Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] та до [PERSON] в якому посилаючись на укладання з [PERSON] удаваної угоди просив визнати дійсним договір купівлі-продажу між позивачем та [PERSON] автомобілю ГАЗ-3110 Волга держ.номер 493-06НІ (далі Автомобіль) за ціною 6700 доларів США, що по курсу складає 57000 грн., за генеральним дорученням. Також, [PERSON], посилаючись на отримання [PERSON] від нього автомобілю, просив визнати дійсним договір найму-продажу між позивачем та [PERSON] автомобілю ГАЗ-3110 Волга держ.номер 493-06НІ за ціною 6700 доларів США, що по курсу складає 57000 грн., за генеральним дорученням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Пояснили, що 17 січня 2009 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] угоду купівлі-продажу Автомобілю за суму 57000 грн., що еквівалентно 6700 долларів США, але оформили вказану угоду як генеральне доручення. Пізніше, в 2011 році позивач , як власник, передав Автомобіль [PERSON] в рахунок орендної плати по договору оренди землі за ціною 6700 долларів США, що по курсу національної валюти складає 57000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що спірний Автомобіль відповідач [PERSON] передав [PERSON] та [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 14 березня 2008 року, строк дії якої п'ятнадцять років. Суд заслухавши думку позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, що маються в матеріалах справи приходить до наступного висновку. В розписці (а.с.4) від 17 січня 2009 року зазначено, що [PERSON] одержав від [PERSON] кошти в розмірі 6700 $ (п'ятдесят сім тисяч гривень) на момент розрахунку за автомобіль марки ГАЗ-310 Волга, державний номер [NUMBER] згідно курсу долара на цей момент. З інформації УМВС України в Миколаївській області за вих. № 9/4292 від 30.10.2013 року вбачається, що згідно бази АІС автомобіль УДАІ УМВС України в Миколаївській області та НАІС ДДАІ МВС України автомобіль ГАЗ 3110, номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON], [INFO], адреса: Миколаївська область, Казанківський район, Скобелівська сільська рада. Як зазначено в довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 14.03.2008 року, [PERSON] цією довіреністю уповноважує [PERSON] та [PERSON], представляти його інтереси в органах нотаріату, ДАІ, Держтехнагляду, страхування, СТО та будь-яких інших органах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкованості, форм власності та галузевої належності, з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та продажем, належному йому ([PERSON]А.) на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НІС № 248354, виданосукупго 20.04.2002 року Новобузьким МРЕВ ДАІ УМВС України в Миколаївській області та зареєстрованого там же на імя [PERSON] технічного засобу автомобіль марка (модель) ГАЗ 3110, 2000 року випуску, шасі (кузов) № Y7D311000Y0368285 311000Y0368285 реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.28). Згідно умов договору оренди, укладеного між ФГ Крістєв та [PERSON] від 27.07.2011 року, зареєстрованого в цей же день в Державному реєстрні земель під № 482368004000090, остання передала в оренду вказаному господарству земельну ділянку на 49 років. Відповідно до ст.60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Згідно вимог пункту 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2 статті 218 ЦК України , недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Позивач та його представник посилаючись на укладання з відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу Автомобілю в 2009 році, зазначали, що сторони оформили вказаний договір купівлі-продажу як генеральне доручення (довіреність), а сплату грошей - розпискою від 17 січня 2009 року. Проте позивач та його представник не надали суду генерального доручення (довіреності), які б підтверджували документальне оформлення між ними удаваного правочину, який позивач та відповідач [PERSON] вчинили для приховування договору купівлі продажу Автомобілю. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази обставини того, що між [PERSON] та [PERSON] існують договірні відносини, підставою виникнення яких є прихований договір купівлі-продажу Автомобіля. Не є таким доказом і розписка про отримання грошей, оскільки з неї не можна зробити певного висновку про те, що сторони домовилися з усіх істотних умов саме договору купівлі - продажу, а без цього вважати договір укладеним за законом не можна. Звертаючись з позовними вимогами до відповідача [PERSON] позивач вважав, що набув право власності на Автомобіль, а тому як власник передав його в рахунок орендної плати по договору оренди між ним та [PERSON] Відповідно до ст.317 ЦК України, право розпорядження майном належать власнику. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Законодавством встановлено додаткові вимоги до порядку переходу права власності на автомобілі. Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації ), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1338 ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), встановлені особливості переходу права власності на автомобілі. Пунктом 6 вказаного Положення передбачена обов'язкова реєстрація транспортних засобів його власниками. Так, згідно пункту 8 реєстрація транспортного засобу здійснюється на підставі заяви власника та документів, що посвідчують правомірність придбання транспортного засобу, якими є, зокрема, довідка-рахунок, видана суб'єктом підприємницької діяльності, який реалізує транспортний засіб; договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб, а також додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку, тобто за умови, що перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно встановлених судом обставин, на час виникнення спірних правовідносин та на час розгляду справи, власником спірного Автомобілю зареєстровано відповідача [PERSON], який не знімав вказаний автомобіль з реєстрації, а позивач, відповідно не проводив його реєстрацію на себе, тобто позивач не був власником спірного Автомобілю, а тому не мав права його відчужувати. До того ж, як на підставу позовних вимог до [PERSON] позивач посилається на існування договору найму-продажу між ним та вказаним відповідачем, проте доказів укладання такого договору суду не надав. Крім того, позивач не є стороною договору оренди землі від 22.07.2011 року. Оскільки позивачем не доведено існування обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог, позов задоволенню не підлягає. Крім того, позовні вимоги до [PERSON] не відповідають положенням статті 235 ЦК України, згідно яких, встановлення факту вчинення правочину сторонами для приховування іншого правочину, який насправді вчинений, є підставою для застосуванням норм, що регулюють цей правочин, а не для визнання прихованого правочину дійсним. На підставі викладеного у задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed