Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-16 00:00:00

19.06.2013 року до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом в інтересах держави до [PERSON] та Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області звернувся прокурор Казанківського району. В обґрунтування позову зазначив, що Казанківською РДА на імя [PERSON], як члена КСП ім. Щорса, видано сертифікат на право на земельну частку (пай), площею 8,48 умовних кадастрових гектарів, серії МК № 0066875 від 12.12.1996 року, який було зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 434. Рішенням Казанківського районного суду від 17.05.2013 року встановлено факт належності вказаного сертифікату відповідачу [PERSON]. Встановлено. 26.10.1995 року КСП ім. Щорса отримано державний акт на право колективної власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 7 та в списку громадян членів КСП, який є додатком до вказаного акту відповідач [PERSON] відсутня, а розпорядження Казанківської райдержадміністрації про виділення позивачу земельної ділянки (паю) та передачу в приватну власність не ґрунтується на законі і є безпідставним просив: визнати недійсним сертифікат серії МК № 0066875 від 12.12.1996 року на право на земельну частку (пай), площею 8,48 умовних кадастрових гектарів, вартістю 132508,88 грн., виданий на імя [PERSON]; визнати неправомірним та скасування розпорядження голови Казанківської РДА № 140-р від 21.01.2012 року Про дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Троїцько Сафонівської сільської ради та стягнути з відповідача відповідний судовий збір на користь держави. 12.07.2013 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом (а.с.62, 71) до Казанківської РДА про визнання юридичного факту перебування [PERSON] в членах сільськогосподарського підприємства. у якому просила: встановити юридичний факт перебування її в членах сільськогосподарського підприємства колишнього колгоспу імені Щорса Казанківського району Миколаївської області з 02 січня 1992 року, про що є записи в її (позивача) трудовій книжці. У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав з підстав зазначених в позові, зустрічний позов не визнав, в зв'язку з безпідставністю. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] райдержадміністрації, за довіреністю [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнала, вимоги за зустрічним позовом не визнала, з тих підстав, що факт, який просить встановити відповідачка не відповідає дійсності. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], у судовому засіданні первинний позов не визнали, проти позовних вимог заперечували, зустрічний позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. КСП імені Щорса Казанківського району 26 жовтня 1995 року отримало державний акт (далі Державний акт) на право колективної власності на землю (а.с.8-10). Казанківською районною державною адміністрацією на імя [PERSON], як члена КСП ім. Щорса, видано сертифікат (далі Сертифікат) на право на земельну частку (пай), площею 8,48 умовних кадастрових гектарів, серії МК № 0066875 від 12.12.1996 року, який було зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 434 (а.с.45). Розпорядженням голови Казанківської райдержадміністрації за № 140-р від 21.01.2012 року (далі Розпорядження), на підставі заяви [PERSON], останній надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] в розмірі частки (паю) по колишньому КСП Щорса (8,48 умовних кадастрових гектарів) в межах території Троїцько Сафонівської сільської ради (а.с.42). Рішенням Казанківського районного суду від 17.05.2013 року встановлено факт належності вказаного Сертифікату [PERSON] (а.с.48). Згідно інформації Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області, [PERSON] набула статусу громадянина України 29.09.2006 року та була документована паспортом громадянина України ЕР 239800 від 24.11.2006 року (а.с.41). Як вбачається з матеріалів справи стосовно набуття громадянства України [PERSON], вона зареєстрована на території України 20 листопада 1991 року і в її паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відсутній напис громадянин України, внесений органами внутрішніх справ України. За інформацією наданою архівним відділом Казанківської райдержадміністрації, по протоколах загальних зборів та засідань правління колективного сільськогосподарського підприємства ім.Щорса за 1991 1999 роки прийому в члени колгоспу та звільнення з членів колгоспу [PERSON] не значиться (а.с.35, 132, 139). Згідно статуту КСП ім.Щорса (а.с.26) прийом в члени підприємства здійснюється правлінням, з наступним затвердженням рішення на загальних зборах. До цього, прийом в члени колгоспу ім.Щорса дійснювався зборами уповноважених за поданням правління колгоспу (п.3 Статуту а.с.75). Стаття 13 Конституції України проголошує, що природні ресурси, до яких належить і земля, є об'єктами власності українського народу. Згідно ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається згідно закону. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарських підприємств, кооперативів, які раніше працювали та вийшли на пенсію з нього і залишаються членами зазначеного підприємства на момент отримання ним державного акту на право колективної власності на землю, відповідно до списку, що додається до нього (державного акта на право колективної власності на землю). Відповідно до вимог ст. 6 Земельного Кодексу України (1991 року), який діяв на момент виникнення правовідносин щодо отримання земельної частки (паю), - громадяни України мають право на отримання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства. Передача земельних ділянок у власність громадян проводиться за плату або безкоштовно. Безкоштовно земельні ділянки передаються у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства в межах середньої долі, що вираховується в порядку, передбаченому цією статтею. Іноземним громадянам та особам без громадянства земельні ділянки у власність не передаються. Статтею 3 Закону Про громадянство України встановлено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не була громадянкою України на момент видачі їй Сертифікату і не була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім.Щорса на момент видачі вказаному підприємству Державного акту. За таких обставин [PERSON] не мала права на земельну частку (пай). Оскільки Розпорядження видано для виділення в натурі на місцевості земельної частки (паю), на яку відповідачка не мала права, то воно підлягає скасуванню. Суду не надано жодного належного доказу перебування [PERSON] в членах сільськогосподарського підприємства ім.Щорса, а за таких обставин зустрічний позов задоволенню не підлягає. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] про прийняття в 1992 році [PERSON] в члени КСП ім.Щорса є неналежними доказами, оскільки прийняття в члени підприємства (колгоспу) згідно статутів здійснюється на підставі рішень загальних зборів, зборів уповноважених, які фіксуються в протоколах. За даними відповідних протоколів в 1991-1999 роках [PERSON] в члени КСП не приймалась. Оскільки первісний позов, який містить дві вимоги немайнового характеру, задоволено повністю, судові витрати (2 вимоги х 114,70 грн.) підлягають стягненню з відповідачів відповідно до ст.88 ЦПК України і розподіляються між ними порівну.

Outcome: approved