Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

05 липня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON]. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 35.1/АА-121.07.2, згідно якого відповідачу були видані кредитні кошти в розмірі 10911,00 дол.США, які відповідач зобовязався повернути не пізніше 02.04.2012 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах передбачених Кредитним договором. Позичальник прийняті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, в визначені договором строки заборгованість за кредитом не погасив, не сплатив нараховану пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та проценти за користування ними, та таким чином ухиляється від виконання прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором, грубо порушуючи його умови та вимоги ст.526 ЦК України. Відповідно до п.3.9 Кредитного договору Позичальник зобовязався за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожен день пеню у розмірі подвійної процентної ставки. Пунктом 3.7 Кредитного договору передбачено, що у разі недотримання Позичальником умов цього договору Банк має право вимагати дострокового повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Кредитного договору. Прохають суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» суми боргу та пені, в розмірі: загальний розмір залишку по тілу кредиту 6074,51 дол.США; розмір пені 7053,47 дол.США, що разом складає 13127,98 дол.США, еквівалент 104931,94 грн., а також стягнути судові витрати по справі в сумі 1049,32 грн. В ході судовому розгляду представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. У судове засідання 30 грудня 2013 року представник позивача не зявився, подав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в ході судового розгляду справи позов не визнала, подала суду заперечення відповідно до яких згідно умов п.5.2 кредитного договору від 22.01.2009 року ( дана дата зазначена безпосередньо в позовній заяві) позивач предявив відповідачу вимогу, щодо дострокового повернення кредиту, відсотків за користування ним. Згідно з умовами п.3 договору застави транспортного засобу №35.1/АА-121.07.02 від 03.04.2007 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером 548 , позивач має право на свій розсуд звернути стягнення на предмет застави у разі порушення відповідачем умов кредитного договору, в тому числі основного зобовязання , в тому числі шляхом вчинення виконавчого надпису. Відповідач вимоги в установлений строк не виконав, тому 04.06.2009 року за заявою позивача було вчинено виконавчий надпис приватного нотаріуса Київського нотаріального округу №433. Вважає, що достроковий строк виконання зобовязання настав 04.06.2009 року, а не 02.04.2012 року (як передбачено п.1.1 кредитного договору), так як позивач предявив вимогу, щодо повернення кредиту достроково, а не простроченої його частини. 20.05.2010 року позивач звернувся до відділу ДВС Першотравенського МУЮ, щодо примусового виконання виконавчого надпису нотаріуса. 08.02.2011 року предмет застави автомобіль ЧЕРИ КоМБІ-В, реєстраційний номер [NUMBER], було реалізовано з аукціону арештованого рухомого майна. На сьогодні вказане виконавче провадження з того ж предмету між тими ж сторонами, що і заявлено в позові, не закінчено та незавершено. Вважає, що позивач не має права одночасно здійснювати примусове стягнення боргу та заявляти з цього ж предмету позовні вимоги. Також застосувавши своє право на дострокове повернення кредиту згідно з умовами п.5.2 кредитного договору, позивач набув право звернення до суду за захистом своїх порушених прав з 04.06.2009 року, а тому відповідно до п.3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Прохала застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання 30.12.2013 року представник відповідача [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на спливу строків позовної давності, так як позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно частини 3 цієї ж статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, застосування строку позовної давності в один рік згідно із ст. 258 ЦК України щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України). Судом встановлено, що, дійсно між сторонами по справі ВАТ «Родовід Банк» ( правонаступник ПАТ «Родовід Банк»), та відповідачем [PERSON] 03 квітня 2007 року було укладено кредитний договір №75.1/АА-121.07.2 , відповідно до якого, позивач відкрив позичальнику відновлювану кредитну лінію на загальну суму 10 911 доларів США строком по 02 квітня 2012 року включно. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля. Процентна ставка за кредитним договором була встановлена в розмірі 12,5% річних. У забезпечення кредитних зобов'язань, між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу CHERY модель AMULET №35.1/АА-121.07.2 від 03.04.2007 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов вищезазначеного кредитного договору 04 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого було звернено стягнення на автомобіль марки CHERY А15, модель AMULET, рік випуску 2007, колір чорний, тип легковий комбі-В, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], який переданий у заставу ВАТ «Родовід Банк». За рахунок коштів отриманих від реалізації автомобіля пропонувалося задовольнити вимоги ВАТ «Родовід Банк» ( правонаступник ПАТ «Родовід Банк») у розмірі: - кредит в сумі,еквівалентній 7999,14 доларам США; - відсотки в сумі, еквівалентній 177,66 доларам США; - пеню в сумі, еквівалентній 337,83 доларам США. Даний виконавчий напис звернений до примусового виконання та 20 травня 2010 року по його виконанню відкрито виконавче провадження державним виконавцем ВДВС Першотравенського МУЮ Дніпропетровської області. Автомобіль CHERY А15, модель AMULET, рік випуску 2007, колір чорний, тип легковий комбі-В, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] було реалізовано на аукціоні з реалізації арештованого рухомого майна за 15250,00 гривень, що підтверджено актом державного виконавця про реалізацію арештованого рухомого майна від 08 лютого 2011 року. Виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до п.6 ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» - відсутність у боржника майна, яке він повинен передати. Сума отримана від реалізації автомобіля не була достатньою для закриття кредитної справи відповідача у зв'язку з погашенням кредитних зобов'язань. Судом встановлено, що передавши автомобіль відповідач у подальшому повністю усунувся від контролю щодо закриття кредитної справи. Грошові кошти отримані від продажу автомобіля надійшли до банку 18 лютого 2011 року та були зараховані на погашення заборгованості по кредитному договору (тіла кредиту)відповідача на суму 1569,56 доларів США. Суд, вважає, що строк позовної давності на стягнення основної суми заборгованості по кредитному договору №75.1/АА-121.07.2 від 03 квітня 2007 року не закінчився, так як останнє зарахування грошових коштів відбулося 18.02.2011 року, а ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовною заявою ( відповідно до поштового штемпелю) 29 червня 2013 року, тобто до спливу трирічного строку позовної давності. В той же час суд вважає за необхідне, застосувати строк позовної давності в один рік згідно із ст. 258 ЦК України щодо стягнення пені, обмежившись стягненням пені за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду. У звязку з вищевикладеним з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» необхідно стягнути: 6074,51 долари США заборгованість по тілу кредиту та 1518,63 долари США пеню за період часу з 30 червня 2012 року по 29 червня 2013 року, а всього стягнути 7593,14 долари США, що еквівалентно 60691,97 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. У відповідність до ст.88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 606,92 грн.

Outcome: partial