Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криммолоко» про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на майно. Доводи позову мотивовані тим, що 20 лютого 2008 року між АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та ВАТ «Криммолоко» було укладено кредитний договір №1001/041/1171 відповідно до якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом в 5.000.000 грн. для погашення заборгованості за кредитом у КРД ВАТ «[PERSON] Аваль» та закупівлі сировини для виробництва молочної продукції. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та ВАТ «Криммолоко» було укладено договори застави майна №1001/041/1171-з-1 від 20.02.2008 року, №1001/041/1171-з-3 від 14.07.2010 року, №1001/041/1171-з-4 від 14.07.2010 року, №1001/041/1171-з-5 від 14.07.2010 року. 08 серпня 2013 року між ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та [PERSON] було укладено договори уступки вимоги №1001/041/1171-у та №1001/041/1171-уз. Відповідно до умов договорів, ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» (первісний кредитор) передав, а [PERSON] (новий кредитор) одержав право вимоги, внаслідок виконання останнім, як поручителем, грошових зобов'язань за кредитним договором №1001/041/1171 від 20.02.2008 року замість ПАТ «Криммолоко». Також позивач одержав усі права вимоги за договорами застави №1001/041/1171-з-1 від 20.02.2008 року, №1001/041/1171-з-3 від 14.07.2010 року, №1001/041/1171-з-4 від 14.07.2010 року, №1001/041/1171-з-5 від 14.07.2010 року. Як новий кредитор, позивач звернувся до ПАТ «Криммолоко» з листом-вимогою щодо сплати суми боргу в розмірі 1.600.000 грн. або виконання зобов'язань за договорами застави. Листом за №482 від 13.08.2013р. ПАТ «Криммолоко» повідомило про визнання заборгованості, однак відсутності грошових коштів для виконання вимоги позивача. А така само про не можливість передати заставлене майно, оскільки воно безпосередньо задіяне у виробничому циклі. З урахуванням наведеного, зазначаючи про порушення його прав, позивач просив звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на майно, перелічене в договорах застави. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю – [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю – [PERSON] фактично не заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що відповідач визнає суму боргу, однак, оскільки підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі, відсутня можливість сплатити боргові зобов’язання грошима. Заставлене майно (обладнання) частково знаходиться у виробничому процесі та його небажано вилучати з підприємства за борги. Питання про остаточне вирішення справи по суті залишив на розсуд суду. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та ВАТ «Криммолоко» було укладено кредитний договір №1001/041/1171 відповідно до якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом в 5.000.000 грн. для погашення заборгованості за кредитом у КРД ВАТ «[PERSON] Аваль» та закупівлі сировини для виробництва молочної продукції. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та ВАТ «Криммолоко» було укладено договори застави майна №1001/041/1171-з-1 від 20.02.2008 року, №1001/041/1171-з-3 від 14.07.2010 року, №1001/041/1171-з-4 від 14.07.2010 року, №1001/041/1171-з-5 від 14.07.2010 року (а.с.8-18). 08 серпня 2013 року між ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та [PERSON] було укладено договір уступки вимоги №1001/041/1171-уз відповідно до умов якого ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» (первісний кредитор) передав, а [PERSON] (новий кредитор) одержав усі права вимоги за договорами застави №1001/041/1171-з-1 від 20.02.2008 року, №1001/041/1171-з-3 від 14.07.2010 року, №1001/041/1171-з-4 від 14.07.2010 року, №1001/041/1171-з-5 від 14.07.2010 року (а.с.20-21). Відповідно до ч.5 ст.20 Закону України «Про заставу» до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку. Позивач звернувся до ПАТ «Криммолоко» з листом-вимогою від 09.08.2013р. щодо сплати суми боргу в розмірі 1.600.000 грн. або виконання зобов'язань за договорами застави (а.с.22). Згідно відповіді за №482 від 13.08.2013р. ПАТ «Криммолоко» визнає факт існування заборгованості, однак зазначає про відсутність коштів для виконання вимоги позивача, а також про відсутність можливості передати заставлене майно, оскільки воно безпосередньо задіяне у виробничому циклі (а.с.24). Як слідує з п.1.2 договору уступки вимоги №1001/041/1171-уз від 08.08.2013р., відступлення права вимоги за договорами застави здійснюється у зв’язку з частковим виконанням [PERSON]А зобов’язань за кредитним договором №1001/041/1171 від 20.02.2008р. у розмірі 1.600.000 грн. (а.с.20). Як новий кредитор, [PERSON] звертався із вимогою до боржника про сплату йому боргу саме в зазначеному розмірі. Однак, як слідує зі змісту договорів застави, вартість заставленого майна, на яке позивач просить визнати за собою право власності в рахунок відшкодування 1.600.000 грн., є суттєво більшою за зазначену суму (а.с.8,11,14,17). Також, відповідно до п.1.4 договору уступки вимоги №1001/041/1171-уз від 08.08.2013р. загальна вартість заставного майна на момент підписання договору, згідно проведеної оцінки, становить 1.796.000 грн. (а.с.20). Таким чином, оскільки вартість майна, на яке позивач просить визнати за ним право власності більше ніж сплачена ним сума боргу, на думку суду, позовні вимоги у заявленому обсязі задоволенню не підлягають. Також суд враховує положення ст.25 Закону України «Про заставу», яка передбачає можливість повернення частини грошових сум заставодавцю лише у випадку звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації майна. На думку суду, задоволення заявлених позовних вимог призведе не до врегулювання судом певних зобов’язань між сторонами, а навпаки призведе до виникнення нових спірних правовідносин. Крім того, згідно до ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Пунктом 5.2. договору застави №1001/041/1171-з-1 від 20.02.2008 року передбачено, що при зверненні стягнення на предмет застави сторони складають акт про звернення стягнення на предмет застави, в якому визначають спосіб реалізації предмету застави: а) продаж заставодавцем предмету застави, або за його дорученням, оформленим належним чином (договором, довіреністю) заставодержателем; б)прийняття предмету застави у власність заставодержателем; в) продаж предмету застави на біржі, з аукціону, публічних торгів. Умови та порядок реалізації предмету застави визначаються заставодержателем самостійно (п.5.3. договору). Спори та розбіжності в рамках цього договору, урегулювання яких не буде досягнуто між сторонами шляхом переговорів, передаються на розгляд суду (п.6.2. договору). На пропозицію-вимогу позивача сплатити суму боргу чи виконати зобов’язання за договорами застави (а.с.22), відповідач запропонував вирішити [PERSON] питання щодо права вимоги за договорами застави на заставлене майно у відповідності до умов договорів та вимог чинного законодавства (а.с.27). Однак, позивачем не надано суду доказів щодо позасудового врегулювання правовідносин за договором застави №1001/041/1171-з-1 від 20.02.2008 року (щодо майна із самою більшою заставною вартістю), з урахуванням листа відповідача про визнання суми боргу. З урахуванням наведеного, у задоволенні позову слід відмовити також внаслідок недотримання позивачем умов та обраного порядку звернення стягнення на предмет застави. Крім того, визнання суми боргу відповідачем, його пропозиції вирішити питання у відповідності до умов укладених договорів застави рухомого майна, на думку суду, фактично свідчать про відсутність спору про право.

Outcome: dismissed