Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

18 жовтня 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сім'я фактично розпалася у наслідок несумісності характерів та відсутності взаєморозуміння, що між ними втрачені почуття любові і поваги один до одного. Подружні стосунки не підтримують і сумісне господарство не ведуть. У судове засідання сторони не з'явилися, надали суду заяви, відповідно, до яких просять справу розглянути у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримує, відповідач не згоден з обставинами викладеними у позовній заяві. Згідно до ст.158 ч.2, 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, оскільки в матеріалах справи є досить доказів про права і взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.57 ЦПК України докази встановлюються на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від сумісного життя мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Сторони подружні стосунки не підтримують, сумісне господарство не ведуть. З моменту подачі позову, сторони не примирилися. Суд вважає недоцільним прийняти заходи щодо примирення подружжя, відповідно до вимог ст. 111 СК України, оскільки ні позивачка, ні відповідач не мають наміру зберегти шлюб. Суд при цьому враховує роз'яснення ВСУ у Постанові Пленуму від 21.12.2007 р. №11 п.10 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими суд застосовує заходи примирення у випадку відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін. Як регламентує ст.1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. При цьому, згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільної згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку що дружньої і міцної сім'ї сторони не створили, примирення між ними неможливо, у зв'язку з чим, збереження шлюбу при таких обставинах недоцільно і суперечить інтересам кожної із сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved