Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів та визнання дій неправомірними. В обґрунтування позову зазначив, що він є співвласником квартири [ADDRESS]. Разом з ним у квартирі проживає дружина [PERSON]. У 2004 році відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього, дружини, та сина заборгованості за використаний газ у сумі 466,47 грн. Сума боргу була в повному обсязі ним сплачена. Протягом останнього року він отримує сповіщення від відповідача в який зазначаються різні суми боргу. Так в останньому сповіщенні була зазначена сума боргу 3304,08 грн. Але він постійно проводить оплату за спожитий природний газ відповідно до показників лічильника. Він звернувся з письмовою заявою до відповідача, на його звернення він отримав відповідь, в якій зазначено, що борг станом на 01.07.2012 року склав 3516,60 грн. В нього дійсно виникла заборгованість в 2011 році в сумі 696,56 грн. у зв*язку з перевищенням ліміту в 2500 куб., але вона була в повному обсязі сплачена. Крім того з метою з'ясування ситуації та вирішення спору від звернувся до працівника відповідача, яка повідомила йому, що в неї існує недоплата у розмірі 718,66 грн. за 2012 рік, яка була ним сплачена у відповідності до квитанції від 02.08.2012 року. Також, працівником відповідача йому було надано суму заборгованості, яка начебто нарахована за строком давнини в сумі 2750, 74 грн. На його зауваження щодо того, що з заявою про стягнення заборгованості в зазначеній сумі відповідач раніше не звертався, а тому, відповідно до ст.. 257 ЦПК України не має права на цей час пред*являти до нього таки вимоги, йому відповіли що нічого зробити неможна. Відповідач визнає, що не може стягнути з нього зазначену суму боргу, але зазначає, що списати його також не має можливості. 16.10.2012 року відповідач звернувся до Ленінського районного суду м. Донецька із позовом до нього про стягнення суми боргу за спожитий газ з 01.05.2006 року по 01.07.2012 року в сумі 860, 70 грн. без урахування штрафних санкцій. До позовної заяви відповідачем була надана довідка про існування заборгованості в сумі 3516,50 грн. Судом відповідач був зобов*язаний провести звірку розрахунків. Відповідачем внаслідок звірки була надана йому довідка про існування заборгованості за період з 01.01.1997 року по 01.02.2013 року в сумі 2779, 24 грн. Рішенням суду від 19.02.2013 року позовні вимоги відповідача були задоволені частково. В солідарному порядку з нього, дружини та сина була стягнута заборгованість за період з 04.09.2009 року по 01.07.2012 року у розмірі 700, 01 грн., 3% річних, інфляційні нарахування у стягнення повної суми було відмовлено у зв'язку з пропущенням відповідачем строку позовної давності. При цьому, судом не було прийнято до уваги той факт, що ним вже було сплачено суму у розмірі 718,656 грн. у серпні 2012 року, оскільки в квитанції не було зазначено період оплати, відповідач відніс зазначену суму в рахунок заборгованості, яка існує з 1997 року. До цього часу він не знає точної суми боргу за спожитий природний газ, сума постійно змінюється. Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні вимог щодо стягнення з нього боргу за період з 01.05.2006 року по 04.09.2009 року у зв'язку з спливом строку позовної давності. Вважає, що сума, про яку йому постійно нагадує відповідач утворилась саме за період з 01.01.1997 року по 30.04.2006 року. Але за даний період часу строк позовної давності сплинув. Анулювати заборгованість за вказаний строк відповідач не бажає. Він вимушений звернутися до суду з заявою про захист своїх прав, оскільки нарахування заборгованості за період з 01.01.1997 рік по 30.04.2006 рік є неправомірним та незаконним. Просив визнати дії відповідача з нарахування йому заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.01.1997 рік по 30.04.2006 рік неправомірними та незаконними. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю Новіков О.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що 17.06. 2011 року між позивачем та ПАТ «Донецькміськгаз» було укладено Типовій договір про надання населенню послуг з газопостачання, у відповідності до якого споживач зобов'язався своєчасно та в повному розмірі вносити плату за надані послуги. У червні 2012 року на адресу позивача було надіслано повідомлення про існування заборгованості за використаний природний газ в розмірі 3494,55 грн. станом на 08.05.2012 року. 21.06.2012 року позивач звернувся до ПАТ «Донецькміськгаз» з заявою про надання довідки про наявність заборгованості. Йому була видана відповідь від 19.07.2012 року, у відповідності до якої заборгованість на його особовому рахунку станом на 01.07.2012 року становить 3516,60 грн. Посилаючись на норми ст.. 257 ЦК України позивач вважає, що Пат «Донецькміськгаз» не має права вимагати з нього оплату заборгованості за використаний природний газ, але зазначене ствердження є хибним, оскільки списання боргу у тому числі й за межами строку позовної давності не є обов'язком відповідача. Просив у задоволенні вимог відмовити позивачу в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 67, 68, 162 ЖК України, плата за комунальні послуги ( в тому числі за газ) стягується по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Як в встановлено в судовому засіданні, 17 червня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено Типовій договір про надання населенню послуг з газопостачання, у відповідності до якого споживач зобов'язався своєчасно та в повному розмірі вносити плату за надані послуги. Об'єктом надання послуг є квартира [ADDRESS] власниками якої є позивач, [PERSON] та [PERSON] та в якої вони зареєстровані. У червні 2012 року на адресу позивача поштою було направлено повідомлення про заборгованість за використаний природний газ у розмірі 3494, 55 грн. станом на 08.05.2012 року. Вказане повідомлення було отримано позивачем особисто 19.06.2012 року. 21.06.2012 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому розрахунку заборгованості, яка утворилась за адресою його мешкання. На його звернення йому була надана відповідь за вих. № М-1757 від 19.07.2012 року, у відповідності до якої заборгованість на його особовому рахунку станом на 01.07.2012 року складає 3516, 60 грн. Позивач стверджує, що заборгованість, яку вимагає сплатити від нього відповідач утворилась поза межами строку позовної давності та посилається на рішення суду від 19.02.2013 року, яким відповідачу було відмовлено у стягненні з нього та членів сім*ї заборгованості за період з 01.05.2006 року по 04.09.2009 року (а.с.18-19). Звертаючись до суду з позовом про визнання дій ПАТ «Донецькміськгаз», пов'язаних з вимогою оплатити заборгованість неправомірними, позивач посилався на те, що він не має заборгованості, заборгованість, яку пред'являє до нього ПАТ «Донецькміськгаз» нарахована без застосування правил ст.. 257 ЦПК України про строки позовної давності. У відповідності до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав на підтвердження своїх позовних вимог ніяких доказів на підтвердження незаконності дій відповідача. В той же час, судом встановлено, що відповідач надіслав позивачу поштове повідомлення про існуючу заборгованість у відповідності до п. 19 «Правил надання населенню послуг газопостачання». Таке повідомлення та пропозиція сплатити існуючу заборгованість не потягла будь-яких негативних наслідків для позивача та членів його родини. Газопостачання до квартири не припинено, газом позивач користується без будь-яких перешкод. Позивач в заяві також не посилався на наявність будь-яких наслідків від повідомлення підприємства про заборгованість. Тобто, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем прав позивача не порушено, оскільки незважаючи на те, що за його особовим рахунком є заборгованість, послуги з надання йому природного газу надаються відповідно до умов укладеного договору у повному обсязі. Посилання позивача на те, що заборгованість, яку виставляє йому відповідач утворилась поза межами строків позовної давності, встановлених ст.. 257 ЦК України суд не приймає до уваги, оскільки зазначена стаття не вказує на безумовний обов'язок підприємства на проведення перерахунку списання такої заборгованості. При цьому, позивач не надає до суду доказів сплати за газопостачання за період, який йому була нарахована заборгованість. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed