Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-28 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила розірвати шлюб укладений з [PERSON] мотивуючи тим, що з 01 вересня 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність спільних інтересів, діаметрально протилежних поглядів на шлюб та сім'ю, нехтуванням відповідачем сімейними цінностями, постійним виникненням сварок між подружжям, свідками яких нерідко стають їх малолітні діти, що завдає позивачу душевних страждань та негативно впливає на психоемоційний стан дітей, вказане в сукупності, призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного, у зв'язку з чим протягом останніх трьох років сімейно-шлюбні відносини подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини не має, заперечує щодо надання судом строку на примирення, тому просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 32) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу вказаній в позовній заяви, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2005 року, від шлюбу подружжя має малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, протягом останніх трьох років сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, заперечує щодо надання судом строку на примирення, відповідач процесуальним правом взяти участь у судовому засіданні не скористався, доказів, які мали спростувати наведені позивачем підстави для розірвання шлюбу, суду не надав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, позивач поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved