Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за угодою про надання тимчасової фінансової допомоги (позички), посилаючись на те, що у ТОВ «Юрія - Фарм» діє колективний договір між дирекцією та трудовим колективом, умовами якого встановлено ряд соціально-трудових пільг для працівників Підприємства. Згідно п.6.1. договору на підприємстві поряд з іншими встановлено такий вид соціально-трудової пільги як надання позики. 10 серпня 2009 року Відповідачем до виконавчого органу Позивача було подано заяву про надання безвідсоткової позики терміном на три місяці у розмірі 20000 грн. з зобов»язанням повернення позики на протязі трьох місяців, не пізніше 11 листопада 2009 року. 21 серпня 2009 року між позивачем та Відповідачем було укладено Угоду № 6 про надання тимчасової фінансової допомоги (позички), відповідно до умов якої відповідач отримав від позивача 20 000 грн. в порядку та на умовах визначених укладеною угодою. Кошти були отримані Відповідачем 21 серпня 2009 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 5318 від 21 серпня 2009 року. Цю Угоду укладено між Позивачем та Відповідачем, який на той час обіймав посаду майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ "Юрія-Фарм" на період по 01.12.2010р. Відповідно до п.3.2 Угоди позичка повертається позичальником Підприємству помісячно в розмірі 6666,67 грн. із належних грошових доходів Відповідача. Відповідно до п.3.4 Угоди її дія припиняється виконанням зобов'язання позичальника по пове рненню коштів Підприємству. Факт отримання Відповідачем грошових коштів у сумі 20 000 гривень було встановлено Соснівським районним судом міста Черкаси у процесі розгляду цивільної справи № 2-6005/10 та було підтверджено рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2011 року. Станом на 03 червня 2013 року заборгованість у сумі 20 000 гривень 00 копійок відповідачем позивачу не повернута. Відповідач ухиляється від повернення отриманих коштів. Неповернення Відповідачем отриманої ним позички, як працівником Позивача, спричинило відповідні збитки для Підприємства, оскільки Підприємство не може використовувати ці кошти у своїй поточній господарській діяльності. Просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Юрія-Фарм» суму боргу за Угодою № 6 про надання тимчасової фінансової допомоги (позички) від 21 серпня 2010 року у розмірі 20 000 грн. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Юрія-Фарм» про стягнення моральної, матеріальної шкоди та зобов»язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ». Зазначив, що наказами відповідача від 12.07.2010 року та 19.07.2010 року він був звільнений з займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків з 19.07.2010 року. Середній заробіток на час звільнення становив 8443,46 грн. на місяць. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10.01.2011 року позивача було поновлено на роботі на вказаній вище посаді, стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі, відпускним, оплаті листків непрацездатності та середній заробіток за час вимушеного прогулу на загальну суму 62017,20 грн. Вказував, що відповідач довгий час затримував виконання рішення суду і фактично поновив його лише 08.11.2011 року (наказом генерального директора ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ» № ЮФ/077/2-ОД від 08.11.2011 року), а заробітну плату та інші нарахування виплатив лише протягом листопада - грудня 2011 року (25.11.2011 року - 3235 грн., 17.12.2011 року-43907 грн. та 24.12.2011 року - 14874 грн.). В результаті невиконання відповідачем рішення суду позивачу була завдана значна матеріальна та моральна шкода. Під час роботи у ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ» позивач уклав із ЗАТ КБ «Приватбанк» договір № 8А1ШЖ34000019894236 від 08.02.2008 року на випуск та обслуговування платіжної кредитної картки, згідно якої банк видав позивачу платіжну картку із встановленим на неї кредитним лімітом, яким позивач постійно користувався, погашаючи кредит шляхом списання коштів із заробітної плати, яка також надходила на рахунок позивача, відкритий у Приватбанку. Станом на 19.07.2010 року заборгованість за кредитом становила 12258,99 грн. В той же час заборгованість відповідача на цей момент складала: 10440,07 грн. оплати листків непрацездатності, 3880,84 грн. оплати відпустки та 553,64 грн. заробітної плати, а всього 14874,55 грн. Тобто коштів, які відповідач мав сплатити позивачу повністю вистачило б для розрахунку з банком. Відповідачем не було виконано вказані вимоги закону, у зв'язку з чим позивач не мав можливості повністю погасити кредит 19.07.2010 року. Повністю погасити кредит позивач зміг лише 17.12.2011 року, коли нарешті відповідач частково виконав рішення суду та сплатив позивачу кошти в сумі, достатній для погашення боргу. Всього за період з 19.07.2010 року по 17.12.2011 року позивачу було нараховано за користування кредитом відсотків за користування кредитним лімітом та відсотків (підвищених) за прострочений кредит на загальну суму 6537,47 грн. Вказані відсотки є шкодою (збитками) в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки їх сплата викликана неможливістю своєчасно погасити кредит, що стало наслідком неправомірних дій відповідача (незаконне звільнення, що потягло за собою втрату постійного заробітку, та несвоєчасна виплата заробітної плати, лікарняних та оплати відпустки). Отже, незаконними діями та бездіяльністю відповідача позивачу було заподіяно шкоду в розмірі 6537,47 грн. 12 січня 2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, за яким останній надав позивачу позику в сумі 44550 грн. з кінцевим строком повернення до 01.07.2011 року. Укладаючи цей договір, позивач достовірно знав, що рішенням суду, яке набрало законної сили на його користь стягнуто 62017,20 грн. І був впевнений що протягом півроку відповідач напевно виконає це рішення суду і сплатить йому борг, якого вистачить, як на погашення боргу перед банком, так і на повернення цієї позики. Однак час йшов, а рішення відповідачем не виконувалося. В середині грудня позивачем було отримано частину коштів від відповідача після чого ним було перераховано [PERSON] необхідну суму коштів. У зв'язку з несвоєчасною сплатою коштів, кредитор зарахував отримані кошти на сплату штрафу та звернувся до суду за стягненням позики в сумі 44550 грн. В результаті судового розгляду справи було зменшено розмір штрафу та укладено мирову угоду, за якою кредитор визнав, що сплачені [PERSON] 44550 грн. були зараховані в рахунок погашення основного боргу, сума неустойки була зменшена до 34000 гра та відстрочена до 01.02.2013 року. Ця неустойка та судові витрати по справі були сплачені позивачем на початку травня 2013 року, коли він отримав від відповідача необхідну суму коштів на виконання рішення суду. Вказані неустойка та судові витрати є шкодою (збитками) в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки їх сплата викликана неможливістю своєчасно повернути позику, що стало наслідком неправомірної бездіяльності відповідача. Позивач вказує, що незаконною бездіяльністю відповідача йому було заподіяно шкоду в розмірі 34455,50 грн. В результаті неправомірних дій відповідача, які виразилися у протиправному невиконанні рішення суду від 10.01.2011 року про поновлення на роботі, позивач зазнав суттєвих моральних втрат. Були істотно порушені його нормальні життєві зв'язки, і тепер він змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду оцінював в сумі 25 тис. грн. Згідно рішень Апеляційного суду Черкаської області від 10.01.2011 року, від 10.04.2012 року, від 02.11.2012 року, рішень Соснівського районного суду м. Черкаси, від 16.11.2012 року, від 13.02.2013 року, від 05.06.2013 року позивачу нараховано середній заробіток (заробітну плату) за період з липня 2010 року по травень 2013 року по 8443,46 грн. щомісячно. Проте, відповідачем було сплачено страхові внески не в повному обсязі. Зазначив, що відповідач зобов'язаний сплатити страхові внески за період з липня 2010 року по травень 2013 року виходячи із середньомісячної заробітної плати (середнього заробітку) в розмірі 8443,46 грн. З 08.10.2010 року позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином з листопада 2012 року він мав право на перерахунок та відповідне збільшення пенсії. Однак скористатися своїм правом він не зміг через те, що відповідач не сплачував страхові внески. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є, як реальні витрати особи, так і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) Отже незаконною бездіяльністю відповідача позивачу було заподіяно шкоду в розмірі 3016,75 грн. Просив стягнути з ТОВ «Юрія-Фарм» на його користь матеріальну шкоду в сумі 44 009,72 грн., моральну шкоду в сумі 25 000 грн., а всього 69 009,72 грн. та зобов»язати ТОВ «Юрія-Фарм» сплатити до ПФУ страхові внески за [PERSON] за період з липня 2010 року по травень 2013 року виходячи із середньомісячної заробітної плати (середнього заробітку) в розмірі 8443, 46 грн. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Юрія-Фарм» - Віноградов С.О. зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за Угодою № 6 про надання тимчасової фінансової допомоги (позички) від 21 серпня 2010 року у розмірі 10 739,16 грн., оскільки є докази відрахування коштів з заробітної плати відповідача на погашення суми боргу. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення первісного позову та підтримували свій зустрічний позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10 серпня 2009 року Відповідачем до виконавчого органу Позивача було подано заяву про надання безвідсоткової позики терміном на три місяці у розмірі 20000 грн. з зобов»язанням повернення позики на протязі трьох місяців, не пізніше 11 листопада 2009 року. 21 серпня 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Угоду № 6 про надання тимчасової фінансової допомоги (позички), відповідно до умов якої відповідач отримав від позивача 20 000 грн. в порядку та на умовах визначених укладеною угодою. Кошти були отримані Відповідачем 21 серпня 2009 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 5318 від 21 серпня 2009 року. Цю Угоду укладено між Позивачем та Відповідачем, який на той час обіймав посаду майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ "Юрія-Фарм" на період по 01.12.2010р. Пунктом 3.2 угоди передбачено, що у разі звільнення працівника з підприємства не повернута ним сума утримується з нарахованих та належних йому при звільненні коштів, залишок неповернутої суми у разі непогашення її з утриманих при звільненні коштів, підлягає поверненню у місячний строк з дня звільнення. Наказами ТОВ «Юрія-Фарм» від 12.07.2010 року та 19.07.2010 року [PERSON] був звільнений із займаної посади за п. 1ст. 41 КЗпП України. Під час звільнення з нього було утримано грошові кошти з нарахованих йому при звільненні коштів у відповідності до п.3.2. угоди, що підтверджується розрахунковим листом за липень 2010 року. Залишок неповернутої відповідачем суми грошових коштів згідно розрахункового листа складає 10 739 грн. 16 коп. Відповідно до ст.526 ЦК зобов»язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів законодавства. Згідно ст. 610 ЦПК Несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов»язання. Згідно розрахунку ТОВ «Юрія-Фарм» заборгованість [PERSON] перед підприємством на кінець липня 2010 року складає 10739,16 грн. З даною заборгованістю суд погоджується та вважає за можливе задоволити позов ТОВ Юрія-Фарм в повному обсязі. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] працював на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ». Наказами відповідача ТОВ «Юрія-Фарм» від 12.07.2010 року та 19.07.2010 року позивач був звільнений з займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків з 19.07.2010 року. Середній заробіток на час звільнення становив 8443,46 грн. на місяць. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10.01.2011 року позивача було поновлено на роботі на вказаній вище посаді, стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі, відпускним, оплаті листків непрацездатності та середній заробіток за час вимушеного прогулу на загальну суму 62017,20 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Однак, відповідач довгий час затримував виконання рішення суду і фактично поновив його лише 08.11.2011 року (наказом генерального директора ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ» № ЮФ/077/2-ОД від 08.11.2011 року), а заробітну плату та інші нарахування виплатив лише протягом листопада - грудня 2011 року (25.11.2011 року - 3235 грн., 17.12.2011 року-43907 грн. та 24.12.2011 року - 14874 грн.). Відповідно до ст.. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Під час роботи у ТОВ «ЮРІЯ-ФАРМ» позивач уклав із ЗАТ КБ «Приватбанк» договір від 08.02.2008 року на випуск та обслуговування платіжної кредитної картки, згідно якої банк видав позивачу платіжну картку із встановленим на неї кредитним лімітом, яким позивач постійно користувався, погашаючи кредит шляхом списання коштів із заробітної плати, яка також надходила на рахунок позивача, відкритий у Приватбанку. Станом на 19.07.2010 року заборгованість за кредитом становила 12258,99 грн. В той же час заборгованість відповідача на цей момент складала 14874,55 грн. Тобто коштів, які відповідач мав сплатити позивачу повністю вистачило б для розрахунку з банком. Підприємство не виконало вказані вимоги закону, у зв»язку з чим [PERSON] не мав можливості погасити кредит, в результаті чого йому було нараховано за користування кредитом відсотків за користування кредитним лімітом та відсотків за прострочений кредит на загальну суму 6537,47 грн. На думку суду, вказані відсотки є шкодою, оскільки їх сплата викликана неможливістю своєчасно погасити кредит, що стало наслідком неправомірних дій відповідача, тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] в цій частині позову. Під шкодою (збитками), згідно ст.. 22 ЦК України, розуміється втрати, яких особа зазнала у зв»язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким останній надав позивачу позику в сумі 44550 грн. з кінцевим строком повернення до 01.07.2011 року. В зв»язку з тим, що рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10.01.2011 року ТОВ «Юрія Фарм» на той час так і не виконало [PERSON] не зміг вчасно виконати покладені на нього зобов»язання перед [PERSON], в результаті чого, в нього утворилась заборгованість в розмірі 34 455,50 грн. Тому, суд вважає обгунтованими посилання позивача щодо заподіяння йому шкоди внаслідок незаконної бездіяльності з боку ТОВ «Юрія-Фарм». У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами) визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи конкретні обставини справи, ступінь порушення життєвих стосунків [PERSON], потребу у додаткових зусиллях для організації життя, та виходячи із засад справедливості і розумності, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн., оскільки на думку суду, цей розмір моральної шкоди відповідає ступеню моральних страждань, завданих [PERSON] Вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 25000 гривень є завищеними, не відповідають обставинам справи, характеру та обсягу моральних страждань. Згідно рішень Апеляційного суду Черкаської області від 10.01.2011 року, від 10.04.2012 року, від 02.11.2012 року, рішень Соснівського районного суду м. Черкаси, від 16.11.2012 року, від 13.02.2013 року, від 05.06.2013 року позивачу нараховано середній заробіток (заробітну плату) за період з липня 2010 року по травень 2013 року по 8443,46 грн. щомісячно. Проте, відповідачем було сплачено страхові внески не в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» страхувальник зобов»язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати у визначені терміни та в повному обсязі страхові внески. Страхувальник - роботодавець є відповідальним за своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплату внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування. Отже, вимога [PERSON] про зобов»язання відповідача сплатити страхові внески за період з липня 2010 року по травень 2013 року виходячи із середньомісячної заробітної плати в розмірі 8443,46 підлягає до задоволення. З приводу заявлених вимог [PERSON] про відшкодування шкоди в розмірі 3016 грн. 75 коп. суд приходить до наступного. З 08.10.2010 року позивач отримує пенсію по інвалідності, зазначаючи, що пенсію він отримує відповідно до ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». Порядок нарахування та виплати пенсій по інвалідності регулюється ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Статтею 2 зазначеного Закону призначаються види державний пенсій: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Статтею 10 Закону органами, що здійснюють пенсійне забезпечення є органи Пенсійного фонду України. Пенсіонери зобов»язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. Перерахування пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» здійснюється на суб»єктом господарювання у даному випадку ТОВ «Юрія-Фарм», а Пенсійним Фондом України. Те саме стосується і перерахування пенсій особам, які являються інвалідами загального захворювання і які підпадають під дію ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Документи про перерахунок розглядає територіальний орган Пенсійного фонду на підставі заяви пенсіонера, який і приймає рішення з цього питання. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що ТОВ «Юрія-Фарм» не є суб»єктом, який за законодавством приймає рішення про нарахування, перерахування та виплату пенсій особам, які є пенсіонерами, оскільки таким суб»єктом являється Пенсійний фонд України та його територіальні підрозділи. Таким чином, вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди в розмірі 3016 грн. 75 коп. не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial