Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

04 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути вартість побутового вугілля, яким підприємства повинні були його забезпечити протягом 2010-2012 років, у сумі 12985,90 грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю, пояснивши, що працював підземним слюсарем, прохідником, підземним кріпильником та підземним електрослюсарем на підприємствах з видобутку вугілля продовж 13 років, а тому має право на отримання безоплатного вугілля на побутові потреби. Він неодноразово звертався до відповідачів з заявою про забезпечення вугіллям, які були залишені без задоволення. Тому просив стягнути з відповідачів солідарно вартість побутового вугілля, яким підприємства повинні були його забезпечити протягом 2010-2012 років. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та пояснив, що ВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» не є підприємством з добичі вугілля, вуглебудівничим підприємством, а тому до нього не можуть застосовуватися вимоги ст. 43 Гірничого Закону України, у зв'язку з чим питання пов'язанні з забезпеченням вугілля не розглядалися при прийнятті рішення про ліквідацію підприємства від 18.11.2011 року та не були включені у ліквідаційний баланс. А тому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Судом встановлено, що позивач [PERSON], працював: підземним слюсарем, прохідником, підземним кріпильником в шахтоуправління №12/18 імені газети «Правда» тресту «Будьоніввугілля» з 14.08.1950 по 10.11.1954 р.р. та з 28.02.1955 по 04.02.1957 р.р., підземним електрослюсарем, прохідником шахтоуправління №12 «Наклонна» тресту «Будьоніввугілля» та Лівенського шахтоуправління тресту «Пролетарсвугілля» з 14.02.1957 по 05.06.1964 р.р., тобто працював на підприємствах з видобутку вугілля 13 років 6 місяців. Статтею 43 Гірничого Закону України встановлено, що підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, зокрема пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків. Професії, за якими працював позивач, передбачені Переліком професій працівників з видобутку вугілля та працівників вуглебудівних підприємств, яким безоплатно надається вугілля на побутові потреби, затверджені постановою КМУ від 17.03.2011 року №303, а тому позивач відноситься до вище вказаної категорії осіб та має право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби. Згідно п. 12.10.7 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3 липня 2001 року, яка зареєстрована Міністерством праці та соціальної політики України 07.08.2001 N 71, безоплатне забезпечення вугіллям поширюється на пенсіонерів, що живуть в Україні, незалежно від того, з якого Підприємства вугільної промисловості України вони вийшли на пенсію, якщо вони відпрацювали в галузі, зокрема на підземних роботах чоловіки не менше 10 років. Відповідно п. 12.10.8 цієї угоди, ця категорія осіб забезпечується побутовим вугіллям тим Підприємством, з якого вони вийшли на пенсію. На підприємствах, що ліквідуються, забезпечення працівників побутовим паливом здійснюється за рахунок бюджетних коштів. На підставі п. 12.10.9 зазначеної угоди, встановлено, що особи, які мають право на безоплатне забезпечення побутовим вугіллям, в тому числі ті, що пішли на пенсію з підприємств інших галузей економіки України, забезпечуються паливом на побутові потреби за останнім місцем роботи на вуглевидобувному (перероблювальному) або шахтовуглебудівельному Підприємстві або їх правонаступниками. Статтею 43 Гірничого Закону України передбачено, що особи, які мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення, отримують компенсацію за оплату електроенергії, газу та центрального опалення житла, що виплачується за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам. Як встановлено в судовому засіданні позивач проживає у приватному будинку, який не має центрального опалення та обладнаний кухонним вогнищем на твердому паливі, і в такому випадку діючим законодавством не передбачено механізму та порядку проведення компенсації витрат, понесених особами на придбання побутового вугілля за рахунок власних коштів, а передбачено лише право таких осіб на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги саме про стягнення вартості не отриманого побутового вугілля, тобто компенсації понесених ним витрат на його придбання, а не про зобов'язання відповідача забезпечити побутовим вугіллям відповідно до вимог ст.ст. 43,48 Гірничого Закону України, суд приходить до переконання, що позов в межах заявлених вимог про стягнення вартості не отриманого побутового вугілля, задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального права. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed