Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів. З урахуванням останніх уточнень позовних вимог, просить щомісячно стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи від дня припинення відповідачем сплати аліментів до досягнення [PERSON], повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.08.2008 року позивач з відповідачем у виконавчому комітеті Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 8 і видано Свідоцтво про шлюб. Від шлюбу позивач та відповідач має сина [PERSON], [INFO]. З жовтня 2011 року відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання сім'ї та утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів. У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити. У судовому засіданні надала документи, підтверджують витрати на утримання сина. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила та зазначила, що стягнення аліментів за минулий час є необґрунтованим, оскільки, позивач не довела, що вона вживала заходи для одержання аліментів. Зазначала, що розмір аліментів, який просить стягнути позивач є досить великим та погоджується на сплату аліментів лише у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, представник відповідача зазначав, що у зв'язку із хворобами, відповідач постійно потребує лікування та проведення обстежень. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 17.08.2008 року позивач з відповідачем у виконавчому комітеті Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 8. Від шлюбу позивач та відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з копії трудової книжки відповідача, його було звільнено з роботи з 01.07.2009 року. Як зазначено у ст.13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При ухваленні рішення суд враховував фінансовий стан платника аліментів, витрати які були понесені позивачем на утримання сина, стан здоров'я відповідача, а тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 03.09.2013 року до досягнення [PERSON] повноліття. На підставі вищевикладеного, позов підлягає до задоволення частково. Щодо стягнення аліментів за період з 2011 року до моменту пред'явлення позову до суду, суд погоджується із доводами представника відповідача, що позивачем не було надано доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати, що передбачено ст. 191 СК України. У зв'язку із чим, позов в частині стягнення аліментів за період з 2011 року до моменту пред'явлення позову до суду, не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial