Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись, на неможливість сплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх доходів на утримання дочки [PERSON] до досягнення нею повноліття, а тому просив зменшити стягнення до 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з викладених у ньому підстав. Ствердив, що на даний час позивач проживає з іншою жінкою без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання в нього народилася дитина - [PERSON]. Через те, що позивач офіційно не працевлаштований, у зв'язку із скрутним становищем в державі, його матеріальний стан погіршується, просив зменшити стягнення аліментів до 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачка, будучи повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з'явилася. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи в межах строку встановленого ч. 1 ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути у відсутність відповідача на підставі наявних доказів у загальному порядку. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 182. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області та згідно виконавчого листа №3/2-552, виданого 16 березня 2001 року, з позивача на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], стягнуто на її утримання ? частину всіх видів його доходів до досягнення нею повноліття. Згідно позову [PERSON] з 2011 року почав спільно проживати з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання в них народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] від 10 вересня 2013 року. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суду не представлено належних, допустимих та достатніх доказів того, що позивач дійсно проживає разом з дитиною, займається її вихованням та несе витрати по її утриманню, коли сам по собі факт народження у позивача другої дитини не є підставою для зменшення розміру аліментів. Представник позивача не зміг пояснити суду за рахунок яких доходів позивач забезпечує своє проживання та проживання другої дитини та який їх розмір. Посилання представника позивача на те, що розмір аліментів повинен дорівнювати 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є безпідставним, оскільки розмір аліментів, що стягуються з позивача за рішенням суду є прийнятним для утримання однієї дитини. Доказів того, що стягнення аліментів у вказаному розмірі ставить позивача у скрутне матеріальне становище суду не подано. Крім того суду не подано доказів і того, що позивач вчасно та в повному розмірі сплачував присуджені до стягнення аліменти. Будь-які докази щодо зміни матеріального або сімейного стану позивача, які б викликали необхідність зменшення розміру присуджених аліментів на утримання дитини суду не представлено. Таким чином підстав для зменшення розміру аліментів, передбачених ст. 192 СК України в судовому засіданні не встановлено, а тому позов на основі Закону не обґрунтований і задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed