Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-24 00:00:00

У червні 2013 року [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON], публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра», відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції, за участі третіх осіб, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та звільнення з арешту. Свої вимоги позивач мотивує наступним. 14 жовтня 2009 року позивачем придбано автомобіль ГАЗ, модель 2752414, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], тип ТЗ Вантажопасажирський-В, реєстраційний номер [NUMBER]. На підтвердження вказаної угоди відповідачем власноручно було складено розписку про те, що після повного виконання позивачем кредитного договору №2/1/2007/980/-КА/840 відповідач передасть у власність спірний автомобіль з укладенням договору купівлі-продажу та надано позивачу та [PERSON] довіреність на право володіння та експлуатації транспортним засобом, передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та сам автомобіль з ключами до нього. Позивачем повністю виконано умови кредитного договору та на підтвердження цього відповідач 02.12.2012 року надала [PERSON] та [PERSON] довіреність на право розпорядження автомобілем. Здійснити переоформлення позивач не може, так як накладено державним виконавцем арешт по борговим зобов'язанням відповідача перед [PERSON] та накладено державним виконавцем арешт з метою забезпечення виконання рішення господарського суду про стягнення боргу на користь Олександрійської державної податкової інспекції, тому позивач просить визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ГАЗ, модель 2752414, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], тип ТЗ Вантажопасажирський-В, реєстраційний номер [NUMBER]; зобов'язати ВДВС Олександрійського МРУЮ зняти арешт, який накладений державним виконавцем з автомобіля ГАЗ, модель 2752414, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], тип ТЗ Вантажопасажирський-В, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задоволити. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином, але надали письмові заперечення в яких вказали, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] просила позовні вимоги задоволити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що письмового договору купівлі-продажу автомобіля ГАЗ, модель 2752414, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], тип ТЗ Вантажопасажирський-В, реєстраційний номер [NUMBER]. між сторонами укладено не було, оскільки вони домовились про усі істотні умови договору і відбулось повне його виконання, про що свідчить розписка написана відповідачкою. З розписки від 14.10.2009 року вбачається, що позивач буде сплачувати кошти за кредитним зобов'язанням відповідача перед публічним акціонерним товариством банку «Надра», а відповідач зобов'язується по закінченню сплати передати автомобіль у власність [PERSON] з оформленням договору купівлі-продажу. Натомість, 02.12.2012 року відповідачкою було видано на ім'я [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність з правом користування та розпорядження спірним автомобілем. Крім того, відповідачка передала ключі та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також сам автомобіль. Згідно ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240 ЦК України, представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передавати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. Письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів також передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1200 від 11.11.2009 року. Суд дійшов висновку, що видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Позивач вважає, що вдень видачі довіреності він фактично набув право власності на спірний автомобіль. Позивач та третя особа, без самостійних вимог на предмет спору в судовому засіданні пояснили, що шляхом видачі довіреностей та розписки в отриманні грошових коштів вони здійснювали купівлю-продаж спірного автомобіля. Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відповідно до ст. 52-1 Закону України «Про дорожній рух», органи Державтоінспекції МВС здійснюють функції щодо державної реєстрації, перереєстрації та ведення автоматизованого обліку, накопичення, оброблення та використання відомостей про транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, та про їх власників; у випадках, передбачених законом, здійснюють функції контролю за внесенням обов'язкових платежів власниками транспортних засобів. Відповідно до п. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, перед відчуженням, передачею транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. При цьому, відповідно до Інструкції про проведення огляду транспортних засобів та їх реєстраційних документів під час реєстрації, перереєстрації і зняття з обліку, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 10.11.2005 року №987, під час реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку в РЕП ДАІ автомобіля експертами здійснюється його огляд та огляд реєстраційних документів. При реєстрації автомобіля також сплачуються відповідні податки та збори. Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством. Згідно з п.п. 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб. Судом встановлено, що позивач не вчинив дій, направлених на набуття права власності на спірний автомобіль, не перереєстрував автомобіль на своє ім'я в органах ДАІ. З викладеного вище випливає, що позивач у встановленому законом порядку не набув права власності на спірний автомобіль, а тому правові підстави для задоволення його вимог відсутні. Таким чином, договір купівлі-продажу автомобіля не можна визнати таким, що відбувся, оскільки продавцем не виконані всі необхідні для цього умови. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Стаття 19 Закону України «Про автомобільний транспорт», транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі, підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У статтях 13 та 41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до ст. 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Судом встановлено, що 13.09.2008 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції винесена постанова про накладення арешту на автомобіль ГАЗ, модель 2752414, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], тип ТЗ Вантажопасажирський-В, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], теперішнє прізвище [PERSON]. Арешт накладено з борговими зобов'язаннями перед [PERSON] та по забезпеченню виконання рішення господарського суду про стягнення боргу на користь Олександрійської державної податкової інспекції. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, для пред'явлення позову про визнання права власності необхідними умовами є дві безумовні обставини: 1) особа, яка звертається до суду повинна бути власником майна. 2) це право повинно оспорюватися. Оскільки позивачем спірний автомобіль у встановленому законом порядку зареєстрований не був, право власності у нього не виникло, правові підстави для обраного позивачем способу захисту в вигляді визнання за ним права власності на спірний автомобіль за відсутності підстав, з якими закон пов'язує можливість застосування судом вказаного способу захисту цивільних прав та інтересів, відсутні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту. Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Судом достовірно встановлено, що позивач не є власником автомобіля, на який накладено арешт, тому позовні вимоги про звільнення автомобіля з-під арешту також задоволенню не підлягають. Суд дійшов висновку, що вчинені державним виконавцем дії в межах виконавчого провадження щодо спірного автомобіля відповідають вимогам закону, а тому і в цій частині підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин позивач не довід позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: dismissed