Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-15 00:00:00

Позивачка у липні 2012 року звернулась до суду із зазначеним позовом, який уточнила і доповнила 05 листопада 2012 року і у якому просить провести поділ майна подружжя і визнати за нею право приватної власності на ? частину житлового будинку № 10 по провулку Стадіонному в смт. Велика Михайлівка Одеської області; визначити порядок користування ним і вселити її до нього разом з [PERSON], [INFO]; а також виділити у власність відповідачу автомобіль марки ГАЗ 32213, 1999 року випуску, з реєстраційним номером ВН 3428 СМ, стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію у розмірі 14\~ 000 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] і під час якого були придбані вказані будинок та автомобіль, які зареєстровані за відповідачем і щодо поділу яких між ними існує спір і відповідач не дає можливості їй з сином проживати у будинку. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримують і уточнюють розмір компенсації вартості автомобіля згідно висновку експертизи та просять стягнути її з відповідача в сумі 7886,18 грн.. Відповідач та його представник позов не визнали і вважають, що будинок не є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя, оскільки придбаний за рахунок кредиту і перебуває у заставі із забороною відчуження до його погашення, відповідач самостійно сплачує кредит. Позивачка у будинку не проживає, участі у платежах по кредиту не приймає. Стверджують, що позивачка при розлученні у вересні 2011 року привласнила речі домашнього вжитку, які були придбані в період сумісного проживання меблі, килими, телевізори, холодильник, іншу побутову техніку. Щодо автомобіля стверджують, що він був обміняний на інший, який подарований відповідачу його батьком. Представник третьої особи у судове засідання не зявився надавши суду письмові пояснення, у яких вказує, що спірний будинок 17 жовтня 2008 року придбав відповідач перебуваючи у шлюбі з позивачкою за рахунок кредиту у розмірі 47000 грн., заборгованість за яким складає 42\~ 020,85 грн.. Не заперечує виділити позивачці частку майна у розмірі фактично сплачених відповідачем за кредитом під час шлюбу в сумі 5067 грн.. Вислухавши сторони та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов. підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин. Сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 17 січня 2008 року актовим записом № 03 відділу реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області. Від цього шлюбу є малолітній син [PERSON], [INFO]. Вказаний шлюб був розірваний 12 січня 2012 року рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області у справі № 2/1508/104/2012, у якому зазначено, що шлюбні відносини припинились з вересня 2011 року і неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з матірю. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченому 21 жовтня 2008 року за реєстровим номером 2-4948 Великомихайлівської державної нотаріальної контори, відповідач за згодою позивачки, як його дружини, за ціною 47803 гривень придбав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за № 10 по провулку Стадіонному в смт. Велика Михайлівка Одеської області (пункти 1.1., 1.5., 3.1.). Право відповідача на будинок зареєстроване на підставі вказаного договору 18 листопада 2008 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 19562555, номер запису 3 в книзі 8. Вказаний будинок є предметом застави іпотеки згідно договору від 28 листопада 2008 року, укладеного між відповідачем та третьою особою (Іпотекодержателем), посвідченого за реєстром за № 2266 приватного нотаріуса [PERSON] Одеського міського нотаріального округу, яка у цей день наклала заборону відчуження цього будинку. Цим договором забезпечені вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 1252, укладеного між цими ж сторонами 17 жовтня 2008 року, за умовами якого відповідач зобовязаний до 17.10.2026 року повернути Іпотекодержателю кредит на придбання вказаного будинку в сумі 47\~ 000 гривень. Відповідно до поверхового плану та експлікації до нього Великомихайлівського БТІ, будинок складається з сіней I площею 16,9 кв.м, вітальні 1-1 площею 6,1 кв.м, кімнат 1-2, 1-5 і 1-6 площею відповідно 14,7 кв.м, 10,3 кв.м, 13,9 кв.м, ванної 1-3 площею 5,5 кв.м, кухні 1-4 площею 9,4 кв.м. За довідкою відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи управління Державтоінспекції ГУМВС України в Одеській області, за відповідачем на підставі свідоцтва про реєстрацію САА № 481251 від 17 березня 2010 року зареєстрований автомобіль ГАЗ 32213 з державним номером ВН 3428 СМ, 1999 року випуску. Згідно висновку № 762 від 06 червня 2013 року авто-товарознавчої експертизи з оцінки транспортного засобу, ринкова вартість вказаного автомобіля становить 15772 грн. 36 коп.. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно батько, мати та брат відповідача пояснили, що вони мали у власності автомобіль ВАЗ 2109, який надали у користування відповідачу після його одруження з позивачкою. Потім батько вирішив поміняти цей автомобіль на Газель і цим у Миколаєві займався [PERSON] з відповідачем, який оформив автомобіль Газель на себе. Наявні між сторонами майнові правовідносини суд визначає відповідно до положень Сімейного кодексу України, якими встановлено наступне: - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 1 і 2 статті 60); - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1 статті 63); - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70). Виходячи з наведених вище положень закону та досліджених доказів, суд вважає, що будинок та автомобіль, як майно набуте за час шлюбу, необхідно включити до складу спільного сумісного майна сторін, як подружжя, а також визнати за позивачкою право власності на ? його частину. Судом відхиляються як неправові заперечення відповідача в частині поділу будинку, оскільки придбане подружжям у кредит майно є його спільною сумісною власністю і під час перебування в іпотеці та під забороною відчуження воно може бути поділене між ними шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Відхиляються також і посилання відповідача на те, що автомобіль є власністю його батька, оскільки він його поміняв на належний батьку автомобіль ВАЗ 2109. Згідно положень статті 34 Закону України Про дорожній рух, транспортні засоби підлягають державній реєстрації з видачею реєстраційних документів і внесенням відомостей про них та їх власників до Єдиного державного реєстру, проте відповідачем не надано суду будь-яких документальних доказів того, що реєстрації за ним спірного автомобіля передував його обмін на інший автомобіль, який належав його батьку. Не приймаються судом до уваги і посилання відповідача на врахування при поділі майна суми сплаченого відповідачем кредиту за будинок та вартості забраних позивачкою з будинку предметів домашнього вжитку. Згідно приписів частини й статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачка зазначені вище обставини не визнає, а відповідачем зустрічних вимог щодо поділу вказаного майна не заявлено, а також не надано суду будь-яких доказів щодо часу та розміру сплачених по кредиту грошових сум, а також щодо придбання предметів домашнього вжитку сторонами під час шлюбу, його дійсної вартості та наявності у сторін на час припинення шлюбних відносин. Положеннями частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки позивачка не може використовувати свої права співвласника на проживання у будинку і у неї з відповідачем існує спір про порядок користування ним, то необхідно визначити порядок користування будинком з урахуванням інтересів малолітнього сина надавши позивачці у користування кімнати 5 і 6, а також вселити її з сином до будинку.

Outcome: partial