Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-12 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором в сумі 11096,07 доларів США, що складає 88657,63 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та на їх обґрунтування пояснив, що 10.04.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 220998-CRED, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] кредит у розмірі 6000 доларів США на термін до 10.04.2009 р., а вона зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Згідно умов договору погашення заборгованості мало здійснюватись щомісячно та у випадку порушення зобовязань за договором позичальник повинен був сплатити банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Виконання зобовязання [PERSON] за договором було забезпечено договором поруки, укладеним з [PERSON] Банк виконав свої зобовязання за договором та надав [PERSON] кредит у розмірі 6000 доларів США. Відповідач в порушення умов кредитного договору неналежним чином виконує свої зобовязання за договором в звязку з чим станом на 10.02.2013 р. за нею обліковується заборгованість, яка складається з: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~3499,96 доларів США заборгованості за кредитом; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~7037,3 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~31,29 доларів США штрафу /фіксована частина/; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~526,89 доларів США штрафу /процента складова/; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~всього 11096,07 доларів США заборгованості, що за офіційним курсом 7.99, встановленим НБУ на вказану дату складає 88657,63 гривень. В звязку з порушенням відповідачем [PERSON] свого зобовязання а кредитним договором, який було забезпечено договором поруки, укладеним з відповідачем [PERSON], представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості. Відповідачі [PERSON]І,. [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст.74-76 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, повторно в судове засідання не прибули, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Відповідно до ч. 3 ст. 169 ЦПК України - у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст. 224 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Судом встановлено, що належним чином повідомлені відповідачі повторно не зявились в судове засідання і заяви про розгляд справи з їх відсутності не надали, в звязку з чим суд зі згоди представника позивача згідно положень ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що 10.04.2008 року між ПриватБанком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 220998-CRED, відповідно до якого [PERSON] надав Позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 6000 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на відритий картковий рахунок № 4405885220734336, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами згідно графіку погашення кредиту та відсотків, зазначеному в Додатку № 1 до Договору з урахуванням п. 4.11 Договору /п. 2.2.3 Договору/. Відповідно до п. 6.2 розділу 6 Договору при порушенні позичальником зобовязань, передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 Договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. Згідно розділу п. 6.6. розділу 6 Договору при порушенні позичальником строків по будь-якому з грошових зобовязань за договором більш ніж на 120 днів, в звязку з чим банк буде змушений звертатись до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень плюс 5 % від суми позову. З метою забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між ПриватБанком - Кредитором і [PERSON] Поручителем, 10.04.2008 року було укладено договір поруки № 220998-CRED, згідно умов якого [PERSON] зобовязався солідарно з [PERSON] відповідати за виконання нею перед банком умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту в розмірі 6000 доларів США, сплати відсотків, винагороди та пені. Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.02.2013 року по договору № 220998-CRED від 10.04.2008 року за [PERSON] утворилась заборгованість, яка складається з: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~3499,96 доларів США заборгованості за кредитом; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~7037,3 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~31,29 доларів США штрафу /фіксована частина/; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~526,89 доларів США штрафу /процента складова/; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~всього 11096,07 доларів США заборгованості, що за офіційним курсом 7.99, встановленим НБУ на вказану дату складає 88657,63 гривень. При розгляді і вирішенні справи судом було враховано наступні положення цивільного законодавства: Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 2 цієї статті Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти-гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, зокрема, операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 198 ч.2 ГК України грошові зобовязання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобовязання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо субєкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Згідно з ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» [PERSON] України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції. Відповідно до п.п. «в», «г» ч. 4 ст.5 Декрету індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Відповідно до п.2 ст.6 вищевказаного Декрету уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію [PERSON] банку України: від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів; мають право від свого імені і за свій рахунок купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб-резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам-резидентам. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі [PERSON] Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку. У разі наявності в банку відповідної генеральної ліцензії або дозволу НБУ здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Відповідно до листа [PERSON] банку України (надалі НБУ) №41-208/3676-8851 від 27 липня 2011 р. «Про переоформлення банківських ліцензій та письмових дозволів НБУ на здійснення окремих операцій» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було переоформлено банківську ліцензію та замінено письмовий дозвіл на здійснення окремих операції в частині здійснення операцій з валютним цінностями на генеральну ліцензію. Таким чином судом встановлено, що на час видачу кредиту відповідачу [PERSON], позивач мав право на здійснення операцій з іноземною валютою відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає встановленим обовязок відповідачів повернути позивачу кредитні кошти відповідно до умов укладених між ними Договорів, оскільки має місце неналежне виконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору, що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості, відповідач [PERSON] як поручитель, несе солідарну з Позичальником відповідальність за зобовязанням, звязку з чим порушене право позивача підлягає захисту згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, оскільки відповідно до ст. ст. 525, 625, 628 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved