Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ «Дніпроспецсталь» (повне найменування Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузміна») в якому просив стягнути з відповідача на його користь одноразово суму 200000 грн., як відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті професійного захворювання, а також витрати на правову допомогу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що працюючи у відповідача в небезпечних умовах праці з 23.02.1994 року по 11.08.2003 року на посаді начальника району «Сортувальний» отримав професійне захворювання. Первинним медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) інституту медицини праці Національної академії медичних наук України було встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) другої стадії, прикореневий та нижньодольовий пневмосклероз, ЛН-І-ІІ ступеню. Зазначає, що виданим на його підставі медичному висновку підтверджено раніше встановлений діагноз, та встановлено зв'язок зазначеного захворювання із працею у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві Відповідача, де рівень пилу фіброгенної дії значно перевищував допустимі норми. У зв'язку з набутим захворюванням, починаючи з 2006 року по день звернення до суду постійно перебуває на стаціонарному лікуванні. Зазначає на порушенні нормальних життєвих зв'язків, позбавленні можливості реалізувати свої звички та бажання. Через те, що пережиті події завдали душевного страждання просить стягнути з відповідача кошти в рахунок компенсації моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача, підтримала заявлені вимоги, пояснила суду, що позивач отримав на підприємстві важке професійне захворювання, процес якого є незворотнім, факт його професійного захворювання підтверджений та позивач визнаний інвалідом. У зв'язку з невиліковною хворобою, позивач постійно зазнає фізичного болю та потребує постійного лікування, не може вести той спосіб життя, який мав би мати аби не професійне захворювання. Якість його життя значно погіршилась, були порушені нормальні життєві зв'язки. Позивач розуміє, що відновлення його здоров'я вже не можливе і тому знаходиться в стані депресії. Представник Відповідача ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузміна» проти позову заперечила, як і наявність у позивача професійного захворювання. Зазначила, що хоча й Позивач піддавався впливу шкідливих факторів, але не в тій мірі, щоб викликати професійне захворювання, вплив виробничого фактору був протягом незначного терміну - 38% робочої зміни (а.с.70). Позивач при прийнятті на роботу був повідомлений про всі умови роботи, примусу до його не застосовувалось працював з власної ініціативи. Вказала, що навіть при наявності професійного захворювання у позивача, неможливо встановити, де саме він його отримав в силу того, що трудові відносини з Відповідачем припинені, ще 2004 році і після звільнення позивач працював на іншому підприємстві з такими ж умовами праці, тому вважає позовні вимоги безпідставними. Представник третьої особи не заперечила наявності у відповідача професійного захворювання, проте також послалася на безпідставність вимог в силу того, що документом, що встановлює наявність професійного захворювання, відповідно до ст.13 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року №1105-XIV і є підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є Акт розслідування професійного захворювання. Розслідування факту отримання Позивачем професійного захворювання проводилось, так Актом від 10.12.2010 року, затвердженого головним санітарним лікарем, встановлено, що за наданими комісії санітарно-гігієнічних характеристик умов праці працівника, стаж роботи [PERSON] в умовах шкідливих факторів складає 1 рік 1 місяць, згідно акту професійне захворювання виникло в наслідок роботи в шкідливих умовах праці на підприємствах м. Запоріжжя, в тому числі на ВАТ «Запорізький завод феросплавів». За таких обставин зазначила на неможливості прийняття до уваги Медичного висновку ЦСЕК від 11.012012 року №1/33 на який посилається Позивач, як на підтвердження причинного зв'язку між захворюванням та роботою у Відповідача, в силу того, що останній був виданий не на підставі Акту професійного захворювання, та виключно у зв'язку з розглядом судової справи Голосіївським районним судом м. Києва. Зважаючи на те, що моральна шкода відшкодовується одноразово і Позивач уже скористався своїм правом, за завдане професійне захворювання, що виникло в наслідок роботи в шкідливих умовах праці на підприємствах м. Запоріжжя за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2012 року у справі №22-6781/2012 отримав компенсацію, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та докази, надані сторонами відповідно до приписів статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, Позивача 10.12.1991 року було прийнято до залізничного цеху Відповідача слюсарем з ремонту паливної апаратури, 23.02.1994 року було переведено в межах цього цеху - начальником району «Сортувальний». 11.08.2003 року переведений на посаду помічника машиніста тепловоза, де пропрацював до 22.01.2004 року, 22.01.2004 року був звільнений за власним бажанням. З 28.01.2004 року по 14.06.2005 року працював помічником машиніста на ВАТ «Запорізький феросплавний завод». Після звільнення офіційно не працював. Починаючи з 2006 року Позивач періодично проходить лікування в умовах стаціонару в профпаталогічному відділенні Запорізької обласної клінічної лікарні (з 26.06.2006р. по 11.07.2006р.; з 02.01.2007р. по 15.01.2007р.; з 21.06.2007р. по 04.07.2007р.; з 25.11.2008р. по 09.12.2008р.; з 20.03.2009р. по 01.04.2009р.; з 15.07.2009р. по 28.07.2009р.; з 13.11.2009р. по 26.11.2009р.; з 09.07.2010р. по 26.07.2010р.; з 08.10.2010р. по 20.10.2010р.; з 09.09.2011р. по 23.09.2011р.; з 05.03.2012р. по 19.03.2012р.; з 17.04.2012р. по 28.04.2012р.). Крім цього знаходився на стаціонарному лікуванні в алегро-пуль монологічному відділені 6-ії Запорізькій міській лікарні (з 07.04.2006р. по 29.04.2006р.; з 27.10.2006р. по 14.11.2006р.; з 18.04.2007р. по 04.05.2007р.; з 23.11.2010р. по 02.12.2010р.; з 07.02.2011р. по 25.02.2011р.; з 08.06.2011р. по 30.06.2011р.; з 18.07.2011р. по 04.08.2011р.). Позивач проходив стаціонарне обслідування в Криворізькому інституті промислової медицини (з 12.07.2006р. по 21.07.2006р.; з 15.01.2007р. по 24.01.2007р.; з 10.12.2008р. по 25.12.2008р. та з 02.04.2009р. по 10.04.2009р.). Судом встановлено, що медичним висновком ЦЛЕК інституту медицини праці Національної академії медичних наук України м. Київ протокол №33/1101 від 25.10.2010 року позивачу було встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) другої стадії, прикореневий та нижньодольовий пневмосклероз,ЛН-І-ІІ ступеню. Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 11.01.2012 року [PERSON] працював на підприємствах зі шкідливими умовами праці 14 років 2 міс., а саме: на металургійному заводі «Запоріжсталь» - 3 роки 3 місяці 6 днів, на електрометалургійному заводі «Дніпроспецсталь» - 9 років 5 місяців 19 днів, на Запорізькому заводі феросплавів - 2 роки 5 місяців 12 днів. Висновком МСЕК від 07.05.2012 року, серія [NUMBER] [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, захворювання професійне, та втрату 40% професійної працездатності. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2012 року у справі №22-6781/2012 за позовом [PERSON] до ПАТ «Запорізький завод феросплавів» відносно останнього встановлено обставини, а саме те що, [PERSON] працював на підприємствах зі шкідливими умовами праці 14 років 2 міс., а саме: на металургійному заводі «Запоріжсталь» - 3 роки 3 місяці 6 днів, на електрометалургійному заводі «Дніпроспецсталь» - 9 років 5 місяців 19 днів, на Запорізькому заводі феросплавів - 2 роки 5 місяців 12 днів в наслідок чого отримав професійне захворювання. Вищевказаним рішенням на користь [PERSON] стягнено 10000 грн. (десять тисяч гривень) компенсації моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, судові витрати. Отримання вищевказаної компенсації Позивачем не заперечено. Відповідно до вимог ст.173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23.09.1999 року №1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105-XIV), Закону від 14.10.1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21.11.2002 року №229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав. Згідно з п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно зі ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Суд приймає до уваги той факт, що в наслідок роботи [PERSON] в шкідливих умовах праці на підприємствах м. Запоріжжя останній отримав професійне - хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) другої стадії, прикореневий та нижньодольовий пневмосклероз, ЛН-І-ІІ ступеню, що у зв'язку з професійним захворюванням Позивач морально страждав, проте суд приймає і те, що моральна шкода, за рішенням суду Позивачу була компенсована. Зважаючи, що рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2012 року у справі №22-6781/2012 Позивачем не оскаржувалось, відповідно останній був згідний з розміром призначеної компенсації за завдану моральну шкоду. Відповідно до п.10 постанови пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. Наявність одного професійного захворювання та факту послідовного пред'явлення [PERSON] претензій до юридичних осіб з якими перебував у трудових відносинах говорить про усвідомлення факту саме солідарної відповідальності. Суд приймає до уваги і той факт, що відповідальність роботодавців не розмежована. Підтвердженням факту солідарної відповідальності, як наслідок одноразового відшкодування модальної шкоди за одне професійне захворювання є аналіз законодавства. Так, до внесення змін Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Законом України від 23.02.2007 року №717-V відповідальність за завдану моральну шкоду ніс Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Тобто, за одне професійне захворювання незалежно від ступеню вини роботодавців, ніс лише один орган. А за таких обставин суд вважає, що моральна шкода [PERSON] компенсована, повторне її стягнення з Відповідача є неможливим та не передбачено чинним законодавством. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed