Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя та з урахуванням уточнень від 30.12.2013 року просила провести розподіл майна, придбаного в період шлюбу, виділити їй та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], виділити відповідачу та визнати за ним право власності на гараж [ADDRESS], автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER державний знак [NUMBER], 2004 року випуску, припинити право власності за нею на вказаний гараж та автомобіль, за відповідачем припинити право власності на 1/2 частину квартири. В добровільному порядку провести розподіл не видається можливим. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала. Представник відповідача позов та обставини позову визнала в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.03.2000 року згідно свідоцтву про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.03.2000 року. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. У період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: - квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2001 року, яка належить [PERSON], [PERSON], що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 30.09.2013 року, вартістю 160000 грн.; - гараж [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2005 року, зареєстрований на ім'я [PERSON], що підтверджено Витягом з Державного реєстру правочинів від 16.11.2005 року та довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 30.09.2013 року, вартістю 24000 грн.; - автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER державний знак [NUMBER], 2004 року випуску, зареєстрований на ім'я [PERSON] згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 06.07.2010 року, що підтверджено довідкою Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Ізмаїл, Ізмаїльського та Кілійського районів від 24.12.2013 року, вартістю 144000 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно розписці, виданої [PERSON], остання отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини сумісно нажитого майна. Майнових претензій до позивача не має. Враховуючи, що відповідач позов та обставини позову визнав, наслідки визнання позову відповідачу роз'яснено відповідно до вимог ч.2 ст.174 ЦПК України, визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб не порушує, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до роз'яснень п.24 ч.3 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved