Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. [PERSON] працювала в ТОВ «Альянс Холдинг» на посаді начальника АЗС R5501, R5502, R5503. 25 червня 2013 року позивачу було вручено наказ № SR-OC-2182 від 21.06.2012 року у відповідності до якого [PERSON] було звільнено з роботи. Дане звільнення обґрунтоване виявленою на АЗС R5501 нестачею супутніх товарів, а також зловживанням начальника АСЗ R5501 з метою приховування нестачі товарів, але позивач у цей час знаходилася на лікарняному. Після того, як позивач вийшов з лікарняного, вона ініціювала проведення повторної інвентаризації у представника представників Державної фінансової інспекції у м. Донецьку. Повторна інвентаризація виявила, що нестача супутніх товарів у більшій сумі має місце на іншій АЗС, ніж зазначено в актах інвентаризації відповідача - на АЗС R5502. Після цього позивач, втративши довіру до відповідача, вимушена була написати заяву про звільнення за власним бажанням та дана заява була подана відповідачеві 13.06.2013 року. Відповідач погодив звільнення за власним бажанням з відпрацюванням 14 днів, але 25.06.2013 року позивач дізналася про своє звільнення з 21.06.2013 року за статтею 41 п.2 КЗпП України. Вважає, що її звільнення є незаконним. Окрім того протиправні дії спричинили позивачу моральну шкоду, яку вона оцінює у 5 000 гривень. Також просить суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] її представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що із позовом не погоджується, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, зазначив наступне. 12.06.2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проведено інвентаризацію супутніх товарів магазину АЗС R5501, результати якої відображені в порівняльних відомостях від 12.06.2013 року: № 5501_00506; № 5501_00507; № 5501_00509; № 5501_00514; № 5501_00515, якими встановлена нестача у розмірі 26 944.35 гривень. З даними порівняльними відомостями позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис. Водночас, 13.06.2013 року (після того, як підписала порівняльні відомості, якими виявлено нестачу) позивач надає заяву про звільнення за власним бажанням, проте схвалення даної заяви керівництвом відповідача з відпрацюванням 14 днів відсутнє. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] працювала в ТОВ «Альянс Холдинг» на посаді начальника АЗС R5501, R5502, R5503. Робота начальника АЗС складається з обов'язків щодо організації прийому, зберігання та реалізації нафтопродуктів, товарів, харчових продуктів, забезпечення безперервності цілодобової роботи заправного комплексу; організації системи обліку матеріальних цінностей на заправній станції, організації роботи персоналу заправного комплексу, облік робочого часу та інше. Між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Альянс Холдинг» в особі генерального директора Козік В.Р. 22.07.2010 року укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 25 червня 2013 року позивачу було вручено наказ № SR-OC-2182 від 21.06.2012 року у відповідності до якого [PERSON] було звільнено з роботи. Згідно до п.2 статті 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Пунктом 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.2.статті 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженого ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Тобто, для звільнення за даною статтею КЗпП України повинна бути встановлена у законному порядку вина працівника, крім того, даний працівник повинен безпосередньо обслуговувати грошові або товарні цінності. Для встановлення вини робітника слід провести службове розслідування і витребувати у робітника письмові пояснення попередні і можливі зауваження до акту службового розслідування. Писмові пояснення [PERSON], щодо виявлених порушень, суду не були надані. У цьому випадку вина позивача не встановлена. Судом встановлено, що відповідач з порушенням вимог чинного законодавства провів інвентаризацію, внаслідок якого була начебто встановлена нестача грошових коштів на АЗС R5501. Акт інвентаризації відповідач не надав позивачу для ознайомлення, так само як не було надано акту повторної інвентаризації, який виявив нестачу грошових коштів на іншій АЗС R5502. Крім того, позивач займаючи посаду начальника АЗС, безпосередньо не обслуговувала грошові кошти та інші цінності, вона керувала касирами торгівельної зали. А тому суд вважає, що після звільнення за ч.2 статті 41 КЗпП України у ТОВ «Альянс Холдинг» не було законних підстав, а відтак, позивача було звільнено. Як передбачає ч.1,2 статті 235 КЗпП України працівник, що був звільнений з роботи незаконно (з порушенням вимог чинного законодавства) повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, з боку відповідача є порушення законних прав про працю, які завдали позивачу моральні страждання. Так, згідно зі статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Але відповідач позбавив гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань позивача, позивач втратив душевний спокій, постійно перебував у роздратованому стані. Всі зазначені моральні страждання нанесені незаконним діями відповідача можуть негативно відобразитись на здоров'ї позивача. Відповідач в порушення вимог законодавства припустився звільнення позивача за дії, які позивач не вчиняв та які спричинили втрату довір'я, що значно підірвало репутацію позивача як працівника і як людини. Незаконне звільнення завдало тяжкої моральної ат фізичної травми, позивачеві дуже важко знайти роботу, формулювання причин звільнення перешкоджає працевлаштуванню, позбавляє займати посади, пов'язані з роботою начальницького характеру, будувати кар'єру та принизило позивача в осах людей, які її знають. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. Позивач внаслідок незаконних дій відповідача зазнав моральних страждань, він змушений захищати свої порушені права, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у 5000 гривень, яку суд вража за доцільне стягнути з відповідача. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, то суд вважає за доцільне стягнути з відповідача ТОВ «Альянс Холдинг» на користь держави 229 гривень 40 копійок. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.16 ЦК України, 38,44, 94, 116,117,232,233,235,237,238 КЗпП України,

Outcome: approved