Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що 20.09.2009 року відповідач [PERSON] узяв у неї в борг 1210 грн. про що власноручно написав розписку, в якій зобов'язався повернути борг до 28.10.2009 року. Проте, відповідач до теперішнього часу борг не повернув і від зустрічей з нею всіляко ухиляється. Вона зрозуміла, що відповідач повертати борг не має наміру і тому звернулась з позовом до суду про примусове стягнення з відповідача суму боргу. Своєчасно вона не звернулася до суду з позовними вимогами з поважної причини, оскільки відповідач при зустрічах з нею постійно обіцяв їй повернути борг і вона йому вірила на слово, але він постійно обманював її, крім того вона не знала, що існує трирічний термін позовної давності, а тому вважає термін пропустила з поважної причини. Крім того, у зв'язку з не поверненням їй боргу, з вини відповідача вона була вимушена звертатися за юридичною допомогою до адвоката за консультаціями і з приводу складання позовної заяви до суду, за що сплатила 300 грн., а також сплатила 229 грн. 40 коп. судового збору. Тому позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу у розмірі 1210 грн. а також витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. та витрати на судовий збір - 229 грн. 40 коп., а всього 1739 грн. 40 коп.. У судове засідання позивачка не з’явилась, подала до суду заяву, у якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує /а.с.19/. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, подав до суду заяву, у якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю / а.с.15-16/. Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а згідно ч. 2 даної статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, зі змісту ст. 1046 ЦК України вбачається, що договір позики являється реальним договором, тому що вважається укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, з розписки від 20.09.2009 року вбачається, що відповідач [PERSON] взяв у борг у позивачки [PERSON] 1210 грн. та зобов’язався повернути борг у строк до 28.10.2009 року / а.с. 4/. Таким чином, судом встановлено, що сторони перебувають у договірних відносинах та між ними було укладено саме договір позики у письмовій формі згідно вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, що підтверджується наданою відповідачем розпискою. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач у поданій суду заяві від 16.12.2013 року позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення / а.с. 15/. Розглядаючи цей спір, суд приймає до уваги, що у разі визнання позову ухвалення рішення відбувається у порядку, визначеному ст. 174 ЦК України. Згідно з ч 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач своїх заперечень проти доказів наданих позивачкою в обґрунтування позовних вимог суду не надав - навпроти, погодився із його задоволенням у поданій суду заяві. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права інших осіб. Суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення даного позову. Оскільки вказану суму грошей за вищевказаними договорами позики відповідач по цей час не повернув, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки суму боргу у сумі 1210 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки повернення витрат на судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп., що були оплачені позивачкою при подачі позову до суду / а.с. 1/, та витрати на правову допомогу у сумі 300 грн. / а.с. 6/. На підставі викладеного,

Outcome: approved