Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-17 00:00:00

У травні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про скасування рішення третейського суду. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Постійно діючого Кримського третейського суду при Торгівельно-промисловій палаті Криму (далі - третейський суд) від 19 липня 2007 року № 79-52/2007 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку та незавершений будівництвом житловий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У подальшому, на виконання зазначеного рішення третейського суду, 04 жовтня 2007 року Євпаторійським міським судом було видано виконавчий лист, на підставі якого КРП «Бюро реєстрації та технічної інвентаризації м. Євпаторії» було зобов'язано провести державну реєстрацію права власності на житловий будинок. Вважає рішення незаконним з тих підстав, що 13 березня 2007 року між нею та [PERSON], з одного боку, як забудовників, та [PERSON], з іншого боку, як власника земельної ділянки, було укладено договір про будівництво житлового будинку за кошти забудовників, та компенсацією власнику земельної ділянки її вартості. У свою чергу власник земельної ділянки зобов'язалася здійснити юридичне оформлення на своє ім'я житлового будинку та після закінчення будівництва та повного розрахунку укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки та зазначеного житлового будинку. У зв'язку із тим, що діючим законодавством не передбачалася процедура оформлення самовільно побудованих об'єктів нерухомості було прийнято рішення зачекати доки не буде прийнята процедура введення до експлуатації самовільного будівництва. У лютому 2013 року позивач запропонувала [PERSON] зайнятися оформленням документів на будинок, проте остання повідомила, що це питання вже вирішено через третейський суд. На сьогодні попередні домовленості не можуть бути реалізовані у зв'язку із тим, що рішення третейського суду не є підставою для виникнення права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Своїм рішенням третейський суд зобов'язав органи земельних ресурсів та БТІ оформити державний акт на право власності на земельну ділянку та провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, які не були сторонами у справі, чим вирішив питання стосовно їх прав та обов'язків. Третейським судом також не було враховано, що до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва. Позивачу належить частина матеріалів, які були використанні для будівництва будинку. Зважаючи на викладене у відповідача [PERSON] не могло виникнути право на незавершений будівництвом житловий будинок. Крім того, діюче законодавство не передбачало можливості визнання дійсним правочину, якій підлягає нотаріальному посвідченню. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі та пояснив, що третейський суд ухвалив рішення стосовно прав та обов'язків осіб, які не були сторонами у справі. Суд визнав в цілому право власності на житловий будинок як за позивачем, так і за відповідачем, що є неприпустимим. Визнаючи договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним суд не встановив наявність у продавця правовстановлюючого документу на це майно, як наслідок можливості розпоряджатися ним. Його довіритель дізналася про спірне рішення у лютому 2013 року. Представник відповідача [PERSON]-[PERSON] проти задоволення позову не заперечував та пояснив, що обставини викладені у позовній заяві та поясненнях представника відповідають дійсності. Її довіритель вважала, що рішення третейського суду щодо визнання права власності на нерухоме майно буде і на користь позивачу. На даний час не можливо провести переоформлення права власності на позивача та її довірителя. Відповідач [PERSON] до суду не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач - третейський суд у судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. 03 червня 2013 року до суду надійшло клопотання від третейського суду про виключення суду із числа відповідачів та розгляд справи у його відсутності. Відповідач Реєстраційна служба Сакського міськрайонного управління юстиції АР Крим до суду не прибула, проте начальник служби 10 червня 2013 року падав заяву з проханням справу розглянути у їх відсутності та ухвалити рішення згідно діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.|находить| Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 51 ЗУ «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі. Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейського суду. Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Торгівельно-промисловій палаті Криму від 19 липня 2007 року (справа № 79-52/2007) повністю задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку і земельної ділянки дійсним, визнання права приватної власності на придбані об'єкти нерухомості та проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Визнано право приватної власності [PERSON] на незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS]. Визнано дійсним договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS], укладеного 07 липня 2007 року між [PERSON] і [PERSON], визнано право власності на зазначене майно за [PERSON], припинено право власності [PERSON] на земельну ділянку. Зобов'язано: КРП «Бюро реєстрації і технічної інвентаризації м. Євпаторії» провести державну реєстрацію права власності на незавершений будівництвом житловий будинок; уповноваженим органам по земельним ресурсам Сакського району оформити державний акт на право власності на садибну земельну ділянку. Як слідує із матеріалів справи 13 березня 2007 року між [PERSON] і [PERSON], з одного боку, як забудовників, та [PERSON], з іншого боку, як власника земельної ділянки, було укладено договір про будівництво житлового будинку за кошти забудовників, та компенсацією власнику земельної ділянки її вартості. Об'єкти нерухомості знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Як слідує із позовної заяви та пояснень представника позивача спірний житловий будинок спільними зусиллями було збудовано [PERSON] і [PERSON], також була виплачена грошова компенсація вартості земельної ділянки її власнику, що також підтверджується розпискою без дати. Зважаючи, що позивач дізналася про порушення свого права лише у травні 2013 року вона з огляду на вимоги ст. 51 ЗУ «Про третейські суди» позов пред'явлений у строк визначений Законом. З огляду на пояснення сторін, фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що третейський суд вирішив питання про права осіб, які не брали участь у справі, а саме майнові права позивача у сенсі ст. 331 ЦК України, як власника матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Також, зобов'язав особу, яка не приймала участь у справі - Сакський районний відділ земельних ресурсів оформити державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно зі ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Третейський суд визнав право власності на незавершений будівництвом житловий будинок, що не передбачено ЦК України. При цьому не звернув уваги на те, що при вирішенні спорів щодо визнання права власності на новостворене майно відповідачем (співвідповідачем) по зазначеній справі має бути і орган місцевого самоврядування. Згідно з п.п6,7 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суду» (в редакції від 14.04.2006р.) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України. Відповідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 114 ЦПК України суди загальної юрисдикції у межах своєї компетенції розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Отже, третейський суд, розглянув спір не підвідомчий йому справу, та безпідставно не врахував ці положення закону. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Таким чином, рішення Постійно діючого Кримського третейського суду при Торгівельно-промисловій палаті Криму від 19 липня 2007 року (справа № 79-52/2007) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки дійсним, визнання права приватної власності на придбані об'єкти нерухомості і проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно підлягає скасуванню. На підставі викладеного, відповідно зі ст.ст. 210, 220, 331, 376 ЦК України, ст.ст. 3, 51 ЗУ «Про третейські суди»,

Outcome: approved