Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-10 00:00:00

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 29 травня 2013 року з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» стягнуто 44834,03 грн. заборгованості за кредитним договором, 448,34 грн. судового збору, а всьго 45282,37 грн., в іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» ставиться питання про скасування рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, через порушення судом положень ст.ст. 526, 527, 530, 626, 627, 638, 640 ЦК України, якими передбачено виконання зобов"язань відповідно до умов договору та у визначений договором строк. Позивач посилався на те, що звільнення судом відповідача від сплати неустойки за договором здійснено без належних правових підстав та призвело до ухвалення в цій частині незаконного рішення. В апеляційній скарзі [PERSON] ставиться питання про скасування рішення суду в частині задоволення позову банка , посилаючись на те, що 10 квітня 2007 року ним було повністю погашено заборгованість, закрито картковий рахунок, повернуто банку кредитну картку і хто в подальшому нею користувався йому невідомо, а відтак, сума заборгованості не підлягає до стягнення з нього. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги банку та відхилення апеляційної скарги [PERSON], виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору від 04.05.2006 року, укладеного між [PERSON] та ЗАО " КБ " Приватбанк", відповідач отримав кредит в розмірі 7500 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою договору, передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо жодна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, договір автоматично є продовженим на вказаний строк.Оскільки жодна із сторін договору не заявила про припинення договору, останній продовжує свою дію і в даний час. Відповідач , в порушення приписів ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов"язань належним чином не виконав, у зв"язку з чим станом на 31 січня 2013 року має заборгованість перед банком в сумі 47575,73 грн., в тому числі 500 грн.штрафу ( фіксована частина) та 2241,70 грн.штрафу , обчисленого за процентною складовою відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банка в частині стягнення штрафів, суд виходив з того, що позивач пропустив строк давності звернення з указаними вимогами, який розпочався 28.11.2007 року і закінчився 28.11.2008 року. На думку апеляційного суду вказане застосування спеціального строку позовної давності не є правомірним, оскільки виходячи зі змісту укладеного договору, наведені штрафи нараховуються при порушенні клієнтом строків платежів за любим з грошових зобов"язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, а оскільки згідно з розрахунком заборгованості такі порушення мали місце неодноразово, проте штрафи нараховано позивачем одноразово при зверненні з позовом відповідно до умов договору, висновок суду про застосування строку позовної давності у даному випадку не грунтується на матеріалах справи взагалі та представленому позивачем розрахунку зокрема. У зв"язку з наведеними обставинами рішення суду в цій частині підлягає скасуванню як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зважаючи на приписи ст.ст.526, 530,610, 611, 623, 624 ЦК України позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню. Посилання [PERSON] про звернення до банку 10 квітня 2007 року із заявою про закриття карткового рахунку та передання картки співробітникам банку не підтверджені жодними доказами, проте враховуючи подальший рух коштів по вказаному картковому рахунку і зокрема, його поповнення 15.05.2007 року на суму 5000 грн. та 09.06.2007 року на суму 3500 грн., здійснення операцій у одних і тих же банкоматах з коректним введенням пін-коду обгрунтовано оцінені судом як такі , що свідчать про особисте користування відповідачем картковим рахунком та непричетність до здійснення операцій з коштами сторонніх осіб. Враховуючи, що [PERSON] не представлено жодних переконливих доказів на підтвердження доводів його апеляційної скарги, рішення суду в частині задоволення позовних вимог відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Outcome: approved