Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду в вересні 2013 року із даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 01.05.2012 року. В обґрунтування вимог зазначив, що 01.05.2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошей, згідно якого останній отримав 4000 гривень до 01.05.2013 року. В договорі про позику грошей також передбачена щомісячна сплата 10% за користування грошима. В підтвердження того, що відповідач отримав гроші, останній власноруч в присутності свідка [PERSON] написав розписку від 01.05.2012 року. 01.06.2012 року відповідач взяте на себе зобов'язання про сплату 10% за користування позикою не виконав. З цього моменту відповідач став уникати зустрічі з ним. 17.06.2012 року зустрівши [PERSON], він в черговий раз наполягав на виконання взятого зобов'язання, останній пообіцяв протягом місця розрахуватись з ним. Проте і через місяць відповідач не повернув ні позичених грошей ні відсотків за користування грошима. У відповідності вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином. У зв'язку з тим, що позичальником жодного разу не були сплачені відсотки за користування грошима, та своєчасно не повернута основна сума боргу станом на 01.09.2013 року з відповідача підлягає стягненню 4000 гривень - отримана сума позики, 6400 гривень - відсотки за користування грошима, що загалом складає 10400 гривень. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості за грошовим зобов'язанням у розмірі 10400 гривень та судовий збір у розмірі 229.40 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, проте належним чином був повідомлений. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази, встановив наступне: Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються главою 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд Так згідно вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином ст. 1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, поки не відбулося передання позикодавцем позичальникові грошей або речей. В статті 1047 ЦК України передбачена обов'язкова письмова форма договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. За договором позики грошей від 01.05.2012 року [PERSON], позикодавець, передав [PERSON], позичальнику, 4000 гривень. Позичальник зобов'язався повернути отриману грошову суму в розмірі 4000 гривень до 01.05.2013 року (пункт 1.1 угоди). В підтвердження отриманих грошей позичальник надав розписку (пункт 1.2 угоди). Відповідно до пункту 1.3 угоди позика надається зі сплатою відсотків у розмірі 10% від суми позики щомісячно. Позика вважається повернутою в момент передачі всієї позиченої суми, тобто 4000 гривень. Позикодавець вправі вимагати достроково повернення суми позики у випадку несвоєчасної виплати відсотків. Договором передбачена відповідальність за неповернення позики в строк, позичальник сплачує пеню у розмірі 50 гривень від суми за кожний день прострочки до повного повернення суми позики. /а.с.4/ З оригіналу розписки від 01.05.2012 року вбачається, що [PERSON], відповідач по справі, отримав в борг від [PERSON], позивача по справі, гроші в сумі чотири тисячі гривень під 10% щомісячно на строк до 01.05.2013 року. Зобов'язаний повернути борг в строк, що обумовлений в розписці. /а.с. 5/ В силу статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором Відповідач в судове засідання не з'явився, будь-яких доказів щодо оспорювання договору позики судові не надано. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики і розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Строк повернення позики за розпискою сплинув, але умови договору відповідач не виконав, чим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України. Доказів, що борг відсутній, відповідач суду також не надав. На підставі викладеного суд вважає, що неповернута сума боргу за договором позики у розмірі 4000 гривень підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно умов договору позики сторони домовилися, що за користування грошима позичальник сплачуватиме позикодавцю 10% на місяць від суми позики. Виходячи зі змісту даної умови договору позики, сторони домовилися про сплату процентів у кожному місяці, в якому позичальник буде користуватися грошима. Оскільки із змісту договору вбачається, що сторони визначили строк дії договору позики протягом обумовлених строків до 01.05.2013 року, тому право на одержання процентів за договором у кредитора існує лише протягом строку дії договору, а після його закінчення, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, застосовуються положення ст. 625 ЦК України. Отже, відсотки за користування грошима відповідно до умов договору позики складають: - строк дії договору (з 01.05.2012 року до 01.05.2013 року) становить 12 місяців, сума встановлених відсотків (10%) за користування грошима у розмірі 4000 гривень за період дії договору складає 4800 гривень (4000гривень х 10% х 12 міс.) Тому в частині стягнення відсотків за користування грошима позики суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 4800 гривень за користування грошима позики в межах строку дії договору позики, а не за 16 місяців, як зазначає позивач. Вимога про стягнення відсотків за користування грошима позивача з відповідача у відповідності вимог ст. 625 ЦК України не заявлена, також і не заявлені вимоги про стягнення з відповідача передбаченої пені за несвоєчасне повернення позики чи відсотків за користування позикою. Крім того відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України, договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були отримані позичальником або були одержані у меншій у кількості, ніж встановлено договором. Отже, якщо законодавець чітко передбачає, що на підтвердження існування договору позики є письмова форма - чи то розписка, чи то договір, то відповідно і при розрахунках повинні складатись відповідні письмові документи, що підтверджують погашення боргу. Пояснення в судовому засіданні свідка [PERSON], який підтвердив факт отримання відповідачем грошей від позивача в якості позики, - є неналежним доказом, оскільки це не передбачено вимогами ст.1051 ЦК України. Крім того, у зв'язку із частковим задоволенням позову [PERSON] у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, на його користь підлягає стягненню з відповідача судовий збір пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial