Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

[PERSON] вернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що 25.10.1995 року померла його мати [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина до складу якої ввійшла земельна частка (пай) площею 3,59 в умовних кадастрових гектарах, право на яку було підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0155670. Спадщину після її смерті він прийняв спадщину, однак оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі не може, оскільки нотаріус звернув увагу, що вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий вже після смерті спадкодавця. Просив визнати за ним право власності на вищевказану земельну частку (пай). В судовому засіданні від позивача найшла заява про уточнення позовних вимог, які були підтримані його представником [PERSON], відповідно до яких, позивач просив визнати за ним право на земельну частку (пай), що належала його матері, а також зазначив, що про наявність такого права у спадкодавця дізнався лише у вересні 2013 року де йому повідомили, що на імя матері виданий сертифікат а земельну частку пай. Відповідач в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без участі їхнього представника, про що повідомив суд листом. Суд, зясувавши правову позицію сторін, дослідивши представлені докази та давши їм оцінку приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що 25.10.1995 року померла мати позивача [PERSON], яка мешкала в с. Верхня Сагарівка, Буринського району, Сумської області, у звязку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Маяк» розміром 3,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку посвідчено сертифікатом серії СМ №0155670, яку прийняв її син - позивач по справі, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном в силу п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, являючись при цьому спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується показами представника позивача, свідоцтвом про смерть серії І-БП №280765 (а.с.5), сертифікатом на право на земельну частку пай (а.с.6), витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.15), свідоцтвом про народження позивача (а.с.76), довідками Верхньосагарівської сільської ради. Разом з тим, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0155670 виданий Буринською районною державною адміністрацією 23.12.1996 року, тобто після смерті спадкодавця. Однак право останнього на вказану земельну частку( пай) у суду сумнівів не викликає, так як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що [PERSON], будучи членом КСП, була включена до списку громадян, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ №000017, який був виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Маяк» 14.07.1995 року (а.с.9-14), але з невідомих причин за життя, вищевказаного сертифікату не отримала. Так як право спадкоємця є похідним від права спадкодавця, суд вважає, що за можливим визнати за позивачем право на зазначену земельну частку (паї), право спадкодавця на яку було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0155670, виданим Буринською районною державною адміністрацією 23.12.1996 року, задовольнивши позовні вимоги повністю. При цьому суд враховує, що відповідно до статті 71 ЦК Української РСР (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК Української РСР). Аналогічні вимоги щодо загального строку позовної давності містить і ст.257 ЦК України. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Судом встановлено, що позивач про порушення свого права дізнався лише у вересні 2013 року при зверненні до відділу Держземагенства у Буринському районі, у звязку з чим він не пропустив строк позовної давності.

Outcome: approved