overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що від спільного проживання в шлюбі із відповідачем має доньку [PERSON], [INFO]. Однак, відповідач своїх обов'язків щодо виховання та утримання дочки не виконує, матеріальної допомоги не надає. Просить стягувати із відповідача щомісячно на утримання спільної дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі за мотивів, викладених у позовній заяві. Просила позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання доньки, однак заперечує щодо їх розміру, адже він не працює, знаходиться на обліку в міському центрі зайнятості, має на утриманні ще одну дитину. Вказав, що не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 500,00 грн. Заслухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року народилася [PERSON], матір'ю якої є [PERSON], а батьком - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12 липня 2001 року Озерянською сільською радою Дубенського району Рівненської області, актовий запис № 13. Вказане сторонами не оспорюється, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. 27 липня 2013 року позивач уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією паспорта позивача [PERSON] серії [NUMBER], виданого Дубенським РВ УДМС України в Рівненській області 19 вересня 2013 року. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при чому цей обов'язок є рівним як для матері, так і для батька. Згідно ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Кодексу. Як слідує з ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінюючи в сукупності докази, суд рахує стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 500,00 грн. На підставі ст.ст. 180, 182, 184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 02.12.2013 року до суду з позовною заявою про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - майна, що знаходиться на території Двірецької сільської ради Ізяславського р-ну по закону після смерті [INFO] його бабці [PERSON], посилаючись на те, що у встановлений законом шестимісячний строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, так як вважав, що спадщину фактично прийняв, інших спадкоємців крім нього, не має. Просить суд надати строк для прийняття спадщини строком на три місяці. В судовому зсіданні представник позивача позов підтримав та наполягає на його задоволенні. Повноважний представник відповідача Двірецької сільської ради Ізяславського р-ну до суду не з'явився, повідомивши суд про розгляд справи без участі представника, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Доводи позивача в судовому засіданні підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судовим розглядом справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO] і протягом шести місяців після її смерті ніхто із спадкоємців (у тому числі - й позивач) не подали до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що підтверджується довідкою нотаріуса. Батько позивача - [PERSON] помер раніше його матері [INFO]. Родинні відносини між позивачем та його померлою бабцею підтверджується свідоцтвом про народження його батька, де спадкодавець [PERSON] записана матір'ю, і свідоцтвом про народження позивача, де батьком записано померлого [INFO] [PERSON] Згідно довідки Двірецької сільради встановлено, що після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не проживав із померлою і не був зареєстрований за її місцем проживання. У відповідності до ст. 1262 ЦК України право на спадкування мають спадкоємці по закону. Однак, у відповідності зі ст. ст. 1268-1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, подати до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що строк для подачі заяви про прийняття спадщини позивач [PERSON] пропустив з поважних причин, оскільки помилково вважав, що фактично прийняв спадщину після смерті його бабці. Згідно ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Тому суд вважає, що є законні підстави для задоволення позову і визначення позивачеві додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця тривалістю два місяці з дня набрання законної чинності цим судовим рішенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити для неї додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], визначивши його у три місяці. В обґрунтування вимог вказувала, що 22 березня 2012 року померла її тітка, котра проживала в [INFO], після смерті котрої відкрилась спадщина. Вказала, що [PERSON] за життя склала на неї заповіт та вона прийняла у своє управління майно, яке не потребувало нотаріального посвідчення. Однак про наявність у спадкодавниці грошового вкладу в Ощадбанку, на який відкрилась спадщина, дізналася лише в листопаді 2013 року, так як тітка їй ніколи не розповідала про це, тому своєчасно не мала змоги подати відповідну заяву до нотаріальної контори. Позивачка в судове засідання не з`явилася, свої інтереси доручила представляти [PERSON], який при розгляді справи позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити із вказаних підстав. Представник селищної ради також не з’явився, подав суду заяву про визнання позову та слухання справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов слід задовольнити частково. Встановлено, що позивачка через необізнаність з існуванням грошового вкладу у спадкодавниці, не могла у визначений ст.1270 ЦК України шестимісячний термін подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Такі обставини суд визнає поважними причинами пропуску зазначеного строку і відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України знаходить за можливе визначити для позивачки додатковий строк для прийняття нею спадщини терміном на три місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] 29 листопада 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в своєму позові посилалася на те, що з відповідачем знаходилася у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 1997 року по 9 вересня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2000 року їй належить квартира № 11 в будинку 4 на вул. Савкіна в м. Дніпропетровську. Відповідач з 2003 року постійно зареєстрований за адресою належної позивачу квартири. З листопада 2011 року відповідач в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, його фактичне місце перебування невідоме. Позивач у своєму позові просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача у своїй заяві до суду справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 1997 року по 9 вересня 2013 року (а.с. 5, 6). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2000 року [PERSON] належить квартира № 11 в будинку 4 на вул. Савкіна в м. Дніпропетровську (а.с. 4). Право власності у встановленому порядку 25 липня 2000 року було зареєстровано в КП «ДМБТІ» (а.с. 4 оберт). Відповідач з 13 червня 2003 року зареєстрований за адресою квартири (а.с. 7), але згідно акта від 30 липня 2013 року, затвердженого начальником КЖЕП № 25, з листопада 2011 року по теперішній час в квартирі не проживає (а.с. 8). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач в позові посилається на норми ст. ст. 71, 72 ЖК України, як підставу визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Разом з тим, зазначені норми ЖК України можуть бути застосовані при визнанні особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі, якщо житлове приміщення відноситься до державного і громадського житлового фонду, а спірна квартира перебуває у приватній власності позивача, тому у даному випадку повинні застосовуватися норми ЦК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем було обрано неналежний захист її прав та інтересів, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], 25 травня 1991 рок народження, мотивуючи свої вимоги тим, що на даний час дитина навчається у навчальному закладу і потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює, має постійний дохід і може надати таку матеріальну допомогу. Розмір аліментів позивач просить встановити ? частку від доходу відповідача. Позивач у судове засідання не прибула, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає. Відповідач позов визнав, надіславши телефонограму про розгляд справи у його відсутність. У відповідності із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з меж судового розгляду, обов'язку сторін по доведенню та поданню доказів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню за наступними підставами. Згідно свідоцтву про народження [PERSON], [INFO], батьком дитини є відповідач у справі [PERSON]. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв’язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов’язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів суд враховує так само обставини, вказані в ст. 182 СК України, а саме, стан і матеріальне положення дитини, матеріальне положення платника аліментів і інші обставини. Як встановлено судом, відповідач працює в ЧАО «Бахчисарайський комбінат «Стройіндустрія», має постійний заробіток. [PERSON] з 01 вересня 2013 року навчається у Вищому навчальному закладі – «Університеті економіки і управління» з платною формою навчання, без стипендії. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги в зв’язку з навчанням, а відповідач може надати таку матеріальну допомогу, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі ст. ст. 182, 198 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

08.10.2013 року [PERSON] звернулася із заявою про визнання [PERSON] недієздатним та встановлення над ним опіки, заінтересована особа - Орган опіки та піклування Залізничної районної ради м. Сімферополя. Ухвалою суду від 30.10.2013 року вимоги щодо встановлення опіки над недієздатним, за заявою [PERSON] залишено без розгляду. Заявлені вимоги мотивовані тим, що [PERSON], [INFO], який є рідним сином заявниці, з самого народження є хворою людиною, неадекватно себе поводить як вдома, так і на вулиці. [PERSON] щорічно проходить медичне лікування з приводу свого хронічного психічного захворювання. Відповідно до Довідки МСЕК №013486 від 17.10.2011 року, [PERSON] є інвалідом дитинства першої групи «А». Інвалідність встановлена безстроково. Хворий потребує постійного стороннього догляду. Через свою хворобу син заявниці не може розуміти значення своїх дій та відповідно не може керувати ними. У зв’язку із цим, заявник просить визнати [PERSON] недієздатним, для отримання можливості в повній мірі надавати синові допомогу і в подальшому встановити над ним опіку. В судовому засіданні заявник підтримала заяву у повному обсязі по тих же підставах. Представник заінтересованої особи – [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, пояснила, що заявлені вимоги повністю відповідають інтересам [PERSON], який потребує стороннього нагляду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приймаючи до уваги висновок амбулаторної судової – психіатричної експертизи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є сином заявниці – [PERSON], та проживає разом із заявником за адресою в [ADDRESS] (а.с.3,5). Згідно довідки МСЕК №013486 – [PERSON] є інвалідом першої групи «А» з дитинства та постійно потребує стороннього догляду (а.с.4). За висновками акту № 860 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, яка проводилась відносно [PERSON], [INFO], він страждає важким психічним розладом – деменція (недоумство), внаслідок епілепсії та за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дії та керувати ними (а.с.19-20). Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій (або) керувати ними. Тому на підставі викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO], недієздатним є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що з відповідачем знаходиться у шлюбних відносинах з 17 червня 2011 року. Шлюб зареєстрований відділом РАЦС Мар’їнського РУЮ у Донецькій області, актовий запис № 53. Від шлюбу мають неповнолітню дитину – [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинили у вересні 2013 року у зв’язку із несприятливими відносинами, спорами та розбіжностями, відсутністю єдиної думки та спільного інтересу. В результаті вони втратили взаєморозуміння, згоду та довіру. З цього часу спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають, спора про розділ спільно набутого майна не мають. Вважає, що родина розпалась та не може бути збережена. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом РАЦС Мар’їнського РУЮ у Донецькій області від 17 червня 2011 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання з’явилася, позов підтримала, суду надала пояснення аналогічні вищезазначеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явився, був допитаний окремим дорученням, згідно якого позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу між ним та позивачкою. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України і роз’ясненням п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім’ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, заслухав пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як відношення у родині вже не підлягають збереженню. В судовому засіданні було встановлено, що сторони знаходились у шлюбних відносинах з 17 червня 2011 року. Шлюб зареєстрований відділом РАЦС Мар’їнського РУЮ у Донецькій області, актовий запис № 53. Від шлюбу мають неповнолітню дитину – [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторони припинили у вересні 2013 року у зв’язку із несприятливими відносинами, спорами та розбіжностями, відсутністю єдиної думки та спільного інтересу. В результаті вони втратили взаєморозуміння, згоду та довіру, що призвело до розпаду родини. Зважаючи на вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку про неможливість збереження сім’ї та задоволенню позовних вимог. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: доньок, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та синів, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Батько матеріальної допомоги на утримання дітей, які мешкають разом з позивачем, не надає. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини його доходу, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до їх повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволенні. Відповідач на неодноразові виклики до суду не з’явився, причини неявки суду невідомі, про явку до суду були повідомлені належним чином, у зв’язку з чим, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними документами встановлено, що відповідач є батьком, а позивач матір'ю неповнолітніх дітей: доньок, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та синів, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У відповідності зі ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання діней не надає, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини його доходу, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до їх повноліття. У відповідності зі ст. 79-81, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір»від 8 липня 2011 року N 3674-VI з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про зменшення розміру стягнених аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Петровського райсуду м. Донецька від 29 жовтня 2008 р. з нього на користь відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 14 частини всіх видів його доходів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 14 лютого 2009 року позивач мешкає однією сім’єю з [PERSON], з якою позивач має двох дітей – синів, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких позивач також витрачає кошти з усіх видів заробітної плати. Оскільки дохід позивача не має стабільного характеру, тому що він є інвалідом 3ої групи та не може влаштуватися на нормально оплачувану роботу, розмір аліментів, стягнутих судом, становить половину його заробітку, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище, тому просить суд зменшити розмір аліментів на користь відповідачів з 14 частини всіх видів його доходів до 300 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач підтвердив свої позовні вимоги та їх обгрунтування, наполягає на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] з позовом погодилась, не заперечувала проти вимог позивача. Відповідач [PERSON] з позовом погодилась, не заперечувала проти його задоволення. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з рішення Петровського райсуду м. Донецька від 29 жовтня 2008 р. з позивача [PERSON] на користь відповідача, [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 14 частини всіх видів його доходів на утримання неповнолітньої сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження позивач, [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5) Згідно зі ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Оскільки позивач на неповнолітнього сина, сплачує аліменти у розмірі 25%, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на утримання яких також витрачає кошти з заробітної плати, є інвалідом 3ої групи, офіційно не працює, має нестабільні заробітки, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів на користь відповідача з 14 до 16 частини всіх видів його доходів, що є підставою для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved