Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. Позовні вимоги мотивував тим, що протягом 1991 -2002 років працював в шкідливих умовах на підприємствах ДП "Львіввугілля", а саме шахта "Великомостівська", протягом 2008 -2012 років працював в шкідливих умовах на підприємствах ДП "Львіввугілля", а саме шахта "Лісова", 23 березня 2012року, звільнений по п.2 ст. 40 КЗпП України внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров'я з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку і одноразової допомоги в розмірі 3-х місячного заробітку. 09 квітня 2012 року, Міністерством вугільної промисловості України ДП «Львіввугілля» відокремлений підрозділ шахта «Лісова» видано акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений Головним санітарним лікарем Червоноградської СЕС. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання шахти «Лісова» від 09 квітня 2012року, встановлено діагноз: антракосилікоз І ст., інтерстіційна форма 1/1 t/t, хронічний бронхіт, емфізема легень, ДН-ІІ (один) ст. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 131 від 22 березня 2012року встановлено, то хронічна попереково-крижова радикулопатія та вегетосенсорна поліпевропатія з умовами праці не пов'язано у зв'язку з невираженістю клінічних проявів та специфікою трудового стажу. Антракосилікоз І ст., інтерстиційна форма 1/1 t/t, хронічний бронхіт, емфізема легень, ДН-ІІ (другого) ст. захворювання професійні, встановлені вперше. Підставою для встановлення профзахворювання є тривалий (15р. 7м) у шкідливих умовах праці. Перевищення показників запиленості (119-146 мг/мЗ) при ГДР 4мг/м З протягом 84/97 % робочого часу, характерні для пневмоконіозу, рентгенологічні зміни та значне зниження функції дихання. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, мені встановлено діагноз: антракосилікоз І ст., інтерстіційна форма 1/1 t/t, бронхіт, емфізема легень, ДН-ІІ (два) ст. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання, професійне захворювання виникло за таких обставин: на протязі стажу роботи у шкідливих умовах на шахті «Зарічна» з 25 лютого 1991 року по 04 березня 1991 року. З 29 травня 1991 року по 17 вересня 1991 року, гірником підземним; з 16 січня 1992року, по 24 січня 1994року гірником очисного забою, шахти «Лісова» з 31.01.1994 року, по 25.12.2001 року гірником очисного забою, з 05 квітня 2002року, по 30 вересня 2002року, з 22 квітня 2008року, по 23 березня 2012року машиністом гірничих виїмкових машин при запиленості повітря робочої зони з перевищенням ГДК. Згідно довідки Міністерства Охорони Здоров'я України міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК (серія 10 AAA № 840296) від 08 травня 2012 року, [PERSON] вперше встановлено третю групу інвалідності. Згідно довідки Міністерства Охорони Здоров'я України міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК (серія 10 AAA № 015484) від 08 травня 2012 року, про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги йому вперше встановлено 50% (п'ятдесят) відсотків втрати професійної працездатності. Внаслідок отримання професійного захворювання, мпозивачу було завдано великої моральної шкоди, що полягала у значному фізичному болю та стражданнях. Фізичні страждання виражаються у фізичному болю, які він зазнав та зазнає на даний час. Моральні страждання, що позивач отримав в результаті професійного захворювання полягають у фізичному болю та стражданнях, достроковій втраті працездатності, що призвело до погіршення матеріального становища, втраті соціальних зв'язків, неспроможності ведення домашнього господарства та виконання домашніх обов'язків. Все це змушує його докладати додаткових фізичних та моральних зусиль для організації повноцінного способу життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. Представник відповідача ДП "Львіввугілля" А.Б. Ганас проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав наведених у запереченні на позовну заяву про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" від 23.03.2007 року виключено частину 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України. Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України ""Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" визнано конституційними, а право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні було досліджено докази, які подав позивач, а саме копію трудової книжки, копії медичних документів та записів у медичній книжці, копію акту про нещасний випадок, копію акту розслідування професійного хронічного захворювання, копії висновків МСЕК. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профілактичного лікувально - профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 22 березня 2012р. №131, вбачається що [PERSON] отримав професійне захворювання в наслідок праці в шкідливих умовах. Відповідно до довідки Міністерства Охорони Здоров'я України міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК (серія 10 AAA № 840296) вбачається, що [PERSON] встановлено третю групу інвалідності. Відповідно до довідки Міністерства Охорони Здоров'я України міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК (серія 10 AAA № 01.5484) вбачається, що ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги позивачу встановлено 50% (п'ятдесят) відсотків втрати професійної працездатності; Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати той факт, що Позивач не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Тому при визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial