Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В позові зазначив, що є власником житлового будинку по [ADDRESS]. З 23.04.2007 року до будинку вселилася співмешканка, де вони проживали разом. Спільне життя з відповідачкою не склалося і з 19.07.2012 року вона вибула на інше місце проживання. Оскільки відповідачка не проживає в будинку більше року, не приймає участі в утриманні будинку та по сплаті комунальних платежів, добровільно не бажає знятися з реєстрації в будинку, що створює позивачу незручності, просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов'язати Снігурівський відділ державної міграційної служби України зняти відповідачку з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що є власником вказаного будинку в с.Садове, який він придбав у 2001 році за договором купівлі-продажу. З 23.04.2007 року до будинку з його згоди вселилася відповідачка в якості цивільної дружини та була зареєстрована, з його згоди в будинку були зареєстровані також й двоє дітей відповідачки від першого шлюбу, а також і третя дитина співмешканки, яка була записана на її колишнього чоловіка, оскільки на той час вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. Під час конфліку, що стався між ним та відповідачкою через негідну поведінку останньої, в ході якої він її вдарив раза два в обличчя, вони припинили спільне проживання, відповідачка добровільно залишила його помешкання й проживає за іншою адресою. Після початку розгляду справи по суті позивач та його представник заперечили факт проживання сторін однією сім'єю, зазначили, що відповідачка не є членом сім'ї позивача, а тимчасовим мешканцем, а тому на підставі ст.98 ЖК України на вимогу наймача зобов'язана негайно звільнити приміщення, а у іншому випадку підлягає примусовому виселенню. Просять позов задовільнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на не проживання її у будинку позивача з поважних причин за перешкоджання останнього у такому. В ході конфлікту, що виник між нею та позивачем 19.07.2012 року він її побив та вигнав, іншого житла вона не має, тимчасово винаймає будинок, в якому проживає разом з трьома дітьми, найманший з яких є дитиною позивача, однак таке вона підтвердити не може, оскільки на час його народження вона перебувала у зереєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Позивач після вказаної дати не дозволяв їй проживати у будинку, не віддавав особисті речі. Між ними існував та існує спір з приводу поділу спільного майна. Вони також зверталися до суду з зустрічними вимогами одне до одного з приводу втрати права користування спірним житловим приміщенням. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Між сторонами склалися правовідносини з приводу набуття та припинення права користування житлом. З матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. Сторони також визнають факт їх спільного проживання у період з 23.04.2007 року по 19.07.2012 року, у зв'язку з чим відповідачка вселилася до спірного будинку та була зареєстрована з 21.09.2007 року за згоди позивача, а також те, що з 19.07.2012 року після конфлікту, що між ними виник, відповідачка разом з дітьми в будинку позивача не проживає. В ході розгляду справи позивач заперечив, що відповідачка вселилася до його будинку у якості члена його сім'ї. Однак, доводи позивача про таке, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом позовної заяви, його поясненнями, довідкою від 21.02.2013 року Горохівської сільської ради з якої вбачається, що [PERSON] в складі сім'ї [PERSON] рахувалася як співмешканка, показами свідків [PERSON], яка суду ствердила, що її подруга [PERSON] була цивільною дружиною [PERSON], вони вели спільне господарство, а 19.07.12 року він її побив та вигнав з дому, свідка [PERSON], яка показала, що вночі 19.07.2012 року [PERSON] разом з дітьми прийшла до неї та попросилася заночувати, оскільки немала де подітися, вона жила в неї три дні, а потім пішла на квартиру, вони з [PERSON] жили не розписані, чи вели спільне господарство їй не відомо, однак коли вони разом працювали, видавала кошти зароблені [PERSON] [PERSON], бо вважала, що кошти у них спільні, які свідчать про те, що набуття відповідачкою права користування будинком власника мало місце з підстав вселення до нього в статусі члена її сімї. Таким чином, правовідносини які склались між сторонами регулюються положеннями ст. 156 ЖК України. Згідно ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною другою статті 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом регулюється правилами ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що з 19.07.2012 року й до цього часу відповідачка у будинку позивача не проживає, що нею не заперечується. Вона винаймає житло, в якому проживає разом з трьома своїми дітьми, постійної роботи не має. Однак, доказів того, що відповідачка без поважних причин не проживає у будинку у зазначений період позивачем суду не надано. Акт від 05.08.2013 року депутата Горохівської сільської ради про не проживання відповідачки з липня 2012 року (а.с.5) таким доказом не є, оскільки не містить посилання на причини не проживання відповідачки в будинку позивача. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка припинила прооживати в будинку позивача в зв'язку з перешкоджанням їй позивачем в користуванні цим житловим приміщенням, а не у в зв'язку з вибуттям відповідачки на інше постійне місце проживання. Таке підтверджується поясненнями самого позивача про те, що 19.07.2012 року в ході конфлікту між ним та відповідачкою він її вдарив декілька разів після чого вона пішла з дому, потім приїхала міліція і у відношенні нього було складено протокол за насильство в сім'ї, вище вказаними поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], постановою про відмову у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.296 КК України. Несплата комунальних платежів у відповідності до ст. 405 ЦК України не є підставою для визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, позивач продовжує за вище вказаною адресою коритуватися пільгою по оплаті спожитої електричної енергії як «багатодітні сімї» в розмірі 50% по ліміту 105 кВт. (а.с.60). Посилання позивача на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30.05.2013 року у цивільній спаві за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення у житлове приміщення, якою позовну заяву залишено без розгляду за заявою позивача з посиланням на те, що вона знайшла будинок в якому може проживати разом з дітьми, правового значення не мають, оскільки не позбавляють позивачку права на повторне звернення до суду з тих самих підстав. Крім того, зазначене свідчить про виникнення спору між сторонами з приводу проживання позивачки у спірному будинку та її намагання вселитися до спірного будинку ще у травні 2013 року. Посилання позвача на те, що відповідачка вселися до його будинку як тимчасовий мешканець відповідно до ст.98 ЖК України спростовуються вище зазначеними даказами. Крім того, реєстрація та фактичне проживання відповідачки у будинку понад п'ять років не може вважатися тимчасовим проживанням, договору найму житлового приміщення у будинку з відповідачкою позивач суду не надав. За такого, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача, що є підставою для відмови йому у задоволенні позову.

Outcome: dismissed