Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30.08.2011 року розглянута кримінальна справа відносно [PERSON], який обвинувачувався у тому, що він, працюючи директором ПП «Данмарбуд», будучи службовою особою, оскільки наділений організаційно-розпорядчими та адаіиістративно-господарськими функціями в тому числі повноваженнями по прийняттю на роботу та звільненню з роботи працівників, здійснюючи керівництво ПП «Данмарбуд», всупереч інтересам служби та всупереч ст.ст. 43, 45, 46 законодавства про працю, зокрема, в період з вересня 2008 року по квітень 2009 року прийняв на роботу без належного оформлення (без укладення трудового договору і запису в трудовій книжці) працівника [PERSON] на посаду різноробочого, якому у вищевказаний період виплачували зарплату без сплати податків, інших обов'язкових відрахувань та на якого не поширювались гарантії, передбачені законодавством про працю та соціальне забезпечення. Вказував, що починаючи з 16.09.2008 року по 04.04.2009 року без повідомлення причин [PERSON] не виплачував йому заробітну плату і таким чином завдав майнову шкоду в розмірі 12 648,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач на підставі ст 1166 ЦК України просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 12 648,00 грн. В судове засідання позивач не з’явився, надав суду заяву, якою позов підтримав, просив вимоги задовольнити в повному обсязі та проводити розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з’явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про можливість розгляду справи за їх відсутності від відповідачів не надходило. Враховуючи наведене та відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи. З’ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Жовківського районного суду Львівської області від 30.08.2011 року в справі № 1-35/11 кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ст. 172 ч. 1, 366 ч. 1, 191 ч. 2 КК України закрито на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про аміністію у 2011 році» від 08.07.2011 року та звільнено його від кримінальної відповідальності. З вказаної постанови вбачається, що [PERSON], працюючи директором ПП «Данмарбуд», будучи службовою особою, оскільки наділений організаційно-розпорядчими та адаіиістративно-господарськими функціями в тому числі повноваженнями по прийняттю на роботу та звільненню з роботи працівників, здійснюючи керівництво ПП «Данмарбуд», всупереч інтересам служби та всупереч ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, ст.ст. 24, 30, 48, 253 КЗпП України умисно вчинив грубе порушення законодавства про працю, зокрема, в період з вересня 2008 року по квітень 2009 року прийняв на роботу без належного оформлення (без укладення трудового договору і запису в трудовій книжці) працівника [PERSON] на посаду різноробочого, якому у вищевказаний період виплачували зарплату без сплати податків, інших обов'язкових відрахувань та на якого не поширювались гарантії, передбачені законодавством про працю та соціальне забезпечення. Під заподіяною внаслідок злочину шкодою позивач розуміє суму невиплаченої йому заробітної плати в розмірі 12 648,00 грн., що вбачається з позовної заяви останнього. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.02.2012 року в справі № 2-1655/11 задоволено позов [PERSON] до ПП «Данмарбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Стягнуто з ПП «Данмарбуд» на користь [PERSON] 10 200,00 грн. заборгованості по заробітній платі та 2 448 компенсації за затримку розрахунку. Вказане рішення суду набрало законної сили. Підставою для звернення до суду з вказаним позовом стало те, що у 2008 році [PERSON] працював у ПП «Данмарбуд» різноробочим без укладення трудового договору і запису в трудовій книжці та в період з 16.09.2008 року по 04.04.2009 року йому не виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. З п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Також, у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум роз’яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що сума невиплаченої заробітної плати не є матеріальною шкодою в розумінні положень ст.ст. 22, 1177 ЦК України; заборгованість з заробітної плати була стягнута на користь позивача рішенням суду; роботодавцем, на якого покладено обов’язок своєчасної виплати винагороди за працю, в даному випадку є ПП «Данмарбуд» - вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, яка за твердженням позивача є заборгованістю з заробітної плати, задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed