Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-21 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до Куликівського районного суду Чернігівської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Смолянка» про зобов'язання вчинити певні дії. Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжин Чернігівської області, яке залучене до справи в якості третьої особи, звернулося з апеляційною скаргою. Апелянт не погоджується з таким рішенням суду та вважає, що при винесенні рішення судом першої інстанції не були досліджені всі обставини справи. Апелянт також зазначає, що суд, задовольняючи позов, виходив з того, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжин Чернігівської області не заперечує проти позову та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Проте судом не враховано ту обставину, що апелянтом було надіслано заперечення, в якому просило відмовити у задоволенні позову. Також апелянт наголошує, що суд безпідставно та всупереч ст.35, п.3 Прикінцевих положень Закону України „Про обов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" зобов"язав відповідача за необхідності провести розслідування нещасного випадку. У судовому засіданні представник позивача не визнала апеляційну скаргу, просила в її задоволенні відмовити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 12 січня 1979 року [PERSON] працював в колгоспі « 40 річчя Жовтня», а після його реорганізації з 16.03.2000 року - у СВК «Смолянський», потім - у СТОВ «Смолянка». Звільнений з роботи за згодою сторін 18 листопада 2008 року (а.с.7-8). В період роботи в колгоспі 23.05.1984 року позивач отримав виробничу травму, про що 24.05.1984 року було складено акт форми Н-1. В зв'язку з отриманою травмою, в період з 24.05.1984 року по 20.06.1984 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Куликівській ЦРЛ. З часом йому була встановлена третя група інвалідності. (а.с.9,11). В 2013 році [PERSON] звернувся до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України для оформлення належних йому виплат, де з'ясувалося, що при складанні акту форми Н-1 посадова особа при заповненні другої сторінки акту використала копірку. Оскільки даний документ не є оригіналом і не може бути підставою для призначення відповідних виплат, йому було відмовлено в оформленні виплат. В зв'язку з тим, що СТОВ «Смолянка» є правонаступником ліквідованого колгоспу «40 річчя Жовтня», позивач просив зобов'язати відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, який трапився з ним 23.05.1984 року, та скласти відповідні документи. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що СТОВ «Смолянка» є правонаступником ліквідованого колгоспу «40-річчя Жовтня», а чинне законодавство передбачає, що правонаступники ліквідованої юридичної особи при необхідності проводять розслідування нещасних випадків на виробництві, які сталися при функціонуванні ліквідованої юридичної особи, та складають відповідні документи. А тому, відповідач при необхідності повинен провести розслідування нещасного випадку на виробництві, який трапився з позивачем 23.05.1984 року, та скласти відповідні документи відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Проте, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного. При розгляді справи судом першої інстанції не було враховано того, що відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105, передача документів, які підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акту, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом. З матеріалів справи вбачається, що КСП «40річчя Жовтня» та його правонаступники СВК «Смолянський», СТОВ «Смолянка» не передавало до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжин Чернігівської області особової справи на потерпілого [PERSON], а тому Фонд не мав правових підстав для здійснення страхових виплат позивачу. Відповідно до ст. 35 вищезазначеного Закону, для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого. При зверненні позивача до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжин Чернігівської області ним було надано акт за формою Н-1, який не може бути підставою для виплати страхових коштів, оскільки при заповненні другої сторінки акту використана копірка, а лицьова сторона заповнена від руки кульковою ручкою. Крім того, на лицьовому аркуші акту від 24 травня 1984 року міститься дві печатки організації: роботодавця та профспілки, якою засвідчено напис на акті - «травма не связанная с производством» (а.с.9). Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що позивач не зовсім вірно обрав спосіб захисту своїх прав, заявивши позовні вимоги до СТОВ „Смолянка" та виклавши позовні вимоги саме таким чином, та не просив встановити факт нещасного випадку на виробництві. Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням вимог закону і є достатні підстави для його скасування.

Outcome: dismissed