Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 09 січня 2004 року сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис № 16. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Позивачка зазначає, що їх шлюб з відповідачем фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки на даний час шлюбні відносини з відповідачем вони припинили, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивачка вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечитиме їх інтересам та інтересам малолітньої дитини, примирення вважає неможливим. Крім того, як зазначає позивачка, вона на даний час працює вчителем, фактично отримую середньомісячну заробітну плату в розмірі 2810,40 грн., що підтверджується довідкою від 10.06.2013р. №971, тому її доходів не вистачає для утримання дитини. Крім того, донька відвідує танцювальний гурток, приймає участь у міжнародних та всеукраїнських танцювальних конкурсах, що потребує додаткових витрат, оскільки всі заходи фінансуються за кошти батьків. Дитина також відвідує приватні уроки з іноземної мови. Крім того, дитина хвора на нирки, перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного пієлонефриту, періодично проходить обстеження, амбулаторне лікування, потребує щорічного санаторно-курортного лікування. Викладене підтверджується довідкою з поліклініки. Таким чином, позивачка самостійно утримувати доньку та забезпечити належний рівень її освіти та оздоровлення не має можливості. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки, після розлучення малолітня дитина залишається проживати разом з позивачкою, відповідач повинен нести витрати по утриманню дитини. Позивачка зазначає, що відповідач офіційно у трудових відносинах не перебуває, проте вже тривалий час займається встановленням металопластикових вікон і дверей. Зокрема, він приймав замовлення та встановлював такі вікна у загальноосвітній школі №11, а також у багатьох їх спільних знайомих та інших людей. Коли сторони проживали разом, його дохід від цієї роботи був мінливий, оскільки залежав від сезону. Так, в будівельний сезон він заробляв близько 5000 грн. на місяць, а в міжсезонний період - близько 2500 грн. Таким чином, відповідач, не перебуваючи офіційно в трудових відносинах та не будучи зареєстрований в центрі зайнятості, фактично працює та отримує регулярний дохід. А тому може і повинен приймати участь в матеріальному забезпеченні їх доньки. Разом з тим, добровільно дитину він не утримує. Позивачка вважає, що відповідач має достатній рівень доходів, а тому може виділяти достатні кошти для утримання і виховання їх дитини. За час їх спільного життя на стан здоров'я відповідач не скаржився. Відповідач є працездатним, отримує дохід, на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних утриманців немає. Тому відповідач має можливість і зобов'язаний приймати участь в утриманні своєї дитини. На підставі викладеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу. Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги. Крім того, вказала, що з відповідачем вони не проживають однією сім'єю з квітня 2013 року, на даний час вона знімає квартиру, що також потребує додаткових коштів. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та подав свої заперечення на позов, згідно яких він не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою, однак винуватцем розпаду їх сім"ї вважає позивачку, про що свідчать її дії і вчинки. Також відповідач зазначив, що в середині травня 2013 року, позивачка у його відсутність вивезла з квартири все спільно нажите майно. В інтересах доньки відповідач не став заперечувати дій позивачки. Що стосується стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, то він усвідомлює свій обов'язок утримувати свою малолітню доньку і жодним чином не намагається уникнути цього обов'язку. Однак сума аліментів у розмірі 1000 грн. в місяць на думку відповідача та його представника не відповідає вимогам закону і не ґрунтується на доказах, які є у матеріалах справи, оскільки [PERSON] у своєму позові не привела жодної із обставин, які вказані у ч.1 ст.184 СК України і які б давали можливість визначити розмір аліментів у такій сумі, позивачка не навела жодного доказу того, що відповідач працює, має нерегулярний, мінливий дохід і щось отримує в натурі. Позивачка не навела жодного доказу того, що він працюю майстром з виготовлення і встановлення металопластикових вікон і дверей і має дохід в будівельний сезон близько 5000 грн. а в міжсезонний період 2500 грн. При цьому, відповідач пояснив, що біля трьох років назад йому дійсно запрошували на випадкові роботи по встановленню вікон і два роки тому він, як чоловік вчительки, яка працює в ЗОШ № 11 і батько дитини, яка в ній навчається, організував установку в школі біля 10 вікон, однак жодної оплати за це не отримував. Біля двох років він вже не працює, оскільки вже два роки займається добудовою батьківського будинку в с.Дорогичівка, Заліщицького району. Відповідач існую за рахунок своїх батьків, які працюють за кордоном. Виплачувати позивачці щомісячно по 1000 грн. у відповідача немає жодної можливості, однак він згідний сплачувати позивачці аліменти в твердій грошовій сумі по 500 грн. в місяць і при кожній можливості придбавати для неї необхідні речі. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що вони працюють вчителями в загальноосвітній школі №11 м. Чернівці. Відповідач по справі являється чоловіком їх колеги позивачки по справі, а також в даній школі навчається його донька. Свідки підтвердили, що відповідач займався встановленням метало пластикових вікон в їх класах, але які безпосередньо кошти він отримував за це, їм не відомо. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 січня 2004 року, сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис № 16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від спільного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER].(а.с.8). Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. З квітня 2013 року сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтвердили самі сторони. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та малолітньої доньки, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, малолітню дитину залишити проживати з позивачкою. Що стосується стягнення аліментів, то такі позовні вимоги підлягають до задоволення частково. А саме, згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON], як батько малолітньої - [PERSON] зобов'язаний утримувати малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що позивачка працює вчителем, фактично отримую середньомісячну заробітну плату в розмірі 2810,40 грн., що підтверджується довідкою від 10.06.2013р. №971. ( а.с. 9). Неповнолітня [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного пієлонефриту, періодично проходить обстеження, амбулаторне лікування, потребує щорічного санаторно-курортного лікування. Викладене підтверджується довідкою з поліклініки. ( а.с. 10). Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом встановлено, що у відповідача інших непрацездатних членів сім'ї чи дітей, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням немає, чого не заперечував в судовому засіданні сам відповідач. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, суд вважає, що аліменти в даному випадку слід стягувати з відповідача саме у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не отримує регулярного доходу. На підставі вищевикладених обставин, враховуючи думку самого відповідача, який ствердив, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, суд вважає, що відповідач [PERSON] як батько неповнолітньої [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 700 гривень щомісячно починаючи з 13.06.2013 року до настання нею повноліття. Крім цього, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп., судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп. на користь позивачки, що був нею сплачений при подачі позовної заяви до суду. Що стосується сплати за надану правову допомогу, то виходячи з об'єму наданих послуг з відповіда на користь позивачки слід стягнути 1000 грн.

Outcome: partial