Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 16 вересня 2013 року прийнято до спільного розгляду та об'єднано в одне провадження зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними з первісним позовом. В ході розгляду справи до участі в якості третьої особи був залучений [PERSON]. В обґрунтування своїх зустрічних вимог [PERSON] посилалася на те, що 17 жовтня 2008 року між ПАТ «Плюс Банк»., правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір № 873.70011, за яким останній був наданий кредит в розмірі 16711 доларів США, терміном до 17 жовтня 2015 року на придбання транспортного засобу DACIA LOGAN 2008 року випуску та на оплату інших витрат, зі сплатою 15,00% річних, відповідно до графіку погашення кредитного договору, передбаченого додатком №1. 17 жовтня 2008 року між сторонами був укладений і договір застави транспортного засобу. Позивач [PERSON] зазначала, що зазначений кредитний договір укладено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки договір був підписаний нею під впливом обману з боку банку. Узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом, ціни договору та розмір фактичного здороження кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам, і у зв'язку з вищенаведеним позивач просила суд визнати недійсним кредитний договір №873.70011 від 17 жовтня 2008 року з моменту його укладення, визнати недійсним договір застави транспортного засобу від 17 жовтня 2008 року з моменту його укладення, та стягнути судові витрати з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 16 грудня 2013 року первині позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду у зв'язку з неявкою представника банку в судове засідання В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON]. свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Третя особо [PERSON] також підтримав позов. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає що зустрічні позовні вимоги підлягають відхиленню у повному обсязі. Судом встановлено, що 17 жовтня 2008 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір № 873.70011, за яким останній був наданий кредит в розмірі 16711 доларів США, терміном до 17 жовтня 2015 року на придбання транспортного засобу DACIA LOGAN 2008 року випуску та на оплату інших витрат, зі сплатою 15,00% річних, відповідно до графіку погашення кредитного договору, передбаченого додатком №1. 17 жовтня 2008 року між сторонами був укладений і договір застави транспортного засобу. Також того ж дня між сторонами було укладено додаток № 2 до кредитного договору, яким була розкрита додаткова інформація позичальнику про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зазначені угоди підписані сторонами без застережень. Відповідно до вимог ст.. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановленазаконом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. (ст. 626 ЦК України). Відповідно до вимог ст.. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст..229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з положеннями ст.. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. В судовому засіданні позивач та її представник підтвердили факт ознайомлення та підписання договору між сторонами, додатку №1 до кредитного договору, де чітко викладений графік погашення платежів, додатку №2 до кредитного договору. При їх підписанні жодних зауважень чи заперечень з боку позивача не подавалося. Будь - якої прихованої інформації при укладенні вказаних договорів не встановлено. Також позивач та її представ послалися на те, що в даному випадку фактично ними заперечується сума позову та йде мова про неправильність розрахунків, вчинених банком, а не сама наявність кредитного договору. Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору та договору застави транспортного засобу, укладених між сторонами, недійсними з підстав, визначних ст.. 230 ЦК України.

Outcome: dismissed