Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м. з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] р. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що з моменту народження та по теперішній час проживає в [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право власності від 22.10.1951 року власником вищезазначеного домоволодіння був її покійний дід [PERSON], який помер [INFO] року. Її батьки - [PERSON] та [PERSON], які в подальшому також померли. Після смерті батьків вона фактично прийняла спадщину. Але нотаріальна контора відмовилась видавати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з тим, що для цього необхідно встановити юридичний факт постійного проживання позивача разом із спадкоємцями. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Представник позивача залишила суду заяву з проханням слухати справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнти. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проти позовних вимог не заперечувала, про що надіслала до суду письмову заяву, просила справу слухати без її участі. Представник Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення, просив справу слухати без його участі. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з моменту народження та по цей час проживає в [ADDRESS] що підтверджується копією будинкової книги. Разом з нею проживали її дід - [PERSON], а також батьки: [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 13-20) Родинні стосунки позивача [PERSON] та її батьків [PERSON], [PERSON] підтверджуються Свідоцтвом про народження [PERSON], виданого Жихорським пос. РАГС 09.01.1951 року.(а.с. 7) Зміна прізвища позивачки з[PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження, укаледного з [PERSON] 13.09.1974 року та зареєстрованого Червоно заводським відділом РАГС, актовий запис № 787. (а.с. 10) [INFO] р. помер дід позивачки [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Харьковським ВРАГС 07.03.1959 року, актовий запис про смерть № 38.(а.с. 37) 03.11.1964 р. помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Червоно заводським бюро РАГС 04.11.1964 року, актовий запис про смерть № 814.(а.с. 39) [INFO] р. померла мати позивачки [PERSON], що пітверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану [INFO] року, актовий запис про смерть № 7364.(а.с. 40) На підставі свідоцтва про право власності від 22.10.1951 р., виданого на підставі рішення Жихарського РВК Харківського р-ну власником домоволодіння [ADDRESS] був покійний [PERSON].(а.с. 31) Судом також встановлено, що батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті діда [PERSON], однак за життя не оформили правовстановлюючих документів на домоволодіння. Заповітів ані дід [PERSON], ані батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] не залишили. Після смерті матері спадкоємцями першої черги були рідні сестри позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON], однак ніхто з них заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Згідно відповіді з Першої Харківської державної нотаріальної контори від 23.12.2013 року, за наявними в архіві даними, згідно з записами в лафітних книгах обліку спадкових справ за 1995-2000 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої [INFO] року [PERSON] до нотаріальних контор не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, спадкова справа не заводилась.(а.с. 51-60) Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті своїх батьків, так як постійно проживала разом з ними. Позивачка постійно доглядала за батьками до дня смерті, сплачувала податки та комунальні платежі, утримувала будинок у належному технічному та санітарному стані, користувалася всіма речами, що належали покійним. Рідна сестра позивачки - відповідач [PERSON] постійно проживає в іншому будинку разом зі своєю родиною і фактично відмовилась від спадщини після смерті батьків. Нотаріальна контора видати свідоцтво про право на спадщину свідчення, посвідку відмовилася у зв'язку з тим, що для цього необхідно встановити юридичний факт прийняття спадщини на підставі п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних спадщини, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 р., в якому визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно п. п. 214, 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 р. і зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 03.03.2004 р. за № 283/8882 нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Згідно положень ст.ст. 529, 533, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 р. правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із засобів захисту цивільних прав є його визнання. Згідно ст. 316, ст. 344, ст. 397, ст. 398 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved