Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

24 жовтня 2013 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], в якій просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, що стягнуті за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2011 року у справі № 2-9285 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], за період з серпня 2011 року по серпень 2013 року в розмірі 5851,65 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2011 року у справі № 2-9285 з [PERSON] на користь [PERSON] встановлені аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 25 серпня 2011 року, до досягнення [PERSON] повноліття. Виконавчий лист за вищевказаним рішенням суду вперше надійшов на виконання до Жовтневого відділу ВДС Дніпропетровського міського управління юстиції 27 травня 2013 року, тобто через 1,5 роки з дня винесення судового рішення. Постановою державного виконавця від 27 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження № 38176325 з примусового виконання виконавчого листа № 2-9285. Весь час, з моменту народження дочки позивач брав участь в її утриманні в грошовій і натуральній формі. Натомість, державним виконавцем була розрахована заборгованість по виконавчому листу № 2-9285, яка станом на 01 вересня 2013 року складає 5851,65 гривень. Заборгованість розрахована за період з серпня 2011 року по серпень 2013 року. Постановою державного виконавця від 12 вересня 2013 року було звернуто стягнення на заробітну плату позивача, в тому числі, й щодо погашення нарахованої заборгованості. Враховуючи викладене, позивач вважає, що розрахована державним виконавцем заборгованість зі сплати аліментів виникла виключно внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання відповідачем. 18 грудня 2013 року позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та обґрунтовуючи їх доказами наявними в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 травня 2013 року постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Загубиногою А.І. було відкрите виконавче провадження (ВП № 38176325) з виконання виконавчого листа № 2-9285, виданого 24 лютого 2012 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ? частини (а.с. 5). В матеріалах справи наявна довідка про розрахунок по виконавчому листу № 2-9285 від 24 лютого 2012 року, видана 01 вересня 2013 року Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, згідно якої заборгованість [PERSON] по оплаті аліментних платежів нарахована державним виконавцем станом на 01 вересня 2013 року складає 5851,65 гривень (а.с. 7). 12 вересня 2013 року постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Загубиногою А.І. було постановлено звернути стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] та зобов'язано головного бухгалтера нарахувати заборгованість по сплаті аліментів з 12 вересня 2013 року по теперішній час згідно заробітної плати боржника. Постановлено проводити утримання з усіх видів доходів, що належать до виплати боржнику, після відрахування податків, у розмірі 50% до повного погашення заборгованості, яка станом на 12 вересня 2013 року складає 5996,85 гривень. Поточний платіж в розмірі ? частини від нарахованої заробітної плати після утримання податків, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнення нарахованої заборгованості проводити одночасно, утримуючи до 50% від заробітної плати до повної сплати заборгованості. Після повної сплати заборгованості утримання проводити у розмірі ? частини від нарахованої заробітної плати після утримання податків, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 8 - 9). Позивачем було надано до суду довідку з місця роботи про заробітну плату та інші доходи від 03 вересня 2013 року № 5, відповідно до якої загальна сума доходів позивача за період з квітня 2011 року по березень 2012 року становить 15613,25 гривень (а.с. 44). Відповідно до довідки про доходи від 16 вересня 2013 року, загальна сума доходу [PERSON] за період з 03 травня 2012 року по 31 грудня 2012 року складає 8889,88 гривень (а.с. 43). Крім того, позивачем на підтвердження сплати ним аліментів на утримання дитини, починаючи з травня 2013 року, були надані оригінали квитанцій про перерахування коштів на ім'я відповідача на утримання доньки (а.с. 36 - 41). Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Статтями 180, 181 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішення суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом представлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до частини 3 статті 197 Сімейного Кодексу України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Також позивач в судовому засіданні пояснив, що протягом всього часу у добровільному порядку та за власним бажанням не припиняв надавати відповідачу матеріальну допомогу у розмірі більшому, ніж присуджені судом на утримання їх спільної дитини, У зв'язку з чим, відповідач і не зверталась до державної виконавчої служби з виконавчим листом для примусового стягнення з позивача аліментів на дитину. На питання головуючого до представника відповідача щодо причини звернення його довірительки [PERSON] до виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення суду лише 27 травня 2013 року, з урахуванням того, що заочне рішення по справі про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини було винесено 10 листопада 2011 року та набрало законної сили 22 листопада 2013 року, останній не зміг надати суду будь-яких доказів на підтвердження поважності причини непред'явлення виконавчого листа до виконання відповідачем. Так, однією із підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліменти може бути непредґявлення без поважної причини виконавчого листа як після одержання його в суді, так і після того, як в процесі виконання їх стягувач відізве виконавчі листи і без поважної причини не поверне у відділ виконавчої служби. Нині діючим ЦПК України (ст. 368) передбачено, що виконавчі листи, виписані на підставі судового рішення, суд особисто не звертає до виконання - вони видаються за заявою особи, на користь якої воно ухвалено, а вона має право розпорядитися ним (ними) на свій розсуд, залишити у себе чи здати до відділу державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Так, стороною відповідача не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження поважності причини непред'явлення до примусового виконання виконавчого листа у період за який позивачу була нарахована заборгованість, що може слугувати підставою для відмови судом в задоволенні позовних вимог [PERSON] Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа, - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення від сплати аліментів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 229,40 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved