Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ДП "Завод ім. В.О. Малишева", в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4 208, 01 грн., компенсацію за затримку остаточного розрахунку в розмірі 13 364, 54 грн. та моральну шкоду у розмірі 4000, 00 грн. Під час розгляду справи в зв'язку з виплатою відповідачем заборгованості по заробітній платі позивачем уточнено позовні вимоги, залишивши позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації за затримку остаточного розрахунку в розмірі 13 364, 54 грн. та моральної шкоди у розмірі 4000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працював у ДП "Завод ім. В.О. Малишева". 12.04.2013 року його звільнено з займаної посади за власним бажанням, однак остаточний розрахунок у день звільнення не проведено. Фактично заборгованість з виплати заробітної плати погашена тільки 10.12.2013 року. В зв’язку з затримкою розрахунку при звільненні позивачем на підставі ст. 117 КЗпП України пред’явлено до стягнення середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Крім того, посилаючись на тяжкі моральні страждання в зв'язку з невиплатою заробітної плати, просить стягнути з відповідача 4000грн. на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. ДП "Завод ім. В.О. Малишева" подано заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що 12.04.2013 року у день звільнення відповідач не працював, а тому підприємство не мало можливості здійснити з ним остаточний розрахунок при звільненні з об'єктивних причин, з письмовими заявами про проведення остаточного розрахунку позивач на підприємство не звертався. Оскільки затримки розрахунку при звільненні не було, підстави для стягнення середнього заробітку відсутні. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральні страждання. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вимоги заперечень підтримала, також пояснила, що заробітку плату виплачено позивачеві 10.12.2013 року після його звернення до суду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено та визнається сторонами, що [PERSON] 12.04.2013 року звільнений з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" за власним бажанням. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено 12.04.2013 року, однак згідно табелю обліку робочого часу у цей день він не працював. У судовому засіданні позивач пояснив, що напередодні подав заяву про звільнення, а тому 12.04.2013 року на роботу не виходив. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому позивачем до матеріалів справи не додано належних та допустимих доказів пред'явлення до ДП "Завод ім. В.О. Малишева" вимоги про остаточний розрахунок. Крім того, після отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження у справі ДП "Завод ім. В.О. Малишева" 10.12.2013 року виплачено позивачеві остаточний розрахунок. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача компенсації за затримку остаточного розрахунку в розмірі 13 364, 54 грн. Відносно позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 4000грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв’язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов’язковому з’ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв’язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. суд, зокрема, повинен з’ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 4000 грн. На підставі викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed