Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати договіри найму житлової квартири за адресою: [ADDRESS], укладені між нею та [PERSON] і [PERSON]; виселити [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS], без надання останньому іншого житлового приміщення; зобов'язати ВГІРФО Дніпровського РВ Дніпродзержинського ГУ УМВС України у Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Всі судові витрати покласти на відповідачів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити повністю. Представник відповідачів заперечував проти позову, пояснивши, що договорів між сторонами про найм житла не було укладено, позивач перешкоджала відповідачу [PERSON] проживати в спірній квартирі, про що свідчать заяви відповідача до органів міліції, та остання в спірній квартирі на даний час не проживає, онук позивача [PERSON] проживає в квартирі. Вважає позовні вимоги не обгрунтованими. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, просив суд розглянути справу без представника ГУ ДМС України в Дніпроптеровській області. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS], в якій також на теперішній час мешкає незареєстрований відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] на теперішній час в даній квартирі не проживає. Дані обставини підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 19.04.1993 року, технічним паспортом на квартиру, виданим ОКП "Дніпродзержинське БТІ" від 22.02.2008 року, довідкою про склад сім'ї ТОВ "Абонент ХХІ" від 22.07.2013 року, та визнані в сторонами в судовому засіданні. За період проживання між позивачем та відповідачем [PERSON] склалися неприязливі стосунки, виникали конфлікти, у зв'язку з чим відповідач [PERSON] проживає окремо від позивача і сина [PERSON], в звязку з чим [PERSON] зверталася до правоохоронних органів з приводу перешкоджання позивачем їй у проживанні в квартирі за адресою: [ADDRESS], та з приводу погроз фізичною розправою з боку позивача в її сторону, що підтверджується витягами з кримінального провадження № 12013040790000590, № 12013040790002966, заявою позивача до Дніпровського РВ від 25.09.2013 року, довідкою Дніпровського РВ за фактом звернення позивача з приводу протиправних дій відносно неї з боку відповідача [PERSON], ЄРДР № 12012040790000025 від 25.11.2013 року, актом про непроживання, виданим ТОВ "Крона" від 25.11.2013 року. Доказів на підтвердження протиправної поведінки, систематично руйнування чи псування житлового приміщення, або використовування його не за призначенням, або систематичного порушенням правил соціалістичного співжиття з боку відповідача [PERSON] суду не надано. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України " із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 2 від 10.03.89,N 13 від 25.12.92, N 15 від 25.05.98 у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Стаття 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовується позов, оскільки судом встановлено, що договіри найму житлового приміщення між сторонами не укладалися, відповідачі в квартирі позивача не зареєстровані, відповідач [PERSON] взагалі не проживає в квартирі відповідача, відповідач [PERSON] мешкає в квартирі позивача зі згоди останьої, та в судовому засіданні не доведено доказами та не встановлено підстав, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України та ч. 2 ст. 405 Цк України для виселення з квартири позивача відповідача [PERSON], що свідчить про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 71, 116, 156, 157, 163 ЖК України, ст.ст. 383, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed