Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

16 липня 2013 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтуванні своїх позовних вимог банк посилається на те, що 06.08.2007 року між ним та [PERSON] було укладено договір № DN80FI00000102. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 15300 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.08.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк і відповідач 06.08.2007 року уклали договір іпотеки № DN80FI00000102. Згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 29,10 кв.м. яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 84335грн. Позивач зазначає, що до цього часу відповідач заборгованість за кредитним договором не повернув і нараховані проценти не сплатив. Станом на 05.06.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 13493,46 доларів США. Посилаючись на ці обставини банк просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на нерухоме майно - а саме: квартиру [NUMBER] загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 29,10 кв.м. яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] відповідно до іпотечного договору № DN80FI00000102 від 06.08.2007 року, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська 06.09.2013 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено в повному обсязі. Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2013 року заяву [PERSON] задоволено, заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2013 року скасовано. Справа слухається спочатку. У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору № DN80FI00000102 від 08 серпня 2007 року, недійсним договору іпотеки № DN80FI00000102 від 06 серпня 2007 року, виключення з державного реєстру іпотек запис від 08 серпня 2007 року про державну реєстрацію договору іпотеки, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 5444887 від 08.08.2007 року про державну реєстрацію заборон відчуження нерухомого майна за договором іпотеки. Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення та цивільну справу за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки об'єднані в одну цивільну справу № 206/6113/13-ц та розглядаються одночасно в одному провадженні. Представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що відповідач свій обов'язок за кредитним договором не виконав і залишається зобов'язаним перед банком. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, просив відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представники [PERSON] позовні вимоги банку не визнали, просили суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Наполягали на задоволенні своїх позовних вимог. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] підтримала позовні вимоги банку, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи та дослідженими доказами, враховуючи норми матеріального і процесуального права, суд доходить до наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 08.08.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір № DN80FI00000102. Відповідно до умов вказаного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти на рахунок позичальника, відкритий у кредитора та видачі готівки через касу на строк з 08 серпня 2007 року по 07 серпня 2027 року включно, у вигляді поновлювальної лінії у розмірі 19 629,20 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості 15 000 доларів США, а також у розмірі 300 доларів США на сплату одноразової комісії, а також у розмірі 4 329,20 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.08.2027 року ( Том 1 а.с. 19-24). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ЗАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 06.08.2007 року уклали договір іпотеки №DN80FI00000102. Згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [NUMBER] загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 29,10 кв.м. яка розташована за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 25-30). Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 84335 грн. (том 1 а.с. 31,32). За рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку зі зміною типу Банку, змінено найменування банку Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «ПриватБанк» (том 1 а.с. 40). Станом на 05.06.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 13493,46 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11847,97 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 947,33 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 257,52 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 440,64 доларів США ( том 1 а.с. 7-13). Відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України, курс долару США станом на 05.06.2013 року за сто одиниць становить 799,3000грн. В зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, банк направив відповідачеві досудову вимогу від 05.04.2013 року № 30.1.0.0/2-159 (том 1 а.с. 15) про що свідчить витяг з реєстру поштових відправок рекомендованих листів з повідомленням від 10.04.2013 року ( том 1 а.с. 16-18). Як встановлено в судовому засіданні свої зобов'язання перед відповідачем банк за кредитним договором виконав повністю. Відповідач в своє чергу не виконав умови кредитного договору, позичальник припинив повертати банку отримані кошти, а також сплачувати проценти за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видав відповідачу кредит. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання виконав частково. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека -вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Ст. 3 вказаного закону передбачено, що іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Банк не надав суду доказів на підтвердження фактів спричинення йому збитків чи зміни обсягу його прав порушенням відповідачем строків виконання основного зобов'язання, передбаченого графіком погашення кредиту. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначена вище письмова вимога, передбачена законом, не була отримана відповідачем, тим самим порушуючи право відповідача на добровільне усунення порушень. Більше того, як вбачається з кредитного резюме складеного кредитним експертом Соловьйовим А.А. місце проживання [PERSON] зазначено [ADDRESS] (том 2 а.с. 78,79). Окрім того з анкети-заяви власноручно заповненою [PERSON] місце проживання [PERSON] також зазначено [ADDRESS] (а.с. 80,81). Проте, як вбачається з поштових відправок рекомендованих листів з повідомленням від 10.04.2013 року та не заперечувалося представником банку в судовому засіданні досудова вимога надсилалася за адресою [ADDRESS]. (том 1 а.с. 15). Отже, суд приходить до висновку, що позивачем було порушено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його звернення до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасними. Стосовно позовних вимог [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Твердження [PERSON], що кредитний договір № DN80FI00000102 від 08 серпня 2007 року укладений між позивачем та відповідачем під впливом обману, щодо суттєвих умов договору є безпідставним, зважаючи на наступне. Підпис позичальника на оригіналі кредитного договору є твердженням того, що позичальник отримав всю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору і погодився з ними. Так, відповідно до п. 6.5. кредитного договору детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п. 1.1., 2.2.7, 2.2.9, 3.11, 6.2 цього договору: сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затрати, збитки. Окрім того, відповідно до п. 2.1.4 банк зобов'язується забезпечувати позичальника консультаційними послугами з питань виконання договору. Слід зауважити, що на вимогу суду представником банку було надано розрахунок відповідно до якого відсоткова ставка відповідає відсотковій ставці зазначеній в умовах договору (а.с. 114-118). Окрім того, позивачем не було надано будь-яких належних доказів, які б свідчили про обман з боку відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом роз'яснювалось сторонам положення ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»до [PERSON] про звернення стягнення не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються. На підставі викладеного, суд вважає, що в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed