Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-15 00:00:00

Представник ПАТ «Український бізнес банк» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 10 грудня 2008 року між Акціонерним банком «Український [PERSON]», правонаступником якого по всім правам та обовязкам є Публічне акціонерне товариство «український бізнес банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № АП 2042. За вказаним кредитним договором [PERSON] в разовому порядку надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 5229,19 гривень строком на 24 місяці з 10.12.2008 року по 10.12.2010 року. Платнею за користування грошовими коштами є відсотки в розмірі 30% річних на суму фактичної заборгованості за кредитом. Відповідачем порушено взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту, в результаті чого станом на 11 вересня 2013 року він має заборгованість у сумі 11 798,28 гривень, яка складається з наступного: 5229,19 гривень заборгованість за кредитом; 6569,09 гривень заборгованість за відсотками. В звязку з вищевикладеним ПАТ «Український бізнес банк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 11798,28 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,40 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначивши, що відповідач порушив умови кредитного договору, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 11798,28 гривень. Просив суд позов задовольнити. Крім того, пояснив, що 24.03.2013 року відповідачу була направлена претензія з вимогою про сплату заборгованості, але вона залишилася без виконання, хоча згідно з поштового повідомлення відповідачем дана претензія була отримана. Відповідачка у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, ст.. 131 ЦПК України передбачає, що сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтями 525 527 ЦК України передбачається, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст.ст. 615, 625 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Крім того, статтею 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобовязаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2008 року між Акціонерним банком «Український [PERSON]», правонаступником якого по всім правам та обовязкам є Публічне акціонерне товариство «український бізнес банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № АП 2042 (а.с.6-7). За вказаним кредитним договором [PERSON] в разовому порядку надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 5229,19 гривень строком на 24 місяці з 10.12.2008 року по 10.12.2010 року. Платнею за користування грошовими коштами є відсотки в розмірі 30% річних на суму фактичної заборгованості за кредитом (а.с.8-10). У відповідності до положень п. 1.2 Кредитного договору, кредит надавався на умовах терміновості, повернення, платності, в обмін на зобовязання боржника повернути суму кредиту та сплатити відсотки, а також комісії, передбачені Кредитним договором шляхом безготівкового перерахування грошових коштів чи сплати через касу банку. Згідно з п. 2.2.1 Кредитного договору, відповідач був зобовязаний щомісячно, не пізніше дати, зазначеної у Графіку погашення кредиту, що підписаний сторонами та є невідємною частиною Кредитного договору, сплачувати заборгованість за кредитом та відсотки за користування грошовими коштами рівними платежами в сумі не менше за 292,38 гривень. Сторони у кредитному договорі домовились, що у випадку виникнення у позичальника тимчасових фінансових або інших труднощів з причин, що не залежать від Позичальника, згідно з п. 2.4.1 Кредитного договору, Боржник має право поставити перед банком питання про перенесення строків платежу за кредитом (а.с.6). Відповідач наданим правом не скористався, тобто у відповідача відсутня необхідність відстрочки та він навмисно не виконує свої обовязки за Кредитним договором. [PERSON] порушено взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту, в результаті чого станом на 11 вересня 2013 року вона має заборгованість у сумі 11 798,28 гривень, яка складається з наступного: 5229,19 гривень заборгованість за кредитом; 6569,09 гривень заборгованість за відсотками, що підтверджено довідкою про стан заборгованості (а.с.5). Крім того, 24.03.2013 року за вих. № 230 з моменту запобігання збільшенню заборгованості, Позивачем за місцем реєстрації відповідача, було направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість та попередження про можливість настання негативних наслідків у випадку невиконання умов кредитного договору (а.с.14). Поштове повідомлення повернулося з відміткою «вручене особисто» (а.с.15). Але з боку відповідача дій, спрямованих на погашення заборгованості не було проведено. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача, заборгованості за кредитним договором у сумі 11 798,28 гривень, яка складається з наступного: 5229,19 гривень заборгованість за кредитом; 6569,09 гривень заборгованість за відсотками. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 229,40 гривень.

Outcome: approved