Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03.03.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1 200 000 гривень з строком повернення 05.05.2013 року, про що було зазначено у розписці. Відповідач свої зобов`язання за даним договором виконав частково, а саме повернув гроші в сумі 379 800 гривень, решту частину боргу повернути добровільно відмовляється. За таких обставин він змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 820 200 гривень та судових витрат, пов`язаних з сплатою судового збору. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що договір позики та розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 1 200 000 гривень носять формальний характер. Фактично він грошей не отримував, а мав певні зобов`язання по виплаті заробітної плати та сплати поточних платежів по очолюваному ним підприємству, на виконання яких ним, в якості гарантії, була власноруч написана розписка. Зазначив, що частина грошей була повернута ним позивачу як орендна плата. Вважає, що позов пред`явлено до нього безпідставно, а тому у його задоволенні просив відмовити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наявної в матеріалах справи копії договору позики від 03.03.2011 року вбачається, що такий був укладений між позивачем та відповідачем у письмовій формі на суму 1 200 000 гривень, що у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, з терміном повернення позики до 05.05.2013 року. На підтвердження укладення даного договору та його умов [PERSON] власноруч, про що не заперечив у судовому засіданні сам відповідач, написав розписку, яка посвідчує передання йому позивачем вказаної грошової суми, що підтверджується копією розписки від 03.03.2011 року. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а статтею 530 цього ж Кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором позики виконав частково, повернувши позивачу 379 800 гривень, з яких на 360 000 гривень він, відповідач, отримав розписку від позивача про отримання останнім даної суми грошових коштів, що підтверджується копією розписки від 09.02.2012 року, в якій зазначено, що вказані кошти отримані позивачем в рахунок погашення позики згідно договору від 03.03.2011 року. У зв`язку з частковим виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики станом на 24.09.2013 року заборгованість за вказаним договором становить 820 200 гривень. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що фактично він грошових коштів від позивача не отримував, а мав певні зобов`язання по виплаті заробітної плати та сплати поточних платежів по очолюваному ним підприємству, на виконання яких ним, в якості гарантії, була написана розписка, так як відповідачем, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не було доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд також не надає віри твердженням відповідача про те, що грошові кошти в сумі 379 800 гривень були сплачені ним позивачу як орендна плата, оскільки на підтвердження цього відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про укладення між ним та позивачем договору оренди. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено зобов`язання за договором позики щодо повернення суми позики у строк та в порядку, що встановлені даним договором, а відтак у позивача виникло право вимоги щодо повернення боргу в сумі 820 200 гривень. У зв'язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат у сумі 3 441 гривня, пов'язаних з сплатою судового збору.

Outcome: approved