Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав посилаючись на те, що в липні місяці 2013 року службою у справах дітей Білоцерківської міської ради було виявлено неповнолітнього [PERSON], [INFO], який фактично залишився без батьківського піклування. Перевіркою встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживав із своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року мати померла. На даний час вихованням та утриманням [PERSON] займається його бабуся [PERSON], яка виявила бажання встановити піклування над ним. З часу народження дитини відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, зокрема не займається його вихованням та розвитком, не забезпечує здобуття ним загальної середньої освіти, матеріально не утримує, а з грудня місяця 2012 року перестав платити аліменти. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 31.07.2013 року був присутній відповідач, який повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина. Діючи в інтересах дитини просять суд позбавити відповідача щодо його неповнолітнього сина [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить суд позов задовольнити, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Відповідач позов визнав повністю, не заперечує проти його задоволення та ухвалення рішення у попередньому судовому засіданні. Третя особа [PERSON], яка являється бабусею неповнолітнього і займається його вихованням позов підтримала, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Прокурор не заперечує проти задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч.1, 4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши учасників судового засідання, думку прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач у справі являється батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Батьки тривалий час не проживали разом, вихованням сина займалась мати [PERSON], яка [INFO] року померла. Вихованням неповнолітнього [PERSON] займаються його бабуся та дідусь. Батько дитини повністю ухиляється від виховання дитини, не піклується про його стан здоров'я та навчання, не дбає про духовне та моральне виховання, фізичне здоров'я сина, що підтверджується наданими суду письмовими доказами. Дані обставини також підтверджені висновком служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. На підставі ст. 164 СК України батьків слід позбавляти батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, тому відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його сина. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При вирішені позовних вимог суд також враховує визнання позову і зазначених в ньому обставин відповідачем. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд, оцінивши всі докази у їхній сукупності, вважає вимоги позивача законними та обґрунтованими тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved