Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про стягнення заборгованості за договорами депозитного вкладу, які уклала з відповідачем 8 грудня 2011 року і 2 листопада 2012 року. В позові зазначила, що на виконання договору строкового банківського вкладу «Пенсійний» на суму 500 грн. з оплатою 22 процентів річних, укладеного сторонами 8 грудня 2011 року на строк до 29 березня 2013 року, за спливом строку дії договору звернулась до банківської установи з проханням отримати власні грошові кошти та нараховані на них проценти у загальній сумі 5793 грн., але отримала відмову у видачі вкладу з посиланням на фінансову неспроможність банку. Крім того, 2 листопада 2012 року вона уклала з відповідачем договір банківського вкладу «Море відсотків» на суму 305344 грн. з виплатою 27 відсотків річних на суму вкладу із строком дії до 1 лютого 2013 року, а також договір строкового вкладу «Пенсійний» на суму 500 грн. з виплатою 26,5 процентів річних із строком дії до 5 березня 2014 року, у виплаті грошових коштів по яких їй було відмовлено з тих самих підстав. За вкладом «Море відсотків» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачці було повернуто 200000 грн. Оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання, позивач просить стягнути з нього на її користь грошові кошти по трьох банківських вкладах у сумі 132467 грн. 25 коп. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі позивачки. Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення спору, до суду не з'явився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин суд зі згоди позивачки, висловленої у її письмовій заяві, у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 8 грудня 2011 року сторони уклали договір строкового банківського вкладу «Пенсійний» на суму 500 грн. з оплатою 22 процентів річних строком до 1 лютого 2013 року (а. с. 7). Крім того, 2 листопада 2012 року сторони уклали договір банківського вкладу «Море відсотків», а також договір строкового вкладу «Пенсійний» на суму 500 грн. з виплатою 26,5 процентів річних із строком дії до 5 березня 2014 року (а. с. 5-6, 8). Заборгованість відповідача по трьох вкладах станом на 12 травня 2013 року становить 132467 грн. 25 коп. (а. с. 10-15). Згідно із ст. ст. 1058, 1059 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. В силу ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу за спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, а умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемними. Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закону регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Надані суду письмові докази, зокрема: договори банківських вкладів, розрахунок заборгованості, відповідь банка позивачці, вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. Розмір заборгованості банку підтверджує зроблений відповідачем розрахунок, тому в силу ст. 61 ЦПК України ці обставини як такі, що визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. В силу ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на наданих нею фактичних даних, а встановлені судом обставини та відповідні норми права, що регулюють спірні правовідносини, дають суду підстави для покладення на відповідача відповідальності за порушення обов'язків, які передбачені договором. Судовий збір, від попередньої сплати якого позивачку звільнено на підставі закону як споживача, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на користь держави.

Outcome: approved