Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-13 00:00:00

12 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності на неї за [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 грудня 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що зроблено відповідний актовий запис за № 2301. У травні 2010 року позивач на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вартість придбаної квартири складала 25 000,00 грн. Оскільки у позивача та відповідача на момент одруження не було власного житла та коштів на його придбання, грошові кошти на його придбання були надані батьками [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, враховуючи те, що визнання позову відповідачем не порушує прав та свобод інших осіб та не суперечить закону, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що 01 грудня 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що зроблено відповідний актовий запис за № 2301. 14 травня 2010 року позивачем [PERSON] придбано квартиру за адресою: [ADDRESS], яка на даний час належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1180. Згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності про оцінку майна від 23 вересня 2013 року ринкова вартість однокімнатної квартири на пятому поверсі пятиповерхового житлового будинку, загальною площею 31,6 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] на дату оцінки складає 182 500,00 грн. 14 травня 2010 року, в день купівлі квартири продавець спірної квартири [PERSON] надав матері позивача [PERSON] розписку, в якій зазначив, що отримав від останньої суму еквівалентну 25 000 доларів США в рахунок оплати за квартиру за адресою: [ADDRESS]. Претензій до покупця не має. Як встановлено у судовому засіданні дана квартира була придбана [PERSON] за її власні кошти, надані їй батьками. Вказану обставину також підтвердив відповідач. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] були надані гроші її батьками, на придбання квартири за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, тому що є підстави для визнання особистої приватної власності за [PERSON], а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved