Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» на його користь 4 974,51 грн. заборгованості із заробітної плати та 23 535,82 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення по день постановлення рішення судом. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що з 13.04.2011 року по 26.03.2013 року він працював у ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли», що до 18.04.2012 року мав найменування ВАТ «Ладижинський завод силікатної цегли», на посаді електормонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування. Трудовий договір між ним і відповідачем був розірваний на підставі ст. 38 КЗпП України. З грудня 2012 року по березень 2013 року відповідач не виплатив йому заробітну плату. В день звільнення 26.03.2013 року з ним не був проведений розрахунок, у звязку з чим виникла заборгованість по заробітній платі, яка складає 4 974,51 грн.. 25.11.2013 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» на його користь 4 974,51 грн. заборгованості із заробітної плати та 26572,70 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення по день постановлення рішення судом. Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву у якій просить розглядати справу у його відсутність, змінені позовні вимоги, підтримує в повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Судом встановлено, що [PERSON] з 13.04.2011 року по 26.03.2013 року працював у ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли», що до 18.04.2012 року мав найменування ВАТ «Ладижинський завод силікатної цегли», на посаді електормонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування та 26.03.2013 року був звільнений з підприємства. За час роботи позивача, підприємство ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» систематично порушувало вимоги трудового законодавства та не виплачувало заробітну плату вчасно, що призвело до виникнення заборгованості по виплаті заробітної плати, також в день звільнення позивача підприємство не розрахувалось з ним, чим порушило вимоги ст.116 КЗпП України. Отже, згідно розрахунків розмір невиплаченої заробітної плати ВАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» [PERSON] за час роботи на підприємстві, складає 31 547,21 грн.. Дані факти підтверджуються сукупністю доказів. З копії трудової книжки позивача видно, що [PERSON] з 13.04.2011 року по 26.03.2013 року працював на ВАТ «Ладижинський завод силікатної цегли». З копій розрахункового листа видно, що заборгованість по заробітній платі [PERSON], становить 4974,51 грн. 51 коп. Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки, суд приходить до висновку, що ці позовні вимоги також підлягають задоволенню виходячи з наступного. На підставі п.1 розділу першого та п.2 розділу другого Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, з послідуючими змінами та доповненнями, середній заробіток позивача для нарахування боргу за час затримки розрахунку при звільненні повинен розраховуватись за два повних місяці, що передували звільненню. Відповідно до положення ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає (1291,87 грн. + 6441,17 грн. заробітної плати за лютий, березень 2013 року поділити на 59 днів за два останні місяці) 131,07 грн.. Період прострочення по виплаті заборгованої заробітної плати, з 26.03.2013 року по 25.11.2013 року, становить 245 робочих днів. Загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить (108,46 грн. помножити на 245 днів) 26 572 грн. 70 коп.. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України, слід покласти на відповідача. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає обовязковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 10, 11, 197, 209, 212, 214, 215, 224, 367 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117, 232 КЗпП України, суд -

Outcome: approved