто стягнення на квартиру загальною площею 57,2 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( а. с. 54-56). Відповідно до листа №30.1.0.0/2-150 від 19.04.2013 р. який було надіслано 24.04.2013 р. рекомендованим листом з повідомленням на адресу [PERSON] згідно реєстру поштових відправлень №4115, Позивач повідомив Відповідача про необхідність виселення з квартири [ADDRESS] у тридцятиденний строк для добровільного виселення. Відповідач добровільно відмовляється виселятися ( а. с. 20,21-23). Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Донецькій області [PERSON] зареєстровано в квартири [ADDRESS] з 27.10.2005 р. ( а. с. 44). Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення чи житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Частинами 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду Згідно ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. За таких обставин, Відповідач підлягає виселенню з квартири [ADDRESS]. При цьому, норми ЦПК України передбачають пред'явлення позовних вимог виключно до конкретно визначених в позові відповідачів, процесуальний закон не передбачає пред'явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов'язків на невизначене коло осіб, тому вимога про виселення інших мешканців, які позивачем в якості відповідачів не залученні (а суд таких повноважень по самостійному залученню відповідачів не має), - задоволенню не підлягає. Таких висновків суду не спростовують і положення процитованих вище ст. 40 Закону України „Про іпотеку" ст. 109 ЖК УРСР в частині того, що виселенню підлягають всі мешканці, оскільки, як вже вказано, всі ці мешканці мають бути обов'язково індивідуалізовані позивачем в позові в якості відповідачів. ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачені випадки зняття з реєстрації місця проживання особи. Зокрема ст.7 цього закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Таким чином, вимоги Позивача щодо зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі не відповідають вищенаведеним вимогам ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Отже, що стосується вимоги позивача про виселення зі спірної квартири всіх інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, зі зняттям їх з реєстраційного обліку, то така вимога не може бути задоволена судом, оскільки позивач в установленому порядку не заявив позовні вимоги щодо кожного з цих уявних осіб і інші особи не були залучені до участі в справі як співвідповідачі в порядку, передбаченому ч.1 ст. 33 ЦПК України. Письмова вимога про добровільне звільнення житлового приміщення таким особам не направлялася. Тому суд не може приймати умовне рішення щодо невизначеного кола осіб, оскільки наслідком цього буде порушення права особи на справедливий суд. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь Позивача з Відповідача підлягає стягненню 114,70 гривень у відшкодування судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 12, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу України, п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»

Outcome: partial