Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 липня 2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. 30 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (аліментів) на навчання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 500грн. щомісяця. Ухвалою суду від 20 листопада 2013 року зазначені позови були об’єднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (адвокат, діє відповідно до ордера адвоката та угоди про надання правової допомоги) позов підтримав та пояснив, що від шлюбу з відповідачем позивач двох дітей - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та повнолітнього сина – [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від надання дітям матеріальної допомоги, не утримує їх, матеріально не забезпечує, хоча зобов’язаний це робити та має таку можливість. Позивач сама не здатна забезпечити дітей всім необхідним, тому просив позов задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та кошти на навчання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно є батьком неповнолітнього [PERSON] та повнолітнього [PERSON], яких зобов’язаний утримувати. Пояснив, що він є військовим пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 2138грн. 63коп. на місяць, однак сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі не згоден, так як вважає його завищеним. Погодився сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та кошти на навчання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі по 400грн. щомісяця на кожного. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити частково з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150, 180 і 199 СК України встановлюють для батьків обов’язок виховувати та утримувати своїх дітей. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі (позивач та відповідач) мають спільних синів - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії V-ЖД №371625, видане 06 січня 1993 року Кодимським р/в РАЦС Одеської області) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЖД №106443, видане 07 березня 1997 року Кодимським р/в РАЦС Одеської області). [PERSON] навчається на 5 курсі стаціонарного відділення Одеського національного політехнічного університету, що підтверджується довідкою від 12.09.2013 року, виданою вказаним навчальним закладом. Правові відносини щодо утримання батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, регулюються нормами ст.ст.199 та 200 СК України. Зокрема, згідно ст.199 СК України батьки зобов’язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними 23-х років, за умови, що вони (батьки) можуть надавати таку допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має сама дитина, або той з батьків, з ким ця дитина проживає. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов’язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов’язок) настає за обов’язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв’язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач будучи зобов’язаним утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, від виконання свого обов’язку ухиляється, матеріальної допомоги дитині не надає, хоча має таку можливість. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину у твердій грошовій сумі або у частці від доходу платника з урахуванням стану здоров’я та матеріального становища сторін, наявності на утриманні платника інших непрацездатних осіб, необхідності додаткового утримання на навчання, зокрема придбання підручників, одягу, харчування, тощо. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов’язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов’язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі визначаються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення. Судом встановлено, що відповідач є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, де щомісяця отримує пенсію в розмірі 2138 грн. 63 коп., у зв’язку з чим суд з огляду на наявність у відповідача постійного заробітку, вважає необхідним визначити аліменти у частці від його доходу. На підставі викладеного,

Outcome: partial