Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку, але не менш 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 18.11.2013 року, а також аліментів на своє утримання у розмірі 1/4 усіх видів заробітку до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що сторони мають неповнолітніх дітей, проте позивачка вказує, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей та дружини. В судове засідання позивачка не з'явилась. Надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву, в якій визнав позов в повному обсязі. Суд відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України, прийняв визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.04.2008 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №251. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] (а.с.8) та [PERSON], [INFO] (а.с.9). Сторони проживають окремо з вересня 2013 року. Діти проживають разом з позивачкою. Частиною 1 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У пункті 17 постанови №3 від 15.05.2006 року Пленуму Верховного суду України вказано, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, а також те, що у нього на утриманні немає інших неповнолітніх дітей, позовні вимоги у частині стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менш 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 18.11.2013 року підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки у розмірі 1/4 усіх видів заробітку до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку, то відповідно з положеннями частин 2, 4 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача - підлягають задоволенню. Відповідно до частин 1, 3 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі статті 88, частиною 3 статті 105, частини 1 статті 110, статті 112, частини 3 статті 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved