Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ „Старобабанський гранітний кар'єр" на його користь заборгованість в розмірі 56011,93 грн., що складається з заборгованості по заробітній платі в розмірі 52611,93 грн. та моральної шкоди в розмірі 3400 грн. В обгрунутвання своїх позовних вимог позивач зазначає, що 05.05.2008 року він був прийнятий на роботу у ПАТ „Старобабанський гранітний кар'єр" з окладом згідно зі штатним розкладом. Також позивач зазначає, що з 05.05.2008 року ПАТ „Старобабанський гранітний кар'єр" безпідставно не виплачував йому заробітну плату. 29.03.2013 року за домовленістю сторін ним було припинено трудові відносини з відповідачем та на момент його звільнення сума заборгованості перед ним складала 52611,93 грн. Окрім того, позивач посилається на те, що відповідачем по справі йому було завдано моральну шкоду, яка проявилася в застосуванні додаткових зусиль для організації його життя та життя його сім'ї, оскільки він був змушений позичати грошові кошти для погашення комунальних та інших платежів, та для забезпечення його та родини усім необхідним, що призводило до сварок із родичами та близькими та до душевних страждань позивача та членів його родини. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала, просила його задовольнити та підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.05.2008 року позивача прийнято на роботу до Відкритого акціонерного товариства „Старобабанський гранітний кар'єр" на посаду заступника директора з транспорту. 29.03.2013 року позивача звільнено з посади директора з транспорту ВАТ „Старобабанський гранітний кар'єр" згідно зі ст. 36 КЗпП України за домовленістю сторін, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці серії [NUMBER]. На час звільнення, згідно довідки ПАТ „Старобабанський гранітний кур'єр" № 130/1 від 01.04.2013 року, загальна заборгованість по заробітній платі перед позивачем на момент звільнення складає 52611,93 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як встановлено, в день звільнення розрахунок по заборгованості з заробітної плати позивачу не був проведений та до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не сплачена. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 52611,93 грн. З огляду на існування заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. На підставі ст. 237-1 КЗпП України позивач має право на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Таким чином, позивач повинен довести лише факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а не наявність у цьому вини останнього. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чом у полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. Враховуючи зазначені положення, судом не встановлено факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві, а сама позовна заява, окрім вимоги про стягнення суми моральної шкоди, не містить факту наявності та обґрунтування заподіяння такої шкоди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 229,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial