Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок», та просив визнати за ним право власності на товар, придбаний у [PERSON] згідно договору купівлі-продажу товару №2-2013 від 31.05.2013 року, а саме: текстиль домашній в асортименті в загальній кількості 1500 одиниць та зобовязати [PERSON] передати йому зазначений вище товар. Як зазначив позивач, 31 травня 2013 року між ним (покупцем) і [PERSON] (продавцем) був укладений договір купівлі-продажу товару №2-2013 (далі Договір), предметом якого був товар визначений індивідуальними родовими ознаками, з вказівкою кількості, якості, комплектності і вартості. В силу п. 1 Договору, Продавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується передати у власність Покупцеві товар, що належить йому на праві власності, згідно додатку № 1 до цього договору "Специфікація товару" (далі іменується "товар") на загальну суму 100 000 гривень, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар і сплатити його вартість. Згідно п.п. 2-3 Договору, Покупець зобов'язався сплатити вартість товару на умовах 100 % попередньої оплати не пізніше 31 червня 2013 року, в свою чергу продавець зобов'язався передати товар Покупцеві не пізніше 31 червня 2013 року, за умови повної сплати його вартості. Місце видачі товару: складське приміщення (контейнер) №351, сектор 1, ТСК №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок». Як вказує [PERSON], умови договору купівлі-продажу товару з його боку були виконані повністю. Отримання обумовленої суми продавцем [PERSON] підтверджується розпискою на другій сторінці договору. Проте, продавцем до сьогодні не виконано зобов'язання передати товар покупцеві, оскільки товар, який належить [PERSON], і за який він сплатив кошти, перебуває у чужому володінні, а саме: у володінні [PERSON] та знаходитися на відповідальному зберіганні на території господарської служби Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок». Зі слів [PERSON], товари належні позивачеві знаходилися на реалізації у [PERSON], яка в свою чергу орендувала контейнер №351 у [PERSON] Термін оренди закінчився - 30.06.2013 року, а [PERSON] померла в липні 2013 року, у зв'язку з чим адміністрація Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» опечатала контейнер до виявлення власників майна, що знаходиться в ньому. 12.09.2013 року, ухвалою суду за заявою позивача було вжито заходів по забезпечення позову, а саме: до вирішення справи по суті накладено арешт та зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» передати на зберігання [PERSON] все майно та грошові кошти, що знаходяться в контейнері № 351 на території сектору №1 ТСК №1 ТОВ «Промтоварний ринок», що належить [PERSON] та знаходиться на території господарської служби ринка ТОВ «Промтоварний ринок». 16.10.2013 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про часткову зміну предмета позову, з якої вбачається, що позивач просить витребувати спірне майно вже не від [PERSON], а від [PERSON] , та просить скасувати вжиті заходи забезпечення позову. В судове засідання сторони не зявилися, від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутність за наявними матеріалами. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги з врахуванням змін предмета позову від 16.10.2013 року визнає в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, з якої вбачається що вона є власницею контейнера №351, право на встановлення якого надано їй ТОВ «Промтоварний ринок». Даний контейнер нею передавався в суборенду [PERSON] На товари, що знаходяться в контейнері №351 вона не має майнових прав та їй нічого не відомо про господарські взаємовідносини між [PERSON] та [PERSON] З урахуванням того, що відповідач [PERSON] не оспорює право власності позивача [PERSON] на спірне майно, а останній, в свою чергу, не зазначив у заяві про часткову зміну предмету позову, в якій частині позовні вимоги стосуються [PERSON], суд приходить до висновку, що у позивача [PERSON] відсутні позовні вимоги до відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення даного позову, з урахуванням зміни предмету спору, виходячи із нижче викладених підстав. Судом встановлено, що між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу товару №2-2013 від 31.05.2013 року. Згідно п. 1 Договору, продавець в порядку та на умовах, визначених договором, зобов'язався передати у власність покупцеві товари згідно додатку №1 до цього договору «Специфікація товару» на загальну суму 100 000 гривень, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та сплатити його вартість. Згідно п.п. 2-3 Договору, Покупець зобов'язується сплатити вартість товару на умовах 100% попередньої оплати не пізніше 31 червня 2013 року, а продавець зобов'язується передати товар Покупцеві не пізніше 31 червня 2013 року, за умови повної сплати його вартості. Місце видачі товару: складське приміщення (контейнер) №351, сектор 1, ТСК №1 ТОВ «Промтоварний ринок» (Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20). Отримання обумовленої суми в 100 000 гривень продавцем [PERSON] підтверджується розпискою на другій сторінці договору. В свою чергу [PERSON] не змогла передати товар [PERSON] у строки визначені договором, оскільки останній вчасно за ним не звертався (до 31.06.2013 року), а у липні контейнер №351, у якому зберігається майно, належне [PERSON], було опечатано. Судом встановлено, що на момент подання позову, спірне майно перебувало у володінні відповідача [PERSON] та знаходилося на відповідальному зберіганні на території господарської служби ТОВ «Промтоварний ринок». Належні [PERSON] товари передавалися [PERSON] на реалізацію [PERSON], яка в свою чергу орендувала контейнер №351 у [PERSON] Термін оренди закінчився - 30.06.2013 року, а у липні 2013 року [PERSON] померла, у зв'язку з чим адміністрація ТОВ «Промтоварний ринок» опечатала контейнер до виявлення власників майна, що знаходиться в ньому. Судом встановлено, що на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року, [PERSON] передала [PERSON] майно згідно «Опису майна, що передається із контейнера №351», у тому числі 1020 одиниць товарів, право власності на які просить визнати за собою позивач. Крім того, на зберігання [PERSON] передано й інші товари, майнові права на які не є предметом розгляду по даній цивільній справі, зокрема: особисті речі [PERSON], вінки, пуховики, ремені, килим тощо. Грошові кошти у контейнері №351 виявлені не були. Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно ч. 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, позивач має належні, такі, що відповідають вимогам чинного законодавства правовстановлюючі документи, якими підтверджуються його право власності на спірне майно, яке на момент розгляду справи знаходиться на зберіганні у [PERSON] Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 293 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі. Отже, вимоги позивача про виконання права власності на майно та зобовязання його передати є законними та обґрунтованими, підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи. Згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України закріплено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на спірне майно підлягають задоволенню. Також суд приходить до висновку, що, задовольняючи позовні вимоги, слід витребувати спірне майно з володіння [PERSON] Відповідно до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем по справі було сплачено при зверненні до суду судовій збір у розмірі 1114 (одна тисяча сто чотирнадцять) гривень 70 (сімдесят) копійок, тому дана виплата підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. З урахуванням того, що від позивача [PERSON] надійшла заява від 16.10.2013 року про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині скасування арешту на майно, що належить [PERSON] Інше ж майно, передане на зберігання [PERSON] згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року, слід залишити на зберіганні [PERSON] до встановлення його власників.

Outcome: approved