Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося у листопаді 2013 року до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 02 травня 2005 року відповідачем по справі відповідно до кредитного договору отримано у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит в сумі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак в порушення умов договору та норм цивільного законодавства України відповідач не виконує належним чином зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 20844,71 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5604,06 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 15240,65 грн. У зв’язку з тим, що в добровільному порядку відповідач не бажає погашати заборгованість, ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON], вищезазначену суму та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з’явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомив. З урахуванням змісту заяви представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з’ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Приписами ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 02 травня 2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» зобов’язалося надати [PERSON] кредитні кошти в розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (арк. справи 8). Згідно умов вказаного договору позичальник зобов’язується здійснювати погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за його користування на умовах, передбачених договором. Спірний договір відображає повне розуміння сторонами предмету договору. Відповідач [PERSON] не виконує зобов’язання згідно кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 20844,71 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5604,06 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 15240,65 грн., що підтверджується розрахунком (арк. справи 4-7). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, слід зазначити, що ч. 2 вказаної статті наголошує, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином, з умов укладеного кредитного договору та зі змісту наведених правових норм вбачається, що вимоги позивача заявлені у відповідності з чинним законодавством, а отже є обґрунтованими. З урахуванням встановлених обставин, щодо наявності вини [PERSON] у невиконанні зобов'язання перед позивачем, відмови відповідача в односторонньому порядку виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Перевіривши арифметичній розрахунок позивача судом встановлено, що вказані ним суми не суперечать вимогам чинного законодавства, а відтак вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати – судовий збір у розмірі 229,40 грн., оскільки підстав для звільнення відповідача від судових витрат судом не встановлено. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved