Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивач пред'явила позов про розірвання шлюб та визначення місця проживання дитини. Зазначила, що 18.02.2006 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відносини в шлюбі не склались у зв»язку із різними поглядами на життя, між подружжям часто виникають конфліктні ситуації та сварки. Посилаючись на припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства, а також неможливість збереження сім»ї, наполягає на розірванні шлюбу. Крім того, позивач зауважила, що під час чергової сварки виїхала з будинку за адресою: [ADDRESS], де проживали разом із чоловіком. Вказуючи на те, що за даною адресою залишилась проживати малолітня донька [PERSON], просить визначити місце проживання дитини разом із нею. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з вищевикладених підстав. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач позов визнав частково, не заперечував щодо розірвання шлюбу, в задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини разом із позивачем просив відмовити. Представник відповідача просив відмовити в частині визначення місця проживання дитини. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні зазначив, що виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування визнав за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом із батьком. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. 18.02.2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб - актовий запис № 232. Сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Маючи різні погляди на життя, подружжя є несумісними у відносинах, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, отже шлюб носить формальний характер. За таких обставин суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про можливість задоволення позову з приводу визначення місця проживання дитини судом прийнято до уваги таке. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Під час надання пояснень в судовому засідання позивач зазначила, що у вільний час вони із донькою грають у різноманітні ігри, спілкуються. Відповідач щодо наданих пояснень не заперечував, водночас, на запитання суду про характер уваги, що приділяється дитині під час їх спільного відпочинку, зауважив про відвідування магазинів, будь-яке інше дозвілля не назвав. Як вбачається зі змісту характеристики, наданій Комунальним навчальним закладом «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 2» Житомирської обласної ради відносно [PERSON], вказана особа з жовтня 2007 року по даний час працює вихователем. За період роботи зарекомендувала себе як старанний працівник, що сумлінно виконує свої обов»язки, постійно прагне до самовдосконалення та підвищення професійного рівня знань. Працюючи з дітьми віком до шести років, що мають фізичні вади, зарекомендувала себе як грамотний фахівець та чуйний педагог, який уміло контактує з дітьми, що перебувають на вихованні школи-інтернату. Суд також приймає до уваги більш стійкий емоційний та психологічний контакт саме матері та малолітньої дитини, що є дівчиною за статтю. Їх спільне постійне проживання, на думку суду, у високому ступені сприятиме процесу виховання в дусі взаєморозуміння, більш повно становитиме вірну соціальну адаптацію в контексті процесу зростання дівчини. Відповідно до принципу 6 «Декларації про права дитини» дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Саме за таких обставин, суд не може погодитись із висновком органу опіки та піклування, який зауважив про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком. При цьому, як вбачається зі змісту висновку, компетентним органом прийнято до уваги кращі умови проживання за місцем проживання батька, інші мотиви, а саме «виняткові обставини», які могли бути враховані, у висновку відсутні. Крім того, за результатами обстеження умов проживання обох з сторін комісією не встановлено виключну неможливість перебування дитини за місце проживання матері, надано лише перевагу, пов»язану із матеріальним становищем. Оцінюючи докази за внутрішнім переконанням, виходячи з інтересів дитини, суд вважає необхідним задовольнити позов та визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом із матір»ю.

Outcome: approved