Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив постановити судове рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по кредитному договору №490077827 від 18.06.2008 року у розмірі 126988,37 грн. укладеного між банком і відповідачем [PERSON], поручителем якого є відповідач [PERSON] В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18.06.2008 року між ЗАТ "Альфа-Банк», правонаступником якого стало ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №490077827, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 12046,81 дол.США (на купівлю автомобіля) зі строком повернення по 18.06.2014 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №490077827 від 18.06.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 490077827-П від 18.06.2008 року відповідно до умов якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання позичальника [PERSON] за кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 12046,81 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином виконувати перестав, в зв'язку з чим, станом на 18.01.2012 року має прострочену заборгованість за кредитом - 126 988,37 грн., що складається: за кредитом - 86910,48 грн., по відсотках - 15285,48 грн., та пеня - 24792,41 грн. На виконання умов договору 05.03.2012 року позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу з повідомленням про наявність у позивача - [PERSON] заборгованості за кредитним договором і необхідність її погашення, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Оскільки на вимогу банку про повернення кредиту, ані позичальник, ані його поручителька не відреагували та не виконали взятих на себе зобов'язань, позивач із посиланням на ст. ст. 526, 554, 623-625 ЦК України, просив провести стягнення заборгованості в судовому порядку. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, у письмовій заяві просив розглянути спір у відсутності свого представника та задовольнити позов. В минулих судових засіданнях представник позивача Шеренець Р.О., який діяв за довіреністю, позов ПАТ КБ «Альфа-Банк» підтримував у повному обсязі та пояснив суду, що звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «Альфа-Банк» наполягає на стягненні з відповідачів заборгованості за кредитним договором, що був укладений між банком та відповідачем [PERSON] для купівлі автомобіля CHERY, А 15АМULEТ, 2008 року випуску, колір чорний, державний номер [NUMBER], № кузову - [NUMBER], ТИП - ЛЕГКОВИЙ-КОМБІ-В, який був предметом застави, та забезпечував даний кредитний договір. Договір був укладений 18 червня 2008 року з кінцевим терміном повернення грошових коштів - 18.06.2014 року. Згідно п.2.7 кредитного договору банк перерахував 56620,00 грн. на рахунок Продавця ТОВ «Сі Ей Автомотів» №260020400900, у АБ «Бробізнесбанк» . Київ, МФО 300249, код ЄДРПОУ 34569623, з метою оплати за транспортний засіб за договором купівлі-продажу №114028-339 від 05.06.2008 року. Згідно п. 10 кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконанн позичальником своїх зобов'язань за Договором. Також 18.06.2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 490077827-П, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання позичальника [PERSON] за кредитним договором. Відповідач [PERSON] з жовтня 2008 року став порушувавати умови кредитного договору у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18.01.2012 року складає 126 988,37 грн. Просив задовольнити позов банку та стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості в повному обсязі, а також стягнути сплачений судовий збір. В судовому засіданні відповідачі та представник [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечували, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими з наступних підстав. В червні 2008 року [PERSON] звернувся до банку для отримання кредиту для купівлі автомобіля, який і отримав Розмір кредитиу склав 12 046,81 дол. США. Кредит було отримано під заставу цього ж автомобіля, який сторони за домовленістю оцінили у 56 620,00 гривень, що на той момент дорівнювало 12 046,81 доларам США. [PERSON] сплачував кредит, але восени 2008 року в зв'язку з скрутним матеріальним становищем обслуговувати належним чином кредит він не зміг та в грудні 2010 року передав у розпорядження банку для реалізації транспортний засіб відповідно до умов п.4.7.9 кредитного договору для погашення боргу. Контролювати процес продажу транспортного засобу він не мав ніякої можливості, тому йому не відомо, коли був проданий автомобіль та за яку ціну. Він вважав, що передавши транспортний засіб банку він розрахувався за кредитом перед останнім у повному обсязі. У цьому ж його запевнили і працівники банку.Однак банк, реалізувавши предмет застави, в порушення вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» не повідомив [PERSON] про те, що грошової суми від реалізації машини на спрравді не вистачило і лише на початку березня 2012 року його почали шантажувати представники банку з приводу несплаченого кредиту. У цей же час, банк знову запропонував йому у разі не спроможності сплатити суму боргу добровільно передати заставлене майно банку для подальшої реалізації в рахунок пгашення заборгованості за кредитом. В подальшому [PERSON] було з'ясовано, що заставне майно було реалізовано ще у лютому 2011 року але коштів не вистачило для погашення кредиту, тому борг залишився. Також вважає заперечливими розрахунки банку про розмір заборгованості, так як з них не вбачається за який період і коли нараховувалася заборгованість і пеня. Відповідач [PERSON] - поручитель за кредитним договором, посилався на те, що банком незаконно було підвищено процентну ставку з 01.09.2008 року з 15,99% до 17,5% в односторонньому порядку, а також на те, що позивачем пропущено строк позовної давності відповідно до ст. 559 ЦК України при тому, зазначивши, що з моменту звернення до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, коли банк дізнався про порушення [PERSON] зобов'язання сплинуло шість місяців. Просять суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Судом досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - кредитний договір № 490077827 від 18 червня 2008 року (а.с.5-10), яким підтверджується факт укладення кредитного договору між [PERSON] та Банко про надання кредитних коштів в сумі 12046,81 доларів США для придбання автомобіля, який є предметом застави в забезпечення даного договору; - розрахунок заборгованості за кредитним договором № 490077827 від 18 червня 2008 року (а.с.28), згідно якого заборгованість за цим кредитним договором нарахована банком в сумі 86910,48 грн. станом на 18 січня 2012 року; - договір поруки № 490077827-П від 18 червня 2008 року укладеного між Банком та [PERSON] (а.с. 22-23) з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором від 18 червня 2008 року; - банківська ліцензія № 22 від 19 березня 1992 року за номером № 92 (а.с. 26), якою підтверджується право позивача здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; - акт прийому-передач автомобіля ПАТ «Аваль-Банк»; - вимога ПАТ «Аваль-Банк» на ім'я відповідачів про дострокове повернення кредиту (а.с.27-28); - копія повідомлення на ім'я відповідача [PERSON] (а.с. 187) про підвищення процентної ставки за користування кредитним договором № 490077827 від 18.06.2008 року починаючи з 01 вересня 2008 року на рівні 17,5% річних та є обов'язковими для виконання; - звіт про належну оцінку транспортного засобу - CHERY A15 AMULET, д/н [NUMBER], 2008 року випуску (а.с.198-202): - копія довідка-рахунок (а.с.197), яка підтверджує угоду продажу транспортного засобу; - довідка розрахунок заборгованості за кредитним договором №490077827 від 18.06.2008 року станом на 11.02.20011 року. Вислухав сторони, вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що дійсно в 2008 році відповідач [PERSON] звернувся до ЗАТ «Альфа-Банк» для отримання кредиту на придбання автомобіля та 18.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490077827 /а.с.5-10/, згідно якого [PERSON] було надано споживчий кредит у сумі 12046,81 дол.США строком на 72 місяці, тобто з 18.06.2008 року по 18.06.2014 року для придбання/під заставу автомобіля під 15,99% річних, що не оспорюють обидві сторони. Згідно п. 2.13 кредитного договору вартість предмета застави була визначена в сумі 56620,00 грн., що на той час складало саме 12046,81 доларів США, що також підтверджує готовність банку надати відповідачу кредит в розмірі 12046,81 доларів США на придбання транспортного засобу CHERY A15 AMULET, 2008 року випуску. Відповідно до п.2.8. Договору - позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісяця, не пізніше 18-го числа в сумі не менше 261 дол.США, у разі погашення Кредиту у валюті відмінній від валюти Кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 17 числа кожного місяця у сумі 1132,40 грн. Також, в договорі обумовлені всі умови договору, права та обов'язки сторін, санкції, особливі умови, гарантії та інші умови. Договір підписано обома сторонами, що ними не заперечується. В забезпечення виконання умов Договору було укладено договір поруки №490077827-П від 18.06.2008 року між банком та [PERSON], який поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №490077827 від 18.06.2008 року і в разі не виконання зобов'язань по кредитному договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Отже, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячними погашеннями платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 18.06.2014 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Тобто, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як вбачається з матеріалів справи, Банком з 01 вересня 2008 року підвищено % ставку з 15,99% до 17,5% по кредитному договору №490077827 від 18.06.2008 року. Згідно п.5.4 договору поруки у разі збільшення обсягу відповідальності Боржника за Основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо Поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч.1.ст.58), всі рішення банку в будь-якій формі постанова, рішення) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному ч.6 ст. 1056-1 ЦК. Отже посилання відповідача [PERSON] стосовно незаконного підвищення Банком процентної ставки з 01.09.2008 року по кредитному договору, не можна взяти до уваги, оскільки таке підвищення не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, оскільки в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка. Враховуючи, що за укладеним договором поруки забезпечувалось виконання зобов'язання [PERSON] перед банківською установою у повному обсязі і цим договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, відповідач [PERSON], має відповідати перед цією ж банківською установою, як солідарний боржник. Але, відповідно до умов вище зазначеного кредитного договору, в якості забезпечення кредиту було заставлено нерухоме майно - автомобіль CHERY, А 15АМULEТ, 2008 року випуску, колір чорний, державний номер [NUMBER], № кузову - [NUMBER], ТИП - ЛЕГКОВИЙ-КОМБІ-В. Такий вид забезпечення зобов'язань - є застава, та правовідносини за цим видом забезпечення регулюється параграфом 6 Цивільного кодексу України, зокрема ст. 572, 575, 583 та іншими цього кодексу. На відміну від договору поруки і положень ст.ст.553, 554 ЦК України, ці норми права не передбачають солідарної відповідальності з боку майнових поручителів перед кредитором за порушення зобов'язання разом з боржником. Таким чином, стягнення солідарно з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором є незаконним. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст.6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1058 цього кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом також встановлено, що в зв'язку з тим, що відповідач - [PERSON] не взмозі був виплачувати кредит в грудні 2010 року у добровільному порядку передав у розпорядження банку для реалізації транспортний засіб відповідно до умов п.4.7.9 кредитного договору для погашення заборгованості, з застосуванням процедури продажу, зі зняттям з реєстраційного обліку. Таким чином, предмет застави, автомобіль CHERY A15 AMULET, 2008 року випуску, що належав [PERSON], перейшов у розпорядження ПАТ «Альфа-Банк», який було реалізовано у лютому 2011 року. Тобто між сторонами був вирішений позасудовий порядок спору відповідно до ст.36 ЗУ «Проіпотеку». Натомість банк не виконав вимоги вищезазначеного закону та про результати реалізації автомобіля відповідно до ст. 38 ЗУ «Проіпотеку» [PERSON] повідомлено не було, та про те, що коштів від реалізації транспортного засобу не вистачило, внаслідок чого заборгованість відповідача за кредитним договором в зв'язку з бездіяльністю банку, не погашена і договір продовжував діяти з нарахуванням процентів та пені, а з вимогами звернулися до суду лише 04 квітня 2012 року, що є недопустимим, оскільки після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотеко держателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсним (абз.4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»). Суд вважає встановленим відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Аваль-Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490077827 від 18 червня 2008 року. На підставі ст. ст. 526, 527, 575, 1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed