Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

12 листопада 2013 року до суду надійшов позов органу опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації, в якому зазначено, що [PERSON] яка проживає за адресою: [ADDRESS], мати дитини [PERSON], [INFO] та батько [PERSON] який проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру про народження дитини. В позовних вимогах зазначають, що [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків щодо виховання і утримання своєї малолітньої дитини. [PERSON] залишилася без батьківського піклування та влаштована до Комунальний заклад «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради (далі-комунальний заклад). З 26.02.2013 року по теперішній час дитина перебуває на повному державному забезпеченні в комунальному закладі. Згідно акту комунального закладу від 02.09.2013 № 01-14/496 за час перебування [PERSON] в будинку дитини з 26.02.2013 батьки, родичі дитину не провідували, станом здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавилися. Письмових, усних запитів про дитину на адресу будинку дитини не надходило. Матеріально дитину мати не підтримувала. Згідно висновку органу опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації від 28.10.2013 року про недоцільність повернення та доцільність відібрання [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO], батька [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав службою у справах дітей Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації проводилася робота щодо соціально-правового захисту малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка опинилася у складних життєвих обставинах, влаштована до центру згідно направлення від 26.02.2013 року на підставі заяви матері. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини, тому формальна наявність матері ставить дитину в скрутне становище, так як вона не може мати юридичного статусу дитини, яка залишилась без піклування батьків, і в повній мірі користуватись пільгами та державними гарантіями, що мають діти даної категорії згідно чинного законодавства. Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Кам'янсько-Дніпровській райдержадміністрації від 03.10.2013 року протокол № 17, від 22.10.2013 року протокол № 18, те, що такі заходи, як позбавлення батьків батьківських прав є крайнім заходом впливу, оскільки вони призводять до негативних наслідків не лише для матері та батька, а й для дитини, та те, що згідно п.1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього ж Кодексу, орган опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації вважає недоцільним повернення та доцільним відібрання [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO], батька [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. Просить відібрати дитину [PERSON] [INFO] від матері [PERSON], [INFO], батька [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав та передати малолітню дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Стягнути з неї щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь орган опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації. В судове засідання з'явилася представник позивача Забігайло І.Г., позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання з'явилася відповідач [PERSON] та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, доказів, що підтверджують поважність причин неявки до суду не надав Прокурор позов підтримує, вважає його обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], [PERSON] є батьком малолітньої дитини-доньки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» N 3, 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Малолітня [PERSON] влаштована до комунального закладу згідно направлення служби у справах дітей райдержадміністрації від 26.02.2013 року № 02-24/407 на підставі заяви матері [PERSON] [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], характеризується посередньо, що підтверджується листом районного центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації від 17.10.2013 року за № 01-06/587 (а.с. 17). [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], характеризується посередньо, що підтверджується листом районного центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації від 17.10.2013 року за № 01-06/587 (а.с. 23). Актом комунального закладу від 02.09.2013 р. за № 01-14/496 підтверджено, що за час перебування [PERSON] в будинку дитини з 26.02.2013 року по теперішній час дитину мати провідувала лише одноразово та пообіцяла її забрати 25.05.2013 року, але більше не телефонувала, не писала, чим проявила цілковиту байдужість до дитини (а.с. 24) Висновком № 01-01-23/1224 від 28.10. 2013 р. орган опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації вважає доцільним відібрати дитину [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO] та батька [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. Підстави відібрання дитини [PERSON] від батьків є такими, що вони належним чином не займалися її вихованням, влаштуванням достатніх умов життя, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 16.07.2013 року, 23.07.2013 року, 09.09.2013 року, 19.09.2013 року (а.с. 10-13). Під час обстеження умов проживання встановлено, що запас продуктів відсутній. [PERSON] неодноразово викликалась до школи, але позитивних результатів не було, вихованням доньки не займається, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В силу приписів ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч.1 ст. 164 СК України, а саме якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає як її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в повному обсязі, необхідному для морального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ст. 9 Конвенції про права дитини (ратифікованою Постановою ВР № 789-Х11 від 21.02.1991 року) зазначає: держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідно в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Стаття 18 Конвенції прав дитини також зазначає, що держави-учасниці докладають всіх зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Ч. 2 Конвенції передбачає, що з метою гарантування і сприяння здійсненню прав викладених цією Конвенцією держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов'язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Стаття 24 цієї Конвенції, частина 2 п. б передбачає забезпечення надання необхідної медичної допомоги та охорони здоров'я всіх дітей з приділенням першочергової уваги розвитку первинної медико-санітарної допомоги. Стаття 27 Конвенції передбачає ч. 2 що батько /мати/, або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей. Відповідно до ст.11 Закону Про охорону дитинства № 2402-Ш від 26.04.2001 року, із змінами, внесеними згідно із Законом № 257 -УІ від 10.04.2008 року сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, соціального та культурного, матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися в супереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідно в інтересах дитини і цього вимагає рішення, що набрало законної сили. В силу ст. 212 ЦПК України докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність взаємний зв'язок доказів у сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінивши всі докази у сукупності, суд вважає, що в діях відповідачів [PERSON] та [PERSON] існує невідповідність їх поведінки встановленим законом обов'язкам по утриманню та вихованню батьками своїх дітей. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дочки [PERSON], [INFO], що є підставою відповідно до ч. 1 п. 2, ст. 164, ч. 1 ст. 170 СК України для відібрання малолітньої дитини у відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Враховуючі викладені доводи суд приходить до висновку, що позовна заява Органу опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ст.ст. 164, 170 СК України у випадках, якщо батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а також у інших випадках, якщо залишення дитини з ними є небезпечним для її життя, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, не позбавляючи їх батьківських прав. На підставі викладеного, та

Outcome: approved