Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у якому просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1498 га, що розташована на території с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області та заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії пов'язані із користуванням, в тому числі проїздом, проходом земельною ділянкою загальною площею 0,2284 га, що розташована на території с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області та належить їй на праві приватної власності. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2284 га, що розташована в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, згідно державного акту на право приватної власності. Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, встановлених в державному акті, від точки Е до точки Є, її суміжним користувачем була [PERSON], правонаступниками якої є [PERSON] та [PERSON] Проте, їй стало відомо про те, що в державному акті на земельну ділянку, належну відповідачам, згідно зовнішніх меж земельної ділянки вказано, що від точки А до точки Б знаходяться землі [PERSON], від точки Б до точки В землі Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (вулиця), від точки В до точки Г землі [PERSON] Наголошує на тому, що відповідачі вважать, що земельна ділянка площею 0,2284 га в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, що належить їй на праві власності ділиться на дві окремі частини вул. Квітковою, через що вони без будь-яких дозволів чи укладених правочинів здійснюють прохід земельною ділянкою, таким чином порушуючи її право власності на землю. Позивачка вважає, що зовнішні межі земельної ділянки відповідачів, зазначені в державному акті на право приватно власності не відповідають дійсності. Так, зокрема актом від 12.11.2008 року, складеного комісією Лисиничівської сільської ради Пустоитівського району Львівської області, встановлено, що з вул. Квіткова зі сторони [PERSON] не вказано заїзду на їхню присадибну ділянку. Також пояснює, що комісією встановлено, що межі земельної ділянки [PERSON] визначені в її державному акті не відповідають дійсності не тільки в частині меж з нею, але й з іншими суміжними землекористувачами, а згідно генерального плану с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, вул. Квіткова не проходить через її присадибну ділянку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення, аналогічні викладеному, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], котра одночасно є представником відповідача [PERSON] та представник відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнали просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Представником відповідачів [PERSON] подано письмові заперечення у яких вона вказує, що позивачкою долучено до позовної заяви копію акту комісії Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, з іншим змістом і висновками, ніж ті, що викладені в акті, направленому сільською радою на адресу відповідачів. З приводу фальсифікації документу сільською радою ними було подано відповідну заяву до правоохоронних органів, яка перебуває на розгляді Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області. Наголошує на тому, що зі змісту отриманого відповідачами акту, в ньому не міститься жодних висновків про невідповідність визначених в державному акті [PERSON] меж земельної ділянки в дійсності, а також про те, що згідно генерального плану с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, вул. Квіткова не проходила через земельну ділянку позивача. При переоформленні земельної ділянки відповідачами в порядку спадкування в акті узгодження меж земельної ділянки суміжні землекористувачі погодили межі, підписавши акт. Вважає, що доказів порушення прав позивача видачею оспорюваного державного акту суду не представлено, а також не доведено факт користування ними земельною ділянкою, що належить позивачці. Окрім цього, представником відповідачів [PERSON] було подано заяву про застосування строку позовної давності, у зв'язку з тим, що в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на акт комісії Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 12.11.2008 року, про який їй було відомо з моменту його складення, через що, встановлений трьохрічний строк позовної давності на момент її звернення до суду сплив. Заслухавши пояснення присутніх сторін та їх представників, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на землю серія ЛВ № 19613, виданого Лисиничівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 11.08.2000 року, яким посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2284 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, така по межі Е до Є межує із земельною ділянкою [PERSON] Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, серія І-ЛВ № 069154, виданого Лисиничіською сільською радою Пустомитівського району Львівськоїх області, 25.12.1997 року земельна ділянка площею 0,1498 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована на території села Лисиничі Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області належала [PERSON], після смерті якої, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.05.2008 року, [PERSON] та [PERSON] успадкували після таку в рівних частках. Відповідно до вимог ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, а документом, що посвідчує таке право є державний акт. Положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не зважаючи на це, позивачкою на підтвердження описаних у матеріалах справи порушень не було надано жодного доказу. Як на підставу для задоволення своїх вимог позивач посилається на акти комісії Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 12.11.2008 року, у яких вказано про те, що площа присадибної ділянки відповідачів було збільшено, а через присадибну ділянку позивачки не проходила вул. Квіткова. Однак вказаних доказів у сукупності з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, недостатньо для того, щоб встановити факт порушення відповідачами прав та законних інтересів позивачки. Окрім цього не надано жодного підтвердження того, що відповідачі вчиняють будь-які дії з користування, в тому числі проходу, проїзду земельною ділянкою позивача суду надано не було. Таким чином, з матеріалів справи не можливо встановити чи діями відповідачів було порушено будь-яке право позивачки з приводу володіння, користування чи розпорядження спірною земельною ділянкою. Згідно ст. 143 ч. 1 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Аналогічне положення міститься у п. 25 ППВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Для встановлення об'єктивних обставин у справі виникла потреба у застосуванні спеціальних знань, про що сторонам було роз'яснено у судових засіданнях, за допомогою яких можливо було б виявити факт порушення права користування земельною ділянкою. Однак, з врахуванням того, що позивачами не було заявлено клопотання про проведення відповідної будівельно-технічної експертизи, суд не наділений повноваження самостійно призначати її проведення. З наведеного вище випливає висновок про те, що матеріалами справи не доведено порушення прав позивача, через, що позовні вимоги про скасування державного акту на земельну ділянку є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed