Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» (далі - позивач) звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, при цьому пояснивши наступне. 07.07.2006 року позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №380/917/06-Пі. Відповідно до умов вищезазначеного договору позивач як кредитор надав та відповідач як позичальник прийняла у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання окремими траншами грошові кошти в розмірі 60000,0 доларів США,. При цьому, згідно умов Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №380/917/06-Пі відповідач зобов'язалася сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 12,5 % річних та повернути кошти кредиту позивачу в термін 06.02.2013 року. В наступному, 20.11.2007 р. між позивачем як кредитором та відповідачем як позичальником було укладено Договір про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №380/917/06-Пі від 07.07.2006 року, у відповідності до положень якого, за згодою сторін змінено ліміт заборгованості до 99560 доларів США та встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 13% річних. При цьому, умовами зазначеного додаткового договору змінено кінцевий термін повернення позичальником заборгованості за кредитом до 06.07.2021 року. В свою чергу, з метою забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, між позивачем та відповідачем було укладено 07.07.2006 р. Іпотечний договір №04/І-300 із наступними змінами, за умовами якого відповідач передала в іпотеку позивачу як кредитору однокімнатну квартиру загальною площею 50,40 кв.м., жилою площею 21,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте в наступному відповідач порушила свої зобов'язання за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №380/917/06-Пі стосовно щомісячного повернення окремими платежами кредиту та сплати відсотків за користування ним. В свою чергу положеннями Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №380/917/06-Пі та Іпотечного договору №04/І-300 передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем як зобов'язань, позивач як іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб отримання ним права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань. Враховуючи зазначене, 02.07.2011р. позивачем було надіслано відповідачу письмову вимогу, в якій останньому було запропоновано погасити заборгованість за наведеним кредитним договором, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги у тридцяти денний строк з моменту її отримання, позивачем будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Однак, протягом встановленого тридцяти денного строку вимога позивача як іпотекодержателя залишилася без задоволення. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив суд: звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на однокімнатну квартиру загальною площею 50,40 кв.м., жилою площею 21,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №380/917/06-Пі від 07.07.2006 року у розмірі 560000 грн. 00 коп. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні, при цьому позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю, проти заочного вирішення справи не заперечив. Відповідач, повідомлена про дату та час судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України шляхом розміщення оголошення у пресі - газета «Урядовий Кур'єр» від 08.10.2013р. за № 183, у судове засідання повторно не з'явилася, про поважність причин неявки не повідомила суд, заяву про розгляд справи за її відсутності у судовому засіданні не подала суду. У зв'язку з вищевикладеним суд ухвалив проводити заочний розгляд справи згідно ст. 224 ЦПК України та на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Врахувавши пояснення позивача у позові, з'ясувавши обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю виходячи з наступного. Вбачається, що 07.07.2006 року позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №380/917/06-Пі. Разом з цим, 20.11.2007 р. між позивачем як кредитором та відповідачем як позичальником було укладено Договір про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №380/917/06-Пі від 07.07.2006 року, у відповідності до положень якого, за згодою сторін змінено ліміт заборгованості до 99560 доларів США та встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 13% річних. Судом встановлено, що на виконання вищезазначеного договору позивачем було надано відповідачу кредитні кошти, шляхом перерахування траншів з позичкового рахунку [NUMBER], відкритого в Київській обласній філії позивача. В свою чергу, відповідно до п 2.4. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту на фактичну суму заборгованості за Кредитом та фактичну кількість днів користування кредитом у періоді (28-29-30-31/360), щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі в день такого повернення. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється відповідачем до 10-го числа (включно) місяця, наступного за тим, в якому Позичальник користувався Кредитом, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі в день такого повернення. У випадку, якщо 10-те число місяця є неробочим, святковим або вихідним днем, то відповідач зобов'язаний сплатити суму нарахованих процентів за користування кредитом у попередній робочий день (п. 2.5. кредитного договору). На виконання кредитного договору відповідач зобов'язалася своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному умовами договору (п. 3.3.5. кредитного договору). Згідно п. 4.2. кредитного договору в разі прострочення відповідачем строків погашення кредиту та/або сплати процентів, комісій, зазначених у п.п. 1.1, 2.11.3., 3.2.5., 4.4., 5.4. цього кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1% процент від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором. При цьому, у випадку невиконання відповідачем обов'язків, визначених п.п. 3.3.2., 3.3.3., -3.3.7-3.3.13. кредитного договору, протягом більше п'ятнадцяти календарних днів підряд, або невиконання відповідачем зобов'язань, визначених п.п. 3.3.4., 3.3.5, цього договору, протягом більше, ніж дев'яносто календарних днів підряд, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та відповідач зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги позивача як кредитора, що випливають з наведеного кредитного договору. Після сплати відповідачем відповідних сум його зобов'язання за цим договором вважається припиненим. Разом з цим, згідно розрахунків позивача заборгованість відповідача за договором №380/917/06-Пі від 07.07.2006р. станом на 20.03.2013р. становить суму у розмірі 1042814,73 грн., що становить: - сума заборгованості за кредитом - 620 305 (шістсот двадцять тисяч триста пять) грн. 64 коп.; - сума заборгованості за відсотками - 359 519 (триста п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 62 коп.; - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 16 027 (шістнадцять тисяч двадцять сім) грн. 71 коп.; - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 46 961 (сорок шість тисяч дев'ятсот шістдесят одна) грн. 77 коп. При цьому суд зазначає, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 585 ЦК України, одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна. Разом з цим, відповідно до пунктів 1.3, 1.3.1 вищезазначеного кредитного договору, в якості забезпечення відповідачем виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченою іпотекою вимоги, позивач укладає з відповідачем іпотечний договір, за умовами якого відповідач передає позивачу в іпотеку нерухоме майно. Судом встановлено, що між відповідачем як іпотекодавцем та позивачем як іпотекодержателем було укладено 07.07.2006 р. Іпотечний договір №04/І-300 із наступними змінами, за умовами якого відповідач передала в іпотеку позивачу однокімнатну квартиру загальною площею 50,40 кв.м., жилою площею 21,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якості забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором №380/917/06-Пі від 07.07.2006р. Відповідно до п. 4.5.3 Іпотечного договору №04/І-300, позивач як іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Судом встановлено, 02.07.2011р. позивачем було надіслано відповідачу письмову вимогу, в якій останньому було запропоновано погасити заборгованість за наведеним кредитним договором, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги у тридцяти денний строк з моменту її отримання, позивачем будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем у встановлений строк тридцяти денний строк своїх зобов'язань перед позивачем за вищезазначеним кредитним договором. В свою чергу суд зазначає, що відповідно до ст.. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. При цьому, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іптеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Крім того, у положеннях Постанови №5 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та положеннях Узагальнення Верховного Суду України судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки) від 07.10.2010 року розяснено: «…нормами законодавства (насамперед статтями 36, 37 Закону № 898-IV) не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.». Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Вбачається, що згідно висновку про вартість майна від 22.03.2013 року, наданого суб'єктом оціночної діяльності ПП «Енергомакс» (сертифікат №12021/11 від 09.06.2011 року) в рамках Звіту про оцінку вартості майна, вартість однокімнатної квартири загальною площею 50,40 кв.м., жилою площею 21,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], складає 560 000 (п'ятсот шістдесят тисяч) грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задовольнити позов повністю.

Outcome: approved