Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду у жовтні 2013 року з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 грудня 2011 року між сторонами була укладена усна угода строкової позики. Згідно з даною угодою позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 2300 доларів США, що еквівалентно 18 400 грн строком на 3 місяці. Відповідач зобов'язався повернути борг до 2 березня 2012 року. До спливу даного строку борг відповідачем сплачений не був. Відповідач попросив продовження строку до 2 червня 2012 року, про що ним було власноручно зроблений запис у наданій позивачу розписці від 02 грудня 2011 року. У зазначений у розписці термін відповідач борг не повернув. 28 червня 2013 року сторони досягли угоди, що відповідач з урахуванням затримки в поверненні боргу позики в строк до 01 вересня 2013 року поверне позивачу борг у сумі 20 000 грн, на підтвердження чого надав позивачу розписку. Проте, до цього часу борг не повернутий. Просить стягнути із [PERSON] на свою користь загальну суму боргу за договором позики у розмірі 20 000 грн та судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що отримав у борг у позивача грошові кошти в сумі 2300 доларів США, що еквівалентно 18 400 грн. Частину коштів він повернув позивачу, проте письмової розписки не відібрав, а позивач зарахував їх як відсотки за користування його коштами. Не заперечував сплатити борг позивачу у сумі 20 000 грн, проте поступово, а не всю суму одразу. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносин: 02 грудня 2011 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 2300 доларів США, що еквівалентно 18 400 грн, строком на 3 місяці та на підтвердження отримання вказаної суми коштів надав позивачу розписку (а.с.5). До спливу даного строку борг відповідачем повернутий не був. Сторони домовилися про продовження строку повернення позики до 2 червня 2012 року, про що відповідачем було власноручно зроблений запис у наданій позивачу розписці від 02 грудня 2011 року. У зазначений у розписці термін відповідач борг також не повернув. 28 червня 2013 року сторони досягли угоди, що відповідач з урахуванням затримки в поверненні боргу позики, в строк до 01 вересня 2013 року поверне позивачу борг у сумі 20 000 грн, на підтвердження чого надав позивачу розписку (а.с.6). Відповідно до ст. ст. 1046 - 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка про отримання грошових коштів, складена власноручно відповідачем [PERSON], відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України є письмовою формою договору позики, яка підтверджує факт укладення такого договору і передачі грошових коштів відповідачу. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 20 000 грн боргу за договором позики обґрунтовані, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню 229,40 грн. понесених витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного та ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved