Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-22 00:00:00

21 серпня 2013 року прокурор в інтересах неповнолітньої [PERSON], яка перебуває в Комунальному закладі «Бердянська загальноосвітня школа-інтернат 1-3 ступенів» Запорізької обласної ради на повному державному забезпеченні з 27 жовтня 2010 року, звернувся із зазначеним позовом до суду, в якому вказав, що 12 грудня 2007 року помер батько неповнолітньої – [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 7,03 га, розташованої на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області. Неповнолітня [PERSON] у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку через відсутність правовстановлюючого документа, а саме, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, який за життя померлим [PERSON] було втрачено, а також через відсутність витягів з Державного земельного кадастру та з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Посилаючись на відсутність можливості отримати дублікат державного акту, прокурор прохає суд визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку спірної земельної ділянки в порядку спадкування. В судовому засіданні прокурор Редька М.В. підтримав вимоги, заявлені в інтересах неповнолітньої [PERSON] по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, надавши відповідні пояснення, позов прохав задовольнити. Представник Вишнюватської сільської ради, як відповідача у справі, надав до суду письмове клопотання з проханням розглянути справу без його участі. Крім того, представник відповідача письмово повідомив судові про те, що сільська рада позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника відповідача –Вишнюватської сільської ради. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник третьої особи без самостійних вимог - відділу Держземагентства був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з’явився, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За таких обставин розгляд справи проведено судом за відсутності представника третьої особи, що не суперечить положенням статті 169 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення прокурора, з’ясувавши позицію відповідача по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Неповнолітня [PERSON] народилась 07 жовтня 1998 року в с Листвянка Розівського району Запорізької області, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 10 від 20 жовтня 1998 року. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про її народження серії I-ЖС № 139789, в якому батьком [PERSON] вказаний [PERSON]. З 27 жовтня 2010 року неповнолітня [PERSON] перебуває у Комунальному закладі «Бердянська загальноосвітня школа-інтернат 1-3 ступенів» Запорізької обласної ради на повному державному забезпеченні. 13 серпня 2001 року на підставі рішення Вишнюватської сільської ради народних депутатів Розівського району Запорізької області від 25 січня 2001 року № 4 [PERSON] було видано державний акт серії II-ЗП № 035534 на право приватної власності на землю та передано у власність земельну ділянку № 412 площею 7,03 гектарів, що розташована на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 83. [PERSON] помер 12 грудня 2007 року в с Підвиноградів Виноградівського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 373 від 18 грудня 2007 року. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про його смерть серії I-ФМ № 053347. Згідно матеріалів спадкової справи № 96/2011, заведеної Розівською державною нотаріальною конторою Запорізької області до майна померлого 12 грудня 2007 року [PERSON], право на спадкування відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) мають по ? частці: - дочка [PERSON], [INFO], що проживає в [INFO]; - дочка [PERSON], [INFO], місце знаходження якої не відоме; - дочка [PERSON], [INFO], місце знаходження якої не відоме; - дочка [PERSON], [INFO], що перебуває в Комунальному закладі «Бердянська загальноосвітня школа-інтернат 1-3 ступенів» Запорізької обласної ради. [PERSON] відповідно до інформації № 222/01-16 від 05 квітня 2013 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Відповідно до чч.1,2 ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом чи за законом з тієї ж черги, який має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом чи до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Згідно ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу. А тому, частка у спадщині, яку мала право прийняти [PERSON], переходить до інших спадкоємців тієї ж черги, які прийняли спадщину, і розподіляється між ними порівну. В матеріалах спадкової справи відсутні дані про усунення спадкоємців померлого від права на спадкування. Таким чином спадкоємцями померлого [PERSON] по 1/3 частці кожна є: [PERSON], яка прийняла спадщину відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини були малолітніми. Постановою державного нотаріуса від 15 квітня 2013 року неповнолітній [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, яка залишилась після померлого 12 грудня 2007 року [PERSON]. Державний нотаріус роз’яснив, що [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину на частку вищевказаної земельної ділянки лише за умови надання правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку та витягів з Державного земельного кадастру та з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов’язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст.182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. З матеріалів справи та з пояснень прокурора вбачається, що померлим [PERSON] за життя було втрачено оригінал державного акту серії II-ЗП № 035534 на право приватної власності на землю. Разом з тим, виготовлення, видача та реєстрація державних актів (дублікатів) з 01 січня 2013 року не передбачена. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов’язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Спірна земельна ділянка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЗП №035534, виданого 13 серпня 2001 року. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 83. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов’язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину – це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. За таких обставин, неможливість отримання дубліката державного акта замість втраченого не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Беручи до уваги те, що у неповнолітньої [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті батька [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред’явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved