Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON], просила визнати за нею в порядку спадкування право приватної власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка була головою домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті залишилось спадкове майно. Позивач є спадкоємцем майна померлої за заповітом, і після смерті прийняла спадщину в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З метою отримати свідоцтво про право на спадщину на позивач звернулась в нотаріальну контору, однак, оформити спадкові права не може, оскільки нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Так як правовстановлюючий документ на домоволодіння відсутній, для реалізації своїх спадкових прав, позивач змушена звертатися до суду, щоб визнати право власності в порядку спадкування. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до канцелярії суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності позовні вимоги підтримала. Представник відповідача, Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, що ознайомившись із позовними вимогами вважає, їх обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню, справу просить розглянути без участі представника відповідача. Представником третьої особи, реєстраційної служби Віньковецького РУЮ було надіслано клопотання, в якому просить справу розглянути без участі представника та винести рішення згідно чинного законодавства. Справа розглянута відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Адамівської сільської ради 22 квітня 2013 року, актовий запис № 18). Позивач є спадкоємцем майна померлої за заповітом від 12.01.2012 року посвідченого секретарем Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрованого в реєстрі № 4, який не скасовано та не змінено за життя спадкодавця. Як вбачається з свідоцтва про народження від 23 жовтня 1957 року серії [NUMBER] [PERSON] являється матір'ю позивача. Згідно з довідкою виданої виконкомом Адамівської сільської ради № 661 від 13.11.2013 року, спадкодавець - [PERSON] була зареєстрована і проживала до дня смерті в [ADDRESS]. Її чоловік (батько позивача) [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Адамівською сільською радою Віньковецького району Хмельницької області 04 квітня 2013 року, актовий запис № 13). Відповідно до довідки Віньковецького малого районного комунального підприємства "Інвентарбюро" станом до 01.01.2013 року інвентаризація домоволодіння в [ADDRESS], свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] не видавалось. Згідно довідок витягів від 13.11.2013 року №662, № 663 та № 664 з по господарської книги в [ADDRESS], були зареєстровані і проживали [PERSON] [INFO] - дружина, [PERSON] [INFO] - голова двору, який помер [INFO]. 01 листопада 2013 року позивач звернулась до державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 721/02-31 від 01.11.2013 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, за адресою [ADDRESS], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року "Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року " побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Відповідно до зазначених вище інструкцій, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону "Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР" від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. З викладеного слідує, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на вказане нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте вчасно не зареєструвала своє право власності в органах БТІ відповідно до закону, що діяв на час відкриття спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно оцінювального акту Віньковецького малого районного комунального підприємства "Інвентарбюро", вартість житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], житловий будинок "А-І", літня кухня "Б", погріб-кладова "В" становить 23870,00 гривень. Відповідно до ст. ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст.1217, 1218, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Встановивши, що позивачка є спадкоємцем усього майна померлої [PERSON], прийняла спадщину, суд прийшов до висновку, що слід визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що визнано відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved