Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

В червні 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Калінінського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції, [PERSON], третя особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в період спільного проживання нею та [PERSON] було придбано автомобіль «Daewoo Lanos TF 69Y» реєстраційний номер [NUMBER]. Після припинення шлюбних стосунків, ними в добровільному порядку було здійснено розподіл майна, в тому числі спірний автомобіль був залишений їй, а [PERSON] залишились грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. На теперішній час позивачка дізналась, що спірний автомобіль було затримано працівниками ДАІ з огляду на наявність у відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позивач просила суд визнати за нею право власності на автомобіль «Daewoo Lanos TF 69Y» реєстраційний номер [NUMBER]. Виключити з Акту опису й арешту майна від 31 травня 2013 року автомобіль «Daewoo Lanos TF 69Y» реєстраційний номер [NUMBER] та зняти з нього арешт. Зобов'язати відповідача Калінінський відділ державної виконавчої служби Горлівського управління юстиції Донецької області повернути їй автомобіль «Daewoo Lanos TF 69Y» реєстраційний номер [NUMBER]. Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки від 11 жовтня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до Калінінського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції, [PERSON], третя особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль «Daewoo Lanos TF 69Y», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Виключено автомобіль «Daewoo Lanos TF 69Y», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з Акту опису й арешту майна від 31 травня 2013 року, складеного державним виконавцем Калінінського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції [PERSON] та знято з нього арешт. Зобов'язано Калінінський відділ державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області передати [PERSON] автомобіль «Daewoo Lanos TF 69Y», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Не погодившись з таким рішенням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначає, що спірний автомобіль належить на праві власності відповідачу з 2005 року. Шлюб між подружжям зареєстровано 03 березня 2009 року. Доказів, що автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя не має. А тому в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, державним виконавцем було правомірно арештовано спірний автомобіль, власником якого є відповідач. В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Дем’яненко Р.О., діючий за довіреністю (а.с.83), підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. В засідання апеляційного суду [PERSON], її представник [PERSON] та [PERSON] не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином листом (а.с.87), про що свідчить рекондоване повідромлення про вручання цього листа ще 20 листопада 2013 року (а.с. 94), клопотань про перенесення розгляду справи та інших клопотань до апеляційного суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 305 ЦПК України. В засідання апеляційного суду представник Калінінського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином особисто під розписку (а.с.86), клопотань про перенесення розгляду справи та інших клопотань до апеляційного суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 305 ЦПК України. Заслухавши доповідача, сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем Калінінського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції у зв'язку з примусовим виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, неправомірно було накладено арешт на автомобіль «Daewoo Lanos TF 69Y», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], оскільки автомобіль був придбаний під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON], між якими була досягнута домовленість щодо поділу майна, у відповідності до якої автомобіль перейшов у власність позивачки. З таким висновком суду в оскаржуваній його частині не можна погодитися. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині зазначеним вимогам закону не відповідає. Так, судом першої інстанції встановлено, що з кінця 2004 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Зазначена обставина була визнана відповідачем [PERSON], про що свідчить його заява, крім того, відповідачем Калінінським ВДВС та представниками третьої особи жодних доказів на спростування зазначеної обставини суду не надано. Однак, у відповідності до свідоцтва про шлюб, між [PERSON] та [PERSON] 03 березня 2009 року було укладено шлюб (а.с.6), а ще 01 липня 2005 року [PERSON] було придбано транспортний засіб «Daewoo Lanos TF 69Y» реєстраційний номер [NUMBER]. З акту опису й арешту майна від 31 травня 2013 року вбачається, що держвиконавцем Калінінського ВДВС Горлівського МУЮ автомобіль «Daewoo Lanos TF 69Y» реєстраційний номер [NUMBER] було описано та на нього було накладено арешт, у зв'язку з примусовим виконанням виконавчого листа 2-1954/2011 виданого 19 грудня 2011 року Калінінським районним судом м. Горлівки про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 59 841,26 грн. (а.с.10-11). Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 серпня 1976 року (із внесеними до неї змінами), було роз'яснено судам, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. При цьому суд, з урахуванням конкретних обставин, може виключити річ з акта опису і стягнути з позивача в дохід держави грошову компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити річ в опису, зобов'язавши відповідну державну податкову інспекцію виплатити позивачу відповідну частину її вартості. Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов'язання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду доказів, що спірний автомобіль не належить [PERSON] на праві власності з наступних підстав. Згідно зі ст.. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 розділу ІІ «Шлюб. Права та обов'язки подружжя» цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Отже суд першої інстанції на зазначені вимоги закону увагу не звернув та дійшов помилкового висновку, що автомобіль «Daewoo Lanos TF 69Y», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] належить позивачці, оскільки був придбаний під час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON], між якими була досягнута домовленість щодо поділу майна, у відповідності до якої автомобіль переходить у власність позивачці. Крім того, такий письмовий договір про таку домовленість в матеріалах справи відсутній. Таким чином, суд першої інстанції не визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, не дав їм належну правову оцінку, з урахуванням всіх обставин та доказів по справі, та ухвалив рішення в порушення норм матеріального і процесуального права. А тому, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого був придбаний спірний автомобіль, судом не був встановлений.

Outcome: dismissed