Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

До суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] звернулася [PERSON], в якому просила встановити порядок користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] наступним чином: виділити їй у користування одну ізольовану кімнату площею 11,5 кв.м. (позиція 10), виділити відповідачам у користування три ізольовані кімнати площею 18,2; 9,1 та 8,1 кв.м.( позиції 3,9,11). Інші приміщення загального користування : коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню, терасу та кладові - залишити у спільному користуванні. Усунути перешкоди у здійсненні нею прав власника щодо володіння та користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом спільної сумісної власності, зобов'язати [PERSON] і [PERSON] передати їй ключі від вхідних дверей у дану квартиру та гараж, не чинити їй перешкоди у здійсненні прав власника щодо володіння і користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності, та гаражем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що вищевказана квартира є чотирьохкімнатною, житлова площа якої складає 46,9 кв. метри, загальна площа - 91,2 кв. метри. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 4 вересня 1997 року, виданого на підставі розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» № 377-пр, позивачці, [PERSON], [PERSON] та їх матері [PERSON] передано у спільну сумісну власність житлове приміщення у вигляді 4-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Право приватної власності на це приміщення було зареєстровано у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації. Ніякої домовленості щодо розміру часток кожного з співвласників квартири під час отримання її у власність шляхом приватизації між ними не було. Законом інше також не встановлено. Виходячи з чого, кожен з них отримав право власності на 1/4 частку житлового приміщення. [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої відповідачі в рівних частках оформили право на спадщину, відповідно кожний з них має право власності на 3/8 частки квартири. На даний час у позивачки з відповідачами виник спір щодо користування квартирою. Вони змінили замки на вхідних дверях в квартиру та на гаражі, ключі від яких надати позивачці відмовляються, чим чинять їй перешкоди у користуванні квартирою, та гаражем. Посилаючись на вищенаведені обставини та ст. ст. 358, 364, 367, 369, 372, 386 ЦК України позивачка вважає можливим встановлення запропонованого нею порядку користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що позивачка є співвласницею спірного житлового приміщення. Відповідачі чинять перешкоди у користуванні спірною квартирою, не дають ключі від вхідних дверей, оскільки декілька разів намагалася зайти до квартири, але не могла відкрити вхідні двері тим ключем, який в неї був, тому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом надання ключа від вхідних дверей та встановити запропонований порядок користування квартирою, який не порушує права співвласників. Крім того, відповідачі змінили замок на гаражі, ключі від яких надати позивачці відмовляються, чим чинять їй перешкоди у користуванні гаражем. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували. Суду пояснили, що немає підстав для виділення у користування позивачки жилої кімнати розміром 11,5 кв.м., тому що в ній проживає хворий батько, для якого зміна місця проживання негативно відобразиться на його стані здоров'я. Перешкоди у користуванні квартирою позивачці не чинилися, вона має ключі від вхідних дверей. Гараж побудований на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні співвласників житлового приміщення, його побудував [PERSON], відповідач у справі, як об'єкт нерухомості гараж у встановленому порядку не зареєстрований, тому підстав для усунення перешкод у користуванні гаражем, оскільки він позивачці не належить. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. До суду надав заперечення на позовну заяву, в яких просив виділити у користування позивачці жилу кімнату площею 8,1 кв.м.(позиція 11), оскільки вона завжди була закріплена за позивачкою, поки вона проживала разом з ними у даному житловому приміщенні. В кімнаті площею 11,5 кв.м. завжди мешкав він і його дружина [PERSON], яка померла, і після її смерті він досі проживає в цій кімнаті. Оскільки він має ряд захворювань, тому зміна для нього кімнати становить певну проблему як з фізичного, так і з морально-психологічного розуміння. Перешкоди у користуванні квартирою та кімнатою розміром 8,1 кв.м. позивачці ніколи не чинилися. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши підстави позовних вимог, надані позивачами на їх обгрунтування докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 4 вересня 1997 року, виданого на підставі розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» № 377-пр, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передано у спільну сумісну власність житлове приміщення у вигляді 4-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Право приватної власності на це приміщення було зареєстровано у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації 23.12.1997 року у реєстрову книгу за № 218/2. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними або законом. Враховуючи, що ніякої домовленості щодо розміру часток кожного з співвласників квартири під час отримання її у власність шляхом приватизації між ними не було, законом інше також не встановлено, то кожному із співвласників належала на праві власності 1/4 частка вищезазначеного житлового приміщення. Співвласник [PERSON], позивачка у справі, в зв'язку з реєстрацію шлюбу змінила прізвище на [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження, виданого 16 березня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 7 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області. Після смерті [PERSON] відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках оформили право на спадщину. Згідно свідоцтв про право на спадщину, копії яких долучені до матеріалів справи, відповідачі мають право на 1/8 частку квартири кожний. З урахуванням 1/4 частки квартири, яка законодавчо належала відповідачам під час отримання квартири у власність шляхом приватизації, і 1/8 частки квартири, яка належить їм після прийняття спадщини, відповідно кожний з них має право власності на 3/8 частки спірної квартири. З довідки КП «ЖКЦ» № 1890 від 09.10.2012 року вбачається, що за адресою : [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON], відповідачі справі. Як вбачається з пояснень сторін, між ними склалися неприязнені стосунки, що привело до неможливості їх сумісного проживання в одному житловому приміщенні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За вимогами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право згідно ст. 386 ЦК України на захист свого права власності, його порушених інтересів. За ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Суд встановлює порядок користування квартирою, оскільки без встановлення такого порядку позивачка та відповідачі не мають змоги проживати у спірній квартирі, тому що сторонам не вдалося досягнути згоди щодо порядку користування квартирою. Згідно даних технічного паспорта на житлове приміщення квартира є чотирьохкімнатною, загальною площею 91,2 кв. метри, жилою площею 46, 9 кв. метри. Як видно з плану квартири, вона складається із чотирьох жилих кімнат площею 11,5 кв.м., 18,2 кв.м., 9,1 кв.м., 8,1 кв.м., інших приміщень: кухні, ванної кімнати, коридору, вбиральні, тераси та кладових. Всі жилі кімнати ізольовані і не пов'язані між собою спільними входами. Враховуючи право позивачки на 1/4 частку даного житлового приміщення, то при визначенні порядку користування ним вона має право на отримання у користування ізольованої жилої кімнати розміром 11,7 кв. метри. З врахуванням права відповідачів на 3/8 частки даного житлового приміщення, то при визначенні порядку користування ним кожен з них має право на отримання у користування ізольованої жилої кімнати розміром 17,5 кв. метри. Оскільки кімнат жилої площі 11,7 кв.м. немає у спірній квартирі, то за згодою позивачки їй підлягає виділенню в користування жила кімната площею 11,5 кв.м., залишивши у користуванні відповідачів [PERSON] та [PERSON] жилі кімнати розміром 18,2 кв.м., 9,1 кв.м., 8,1 кв.м.. Решту приміщень квартири : кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню, терасу та кладові необхідно залишити у їх спільному користуванні. Посилання відповідачів на те, що кімната площею 11,5 кв.м. не може бути виділена у користування позивачки, тому що наданий час нею користується відповідач [PERSON], суд вважає необґрунтованими і до уваги судом не приймаються. Доводи відповідача про те, що ним та його батьком [PERSON] не чиняться перешкоди у користуванні квартирою, спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами. Як вбачається з пояснень представника позивачки, відповідачі змінили вставку в замок на вхідних дверях, тому декілька разів позивачка намагалася потрапити до котеджу, але не змогла відкрити замок вхідних дверей тим ключем, який в неї був. Зазначені обставини підтверджені свідком [PERSON], яка показала в судовому засіданні, що позивачка неодноразово їй повідомляла про те, що вона не змогла відкрити вхідні двері котеджу, коли приходила, ключем, який в неї був. Крім того, в листопаді 2013 року, коли вона разом з позивачкою приходила до котеджу, де проживають відповідачі, з метою врегульовання спору щодо користування житловим приміщенням в добровільному порядку, то вирішити цей спір не вдалося, в процесі спілкування відповідачі застосували до позивачки фізичне насильство. Показання свідка [PERSON], яка показала в судовому засіданні, що вона є співмешканкою відповідача [PERSON], і чула з іншої кімнати розмову між відповідачами та позивачкою в листопаді 2013 року, коли вона приходила в котедж, але не була присутньою при цій розмові, не спростовують доводів позивачки, зазначених в позовній заяві, та її представника про те, що відповідачами чиняться перешкоди у користуванні позивачці спірним житловим приміщенням. Крім того, відповідач [PERSON] в судовому засіданні показав, що він згоден надати позивачці ключ від вхідних дверей в котедж. Враховуючи наявність перешкод у здійсненні позивачкою її права на володіння і користування виділеною її частиною жилої площі у квартирі та іншими приміщеннями загального користування (відсутність ключів від квартири), суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом передачі відповідачами ключів від вхідних дверей позивачці. Необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню є вимоги позивачки щодо усунення перешкод у здійсненні права щодо володіння і користування гаражем шляхом надання ключів від гаража, виходячи з наступного. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що сторонами суду не надано документів, які б підтверджували наявність у власності чи законному володінні цього гаражу, то і підстав для усунення перешкод позивачці у його користуванні немає. Понесені витрати на правову допомогу позивачки підлягають стягненню на її користь з відповідачів в рівних частках, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оплата витрат за надання правової допомоги [PERSON] та надання послуг адвокатом [PERSON] за договором про надання правової допомоги від 14 жовтня 2013 року підтверджується актом виконаних робіт, квитанціями до прибуткового касового ордеру. Як вбачається з акту виконаних робіт, представником позивачки - адвокатом [PERSON] було затрачено 2 години на участь у судовому процесі під час розгляду даної справи, тривалість судового засідання підтверджена журналом судового засідання та підготовка до суду, роз'яснення та надання консультацій з положень цивільного, цивільно-процесуального законодавства України, прав та обов'язків сторін по цивільній справі -1 година, вивчення і проведення налізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів - 2 години. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру, які долучені до матеріалів справи, [PERSON] оплачено адвокату [PERSON] за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 14.10.2013 року, долученого до матеріалів справи, 1500 гривень. Даний розмір судових витрат суд вважає обґрунтованим, враховуючи час, затрачений адвокатом на надання консультацій позивачці [PERSON], вивчення матеріалів справи, підготовку позовної заяви, підготовку до суду та участь в якості представника в судовому процесі та відповідає граничному розміру, встановленому Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Таким чином, з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати на правову допомогу в рівних частках в сумі 1500 гривень з кожного. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави, від сплати якого позивачка звільнена, в розмірі. Передбаченому ст..4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial