Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем було досягнуто домовленості з відповідачем щодо купівлі-продажу квартири № 2 у житловому будинку № 87 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Вівчарове Троїцького району Луганської області по вул. Д.Р.Овчаренко, про що було укладено відповідний договір купівлі-продажу. На даний час позивач частково виконав вказану домовленість за договором по сплаті підприємству грошової суми за продаж квартири у житловому будинку, при цьому підприємство з моменту підписання договору та відповідного акту прийому-передачі в свою чергу фактично передало позивачу у власність дане нерухоме майно. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не приватизована. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості узаконити укладений між ним та відповідачем правочин. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно. Позивач [PERSON] до суду не з’явився, останній надав заяву, згідно якої на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, просить позов задовольнити, справу просить розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив дану справу розглянути без участі представника підприємства. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 2-4/12 від 16 січня 2012 року за ПСП «Агрофірма Привілля» було визнано право власності на квартиру № 2 у житловому будинку № 87 з господарськими будівлями та спорудами, що розташована в с. Вівчарове Троїцького району Луганської області, вул. Д.Р.Овчаренко. Вказане майно було зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 33054700 від 02 лютого 2012 року (а.с.13-14). Позивачем було досягнуто домовленості з ПСП «Агрофірма Привілля» щодо купівлі-продажу належної підприємству квартири № 2 у житловому будинку № 87 з господарськими будівлями та спорудами, що розташована в с. Вівчарове Троїцького району Луганської області, вул. Д.Р.Овчаренко, про що було складено відповідний договір купівлі-продажу від 08 липня 2013 року (а.с.11). Згідно п.3 зазначеного договору, покупець сплачує продавцю за квартиру у житловому будинку грошові кошти в сумі 8000 грн до 08 липня 2014 року, сплата проводиться щомісячно в сумі 666 грн 67 коп. На даний час позивач частково виконав вказану домовленість за договором по сплаті підприємству грошової суми за продаж квартири у житловому будинку, при цьому підприємство з моменту підписання договору та відповідного акту прийому-передачі в свою чергу фактично передало позивачу у власність дане нерухоме майно (п.7 договору) (а.с.12). На вказане нерухоме майно було виконано відповідну технічну документацію (а.с.5-7). Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), не приватизована (а.с.8,10). Таким чином, зазначене на даний момент позбавляє позивача можливості узаконити укладений між ним та відповідачем правочин. З огляду на вищезазначене, позивач з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується відповідними доказами, і фактично відбулося повне виконання правочину. Даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв’язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 203, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved