Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-25 00:00:00

14.06.2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 60 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров’я при виконанні трудових обов’язків внаслідок професійного захворювання. В обгрунтування позову послався на те, що 25.08.1965 року був прийнятий поверхневим електрослюсарем хімлабораторії на шахту №3 «Великомостівська» виробничого об’єднання «Укрзахідвугілля». 01.10.1967 року переведений підземним електрослюсарем II розряду на дільницю ОГМ-РМУ. 06.11.1967 року звільнений у зв’язку з призовом на строкову військову службу. 16.02.1970 року прийнятий підземним електрослюсарем на шахту №3 «Великомостівська» виробничого об’єднання «Укрзахідвугілля». 20.09.1971 року звільнений у зв’язку із навчанням у Червоноградському гірничому технікумі. 28.01.1972 року прийнятий підземним учнем електрослюсаря на шахту №3 «Великомостівська» виробничого об’єднання «Укрзахідвугілля» на час проходження виробничої практики. 11.03.1972 року звільнений, у зв’язку із закінченням виробничої практики. 24.07.1972 року прийнятий підземним електрослюсарем III розряду на шахту № 3 «Великомостівська» виробничого об’єднання «Укрзахідвугілля» на час проходження виробничої практики. 22.11.1978 року переведений підземним гірничим майстром-електромеханіком. 06.03.1984 року переведений помічником начальника дільниці. 20.10.1984 року переведений підземним заступником механіка дільниці № 4. 02.01.1985 року переведений підземним помічником начальника з добувної дільниці № 4. 01.11.1986 року переведений підземним гірничим майстром. 08.07.1987 року переведений підземним помічником начальника дільниці № 4. 25.08.1987 року переведений підземним гірничим майстром. 17.03.1995 року переведений підземним механіком дільниці № 4. 24.06.1996 року звільнений згідно з п.2 ст.40 КЗпП України, у зв’язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров’я. У зв’язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров’я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Довідкою МСЕК № 885/3 від 16.07.1996 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 16.06.2001 року останньому встановлено безтерміново III групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності. Згідно з довідкою МСЕК від 16.06.2001 року позивачу встановлено безтерміново III групу інвалідності та 60% втрати працездатності пожиттєво. 25.06.2013 року представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в якій посилаючись на статті 71, 80 ЦК УРСР (1963 року) щодо пропущення позивачем трирічного строку для звернення до суду із даним позовом, просить повністю відмовити позивачу у задоволенні позову. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Позивач пояснив, що нормально ходити не може, робив операцію на серце. Це все наслідки роботи на шахті. Просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив в повному обсязі. Просить повністю відмовити позивачу у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з’ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 25.08.1965 року був прийнятий поверхневим електрослюсарем хімлабораторії на шахту №3 «Великомостівська» виробничого об’єднання «Укрзахідвугілля». 01.10.1967 року переведений підземним електрослюсарем II розряду на дільницю ОГМ-РМУ. 06.11.1967 року звільнений у зв’язку з призовом на строкову військову службу. 16.02.1970 року прийнятий підземним електрослюсарем на шахту №3 «Великомостівська» виробничого об’єднання «Укрзахідвугілля». 20.09.1971 року звільнений у зв’язку із навчанням у Червоноградському гірничому технікумі. 28.01.1972 року прийнятий підземним учнем електрослюсаря на шахту №3 «Великомостівська» виробничого об’єднання «Укрзахідвугілля» на час проходження виробничої практики. 11.03.1972 року звільнений, у зв’язку із закінченням виробничої практики. 24.07.1972 року прийнятий підземним електрослюсарем III розряду на шахту №3 «Великомостівська» виробничого об’єднання «Укрзахідвугілля» на час проходження виробничої практики. 22.11.1978 року переведений підземним гірничим майстром-електромеханіком. 06.03.1984 року переведений помічником начальника дільниці. 20.10.1984 року переведений підземним заступником механіка дільниці №4. 02.01.1985 року переведений підземним помічником начальника з добувної дільниці № 4. 01.11.1986 року переведений підземним гірничим майстром. 08.07.1987 року переведений підземним помічником начальника дільниці №4. 25.08.1987 року переведений підземним гірничим майстром. 17.03.1995 року переведений підземним механіком дільниці №4. 24.06.1996 року звільнений згідно з п.2 ст.40 КЗпП України, у зв’язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров’я. У зв’язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, зокрема, в період з 16.05.2001 року по 25.05.2001 року та в період з 05.02.2008 року по 19.02.2008 року, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Згідно з довідкою МСЕК серії 2-18 МАА № 016576 від 16.07.1996 року [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК серії 2-18 АД № 022306 від 16.07.1996 року позивачу встановлено III групу інвалідності. Відповідно до довідки серії ЛВА-1 № 070234 від 16.06.2001 року позивачу встановлено III групу інвалідності безтерміново. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 023372 від 26.08.2008 року останньому встановлено 60% втрати професійної працездатності безтерміново. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв’язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров’я тощо. Ушкодження здоров’я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов’язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров’я при виконанні трудових обов’язків, що потягло за собою професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров’я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вперше встановлений обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок професійного захворювання, що становив 40% та у подальшому зріс до 60%. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 8000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 60000,00 грн. на компенсацію моральної шкоди, то, на думку суду, така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial