Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-24 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до державного підприємства Полтавського регіонального науково технічного центру стандартизації, метрології та сертифікації про визнання дій неправомірними, прохала визнати неправомірними дії відповідача в частині відрахувань з заробітної плати в розмірі 240 грн.; в частині не включення в табель обліку робочого часу відпрацьовані нею робочі дні з 01.06.2012 року по 06.06.2012 року; в частині ненадання щорічної відпустки та виплати матеріальної допомоги при виході у відпустку. Також просила зобовязати відповідача повернути неправомірні відраховані кошти в сумі 240 грн; включити в табель обліку робочого часу відпрацьовані нею робочі дні з 01.06.2012 року по 06.06.2012 року; надати їй щорічну відпустку згідно її заяви та виплатити матеріальну допомогу, крім того стягнути з відповідача на її користь в порядку відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 10000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та до виходу у відпустку на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 01.06.2012 року була поновлена на робочому місці у відповідача. В період з 01.06.2012 року по 06.06.2012 року перебувала на робочому місці, тобто приступила до виконання своїх службових обовязків. З 06.06.2012 року перебувала на лікарняному. В даний час, після проведеної перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Полтавській області їй стало відомо, що відповідач в табелі обліку робочого часу період роботи з 01.06.2012 року по 04.06.2012 року взагалі не відобразив, а 05.06.2012 року зазначено, що вона начебто пропрацювала 4 години. Як вважає Територіальна державна інспекція з питань праці у Полтавській області відповідачем у даному випадку були порушені норми ст..32 КЗпП України, оскільки їй не встановлювався ніякими наказами неповний робочий час, та вона не була повідомлена про зміну істотних умов праці. Таким чином, відповідач в порушення чинного законодавства за 05.06.2012 року в табелі обліку робочого часу протарифікував її роботу за скороченим робочим днем, а період з 01.06.2012 року по 04.06.2012 року взагалі не включив до обліку робочого часу. Крім цього, Полтавська обласна організація профспілки Машприлад України в ході перевірки діяльності відповідача виявила порушення ст.127 КЗпП України стосовно відрахування з її зарплати суми премії до Дня працівників стандартизації та метрології в сумі 240 грн. Також, в порушення вимог ст.10 Закону України Про відпустки відповідачем не надано їй відпустку за її заявою, що встановлено перевіркою Територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області. В звязку з ненаданням їй щорічної відпустки відповідач не провів нарахування та виплату матеріальної допомоги. Як стало їй відомо в даний час, відповідач безпідставно при нарахуванні додаткової заробітної плати за наслідками 2012 року, таку заробітну плату їй не виплатив, а провів за її рахунок відрахування. На її звернення з цього приводу відповідач не реагує. Всі зазначені порушення чинного законодавства з вини відповідача обмежуючи її в правах працівника - жінки, яка має неповнолітніх дітей, завдають її значної моральної шкоди. В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, підтримавши позовні вимоги. Представниці відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено,\~що згідно\~рішення Октябрського\~районного суду\~м.Полтави\~від 01.06.2012\~р.\~№ 2/1622/1626/2012\~позивачку [PERSON] було поновлено на посаді інженера відділу організаційного забезпечення діяльності виробництва в державному підприємстві Полтавського регіонального науково-технічному центрі стандартизації, метрології та сертифікації. Наказом від 06.06.2012 р. № 175-к у звязку з неможливістю виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 01.06.2012 р. наказ від 05.06.2012 р. № 171-к скасовано. На виконання додаткового рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 31.07.2012 року, яке вступило в законну силу 09.08.2012 р., наказом від 09.08.2012 р. № 221-к [PERSON] було поновлено на роботі . Відповідно до ч. 8 ст. 179 КЗпП за бажанням жінки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років може працювати в умовах неповного робочого часу, згідно з наказом №169-к від 05.06.12р. основний працівник [PERSON] вийшла на роботу на 4- годинний робочий день, оскільки позивача було поновлено на період відпустки [PERSON], а на час поновлення позивачка була вагітна і не підлягала звільненню в силу гарантій, наданих статтею 184 КЗпП їй було запропоновано працювати на 4 години на посаді [PERSON], що підтверджується наказом 172к від 05.06.12р. та актом про відмову від підпису від 05.06.12р. Відповідно до ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству де вони працюють можуть провадитися за наказом власника або уповноваженого ним органу. У даному випадку відраховувалась сума недоотриманого податку із присудженої до стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 610,67грн. Згідно п. 6.1. ст. 6 Податкового Кодексу України, податком є обовязковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до умов цього Кодексу. Таким чином, із заробітної плати був утриманий передбачений законом обовязковий, безумовний платіж - податок, а не заборгованість перед підприємством , як зазначено у ст. 127 КЗпП. Відповідно до ст.. 180 КЗпП, у разі надання жінці відпустки по вагітності та пологам власник або уповноважений ним орган, зобовязаний за заявою жінки приєднати до неї щорічну основну та додаткові відпустки. З 06.07.2012 р. позивачка перебувала у відпустці по вагітності та пологам, що підтверджується лікарняними листками. Після виходу із цієї відпустки позивачу було запропоновано приєднати, відповідно до ст.. 180 КЗпП щорічну відпустку, але вона відмовилась, про що свідчить [PERSON] від 08.11.2012 року про відмову від написання заяви. З 09.11.2012р. позивачка за її заявою перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, згідно наказу №443 від 08.11.2012р. Звернення від позивача щодо надання щорічної відпустки надійшло 24.12.2012р. Жодним нормативним актом України не передбачено підстав для переривання відпустки по догляду за дитиною для отримання щорічної відпустки, навіть якщо це мати 2-х дітей до 15 років. Крім того, п. З ст. 10 ЗУ Про відпустки, передбачено право на отримання щорічної відпустки в зручний для працівника час, а саме жінкам перед відпусткою у звязку із вагітністю та пологами або після неї. Моральна шкода, згідно ст. 1167 ЦК України, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995р. розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Позивачем не доведено підстав та не предявлено вагомих причин нанесення їй моральної шкоди, не надано з цього приводу належних та допустимих доказів, тому суд не вбачає в даному спорі підстав для відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed