Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON], звернувся з позовом до ТОВ "МІТ-ІНВЕСТ" про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову позивач зазначив, що від 02.07.2012 року згідно наказу за № 51-к він був прийнятий відповідачем на роботу електромонтером. Наказом від 22.07.2013 року за № 26 позивача було звільнено згідно ст. 36 КЗпП України. Позивач стверджує, що відповідач всупереч вимог ст.ст. 115, 116,117 КЗпП України не провів з ним належний розрахунок при звільненні, тобто не виплатив йому заробітну плату, а при звільнені не виплатив всієї суми, що належить йому в день звільнення. Внаслідок чого виникла заборгованість із заробітної плати в сумі 1500 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі. В обґрунтування заподіяної моральної шкоди пояснив, що не виплата коштів призвела до його душевних страждань, оскільки за ці кошти, він планував купити продукти харчування, одяг, оплатити комунальні послуги. Крім того, пояснив, що змушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема просити в своїх родичів та знайомих матеріальної допомоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 5 ст. 169 ЦПК України наслідки, визначені частинами другою-четвертою цієї статті настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні усіх обставин справи, суд визнає дослідженні докази належними, допустимими та такими, що у взаємному зв'язку підтверджують наявність вини відповідача у порушенні трудових прав позивача в частині розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, з пояснень сторін, судом встановлено, що спору про розмір сум, належних відповідачу при звільненні не виникало. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, якщо порушення власником або уповноваженим ним органом законних прав працівника призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя вони зобов'язані відшкодувати заподіяну моральну шкоду. Суд визнає, що не здійснення розрахунку при звільненні, яка триває три календарних місяці призвела до порушення законних прав позивача, внаслідок чого йому було заподіяно моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях останнього з приводу неможливості придбати продукти харчування, одяг, оплатити комунальні послуги, частковій втраті нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку джерел до існування, а також у зменшені його самооцінки в очах близьких йому людей, і яка підлягає відшкодуванню згідно зі ст. 237 -1 КЗпП України. Виходячи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди з вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення у сумі 1000 грн. Вирішуючи відповідно до ст. 88 ЦПК України питання про розподіл судових витрат суд, враховує, що позивача згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, тому стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно сумі задоволених майнових та немайнових вимог позивача, з урахуванням ставок судового збору встановлених пунктами 1,2,6 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене,

Outcome: partial