Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в березні 2008 року до неї звернулась [PERSON] і просила позичити гроші у сумі 8000 грн. Оскільки вона не мала грошей для позичання, вона уклала кредитний договір № GP 417930 від 19.03.2008 року з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» на вказану суму. Після чого вона всі отриманні гроші передала відповідачці, разом з кредитним договором. [PERSON] пообіцяла повернути суму разом з процентами протягом року, але не повернула. 17 травня 2011 року на підтвердження отримання від [PERSON] грошей [PERSON] надала позивачу розписку, згідно якої вона зобов'язалась сплатити 8000 грн., а також проценти за кредитним договором в строк до 20.03.2012 року. Гроші повинна була передати позивачу, оскільки кредитний договір був укладений саме позивачем. У встановлений розпискою строк відповідачка борг не повернула. Тому згідно з положеннями ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст.1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України просила стягнути борг з урахуванням індексу інфляції 8048,00 грн. (8000 х 100, 1 х 100, 2 х 100,1=8048,00) та трьох процентів річних 283,33 грн. (8000 х 3% : 360 х 425 = 283,33), усього в розмірі 8331,33 грн. У зв'язку з викладеним, просила суд, стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних 8331,33 грн., судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 229,40 грн., а також судові витрати, пов'язані з юридичною допомогою в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, підтвердила доводи, викладені в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції 8048,00 грн. та трьох процентів річних 283,33 грн., судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 229,40 грн., а також судові витрати, пов'язані з юридичною допомогою в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, та просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних 8331,33 грн., судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 229,40 грн., а також судові витрати, пов'язані з юридичною допомогою в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, просила суд відмовити позивачу у позовних вимогах в частині стягнення з неї витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., решту позовних вимог визнала у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що згідно з копією розписки від 17.05.2011 року відповідач, [PERSON], взяла у позивача, [PERSON], гроші у розмірі 8000 гривень, та зобов'язалась повернути всю суму до 20.03.2012 року. Факт написання даної розписки у судовому засіданні визнаний відповідачем [PERSON] та не ніким оспорюється. Таким чином, з матеріалів справи та пояснень позивача, представника позивача, наданих в судовому засіданні, встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений строк не повернув. За таких обставин, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON], згідно з розпискою від 17.05.2011 року, а тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 17.05.2011 року у сумі 8 000 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляції, суд вважає, що вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач [PERSON] вважає, що оскільки відповідач [PERSON] прострочила виконання взятих перед нею зобов'язань по поверненню суми позики, тому окрім суми боргу вона має також сплатити відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд погоджується з даними вимогами позивача, оскільки вони ґрунтуються на законі та в судовому засіданні були визнані відповідачем [PERSON] у повному обсязі. Перевіривши правильність розрахунку 3 % річних та інфляції, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 % річних за час прострочення виконання зобов'язання у сумі 283 гривні 33 копійки та індексу інфляції за час прострочення виконання зобов'язання у сумі 8048 гривень 00 копійок, підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Отже, до складу витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги повинні бути оформлені у встановленому законом порядку, а саме: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В даному випадку суд вважає, що позивачем не доведено факт надання йому правової допомоги адвокатом [PERSON] Довідку від 02.07.2013 року про сплату [PERSON] 1000,00 грн. на правову допомогу суд не приймає до уваги, оскільки згідно з нормами діючого цивільного законодавства вона не є належним доказом надання правової допомоги. Окрім цього, суду не був наданий і розрахунок правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 468 від 03.07.2013 року та № 373 від 11.07.2013 року про судового збору у розмірі 229,40 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір у сумі 204 гривні 82 копійки.

Outcome: partial