Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача вказує, що в травні 2009 році між [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передала позичальникові [PERSON] грошову суму в розмірі 152316,00 яку останній у повному обсязі зобов'язався повернути не пізніше 26 серпня 2009 року. У зв'язку з порушенням даного зобов'язання [PERSON], [PERSON] зверталась до суду та в примусовому порядку на її користь загальну суму боргу стягнуто частково. Виходячи з викладеного [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому, неодноразово уточнивши заявлені вимоги, просила суд стягнути з [PERSON] суму трьох процентів річних та інфляційних за час прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01 грудня 2010 року по 19 листопада 2013 року в загальному розмірі 14383,26 гривень та судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог із клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст.158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини нявки суду не відомі, але від особи надійшла заява про часткове визнання заявлених вимог із клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст.158 ч.2 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, перевіривши арифметичні розрахунки, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову - виходячи з наступного і у такому обсязі. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 26 травня 2009 року між [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №6092, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передала позичальникові [PERSON] грошову суму в розмірі 152316,00 гривень, яку останній у повному обсязі зобов'язався повернути не пізніше 26 серпня 2009 року. Згідно заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 15 квітня 2011 року по цивільній справі №1512/2-843/2011, постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] основну суму боргу в розмірі 127457,20 гривень та суму трьох процентів річних в розмірі 2549,50 гривень. Судове рішення виконувалось в примусовому порядку та відповідна сума боргу виплачувалась [PERSON] на користь [PERSON] частково: 15 листопада 2011 року - 70000,00 гривень, 11 квітня 2012 року - 2000,00 гривень, 06 листопада 2012 року - 4000,00 гривень, 18 жовтня 2013 року - 4000,00 гривень, 12 липня 2012 року - 4000,00 гривень, про що свідчать відповідні фінансово-платіжні документи. Заявляючи вимоги про стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних за відповідні періоди прострочення виконання зобов'язання, позивач представила суду відповідні розрахунки. Проте із їх вірністю суд погодитись не може, оскільки заявником не враховано декількох платежів, здійснених боржником, та припущено помилок в арифметиці розрахунку інфляційних. Заперечуючи проти обґрунтованості позову, відповідачем представлено суду власний розрахунок, за яким загальна сума інфляційних становить 5318,47 гривень та загальна сума трьох процентів річних становить 5311,20 гривень. З даним розрахунком суд погоджується та вбачає його обґрунтованим. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.ч.1,5 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст. 530 ч.ч.1,2 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Дійсно, згідно ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Але в силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ураховуючи викладене та з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення даного позову. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку із частковим задоволенням позову суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача суму оплаченого судового збору - у розмірі 214,60 гривень (ст. 4 ч.2 п.1.1. Закону України «Про судовий збір»).

Outcome: partial