Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

26.09.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договорами позики в сумі 74530 гривень, посилаючись на те, що у відповідності до укладених між сторонами договорів позики ним були позичені відповідачці наступні кошти: · за договором позики від 27.08.2010 року - 4000 євро, що еквівалентно 40000 гривень на момент укладення договору, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 3 відсотків щомісячно, строком до 01.09.2011 року; · за договором позики від 18.09.2010 року - 90000 гривень зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 48 відсотків річних, строком до 01.09.2011 року; · за договором позики від 18.04.2011 року - 3000 євро, що еквівалентно 34530 гривень на момент укладення договору, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 3 відсотків щомісячно, строком до 01.08.2011 року. Загальна сума отриманих відповідачкою в позику коштів склала 164530 гривень. На момент звернення до суду з даним позовом відповідачка повернула йому 90000 гривень. Залишок заборгованості складає 74530 гривень, яку відповідачка відмовляється повертати, внаслідок чого він змушений звернутися до суду з даним позовом та з посиланням на ст. ст. 525, 526, 530, 625, 1047, 1049 ЦК України просив задовольнити позов. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові, з урахуванням поданих уточнень. Відповідач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, пояснивши суду, що відповідачка дійсно отримала кошти за договорам позики та повністю повернула позивачу суму боргу за вказаними у позові договорами позики, про що свідчать відповідні розписки позивача, а саме за договором позики від 18.09.2010 року вона повернула 95000 гривень з урахуванням процентів, за договором позики від 27.08.2010 року вона повернула 6615 євро з урахуванням процентів та за договором позики від 18.04.2011 року вона повернула 4000 євро з урахуванням процентів. Просили суд відмовити в позові за його безпідставністю та необґрунтованістю. Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали розписок, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами були укладені три договори позики, а саме: · від 27.08.2010 року на суму 4000 євро, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 3 відсотків щомісячно, строком до 01.09.2011 року (а. с. 4); · від 18.09.2010 року на суму 90000 гривень зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 48 відсотків річних, строком до 01.09.2011 року (а. с. 6); · від 18.04.2011 року на суму 3000 євро, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 3 відсотків щомісячно, строком до 01.08.2011 року (а. с. 8). Відповідно до наданих позивачем розписок (а. с. 5, 7) відповідачка отримала зазначені у вище вказаних в договорах суми позики, що нею не заперечувалося у судовому засіданні. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених у позові лежить саме на позивачу. Виходячи із наданих відповідачкою для огляду в судовому засіданні оригіналів розписок позивача про отримання ним коштів від відповідачки, копії яких приєднано до матеріалів справи відповідачка сплатила позивачу наступні кошти: · 01.04.2012 року 4 тисячі євро (а. с. 23) за договором позики від 18.04.2011 року, при цьому, виходячи із умов договору сума коштів за даним договором повинна складати 4035 євро, виходячи із наступного розрахунку: 3000 євро * 34,5 % (за 11 місяців 13 днів) + 3000 євро = 4035 євро. Залишок заборгованості склав 35 євро. · 21.05.2012 року 6615 євро (а. с. 22) за договором позики від 27.08.2010 року, при цьому, виходячи із умов договору сума коштів за даним договором повинна складати 6500 євро, виходячи із наступного розрахунку: 4000 євро * 62,5 % (за 20 місяців 25 днів) + 4000 євро = 6500 євро. Переплата склала 115 євро. · 26.07.2011 року 50 000 гривень, 04.09.2011 року 10 000 гривень та 23.07.2012 року 35 000 гривень (а. с. 28-30) за договором позики від 18.09.2010 року, при цьому, виходячи із умов договору сума коштів за даним договором залишок заборгованості відповідачки склав 34 000 гривень, виходячи із наступного розрахунку: 90 000 гривень * 40 % (за 10 місяців) + 90 000 гривень - 50 000 гривень = 76 000 грн.; 76 000 гривень * 4 % (за 1 місяць) + 76 000 гривень - 10 000 гривень = 69 000 гривень; 69 000 гривень - 35 000 гривень = 34 000 гривень. Провівши зарахування сум за трьома договорами позики, суд приходить до висновку, що сума заборгованості відповідачки перед позивачем, складає 33198,82 грн., виходячи із наступного розрахунку: 34000 грн. - 80 євро (35 євро - 115 євро) = 33198,82 грн., з урахуванням еквівалента 80 євро - 801,18 грн., виходячи із офіційного курсу НБУ, дані про який надано суду позивачем (а. с. 9). У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 331,99 грн., - пропорційно до задоволених судом вимог позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: partial