Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

У серпні 2013 року до суду звернувся позивач з позовом, у якому просив стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 10 000 гривень, 229 гривень 40 копійок понесених витрат по оплаті судового збору та 120 гривень понесених витрат за надання правової допомоги. Позивач з посиланням на боргову розписку зазначив, що 10 листопада 2006 року відповідач під розписку взяв у борг в нього гроші на суму 10 000 гривень, які зобов'язався повернути їх після погашення йому грошових компенсацій від Міністерства оборони України. У подальшому на його письмову вимогу, яку він направив боржнику 6 липня 2013 року, відповідач борг не повернув. У зв'язку з цим він звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 1 листопада 2013 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 10 000 гривень боргу за договором позики, судові витрати по оплаті судового збору в сумі 229 гривень 40 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 120 гривень, всього стягнуто 10349 гривень 40 копійок. 8 листопада 2013 року [PERSON], відповідач у справі, звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 16 грудня 2013 року за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 1 листопада 2013 року було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що ніяких грошей в борг він не отримував. Винагорода в 10000 гривень була обіцяна позивачу за допомогу у вирішенні позитивного питання стягнення недоотриманих ним сум до пенсії з Міністерства оборони України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що 10 листопада 2006 року він дав відповідачеві у борг гроші в сумі 10000 гривень для оплати послуг адвоката для підготовки до суду позовної заяви про перерахунок військової пенсії та на інші судові витрати, про що відповідач власноручно написав розписку. Відповідач зобов'язався повернути взяті в борг гроші після виплати недоплаченої суми пенсії на підставі рішення суду. Коли проведено виплату грошей згідно рішення суду йому не відомо, проте до цього часу борг відповідач не повернув. Письмову вимогу про повернення взятої в борг суми грошей відправив відповідачу 6 липня 2013 року, але до цього часу зобов'язання не виконано. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач не брав гроші в борг, а тільки обіцяв їх дати, коли йому виплатять недоплачену суму пенсії на підставі рішення суду. Крім того, просила застосувати строк позовної давності, оскільки гроші згідно рішення суду були перераховані на рахунок відповідача у грудні 2009 року, тому позивач пропустив трьохрічний строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наданої розписки, копія якої долучена до матеріалів справи, а оригінал надано для огляду в судовому засіданні, 10 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 10000 гривень для оплати судових витрат по погашенню грошових компенсацій від Міністерства оборони України і дану суму зобов'язався повернути після одержання грошових компенсацій. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилом ч. 1 ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно правила ч. 2 ст. 640 цього Кодексу якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В розписці, яка надана позивачем на підтвердження укладеного договору позики, зазначено про одержання певною особою від іншої особи визначеної суми грошей, також вона містить зобов'язання однієї особи повернути іншій особі визначену суму грошей, що становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов'язання, передбаченого ч. 1 ст. 1046 ЦК України і є належним підтвердженням укладеного між сторонами договору позики вказаної суми грошей. Доводи представника відповідача про безгрошовість розписки суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, - грошові кошти, у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилом ч. 2 цієї статті якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки в борговій розписці відповідача виконання зобов'язання пов'язане з подією, яка не є такою, що має настати неминуче, то відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України строк виконання спірного зобов'язання слід вважати не встановленим. У такому разі строк виконання зобов'язання повинен визначатися згідно вимог ч.2 ст.1049 ЦК України. Як пояснив позивач в судовому засіданні, оскільки [PERSON] не повертав йому борг, то 6 липня 2013 року він направив боржнику вимогу про повернення боргу рекомендованим листом з повідомленням, яке він не отримав, з зв'язку з чим направлений на адресу відповідача лист був повернутий. Позивачем долучено до позовної заяви копію письмової вимоги, фіскальний чек пошти, копія конверту та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що підтверджує направлення вимоги на адресу відповідача 06 липня 2013 року. Таким чином, строк виконання зобов'язання почався 7 липня 2013 року і закінчився через 30 днів, тобто 5 серпня 2013 року. Твердження представника відповідача про те, що у даній розписці вказана дата повернення зобов'язання, яка пов'язана з настанням події - виплатою грошових компенсацій, тобто зробленого перерахунку пенсії згідно рішення суду, і в зв'язку з цим пропущено позивачем строк позовної давності, оскільки згідно листа ПАТ «Державний ощадний банк України» доплата до пенсії згідно зробленого перерахунку зарахована відповідачеві на рахунок 24 грудня 2009 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову, не ґрунтуються на положеннях закону і до уваги судом не приймаються. За правилом ч. 2 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові, а разі неможливості його повернення кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку (ч. 3 цієї статті). Враховуючи, що борговий документ перебуває у позивача після закінчення строку, зазначеного у ч. 2 ст. 1049 ЦК України, відповідача слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання. Відповідно до встановлених судом обставин справи та відповідних їм правовідносин позов ґрунтується на договорі, який відповідає вимогам закону, наявність невиконаного зобов'язання за договором підтверджена наданими позивачем належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим позов необхідно задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики на суму 10 000 гривень. Згідно квитанції прибуткового касового ордеру ЮК «Захист» від 3 серпня 2013 року [PERSON] сплатив 120 гривень за надання правової допомоги. Відповідно до ст. 84 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката по оформленню позовної заяви до суду, в сумі 120 гривень. За правилом ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 229, 40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved