Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-28 00:00:00

08.07.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 362 082,90 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 01.09.2010 року між ним та відповідачем був укладений договір позики. Відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 45 300 доларів США, які відповідно до боргової розписки зобов'язувався повернути до 01.05.2013 року. До теперішнього часу відповідач борг не повернув на його неодноразові звернення про добровільне повернення боргу не реагує. Відповідач спочатку обіцяв виконати зоб в'язання найближчим часом, які нібито ускладнювали його виконання, а останнім часом взагалі почав уникати зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки. В судове засідання, позивач не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 30) Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які змісяться в м матеріалах справи (а.с.31-32). Справа призначена в порядку заочного розгляду, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи з урахуванням заяви позивача, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 01.09.2013 уклали договір позики на суму 45 300 доларів США та відповідач надав розписку позивачеві, як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов'язань. Зокрема відповідач зобов'язувався повернути борг, а позивач прийняти виконання особисто, оскільки інше не встановлено договором. Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути отриману суму не пізніше 01.05.2013 року. На підтвердження фактичного отримання суми позики відповідачем надано розписку від 01.09.2010 року, незважаючи на умови договору, до теперішнього часу відповідачем позика не повернута. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики укладений між сторонами у письмовій формі містять усі зазначені у ст. 1046 ЦК України умови, зокрема про отримання грошей із зобов'язанням їх повернути, так як сторонами погоджено, що вказані кошти отриманні відповідачем у борг. Судом також встановлено, що відповідач у строки, передбачені ч.1 ст. 1049 ЦК України, не повернув борг і таких доказів, щодо повернення коштів, останній не надав суду. Відповідно до ст. 526, 530, 599 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язало виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на те особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. За приписами ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Оскільки, відповідач не виконує свої зобов'язання перед позивачем за договором позики, сума грошових коштів не повернута, а тому суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, які слід задовольнити у повному обсязі. В силу ст. 11, 60 ЦПК України доказів зворотного відповідачем не надано. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, а саме стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved