Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-20 00:00:00

05.08.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок розташований в с. Верхоярівка, Пирятинського району Полтавської області по вул. Прилуцькій, 42. Позовні вимоги мотивовано тим, що 05.10.2012 року померла мати позивачки [PERSON], яка за життя склала заповіт та заповіла все належне їй майно своїй доньці [PERSON] позивачці по справі. Однак позивачка позбавлена можливості оформити свої права на вказане спадкове майно, оскільки побудувавши будинок за життя померла оформила правовстановлюючі документи на це майно та не зареєструвала своє право власності на нього. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявились, до суду надійшла заяви відповідача про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги відповідач визнає. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2012 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КЕ №223133 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 7). За життя (30.10.1996 року) померла склала заповіт, яким заповіла все своє майно своїй доньці [PERSON] (а.с. 14). Судом встановлено, що позивачка рідною донькою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки (а.с. 5) та копією свідоцтва про одруження позивачки, згідно якого її прізвище змінене з «Павлущенко» на «Рижих» (а.с. 6). За змістом спадкової справи, яка надійшла до суду з Пирятинської державної нотаріальної контори, позивачка прийняла спадщину після померлої [PERSON] за заповітом. Інші особи, які б звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого, відсутні. За змістом лита Пирятинської державної нотаріальної контори №1292/02-14 від 10.07.2013 року, позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину щодо житлового будинку розташованого в с. Верхоярівка, Пирятинського району Полтавської області по вул. Прилуцькій, 42, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с. 12). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №99, у власності померлої [PERSON] для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в с. Верхоярівка, Пирятинського району, Полтавської області (а.с. 13). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст. 1235 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК України). Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки померла [PERSON] не встигла оформити правовстановлюючі документи на належний їй житловий будинок та зареєструвати своє право власності на нього у встановленому законом порядку у звязку зі смертю, що є для будь-якої людини подією непередбачуваною, суд вважає, що це майно належало їй на праві власності, а тому позивачка як спадкоємець за заповітом має право на його спадкування. За обставин, коли будинок належав померлій [PERSON], позивач є спадкоємцем за заповітом, однак свідоцтво про право на спадщину у спадкоємця відсутнє, учасники процесу не заперечують проти задоволення позову, визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved