Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником будинку 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі, де прописана відповідачка, яка є донькою позивачки. Однак [PERSON] за вказаною адресою не мешкає, починаючи з 20 жовтня 2012 року. Вказує, що внаслідок відсутності відповідачки за місцем реєстрації останньої, [PERSON] змушена нести додаткові витрати по утриманню вказаного будинку, бо відповідачка не сплачує комунальні платежі. Також вказувала, що вона є опікуном двох дітей відповідачки, яка була позбавлена батьківських прав відносно них. Аліментні платежі відповідачка також не сплачує. До того ж [PERSON] вказувала, що [PERSON], мешкаючи в спірному будинку, зловживала спиртними напоями та скандалила. На підставі відсутності проживання відповідачки понад 1 рік у буд. 145 по вул. Таганрозькій в місті Маріуполі просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Позивачка у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. При цьому вказувала, що відповідачка не сплачує за проживання у спірному будинку, більше року там не мешкає, речі відповідачки у будинку відсутні. Вказувала, що [PERSON] з жовтня 2012 року переїхала мешкати до іншого житлового приміщення, бо знайшла собі чоловіка, з яким мешкає, тому покинула будинок 145 по вул. Таганрозькій в м. Маріуполі зі своїми речами. Просила задовольнити позов. Відповідачка вказувала у судовому засіданні, що вона заперечує проти задоволення вимог [PERSON], оскільки мешкає в спірному будинку з часу народження разом зі своїми дітьми. Вказувала також, що оплачувала комунальні платежі за проживання у [INFO]. У подальшому позивачка не давала змогу проживати у вказаному житловому приміщені, чинила перешкоди їй у цьому. При цьому не заперечувала, що вона дійсно з 20 жовтня 2012 року не мешкає у буд. 145 по вул. Таганрозькій в м. Маріуполі. Вислухавши сторін, заслухавши свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 25 вересня 1986 року, посвідченого державним нотаріусом, реєстр № 3901, [PERSON] є власником 14/25 частки домоволодіння 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі, право власності якої на вказане нерухоме майно було зареєстровано в БТІ міста Маріуполя 14 жовтня 1986 року (а. с. 16). Згідно до договору дарування від 3 грудня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом, реєстр № 3890, [PERSON] є власником також 11/25 частки домоволодіння 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі, право власності якої на вказане нерухоме майно було зареєстровано в БТІ міста Маріуполя 30 березня 2000 року (а. с. 17). На підставі ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до копії домової книги, а також довідки про склад родини від 22 липня 2013 року, вбачається, що в будинку 145 по вулиці Таганрозькій в м. Маріуполі зареєстрована [PERSON] з 11 грудня 2002 року (а. с. 6, 20). В контексті ст. 405 ЦК можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: 1) користувач повинен бути членом сім'ї власника житла; 2) проживати разом з ним. Стаття 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно ст. 156 Житлового кодексу України (далі за текстом ЖК) до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК, за якою до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Спорідненість позивачки та відповідачки визнавалась сторонами та була підтверджена поясненнями допитаних свідків, на підставі чого було судом підтверджено факт того, що [PERSON] є матірю [PERSON], тому остання належить до родини позивачки. За ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суд встановив розглядом справи, що [PERSON], як власник будинку 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі визначила [PERSON] частину житлового приміщення у вказаному будинку для користування, однак відповідачка відмовилась у ньому мешкати, тому починаючи з 20 жовтня 2012 року переїхала мешкати на іншу адресу, що було підтверджено показаннями свідків та не заперечувалось самою відповідачкою, [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 (один) рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів наявності домовленостей між відповідачем та власником спірного житла суду не було надано сторонами. Встановлення факту відсутності відповідачки без поважних причин понад 1 рік на підставі переліченого свідчить про втрату нею права користування даним житлом, розташованим по вул. Таганрозькій 145 в м. Маріуполі. При цьому доказів поважності причин не користування жилим будинком, розташованим по вулиці Таганрозькій 145 в місті Маріуполі, [PERSON] суду не надала. Також судом не було добуто доказів фактичного проживання відповідачки у спірному житловому приміщенні по вулиці Таганрозькій 145 в місті Маріуполі, починаючи з листопада 2012 року. Натомість за актом від 31 жовтня 2013 року, складеного головою КСН «Первомайський», вбачається, що у будинку 145 по вулиці Таганрозькій в м. Маріуполі зареєстрована [PERSON], яка однак з 20 жовтня 2012 року не мешкає за вказаною адресою, що підтверджується свідченнями сусідів, [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). При цьому на підставі нотаріально посвідченої заяви від 23 травня 2013 року [PERSON] попереджала [PERSON] про необхідність добровільно знятись з реєстрації в буд. 145 по вул. Таганрозькій в м. Маріуполі (а. с. 9). Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 8 листопада 2005 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно [PERSON], 1991 р. н., та відносно [PERSON], 1996 р. н., з якої також було стягнуто аліменти на утримання вказаних дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку до досягнення ними повноліття (а. с. 12). Факт ухилення від сплати аліментів відповідачки за згаданим рішенням підтверджується копією ухвали суду від 1 листопада 2013 року про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] за ст. 164 ч. 1 КК України (а. с. 29). Відповідно до рішень колегії Орджонікідзевської районної адміністрації від 22 лютого 2006 року [PERSON] була призначена опікуном [PERSON] та піклувальником [PERSON] відповідно (а. с. 25, 47). Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, вказував, що відповідачка приходиться йому матірю, яка була позбавлена батьківських прав, а позивачка приходиться йому бабусею. Підтвердив у судовому засіданні, що [PERSON] дійсно десь з жовтня 2012 року не мешкає у будинку 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі, де він мешкає з часу народження. При цьому вказував, що відповідачка переїхала на інше місце проживання, де мешкала із своїм цивільним чоловіком. Не заперечує, що вона інколи приходила в спірним будинок, однак лише для того, щоб попрати речі або переночувати. Додавав, що мати зловживає спиртними напоями, тому виникають сварки на цьому ґрунті. Свідок [PERSON] пояснювала, що вона донька [PERSON] та сестра [PERSON] Вказувала, що стосунки між сторонами важкі, бо вони навіть билися між собою. Запевнювала при цьому, що відповідачка мешкала у спірному будинку по жовтень 2012 року, після чого зїхала з вказаної адреси, бо стала мешкати з чоловіком. Свідок [PERSON] вказувала, що вона сусідка по будинку 145 по вул. Таганрозькій в м. Маріуполі через город. Підтвердила, що [PERSON] не мешкає у спірному будинку вже тривалий проміжок часу, близька року, оскільки не бачила відповідачку ані у дворі, ані у будинку, який свідок інколи по-сусідські відвідує. При цьому з розмови з останньою їй стало відомо, що [PERSON] мешкає з чоловіком за іншою адресою. Посилання [PERSON] на те, що нею сплачувались комунальні платежі за проживання у спірному житловому приміщенні, що їй чинились перешкоди з боку позивачки щодо проживання у [INFO], в судовому засіданні не були підтверджені жодними доказами. Суд вважає, що таким чином було встановлено, що фактично відповідачка не мешкає по вул. Таганрозькій 145 в м. Маріуполі понад 1 рік, зрідка зявляючись у спірному будинку, не користуючись спірним житловим приміщенням за цей період часу без поважних причин, фактично мешкаючи за іншою адресою. Стаття 321 ЦК визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому фактично не користуючись спірним будинком, відповідачка, будучи зареєстрованою у ньому, чинить перешкоди [PERSON] у користуванні вказаним житловим приміщенням. Оскільки в судовому засіданні був встановлений факт втрати права на користування будинком 145 по вулиці Таганрозькій в м. Маріуполі [PERSON], то позов [PERSON] підлягає задоволенню шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України відноситься судовий збір. Таким чином в рахунок відшкодування судових витрат необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved