Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-04 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У своїй заяві зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, входить: - земельна ділянка площею 1,84 га у межах згідно з планом, розташована на території Носиківської сільської ради, Шаргородського району Вінницької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН № 010735, виданого Шаргородською районною держадміністрацією10 липня 2002 року на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації від 28 березня 2002 року № 90 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 235. Заявниця [PERSON] є спадкоємицею після смерті своєї матері за законом, а також за заповітом, посвідченим 05 жовтня 2010 року секретарем Носиківської сільської ради, Шаргородського району, Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за № 215, згідно з яким [PERSON] заповіла своїй дочці все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право. Заявниця прийняла спадщину після смерті матері, подавши в передбачений законом шестимісячний строк в Шаргородську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом - її сестри (дочки померлої) - спадщину не приймали і на неї не претендують. Нещодавно заявниця звернулась в вищезазначену державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Мотиви відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії полягають в тому, що в правовстановлюючому документі - державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН № 010735 від 10.07.2002 року прізвище матері записано як « [PERSON]», в той час як в свідоцтві про смерть її прізвище значиться як «[PERSON]». В обох документах ім'я та по-батькові спадкодавиці записані вірно: «[PERSON]». Таким чином, в зв'язку із невідповідністю прізвища, вказаного в правовстановлюючому документі- державному акті на право приватної власності на землю - її паспортним даним , вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Адже дана розбіжність у написанні прізвища спадкодавця у правовстановлюючих документах на майно та у її свідоцтві про смерть ставлять під сумнів належність правовстановлюючих документів саме цій особі, а загалом в подальшому утворює перешкоду у реєстрації права власності за спадкодавцями на спадщину. В судовому засіданні заявниця [PERSON], заявлені вимоги підтримала, просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документа її матері. Суд, вислухавши заявницю, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає до задоволення зі слідуючих підстав: Судом встановлено, [INFO] померла [PERSON], яка постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS](а.с.8). Ксерокопією паспорту, свідоцтвами про народження, про шлюб підтверджуються родинні стосунки заявника із спадкодавцем ( а.с.4-5,9-11). Державним актом на право приватної власності на землю Серія ІІІ-ВН № 010735 про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ ХІV № 004605, виданого Шаргородською районною держадміністрацією 10 липня 2002 року на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації від 28 березня 2002 року № 90 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 235, підтверджується наявність спадкового майна ( а.с. 14 ). Окрім того той факт, що зазначений державний акт на землю дійсно належить померлій матері [PERSON], підтверджується довідкою Носиківської сільської ради Шаргородського району, витягом з технічної документації, витягом з Державного земельного кадастру (а.с.12,16). Таким чином, сукупність досліджених доказів, дозволяє зробити висновок про те, що [PERSON] та [PERSON],- це одна і та ж сама особа, яка померла [INFO] , і правовстановлюючі документи належать саме їй. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, тому що надає йому у подальшому можливість реалізувати своє право на спадщину.

Outcome: approved