Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації (надалі за текстом - третя особа), про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини Зазначила, що 02.10.2004 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї 02 жовтня 2004 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, що шлюб існує формально, а подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. На даний час, дитина [PERSON] зареєстрований за місцем проживання батька, проте фактично проживає з матір'ю. Проте, позивач з відповідачем не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання сина з матір'ю. [PERSON] без попереднього погодження в будь - який час забирає сина до себе, може залишити на ніч або навіть на декілька днів, нехтуючи при цьому потребами дитини в дотриманні певного розпорядку дня, нормальному сні, харчуванні та перевдяганні тощо, адже всі речі сина зберігаються за його фактичним місцем проживання. Проживаючи з позивачем, син має всі належні житлово - побутові умови, а також умови, необхідні для його психологічного комфорту та задоволення потреб у розвитку, навчанні, реалізації власних уподобань. Позивач проживає разом із сином в квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу на праві спільної власності, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1999 року. Наявність у квартирі житлово - побутових умов належного рівня підтверджується актом обстеження від 29.04.2013 року, складеним працівниками КП «Введенське». Позивач належним чином виконую свої обов'язки матері, постійно піклується про сина, забезпечує його належне виховання, психологічний та фізичний розвиток, та всі необхідні побутові умови. Позивач проживає з сином з моменту його народження та по даний час, дитина особисто прихильна до неї. Крім того, позивач має самостійний дохід та постійне місце роботи, що підтверджується відповідною довідкою № 18-25/60 від 25 квітня 2013 року, має добрий стан здоров'я, в тому числі психічного, будь - які шкідливі для здоров'я засоби не вживає. Також, має у власності квартиру, проживаючи в якій, дитина має особисту кімнату та всі необхідні умови для комфорту, навчання та розвитку. З початком навчального року, [PERSON] навчається у Подільському районі в школі - інтернаті № 6, що підтверджується направленням № 236 від 15.04.2013 року, виданим Департаментом освіти і науки, молоді та спорту. Отже, проживання дитини з матір'ю у Подільському районі м. Києва сприятиме його зручному пересуванню до місця навчання. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, викладені в заяві, з тих же підстав та просили їх задовольнити. Пояснила, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та наявність, в зв'язку з цим, постійних конфліктів, сварок та суперечок. Також пояснила, що шлюб існує лише формально, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Крім того, вказала, що малолітня дитина проживає разом з нею, ходить до школи яка поруч з місцем проживання, а також посилалась на ту обставину, що оскільки дитина постійно з нею проживає, у зв'язку з чим більше до неї прив'язалась. Відповідач та його представник заперечували проти позову в частині обставин, що стали підставою для пред'явлення вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, одночасно визнаючи позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини. Пояснивши при цьому, що намагається зберегти сім'ю, оскільки тривалий час проживали разом, вели спільне господарство. Крім того, вказав, що визнаючи позовну вимогу про визначення місця проживання малолітнього сина керується тільки тим, що не хоче додатково травмувати психіку дитини. Третя особа в судовому засіданні просила позов задовольнити, посилаючись на ту обставину, що малолітній дитині буде комфортніше проживати разом з матір'ю, оскільки вона вже тривалий час проживає з нею разом, ходить до школи та має всі побутові умови для проживання та розвитку. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, позивач та її представник категорично заперечували, відповідач, в свою чергу вказав, що не проти надання часу для примирення, однак не вказав жодної підстави, яка могла б слугувати приводом для примирення. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 02.10.2004 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження від 02.10.2004 року серія [NUMBER], видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2318 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають дитину, неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 10.01.2003 року, актовий запис № 18 (а.с. 10). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу тощо. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Позивач має постійне місце проживання, що підтверджується довідкою форми № 3 виданої КП «Введенське Подільського району м. Києва» за № 441 від 24.04.2013 року (а.с. 17). Зазначене помешкання належить позивачу на праві спільної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1999 року (а.с. 19 - 20). Наявність у квартирі житлово - побутових умов належного рівня підтверджується актом обстеження від 29.04.2013 року, складеним працівниками КП «Введенське» (а.с. 21). Малолітня дитина [PERSON] навчається у Подільському районі в школі - інтернаті № 6, що підтверджується направленням № 236 від 15.04.2013 року, виданим Департаментом освіти і науки, молоді та спорту (а.с. 22). Позивач працює провідним спеціалістом відділу електронної звітності управління інформаційних технологій в Головному управлінні статистики у м. Києві, середній заробіток складає 2 718 грн. 41 коп., що підтверджено відповідною довідкою (а.с. 18). Вищезазначені довідки підтверджують факт спроможності позивача утримувати дитину. Відповідно до ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У відповідності до висновку Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.12.2013 року, остання вважає за доцільне проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], оскільки відповідно до заключенням Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Подільського району: «стосунки з матір'ю та сином склались добрі, [PERSON] доброзичливо і з любов'ю говорить про свою матір. До батька дитина ставиться добре, але слід зазначити, що хлопчик розуміє, що батьки знаходяться в стані розлучення (жити хотів би з матір'ю)» (а.с. 123). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування Статтею 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з вище викладеного та враховуючи те, що позивач має власне житло, працює, має самостійний дохід, характеризується з позитивної сторони як за місцем проживання, так і за місцем роботи, виключних обставин, за яких позивач може бути розлучена зі своєю дитиною, судом не встановлено, крім того беручи до уваги висновок Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved