Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою № 208, що знаходиться в будинку під номером 21 по проспекту Університетському у місті Кіровограді, шляхом виселення [PERSON] з квартири № 208, що знаходиться в будинку під номером 21 по проспекту Університетському у місті Кіровограді; зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Заявою від 07.11.2013 року (вх. № 46473 від 06.11.2013 року) змінено позовні вимоги. Відповідно до вказаної заяви позивач заявив вимогу про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 208 в будинку під номером 21 по проспекту Університетському у місті Кіровограді та виселити (а.с. 33). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.12.2013 року позовну заяву в частині зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS], залишено без розгляду (а.с. 47). На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.02.2013 року [PERSON] набула у власність квартиру № 208, що знаходиться в будинку під номером 21 по проспекту Університетському у місті Кіровограді. Попереднім власником даної квартири була юридична особа - приватне підприємство «ВАГРАН». Після набуття у власність вище зазначеної квартири позивачем було виявлено, що в ній зареєстрований та проживає [PERSON]. Неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогою звільнити належну їй на праві власності квартиру та знятися з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою не були взяті до уваги, проте зазначено, що дану квартиру він отримав у 90-х роках та так як він зареєстрований за даною адресою виїжджати не буде. У відповідь на звернення позивача до Кіровського ВМ КМВ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області з повідомленням про неправомірні дії відповідача зазначено, що в даній ситуації вбачаються цивільно-правові відносини і було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Крім того, позивач не має вільного доступу до належного їй помешкання, не може вільно розпоряджатися ним та вимушена сплачувати додаткову суму комунальних платежів за газ, водопостачання та водовідведення. Позивач в судове засідання не з’явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 53). Представником позивача подано до суду заяву (вх. № 520223 від 02.12.2013 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує з врахуванням заяви, якою змінені позовні вимоги (вх. № 46473 від 06.11.2013 року, а.с. 33) не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 48). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї копіями документів, а також судові повістки у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 15, 23, 43, 44, 54). Вказана кореспонденція направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та за якою відповідача зареєстровано за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 9). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та за наявними у справі доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України. Справа розглядається на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.02.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 579 та посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], власником квартири № 208, що знаходиться в будинку під номером 21 по проспекту Університетському у місті Кіровограді є [PERSON] (а.с. 5-6). Те, що [PERSON] є власником вище вказаної квартири підтверджено також витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 630676 від 20.02.2013 року згідно якого підставою виникнення права власності є договір купівля-продажу, серія та номер: 579, виданий 20.02.2013 року, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 7). За довідкою № 216 від 07.11.2013 року, виданої приватним підприємством «Вагран», [PERSON], зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] (а.с. 35). Крім того, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області відповідач зареєстрований за вказаною адресою (а.с. 9). Таким чином, [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, порушує права та законні інтереси позивача [PERSON] як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім’ї або інших осіб. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Статтею 3 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”, визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1 статті 7 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною 1 статті 11 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її права власника спірного жилого приміщення, які підлягають відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивачем також заявлена вимога про виселення відповідача із спірної квартири. При цьому в позовній заяві не вказані обставини та не зазначені докази на їх підтвердження про наявність підстав, з якими закон пов’язує можливість виселення. Відповідно до положень статтей 10 і 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов’язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч зазначеним нормам, позивачем не доведено належним чином правомірності твердження щодо можливості виселення відповідача, а відтак в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім того, слід зазначити, що вимоги про одночасне визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення, є різними способами захисту житлових прав та не можуть пред’являтись одночасно. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial