Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

19 березня 2012 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідача та інших осіб, що зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка знаходиться в іпотеці банку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 23 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DNU0G108661516, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 49000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 річних на суму залишку з кінцевим терміном повернення 23.08.2027 року. За умовами кредитного договору, погашення кредиту здійснюється щомісячно, в сумі, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат. Для забезпечення виконання зобов’язання за кредитним договором, між позивачем і відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно – квартиру загальною площею 42,0 кв.м., якарозташована за адресою [ADDRESS]. Обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки дорівнює 252000,00 грн. Відповідачем були порушені умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 17.02.2012 р. утворилася заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 78582,03 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом – 39828,98 доларів США, заборгованогсті за відсотками – 16328,77 доларів США, заборгованості по комісії – 3040,00 доларів США, пені – 15638,55 доларів США, штрафів – 31.30 доларів США (фіксована частина), 3743,38 доларів США (процентна складова). На підставі цього, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором: звернути стягнення на квартиру загальною площею 42,0 кв.м., якарозташована за адресою [ADDRESS] шляхом надання позивачу права продажу предмету іпотеки будь-якій третій особі покупцю; виселити відповідача та інших осіб, які зарежстровані та/або проживають у вказаній квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку; стягнути із відповідача судові витрати (а.с. 3-6 т.2). 23 квітня 2012 року [PERSON] подано позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитних договорів та зобов’язання прийняти суму залишкової заборгованості протяном 180 місяців, по 1164,39 грн. на місяць. Посилається на те, що 23 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № DNU0G108661516 на суму 40000,00 доларів США для купівлі житла, а також 9000,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пп. 2.1.3 Кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11. Кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 Кредитного договору. Погашення заборгованості за Кредитним договором (за винятком винагороди, ще сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 525,09 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається і: заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. 23 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № DNU0G208661516 на строк з 23.08.2007 р. по 23.08.2027 р. включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 10000,00 доларів США на наступні цілі - проплата авансу за квартиру, зі сплатою за користування Кредитом на таких же умовах. 23 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № DNU0G208661516, предмет цьої Договору є надання Іпетекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33 Договору іпотеки. За цим Договором іпотеки забезпечується виконання Іпотекодавця за Кредитни договором від 23.08.2007 року № DNU0G208661516. [PERSON] вважає, що підписання зазначених договорів про надання споживчого кредиту стало наслідком численного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника як споживача кредитної послуги, з боку ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо інформування про сукупну вартість кредиту, правовий режим оподаткування, переваги та недоліки кредитування, а також Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Відповідно до п. 2 якої банки зобов'язані перед укладанням договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, також орієнтовану сукупну вартість кредиту, відзначивши суму кредиту, термін, мету, переваги й недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно до п. 2.4 цієї Постанови, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Також відсутній графік платежів із сукупною вартістю кредиту по кожному періоду. Внаслідок цього позичальник [PERSON] не розумів і не міг розуміти всіх істотних умов кредитних договорів, крім того встановлюється дискримінаційні умови стосовно споживача щодо зміни відсоткової ставки, також він був позбавлений права вільно обирати страхову компанію. Внаслідок цих обставин вважає правочини недійсними з моменту їх вчинення. Відповідно до приписів частини 2 статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. У разі застосування двосторонньої реституції Позцзач повинен повернути Відповідачеві суму наданого кредиту, а саме 59000,00 (п'ятдесят дев'ять тисяч ) доларів США., що за курсом НБУ на дату укладання договору (5,05 грн. за 1 долар США) складає 297950,00 (двісті дев'яносто сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят) грн. Відповідач повинен повернути усі отримані платежі у рамках обслуговування кредиту. На дату подачі цієї позовної заяви Позичальник сплатив Банку загальну суму 88360,00 грн. таким чином залишок заборгованості складає – 209590,00 грн. При отриманні кредиту позивач погодив із банком зручний для себе порядок повернення кредиту, а саме 240 рівних платежів (п. 7.1. Договорів). При цьому, як вказано у кредитній заяві Позичальника, він не мав намірів повертати увесь кредит раніше 2027 року. (а.с. 1-5 т.1). Ухвалою суду від 15 травня 2012 року позови були об’єднані в одне провадження. Судом в зв’язку з наявністю у відповідача неповнолітніх дітей, до участі у розгляді справи у якості третьої особи залучено орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради. Також було залучено третьою особою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у зв’язку із посвідченням нею спірного договору іпотеки. Згодом [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, просить визнати недійсними кредитні договори, договір іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.08.2007 року; зобов’язати приватного нотаріуса [PERSON] виключити з реєстра заборони відчужень нерухомого майна квартиру [ADDRESS], та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати на проведення судово-економічної експертизи (а.с. 48-51 т.3). Банком подивалися письмові заперечення на позов [PERSON], у яких банк з зазначеною позицією не погоджується з наступних підстав. Стосовно твердження позичальника щодо відсутності в кредитних договорах графіків платежів та орієнтовану сукупну вартість кредиту. 23 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] були укладені кредитні договори №DNU0Gl08661516Ta DNU0G208661516. Відповідно до укладених договорів Кредитор надав, а Позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 40 000,00 дол. США та 10000 дол. США, що підтверджується ордерами-розпорядженнями від 23.08.2007 року. Згідно до п. 2 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правил) визначено, що банки зобов’язані перед укладанням договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, відзначивши суму кредиту, термін. Згідно п. 2.4 Правил банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищевказаною інформацією. Підтвердженням того, що Відповідач надав Позивачу у повному обсязі інформацію, передбачену ст. 11 «Про захист прав споживачів» та п. 2.1 Правил є свідчення позивача, посвідчені його особистим підписом в Анкетах-заявах від 20 серпня 2007 року про те, що він ознайомився і згоден з умовами кредитування, які були надані йому в письмовій формі. Своїм підписом Позичальник підтверджує факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування, а саме: 1. мету, для якої кредит може бути витрачений; 2. форми його забезпечення; 3. тип відсоткової ставки; 4. суму, на яку кредит може бути виданий; 5.орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік страхування, юридичне оформлення тощо); 6. строк, на який кредит може бути одержаний; 7. варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; 8. можливість дострокового поверненння кредиту та його умови; 9. необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідна та ким вона здійснюється; 10. відомості про те, від кого Позичальник може одержати докладнішу інформацію; 11. переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Отже, кредитний договір містить усі умови, передбачені ст. 11 «Про захист прав споживачів» (розділ 7 кредитних договорів). Також вважають, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, що в свою чергу підтверджується кредитними договорами. Стосовно тверджень про порушення прав дитини при укладанні договору іпотеки, то він не торкався майнових прав неповнолітньої дитини іпотекодавця, оскільки вона таких прав на предмет іпотеки не мала, і згоди на укладення договору іпотеки. Таким чином, твердження іпотекодавця стосовно того, що на укладення такого договору була потрібна згода органу опіки та піклування то для укладення такого договору іпотеки дозвіл органів опіки та піклування не вимагається. Банк просить у задоволенні позвних вимог [PERSON] відмовити (а.с. 99-102 т. 2). В судовому засіданні представник банку позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтував їх з тих самих підстав, що викладені у позовних заявах. Просив задовольнити позов банку, у задоволенні вимог [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON]М.в судовому засіданні підтвердили факт укладання та підписання оспорюваних договорів. Представник наголосив на тому, що [PERSON] як позичальник та споживач банківських послуг не був у повній, доступній та достатній мірі інформований щодо всих істостних умов кредитного договору. Навіть за висновком судово-економічної експертизи реальна відсоткова ставка складає майже 16% річних, а не 12%, як вказано у договорі. Банк не додержав встановлених законом на НБУ вимог, не зазначивши графіку платежів по договорам. Просили суд у задоволенні вимог банку відмовити, вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні просила ухвалити рішення в інтересах дітей, надалі згідно письмової заяви просили розглядати справу без участі їх представника (а.с. 57 т.3). Приватний нотаріус [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її неявка не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог обох сторін необхідно відмовити з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № DNU0G108661516 на суму 40000,00 доларів США для купівлі житла, а також 9000,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених плі. 2.1.3 Кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11. Кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 Кредитного договору (а.с. 15-18 т.2). Відповідно до 2.2.2 кредитного договору, відповідач зобов’язується сплатити відсотки за користування кредитом, які обумовлені у договорі. Відсотки за користування кредиту сплатити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Пунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, що відповідач зобов’язується сплатити банку винагороду і комісію, відповідно до умов договору. Згідно п.2.2.4 кредитного договору відповідач зобов’язується зробити погашення кредиту в порядку, сумах і строки, передбачені п. 2.3.3 та п. 7.1 кредитного договору. В забезпечення виконання зобов’язання по зазначеному кредитному договору, 23 серпня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №3887 (а.с.19-21 т.2). З а умовами цього договору сторони дійшли згоди про випадки та обставини, за яких банк набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки – квартиру [ADDRESS], зокрема затримки сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменще на один календарний місяць; перевищення суми заборгованості за кредитним договором суми кредиту більш як на 10 відсотків; несплати іпотекодавцем (позичальником) більше однієї виплати, яка перевищує 5% від суми кредиту. Пунктом 6 цього договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом надіслання повідомлення іпотекодавцю про це. Також в забезпечення вказаного кредитного договору в той же день тим же нотаріусом між сторонами було посвідчено договір іпотеки за реєстровим № 3886 та накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS] (а.с. 39-43 т. 2). Передбачені такі ж випадки звернення стягнення на предмет іпотеки, як і у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того 23 серпня 2007 року був укладений кредитний договір № DNU0G208661516 на суму 10000,00 доларів США для проплати авансу за квартиру [ADDRESS] (а.с. 11-12 т.1). Останній зазначений кредитний договір іпотекою чи іншими засобами забезпечення виконання зобов’язань забезпечений не був. Із розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNU0G108661516 від 23 серпня 2007 року вбачається, що станом на 17.02.2012 р. утворилася заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 78582,03 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом – 39828,98 доларів США, в тому числі прострочене тіло кредиту – 2587,14 доларів США, заборгованогсті за відсотками – 16328,77 доларів США, заборгованості по комісії – 3040,00 доларів США, пені – 15638,55 доларів США, штрафів – 31,30 доларів США (фіксована частина), 3743,38 доларів США (процентна складова) (а.с. 11-13 т.2). При цьому [PERSON] сплачував за кредитом до вересня 2009 року, що видно як з розрахунку, наданого банком, так і оригіналів чеків, наданих [PERSON] (а.с. 136-142 т.2). [PERSON] одружений з 02 грудня 1995 року згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу відділу РАГС Царичанського району Дніпропетовської області, актовий запис №158 (а.с. 92 т.2), має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження, виданого 25 березня 2003 року відділом РАГС Царичанського районного управління юстиції Дніпропетовської області, актовий запис за №15 (а.с. 93 т.2). За висновком №992/993-13 судово-економічної експертизи від 30.08.2013 року Дніпропетровського НДІСЕ, направленого на адресу суду 01 жовтня 2013 року, за кредитним договором № DNU0G108661516 було видано кредитних коштів 40000,00 доларів США, погашений кредит – 1129,58 доларів США, непогашений кредит – 38870,42 дол. США. За кредитним договром № DNU0G208661516 видано кредитних коштів 23.08.2007 року 10000,00 дол. США, погашений кредит – 197,39 дол. США, непогашений кредит – 9802,61 дол. США. Щомісячна оплата за договором № DNU0G108661516 становить 525,09 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії, по договору № DNU0G208661516 – 131,27 дол. США. Встановити відповідність щомісячних платежів відсотковій ставці експерту не виявилося за можливе, оскільки на дослідження не надані виписки банку по нарахуванню кредиту, відсотків, винагороди, комісії, так само як і встановити відповідність щомісячної відсоткової ставки місячним платежам. При цьому реальна відсоткова ставка з урахуванням 1% процентної ставки на місяць та 0,20% щомісячної винагороди банку від наданої суми кредиту становить за договором № DNU0G108661516 – 15,9963% річних, абсолютне значення подорожчання кредиту – 80021,60 дол. США; за договром № DNU0G208661516 – 15,9962%, абсолютне значення подорожчання кредиту – 21504,80 дол. США Експертом зазначено, що банківська виписка по рахунку містить дані щодо уступки права вимоги ПАТ «А-Банк», проте відповідний договір у матеріалах справи відсутній. За договором № DNU0G108661516 погашено відсотків – 6309,83 дол. США, винагороди – 1280,00 дол. США, кредиту – 1129,58 дол. США; по договору № DNU0G108661516 погашено відсотків – 2073,92 дол. США, кредиту – 197,39 дол. США, пені – 101,36 дол. США, винагороди – 420,00 дол. США. (а.с. 8-37 т.3). Допитана в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] підтвердила свої письмові висновки, вказавши, що для розрахунків беруться вхідні цифрові дані та опрацьовуються за допомогою програмного забезпечення Exel. Щодо питань, які залишилися без конкретних відповідей пояснила, що банком незважаючи на неодноразове повернення справи внаслідок недостатності документів, не були надані графіки погашення кредитів, розшифрування сум щомісячних платежів на відсотки, винагороду та кредит. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача [PERSON] перед банком утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не в повному обсязі виконує прийняті на себе відповідно до кредитного договору зобов’язання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. В забезпечення виконання кредитного договору, між позивачем і відповідачем був укладений договір іпотеки, положеннями якого передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач посилається на те, що відповідачем було прямо порушено умови зазначених договорів кредиту та іпотеки. Але в той же час позивач в своїй позовній заяві питання про дострокове припинення кредитного договору та договору іпотеки не ставить, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, не припинивши при цьому фактичні правовідносини із відповідачем. Змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Фактично, дана норма права проголошує прямий обов’язок позивача, перед тим як ставити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимагати дострокове виконання зобов’язання, тобто ставити питання про повернення грошових коштів за кредитним договором в добровільному порядку. У відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Тобто позивачем не було попередньо надіслано письмову вимогу про усунення порушення зобов’язань, не доведено той факт, що затримка, яка може виникнути у зв’язку із часом, витраченим на вручення повідомлення з вимогою усунути порушення зобов’язання – призведе до знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки. Посилання представника позивача на те, що дана вимога від 02.12.2011 року №30.1.0.0/2-516 була надіслана 12.12.2011 року (а.с.22-24 т.2), суд як доказ не приймає, оскільки факт саме надіслання даної вимоги відповідачу в судовому засіданні не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України, а ці твердження засновані виключно на припущеннях. Крім того, не достатньо самого надсилання вимоги, необхідно підтвердити факт отримання позичальником цієї вимоги, що також доведено не було. Також заборгованість власне за кредитом не досягає 10% від суми кредиту, договір має термін дії до 2027 року, тобто ще понад дванадцять років, відповідач має неповнолітнього сина. За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог банку і доходить висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити. Аналізуючи спірні правовідносини за позовом [PERSON], суд доходить висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору При укладенні договору, підписаного позичальником, який підтвердив цим свою згоду умовами даної угоди, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін На момент укладення договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами сторін, правочин був спрямований на отримання кредиту та, відповідно, його погашення згідно умов договору. Незважаючи на відсутність графіку платежів як графічно відображених по періодам сум, належних до сплати, суд не вважає це достатньою підставою для визнання недійсними кредитних договорів, оскільки ними передбачені конкретні суми, які підлягають сплаті щомісячно у встановлений договорами діапазон чисел кожного календарного місяця. Також і доводи про відсутність реальної відсоткової ставки суд не вважає вагомим доводом для визнання кредитних договорів недійсними, тому що вони містять чіткий щомісячний відсоток, винагороду банку, розмір пені, і не потребується спеціальних знань для розуміння того, що реальна плата по кредиту буде перевищувати 12% річних. Стосовно доводів про відсутність згоди органів опіки та піклування на укладання договору іпотеки, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 215, 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першими - третьою статті 203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до п. 12.5 договору іпотеки від 23.08.2007 року іпотекодавець письмово засвідчив, що на момент укладання цього договору предмет іпотеки не знаходиться у спільній власності, також відповідно до п. 18.12 іпотекожавець забов'язався не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предмет іпотеки без письмової згоди за це іпотекодержателя. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності, або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки і піклування. До цих випадків віднесено: наявність права власності дітей на це майно, наявність права користування. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право користування жилим приміщенням, що відчужується. На момент укладення договору іпотеки неповнолітній права власності, права користування квартирою не мав. Також відповідно до п. 44 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року суди повинні виходити с того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладання договору іпотеки (наприклад реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладання договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави виконання вимог закону про отримання згоди органу опіки і піклування. Укладений договір іпотеки не торкався майнових прав неповнолітньої дитини іпотекодавця, оскільки вона таких прав на предмет іпотеки не мала. Таким чином, твердження іпотекодавця стосовно того, що на укладення такого договору не було отримано згоди органу опіки та піклування не підлягає задоволенню, оскільки неповнолітні діти не мали майнових прав щодо предмету іпотеки, на час укладення договору іпотеки останні не були зареєстровані в предметі іпотеки, відтак для укладення такого договору іпотеки дозвіл органів опіки та піклування не вимагається. Таким чином умови кредитного договору та умови договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя не суперечать нормам чинного законодавства України. Внаслідок відмови у задоволенні позовних вимог, понесені сторонами судові витрати стягненню з протилежної сторони не підлягають, а витрати зі сплати судового збору за позовом [PERSON], від сплати яких він звільнений, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed