Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON] про виселення, вказуючи. що їм на підставі договору дарування від 25.06.1999 року належить 3/20 частини домоволодіння по [ADDRESS]. У рахунок частки в їх користування передано житловий будинок під літ. «А». Згідно договору від 15.02.2001 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останньому передано в найм житловий будинок літ. «А» строком до 15.08.2013 року. 16.08.2013 року [PERSON] надав у письмовій формі зобов'язання звільнити житловий будинок літ. «А» по [ADDRESS] до 15.09.2013 року. Станом на 07.10.2013 року відповідач не звільнив найманий житловий будинок та відмовляється виселитися. Зазначене порушує їх право власності, тому просили виселити [PERSON] з житлового будинку літера «А» по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позивачі в судове засідання не з'явились. Представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, пояснивши суду, що після закінчення дії договору найму відповідач відмовляється виселитися з житлового приміщення. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про слухання справи повідомлена належним чином, у письмовій заяві від 17.10.2013 року просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. За договором дарування від 25.06.1999 року [PERSON] та [PERSON] є власниками 3/20 частин домоволодіння по [ADDRESS]. У користування обдаровуваних перейшов жилий будинок під літерою «А». (а.с.4). Договір дарування зареєстровано Бердянським підприємством з технічної інвентаризації 09.09.2000 року за реєстровим номером 4564 (а.с.5). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 15.02.2001 року укладено договір найму житлового будинку по [ADDRESS] з 15.02.2001 року по 15.08.2013 року (а.с.11). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти. користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 277 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час укладення договору, договір найму жилого приміщення в будинках, що належать громадянам на праві особистої власності, укладається наймачем з власником будинку. У відповідності до ст. 168 ЖК УРСР, укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Відповідно до ст. 169 ЖК УРСР у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Крім того, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Розпискою від 16.08.2013 року відповідач зобов'язався 15.09.2013 року виселитися з будинку по [ADDRESS] (а.с.10), але поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що він ухиляється звільнити житловий будинок літера «А» по [ADDRESS], хоча строк дії договору найму закінчився і він є припиненим. Відповідачем не надано суду доказів продовження дії договору найму спірного житлового будинку або укладення нового договору, тому він підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення, оскільки судом встановлено, що він відмовляється виселитися в добровільному порядку.

Outcome: approved