Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 29 березня 2013 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 30 травня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за нею станом на 31 березня 2013 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 37099,27 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 9270,20 грн., заборгованості по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі - 25586,24 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) в розмірі 1742,82 грн. Оскільки, відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 37099,27 грн., та судові витрати по справі в розмірі 370,99 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Сеннов О.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилався на докази, які знаходяться в матеріалах справи. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 30 травня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до нової редакції статуту Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (а.с.22-23). У відповідності до умов зазначеного кредитного договору, Договір складається з Заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою (а.с.11-19). Разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за нею станом на 31 березня 2013 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 37099,27 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 9270,20 грн., заборгованості по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі - 25586,24 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) в розмірі 1742,82 грн. (а.с.). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] надала суду письмову заяву щодо застосування строків позовної давності посилаючись на те, що строки позовної давності за зазначеним кредитним договором сплинули, оскільки з останнього дня квітня 2009 року пройшло більше трьох років (а.с.92). Згідно п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у випадку незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком (у випадку, якщо вона є), в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії картки. Судом встановлено, що з моменту укладання кредитного договору, тобто з 30 травня 2006 року, ніхто зі сторін цього договору до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надала банку письмової заяви про закриття картрахунку. За таких обставин строк дії картки, у тому числі і строк дії кредитного договору, пролонгувався з кожним роком і діяв до 30 травня 2013 року. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості в розмірі 37099,27 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 9270,20 грн., заборгованості по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі - 25586,24 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) в розмірі 1742,82 грн. Крім того, згідно положень частини 1 статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір і його вимоги задоволено, з відповідача також належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 370,99 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved