Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

До Рубіжанського міського суду Луганської області звернувся позивач з вищезазначеним позовом до відповідачки , обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником будинку,розташованого за адресою :[ADDRESS].У цьому будинку зареєстрована відповідачка,яка є колишньою дружиною його сина [PERSON] .11 квітня 2012 року шлюб між відповідачкою та його сином [PERSON] було розірвано.В квітні 2012 року відповідачка забрала свої речі і пішла з будинку .З того часу вона в ньому не проживає без будь-яких поважних причин ,витрат по його утриманню не несе .На неодноразові прохання знятися з реєстрації відповідає, що їй це не треба. Просить визнати відповідачку такою ,що втратила право користування будинком,розташованим за адресою : [ADDRESS]. В судовому позивач підтримав позовні вимоги,надавши аналогічні пояснення по суті позову Відповідач в судове засідання не з"явилася ,була повідомлена належним чином про місце,дату і час судового засідання,заяву про розгляд справи за її відсутності не надала , при таких обставинах суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивача ,дослідивши матеріали справи ,суд вважає позовні вимоги такими ,що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що позивач є власником будинку розташованого за адресою : [ADDRESS] (свідоцтво про право власності -а.с.14). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 11.04.2012 року розірвано шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачкою(рішення-а.с.5). Відповідачка зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS]( домова книга-а.с.8-12). Свідки [PERSON] , [PERSON],[PERSON] підтвердили, що відповідачка з весни 2012 року не проживає в спірному будинку. Таким чином ,суд бере до уваги ,що на цей час відповідачка не є членом сім»ї позивача,що сторонами не оспорюється. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України,які предбачають право власника використовувати житло для власного проживання,проживання членів сім"ї ,інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.385 ЦК України ,власник , який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою,може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій , які можуть порушити його право,аб з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла,які проживають разом з ним у будинку(квартирі) ,що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином ,відповідно до положень законодавства,право члена сім"ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно,а обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цей будинок (квартиру) ,тобто,права членів сім"ї власника будинку(квартири) на об"єкт власності є похідними від прав самого власника. За таких обставин ,переставши бути членом сім"ї позивача ,відповідачка втратила право користування належним йому на праві власності будинком оскільки вона набула право користування будинком виключно як член сім"ї власника. При таких обставинах,суд вважає позовні вимоги такими ,що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved