Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

17.07.2013 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивувала тим, що житловий будинок, який розташований по [ADDRESS], належить їй на праві приватної власності, яке зареєстроване 26.11.2012 року за реєстраційним номером 38320745. До моменту набуття позивачем права власності на зазначений житловий будинок, у ньому були зареєстровані та проживали за погодженням із попереднім власником - [PERSON], яка померла [INFO] року, відповідачі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач неодноразово усно, а також в нотаріальному порядку попереджала відповідачів про необхідність виселитись з приналежного їй на праві власності житлового будинку, знятися з реєстрації місця проживання у вказаному будинку, а також звільнити будинок від належних їм речей. Незважаючи на належно вчинене нотаріальне попередження, відповідачі будь-яких дій на виконання вимоги позивача, як власника житлового будинку, не вчинили. Оскільки договір користування житлом між позивачем та відповідачами не укладався, останні не є членами сім'ї позивача, вони не ведуть спільного господарства, не мають будь-яких взаємних прав та обов'язків, як члени родини, тому позивач з метою захисту свого цивільного права просила виселити відповідачів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], зобов'язати їх звільнити даний житловий будинок від особистих речей, скасувати їх реєстрацію місця проживання за даною адресою, а також стягнути з відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу. 27.11.2013 року позивач [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON]. Збільшені позовні вимоги мотивувала тим, що спірний житловий будинок був збудований у 1954 році, а прибудова та господарські будівлі будувались у період з 1956 року по 1979 рік. Головою зазначеного будинковолодіння, яке відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» був [PERSON], а його членами були: дружина голови колгоспу - [PERSON], 1904 р.н., зять - [PERSON], 1934 р.н., дочка - [PERSON], 1934 р.н., онук - [PERSON], 1958 р.н., онука - [PERSON], які своєю працею та коштами приймали участь у накопиченні і підтриманні майна колгоспного двору. Майно двору було набуте (побудоване) у період часу до 1979 року. Голова господарства [PERSON] помер у 1979 році та відповідно до витягу з погосподарської книги № 2 за 1987 рік Штунської сільської ради по особовому рахунку № 190 нерухоме майно стало належати [PERSON]. Внаслідок смерті [INFO] року [PERSON] та смерті [PERSON], який помер у 1999 році, їх частки в майні колгоспного двору успадкувала [PERSON]. Відповідач [PERSON] проживала у господарстві з травня 1987 року, як дружина онука голови господарства, та у зв'язку з незначним терміном проживання, завершеністю створення майна задовго до вселення її у будинок, відсутністю трудової участі у веденні господарства, не набула права на майно колгоспного двору. Крім цього, вказує, що [PERSON] та [PERSON], а відповідно і їх на той час неповнолітні діти - відповідачі [PERSON] та [PERSON] не набули права на майно колгоспного двору також, у зв'язку з тим, що ніколи не працювали в колгоспі та не були членами колгоспу, своєю працею та коштами не приймали участь в накопиченні і підтриманні майна колгоспного двору, а сама по собі реєстрація певних осіб у погосподарській книзі сільської ради не свідчить про набуття права власності на частку у майні колгоспного двору. З викладених підстав вважає, що спірне будинковолодіння належало [PERSON], яка за життя на випадок своєї смерті уклала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу [PERSON] Зазначає, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла у встановлені строки та порядку шляхом подання заяви до нотаріальної контори, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно в нотаріальному порядку вона не може, оскільки [PERSON] за свого життя не здійснила державну реєстрацію права власності. 12.11.2013 року відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали до суду зустрічний позов до Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області, [PERSON] про визнання недійсним витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та визнання права власності на частку нерухомого майна в бувшому колгоспному дворі. Зустрічні позовні вимоги мотивували тим, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 11.10.2013 року скасовано рішення Любомльського районного суду Волинської області від 09.11.2012 року про визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS], на підставі якого на ім'я останньої 26.11.2012 року КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» було видано витяг з реєстру про державну реєстрацію прав за реєстраційним номером 38320745, чим припинено право власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно. Зазначили, що спірне домоволодіння відноситься до категорії бувшого колгоспного двору, членами якого вони на той час були та не втратили права на частку у даному дворі, оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її чоловік - [PERSON] допомагали по господарству, вкладали в бувший колгоспний двір свою працю та кошти, а їх діти, позивачі за зустрічним позовом, [PERSON] та [PERSON] на той час були неповнолітніми, і станом на 15.04.1991 року усі вони були зареєстровані та проживали за адресою даного колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 року в цьому дворі всього проживало сім його членів, яким відповідно до принципу рівності належало по 1/7 частки майна двору. [INFO] року помер чоловік позивача за зустрічним позовом [PERSON] та батько позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, спадкоємцями першої черги якої є позивачі за зустрічним позовом, які прийняли спадщину своїми діями, оскільки проживали разом із спадкодавцем на момент смерті та вступили в управління спадковим майном. Вказують, що після смерті [PERSON] кожен з них успадкував по 1/21 частки майна бувшого колгоспного двору, а з врахуванням приналежної їм частки по 1/7, як членів колгоспного двору, вважають, що кожному із них належить всього по 4/21 частки зазначеного нерухомого майна. З викладених підстав позивачі за зустрічним позовом просили визнати за кожним із них право власності на 4/21 частки нерухомого майна, яке знаходиться в [ADDRESS]. Ухвалою суду від 12.11.2013 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] об'єднані в одне провадження з первісним позовом [PERSON] В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON], вона ж відповідач за зустрічним позовом, заявлені нею позовні вимоги підтримала повністю з вищевикладених підстав та просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Суду додатково пояснила, що вона, як онука спадкодавця [PERSON], забравши її на проживання до себе в м. Ковель, а потім в с. Любитів Ковельського району, здійснювала за нею догляд, оскільки остання була інвалідом першої групи, з ампутованими нижніми кінцівками, а відповідачі не бажали доглядати [PERSON], не приїжджали її провідувати, в зв'язку із чим раніше укладений заповіт на користь [PERSON] та [PERSON] спадкодавець [PERSON] змінила на користь позивача за первісним позовом [PERSON] Представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та пояснила, що спадкодавець [PERSON] була тяжко хворою, в нерухомому стані, потребувала стороннього догляду, який здійснювала позивач за первісним позовом. Допомоги від відповідачів спадкодавець не отримувала та вимушена була доживати свої останні дні не в своєму будинку. Неоспорюючи того, що спірне домоволодіння до 15.04.1991 року мало статус «колгоспного двору», вважає, що воно в повному обсязі на день смерті належало [PERSON], оскільки після смерті матері останньої - [PERSON] та її чоловіка - [PERSON] вона успадкувала їх частки в майні зазначеного колгоспного двору. На ствердження того, що будинок належить [PERSON] також зазначила, що рішенням Штунської сільської ради [PERSON] було виділено земельну ділянку в с. Штунь для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Вказала, що відповідачем [PERSON] за незначний проміжок часу з 1987 року по 1991 рік нічого не було збудовано та не збільшено майна в даному колгоспному дворі. Спірний житловий будинок з господарськими спорудами було збудовано за період з 1954 по 1965 роки, тобто задовго до того, як туди заселилась відповідач. Крім цього, ні відповідач [PERSON], ні її покійний чоловік [PERSON] участі у набутті та примноженні майна в колгоспному дворі не брали, а тому вони та їх неповнолітні на той час діти права на частку у майні колгоспного двору не набули. Крім цього, просила застосувати строки позовної давності, оскільки відповідачі пропустили встановлений строк для звернення до суду за захистом своїх прав. З викладених підстав просила в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], вони ж позивачі за зустрічним позовом, не погоджуючись з позовними вимогами за первісним позовом подали в канцелярію суду заперечення, які мотивовані тим, що станом на 15.04.1991 року вони троє, а також їх чоловік та батько - [PERSON], були членами колгоспного двору, приймали активну участь в накопиченні майна двору та набули право на частки в майні колгоспного двору. Зокрема, в період з 1989 року по 1990 рік за їх кошти та їх фізичною працею було зроблене водяне опалення по всьому будинку, підключено силову електроенергії, у 1990 році було побудовано гараж, прибудовано льох, перебудовано хлів, стіни та покрівлю, у 1991 році перемурували грубки, плиту, обклали їх плиткою, провели поточний ремонт будинку, стіни та стелю підбили ДВП. [PERSON] та [PERSON] набули права на частку в майні колишнього колгоспного двору, оскільки станом на 15.04.1991 року були неповнолітніми дітьми членів колгоспного двору. Крім цього, чоловік відповідача [PERSON] - [PERSON] з 1986 року по 13 листопада 1991 року працював в колгоспі імені Леніна с. Штунь Любомльського району Волинської області. Вказують, що позивачем при виготовлені технічного паспорту вказано невірні дати забудови нерухомого майна колгоспного двору. З викладених підстав визнають позовні вимоги позивача [PERSON] лише в частині визнання за нею права власності на 3/7 частки спірного нерухомого майна, які вона успадкувала після смерті [PERSON] В судовому засіданні відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON], вони ж позивачі за зустрічним позовом заявлені зустрічні позовні вимоги підтримали, первісний позов позивача [PERSON] визнали частково з підстав, викладених у зустрічному позові та письмових запереченнях. Додатково пояснили, що [PERSON] переїхала жити в м. Ковель до своєї дочки у 2002 році з власної волі та при доброму здоров'ї. [PERSON] спочатку було укладено заповіт на своїх онуків - відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] Починаючи з 2006 року у них з позивачем за первісним позовом та її родиною склалися неприязні стосунки, в зв'язку із чим вони припинили спілкування, а [PERSON] у 2009 році змінила свій заповіт на користь [PERSON] Крім цього, [PERSON] пояснила, що після смерті чоловіка [PERSON] вона зверталась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, зокрема, автомобіля та грошових заощаджень, а як пояснила [PERSON] вона з заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька не зверталась. Відповідач за первісним позовом [PERSON], вона ж позивач за зустрічним позовом, в судове засідання не з'явилась, однак в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Одночасно зазначила, що первісний позов [PERSON] не визнала, а зустрічні позовні вимоги за якими вона є позивачем - підтримала. Представник третьої особи на стороні позивача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділення громадянства, паспортної та міграційної служби Любомльського РВ УМВС України у Волинській області в судове засідання не з'явився, подавши в канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача, як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом - Штунської сільської ради в судове засідання не з'явився, подавши в канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, одночасно повідомив, що зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільською радою визнається та просив його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню в повному обсязі, а первісний позов підлягає до задоволення частково. Вищевказаний висновок суду зроблений на підставі доказів та фактів, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що в житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS], зареєстровані і постійно проживають відповідачі за первісним позовом, вони ж позивачі за зустрічним позовом: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та доводяться письмовими доказами у справі, зокрема, довідками Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області від 25.10.2012 № 575 та від 24.07.2013 року № 428 (а.с. 7, 105). Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 09.11.2012 року за позивачем за первісним позовом [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті її баби - [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с. 6). На підставі зазначеного рішення суду, яке набрало законної сили 20.11.2012 року, у позивача за первісним позовом [PERSON] виникло право власності, яке вона зареєструвала у встановленому порядку та виготовила технічний паспорт, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав з реєстраційним номером 38320745, виданого Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 26.11.2012 року та копією відповідного технічного паспорта (а.с. 5, 12-15). Відповідачі за первісним позовом вважаючи, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 09.11.2012 року порушено їхні права, оскаржили його в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області (а.с. 65-67). За результатами розгляду апеляційної скарги відповідачів за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] 11.10.2013 року апеляційним судом Волинської області скасовано рішення Любомльського районного суду Волинської області від 09.11.2012 року у справі № 0310/3140/2012 за позовом [PERSON] до Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 77 - 79). Отже, судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення на підставі якого вчинено юридично значиму дію, зокрема, видано витяг про державну реєстрацію прав з реєстраційним номером 38320745 від 26.11.2012 року на ім'я позивача за первісним позовом [PERSON] Оскільки зі скасуванням судового рішення втрачаються і правові наслідки, які з нього випливають, тому в даному випадку припиняється право власності на нерухоме майно за позивачем за первісним позовом [PERSON], яке визнане за нею на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване з підстав, передбачених законом. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Таким чином, на підставі вищенаведених фактів та у відповідності до норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, виданий Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 26.11.2012 року на ім'я [PERSON] витяг про державну реєстрацію прав з реєстраційним номером 38320745 (номер запису: 66 в книзі: 2) на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], слід визнати недійсним. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS], рахувалися майном колгоспного двору з часу побудови житлового будинку - з 1963 року, що стверджується довідками, виданими Штунською сільською радою Любомльського району від 13.06.2013 року №322 та від 20.11.2013 року №258 (а.с. 106, 134) і ця обставина сторонами не оспорюється. Згідно ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (далі постанова ПВСУ від 22.12.1995 року №20) роз'яснив, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Позивач за первісним позовом [PERSON] не визнає право на частку в майні зазначеного колгоспного двору не лише за відповідачами у справі за первісним позовом, а й за [PERSON], який є чоловіком та батьком останніх. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що станом на 15.04.1991 року в господарстві за адресою: [ADDRESS], рахувалося сім членів колгоспного двору: двоє з них були колгоспними пенсіонерами, двоє працюючими колгоспниками, двоє неповнолітніх дітей та одна громадянка, яка працювала в соціальній установі (фельдшерсько-акушерському пункті), яка обслуговувала членів колгоспу. В господарстві велося особисте підсобне господарство (утримувалася корова, свині, птиця), за господарством рахувалася присадибна земельна ділянка в розмірі 0,50 га. Зокрема, станом на 15.04.1991 року в зазначеному господарстві проживали та були прописані: голова домоволодіння - [PERSON], 1904 року народження, яка проживала в господарстві з часу його утворення до дня смерті [INFO] року; дочка голови домогосподарства - [PERSON], 1934 року народження, яка проживала в господарстві з часу його утворення до дня смерті [INFO] року; зять голови домогосподарства - [PERSON], 1934 року народження, який проживав в господарстві з часу його утворення до дня смерті [INFO] року; внук голови домогосподарства - [PERSON], 1963 року народження, який проживав в господарстві з часу народження до дня смерті [INFO] року; дружина внука голови домогосподарства - [PERSON], 1968 року народження, яка проживає в господарстві з червня 1987 року по даний час; правнучка голови домогосподарства - [PERSON], 1988 року народження, яка проживає в господарстві з часу народження по даний час; правнучка голови домоволодіння - [PERSON], 1989 року народження, яка проживає в господарстві з часу народження по даний час. Зазначені обставини доводяться довідками, виданими Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області від 24.07.2013 року № 428 (а.с. 105), від 13.06.2013 року № 323 (а.с. 106) та від 20.11.2013 року № 258 (а.с. 134). 16 травня 1987 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Красноставською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області (а.с. 153). З копії трудової книжки серії [NUMBER] від 06.04.1987 року, вбачається, що [PERSON] з 09.12.1986 року по 13.11.1991 рік був членом колгоспу імені Леніна Любомльського району Волинської області (а.с. 200-201). Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER], виданої 04.08.1987 року, [PERSON] в період з 05.08.1987 року по 15.10.1991 року працювала медсестрою Замлинської тублікарні Любомльського району (а.с. 204). З показань свідків [PERSON] та [PERSON] також встановлено, що [PERSON] разом з дружиною [PERSON] своєю працею та коштами приймали участь в накопиченні та утриманні майна колгоспного двору, де вони постійно проживали, зокрема, з дня їх одруження 16 травня 1987 року по 15 квітня 1991 року. Так, зазначені свідки показали, що протягом вказаного періоду даним подружжям було облаштоване парове опалення в житловому будинку, встановлено котел, добудовано веранду, перенесено вхід в будинок з південної сторони на північну, зроблено перепланування будинку та облаштовано додаткову кімнату для дитини, прокладено дорогу до будинку, розширено гараж та сараї, перекрито дах сараю. Дані свідки також показали, що вони, як сусіди, допомагали [PERSON] у здійсненні покращення благоустрою даного домогосподарства своєю фізичною працею, а також те, що з метою заробітку останній їздив в Республіку Білорусь, куди возив товар для продажу. Такі показання зазначених свідків об'єктивно підтверджуються порівняльним аналізом технічних паспортів, виданих на спірне нерухоме майно у 1988 та 2012 роках (а.с. 163-166, 205-207). Зокрема, із досліджених технічних паспортів вбачається, що площа житлового будинку відповідно до техпаспорта за 2012 рік становить 62,70 кв.м., тоді як згідно техпаспорта за 1988 рік вона становила 58,90 кв.м., при цьому, у 1988 році в будинку було 3 жилих кімнати та 1 коридор, а згідно техпаспорта за 2012 рік - 4 кімнати та 2 коридори. Також вбачається збільшення площі господарських спору: площа сарая у 1988 році В-1 була 12,4 кв.м., а у 2012 - 26 кв.м., сарая Г-1 - 32,6 кв.м. (45,20 кв.м.), гаража - 18,30 кв.м. (22,50 кв.м.). Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що парове опалення та добудову веранди, в тому числі перенесення входу в будинок з півдня на північ в спірному домоволодінні проводили, зокрема, сам свідок [PERSON], а також діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] власними силами та за власний кошт. Оцінюючи показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд за своїм внутрішнім переконанням надає перевагу показанням свідків [PERSON] та [PERSON], які постійно проживають в с. Штунь Любомльського району по сусідству спірного домогосподарства і давали послідовні та узгоджені покази, а свідки [PERSON] та [PERSON] перебувають у родинних відносинах з позивачем за первісним позовом, що може викликати їх зацікавленість, а в суду сумнів в їх об'єктивності. При цьому, свідок [PERSON] в судовому засіданні давала суперечливі показання. Крім цього, показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] у 1989 році проживала у своїх батьків у Володимир-Волинському районі, оскільки в зв'язку з ремонтними роботами в будинку не було відповідних умов для проживання з новонародженою дитиною, спростовуються дослідженими судом письмовими доказами, а саме, довідками, виданими Штунською сільською радою Любомльського району від 24.07.2013 року № 428 та від 20.11.2013 року № 258 відповідно до яких [PERSON] з червня 1987 року і по даний час (на день видання довідок) зареєстрована і постійно проживає в [ADDRESS] (а.с. 105, 134). Щодо доводів представника позивача за первісним позовом про те, що [PERSON] рішенням Штунської сільської ради Любомльського району було надано в користування земельну ділянку загальною площею 0,65 га., з яких 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, то як роз'яснив пленум ВСУ у постанові від 22.12.1995 року №20 розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Таким чином, позивач за первісним позовом не надала суду належних та допустимих доказів про те, що працездатні члени колгоспного двору, зокрема, відповідач за первісним позовом [PERSON], та її чоловік [PERSON], не приймали участі своєю працею у дворі або перебували в дворі менше трьох років до його припинення. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У відповідності до наведених норм законодавства, які підлягають застосуванню до викладених правовідносин, в судовому засіданні доведено той факт, що спірний житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS], рахувався майном колгоспного двору з часу його побудови - 1963 року та станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які спільно вели підсобне господарство, використовуючи для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб майно двору за вказаною адресою та набули частку майна колгоспного двору, в тому числі і в спірному житловому будинку. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що всі зазначені особи, як члени колгоспного двору, набули право власності на вказане будинковолодіння в рівних частках у відповідності до вимог ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963), а саме, кожний член двору набув право власності на 1/7 його частину, у тому числі позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], які на той час були неповнолітніми дітьми членів колгоспного двору - [PERSON] та [PERSON] Доводи позивача та її представника за первісним позовом про застосування до позовних вимог позивачів за зустрічним позовом строків позовної давності з підстав пропуску трирічного строку звернення до суду за захистом своїх прав також не знайшли свого належного обґрунтування та підтвердження в суді. У пункті 6 постанови ПВСУ від 22.12.1995 року №20 дійсно передбачено, що на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося станом на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Разом з тим, пунктом 15 цієї ж постанови передбачено, що строк позовної давності для вимог про право на майно учасника спільної власності обчислюється відповідно до ст. 76 ЦК України з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його право на це майно оспорюється. Судом встановлено, що відповідачі за первісним позовом є співвласниками майна колгоспного двору, оскільки станом на 15 квітня 1991 року були членами колгоспного двору, де й в подальшому постійно проживали та проживають по теперішній час, тобто постійно володіли та користувалися приналежним їм майном. Із пояснень відповідачів за первісним позовом встановлено, що про порушення їхнього права їм стало відомо влітку 2013 року, коли позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі за зустрічним позовом, не пропустили строку звернення до суду з позовом про визнання за ними права власності на приналежні їм частки в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS], як співвласники майна колгоспного двору. Судом встановлено, що [PERSON], яка була членом колгоспного двору, померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області 19.07.2013 року (а.с. 114). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на приналежну їй 1/7 частку в майні колгоспного двору. Спадщину в порядку ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) своїми фактичними діями прийняла її дочка [PERSON], що стверджується довідкою Штунської сільської ради Любомльського району від 20.11.2013 року № 258 (а.с. 134). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що стверджується повідомленням Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області від 24.12.2013 року № 868/01-16 (а.с. 226). [INFO] року помер член колгоспного двору [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Любомльським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області від 11.01.2001 року (а.с. 239). Після смерті [PERSON] також відкрилась спадщина на приналежну йому 1/7 частку в майні колгоспного двору. Спадщину своїми фактичними діями в порядку ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України ЦК України (в редакції 1963 року) прийняли дружина спадкодавця [PERSON] та їх син [PERSON], що також стверджується довідкою, виданою Штунською сільською радою Любомльського району від 20.11.2013 року № 258 (а.с. 134). З копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] також вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом в нотаріальну контору зверталась його дружина [PERSON], якій видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельний та майновий пай. Заповіт [PERSON] не складав (а.с. 238 -246). [INFO] року помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області 14.07.2007 року (а.с. 113). [PERSON], як було вказано вище, також був членом колгоспного двору, та після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла приналежна йому 1/7 частка в майні колгоспного двору. Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а у відповідності до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Красноставською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області 16.05.1987 року, стверджується та обставина, що позивачка за зустрічним позовом [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON] (а.с. 141). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області 07.05.1988 року (а.с. 154), копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області 11.10.2009 року (а.с. 155), копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області 28.10.1989 року (а.с. 156), копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області від 04.11.2011 року (а.с. 115) вбачається, що позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] є дочками спадкодавця [PERSON]. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Копією довідки Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області за 2008 рік № 171, долученої до матеріалів спадкової справи № 306/07 до майна померлого [INFO] року [PERSON] (а.с. 141), та довідками Штунської сільської ради Любомльського району від 24.07.2013 року № 428 (а.с. 105) та від 20.11.2013 року № 258 (а.с. 134) доводиться та обставина, що спадкодавець [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав з дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] і [PERSON], які продовжують проживати за цією ж адресою по даний час, а саме по [ADDRESS], тобто вважаються такими, що прийняли спадщину. При цьому, зазначені спадкоємці заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавали. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними право власності лише на 1/7 частки в порядку спадкування після [PERSON], набуту ним як членом колгоспного двору. Разом з тим судом встановлено, право спадкодавця [PERSON] на 1/14 частку в майні спадкового двору після смерті його батька [PERSON], однак на дану частку позивачі вимоги не пред'являли. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що кожний спадкоємець: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] лише його частку у майні колгоспного двору, яка складатиме по 1/21 кожному (1/7 : 3 = 1/21). З врахуванням приналежної кожному із позивачів за зустрічним позовом особистої частки у майні двору (по 1/7 частки), сумарна частка кожного з них складатиме по 4/21 (1/7 + 1/21 = 4/21), тому за кожним позивачем за зустрічним позовом визнається право власності саме на дану частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. [INFO] року померла член колгоспного двору [PERSON], яка на випадок своєї смерті склала заповіт, який посвідчений секретарем Штунської сільської ради 01.07.2009 року, згідно якого все своє майно заповіла своїй внучці [PERSON] (а.с. 235). Спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] у строки та порядку, передбаченими ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, шляхом подання відповідної заяви до Любомльської державної нотаріальної контори, де вона зареєстрована 08.11.2011 року за № 392 (а.с. 228). Вирішуючи питання про спадкову масу, зокрема, майна колгоспного двору, що спадкується після смерті [PERSON], суд виходить з того, що останній належала 1/7 частки майна колгоспного двору, як його члену. [PERSON] також успадкувала 1/7 частку даного двору після смерті її матері [PERSON]. Після смерті її чоловіка [PERSON] також залишилась приналежна йому частка в розмірі 1/7, однак позивачі за зустрічним позовом вимоги щодо поділу зазначеної частки не ставили та, крім цього, заяву позивача про збільшення позовних вимог [PERSON] визнали в частині 3/7 частки спірного нерухомого майна. З довідки Любитівської сільської ради Ковельського району від 18.11.2013 року № 1748, довідки управління соціального захисту населення Ковельської районної державної адміністрації від 18.11.2013 року № 2252 та індивідуальної програми реабілітації інваліда № 75, виданої Ковельською міжрайміською МСЕК від 27.02.2008 року встановлено, що спадкодавець [PERSON] була інвалідом першої групи загального захворювання, без нижніх кінцівок, потребувала постійного стороннього догляду, який здійснювала позивач за первісним позовом [PERSON] (а.с. 168 - 170). Однак, зазначені обставини самі по собі не можуть мати наслідків інших ніж передбачених законом та не впливають в даному випадку на розмір часток у майні колгоспного двору. Таким чином, з врахуванням вищевикладеного та у відповідності до ст. 392 ЦК України, суд приходить до висновку, що за позивачем за первісним позовом [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 3/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по [ADDRESS]. Відповідно до положень статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки суд дійшов до висновку про визнання за позивачами за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності на 4/21 частки у спірному домоволодінні за кожним, як за членами бувшого колгоспного двору, та в порядку спадкування після смерті [PERSON], тому позовні вимоги первісного позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, що належить приватному власнику, шляхом виселення та зобов'язання звільнити помешкання від речей, скасування реєстрації, є безпідставними та такими, що не мають правового обґрунтування. Крім цього, за змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок. З огляду на зазначену норму ЦК України та незважаючи на те, що відповідач Штунська сільська рада Волинської області зустрічний позов визнала, однак, на підставі встановлених судом фактичних обставин справи, суд прийшов до висновку, що діями чи бездіяльністю сільської ради порушення прав чи невизнання прав як позивача за первісним позовом, так і позивачів за зустрічним позовом на спірне нерухоме майно не допущено, а тому в задоволенні первісного та зустрічного позовів до Штунської сільської ради Любомльського району слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вартість спірного нерухомого майна відповідно до даних технічного паспорта становить 142619 гривень (а.с. 12-17). Крім цього, у справі позивач за первісним позовом [PERSON] просила стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу, яка становить 300 грн. (а.с. 19, 20). Враховуючи, що за позивачами за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано право власності за кожним на 4/21 частки спірного нерухомого майна, за позивачем за первісним позовом [PERSON] - на 3/7 частки, тому у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід стягнути по 271,66 грн. сплаченого ними судового збору кожному, а в користь [PERSON] також судовий збір в сумі 229,40 грн., сплачений останньою за вимогу немайного характеру, яка судом задоволена, а з відповідачів за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню в рівних частках з кожного в користь [PERSON] судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу, в сумі 739,79 грн.

Outcome: partial