Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-16 00:00:00

[PERSON] 29.08.2013 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом із уточненими в попередньому судовому засіданні вимогами поновлення його на посаді начальника відокремленого підрозділу Жмеринської дистанції колії ДТГО "Південно-Західна залізниця", стягнення на його користь з ДТГО "Південно-Західна залізниця" 25409,28 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з дня звільнення з роботи з 01.08.2013 року до часу поновлення на роботі, а також 25000 грн. моральної шкоди, посилаючись на незаконність його звільнення. В судовому засіданні позивач та його представник збільшили вимоги в частині відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу, вимагаючи стягнення її в розмірі 25791,64 грн., та підтримали решту заявлених вимог, пояснивши, що позивач неправомірно був звільнений з займаної ним посади начальника відокремленого підрозділу Жмеринської дистанції колії наказами відповідача за однократне грубе порушення трудових обовязків, оскільки такого порушення [PERSON] не вчиняв, а виявлена інвентаризаційною перевірка нестача товарно-матеріальних цінностей у ввіреному йому підрозділі не становить відповідної підстави звільнення керівника з причин неналежного керівництва чи послаблення контролю за роботою підлеглих працівників. Заперечили такою підставою порушене кримінальне провадження, відкрите за фактом виявлення вказаної нестачі, посилаючись на відсутність обвинувального вироку відносно позивача. Зауважили про порушення позивачем порядку звільнення позивача за перевищенням визначеного законом шестимісячного строку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, відсутності подання повноважної службової особи щодо звільнення позивача. Вважаючи дане звільнення незаконним потребували стягнення з відповідача на користь позивача втраченого заробітку за весь період вимушеного прогулу з розрахунку середньоденної заробітної плати, який на час розгляду справи визначили в сумі 25791,64 грн. Також просили стягнути заявлений розмір моральної шкоди, яку обґрунтували тим, що внаслідок протиправного звільнення позивач відчував психологічні незручності, погіршився його соціальний статус та були порушені звичайні життєві звязки. Зауважили, що з часу звільнення позивач ніде не працював. Просили позов задоволити. Представники відповідача позов не визнали, вказавши, що позивача було звільнено наказом начальника ДТГО "Південно-Західна залізниця" за наслідком виявлення в ході перевірки фінансово-господарської діяльності Жмеринської дистанції колії нестачі матеріалів верхньої будови колії на суму 407454,88 грн. Вважали, що вказана нестача визначає грубе порушення позивачем трудових обовязків, повязане із порушенням п.4.1 посадової інструкції, яким передбачено його відповідальність за цілісність та збереження всього залізничного майна дистанції колії, недотриманням окремих пунктів положення про відокремлений підрозділ Жмеринської дистанції колії та порушенням законодавства про бухгалтерський облік та фінансову звітність, що полягала у невідображенні позивачем під час проведення інвентаризації в жовтні 2012 року наявної на той час нестачі матеріальних цінностей. Також послались на обставини порушення за фактом вказаної нестачі кримінального провадження в межах досудового розслідування у якому в теперішній час здійснюється призначена слідчим суддею ревізія фінансово-господарської діяльності Жмеринської дистанції колії. Вказали, що протокол оперативної наради при першому заступнику начальника галузевої служби колії від 25.07.2013 року слід вважати поданням про звільнення позивача. Наказ в.о. начальника відокремленого підрозділу Жмеринської дистанції колії про звільнення позивача обгрунтували потребою внесення обліково-інформаційних даних для здійснення бухгалтерського обрахунку. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши представлені докази, суд доходить до наступного. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Згідно ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ч.2 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору, зокрема, про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У відповідності до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні з пояснень сторін установлено, що позивача, який з 03.03.2004 року працював на посаді начальника відокремленого підрозділу Жмеринської дистанції колії ДТГО "Південно-Західна залізниця" було звільнено з роботи наказом начальника ДТГО "Південно-Західна залізниця" від 01.08.2013 року №165-н/к на підставі п.2 ч.1 ст.147 КЗпП України, за одноразове грубе порушення трудових обовязків, в порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, що підтверджується копію останнього (а.с.6-7). При цьому, наведена у вказаному наказі норма трудового закону не містить застереженої підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника, оскільки така передбачена п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, вимогами якого при постановленні зазначеного наказу вочевидь не керувались. Також даний наказ містить лише зміст і перелік виявлених недоліків та порушень із посиланням на акт перевірки питань фінансово-господарської діяльності відокремленого підрозділу Жмеринської дистанції колії та узагальнююче підсумування про допущення його начальником [PERSON] грубого порушення трудових обовязків які призвели до негативних наслідків для господарської та фінансової діяльності цього підрозділу та збитків. При цьому наказ не містить застережень стосовно того, яке саме порушення було допущено безпосередньо [PERSON], а також не зазначено про його одноразовий характер, як обовязкової ознаки відповідної підстави, оскільки не вказано жодної певної дати вчинення позивачем відповідного порушення, що у наведеній сукупності не визначає належного визначення вказаної підстави звільнення позивача. Даний наказ формально продубльований наказом (розпорядженням) в.о. начальника відокремленого підрозділу Жмеринської дистанції колії від 01.08.2013 року №144/ос (а.с.8) про звільнення [PERSON] за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України із посиланням у якості його підстави на вищенаведений наказ начальника Південно-Західної залізниці також за одноразове грубе порушення трудових обовязків. Суд не приймає до уваги доводів представника відповідача стосовно видачі зазначеного наказу (розпорядження) в.о. начальника Жмеринської дистанції колії виключно за потреб внесення облікових даних бухгалтерського обліку, оскільки посилання на відповідну норму трудового закону та підставу звільнення позивача у трудовій книжці останнього (а.с.19) вказано саме наказ №144/ос від 01.08.2013 року. При цьому у відповідності до п.п.1.1. посадової інструкції начальника Жмеринської дистанції колії [PERSON], затвердженої заступником начальника ДТГО від 01.08.2013 року "Південно-Західна залізниця" (а.с.11) та п.п.6.2. Положення про відокремлений підрозділ Жмеринська дистанція колії, затвердженого наказом Південно-Західної залізниці від 22.06.2012 року №279-Н (а.с.82) начальник дистанції колії призначається на посаду, звільняється начальником залізниці за поданням начальника галузевої служби колії, що визначає невідповідність даним нормативним актам вказаного наказу (розпорядження) в.о. начальника Жмеринської дистанції колії від 01.08.2013 року №144/ос за наслідком його видачі неуповноваженою посадовою особою. Окрім того вказаним вимогам посадової інструкції та положення про відокремлений підрозділ також не відповідає вищенаведений наказ начальника ДТГО "Південно-Західна залізниця" від 01.08.2013 року №165-н/к, який вочевидь не містить застереження щодо його винесення на підставі подання начальника галузевої служби колії, виключно за яким можливе вирішення відповідного питання. Суд не приймає тверджень представника відповідача, що таким поданням є протокол оперативної наради при першому заступнику начальника галузевої служби колії ДТГО "Південно-Західна залізниця" від 25.07.2013 року (а.с.24-26), оскільки за його змістом вказаною нарадою прийнято рішення лише підготувати подання на імя начальника залізниці про зняття з займаної посади позивача [PERSON], що не являє фактичного його здійснення, а окрім того, рішення наради є рішенням колегіального органу, що не може ототожнюватись із персональною дією посадової особи. При цьому суд зауважує, що постановою вказаної наради підставою підготовки зазначеного подання про звільнення [PERSON] визначено неналежне виконання ним своїх посадових обовязків, яке полягає у відсутності контролю за роботою підлеглих працівників, що жодним чином не становить ознак одноразового грубого порушення трудових обовязків, з підстав чого сформульовано підставу звільнення позивача. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не заперечуються та не суперечать один одному. Суд не приймає до уваги тверджень представників відповідача про обставини заподіяння позивачем збитку підприємству за обставинами виявленої нестачі, а також стосовно невнесення до проведеної у жовтні 2012 року інвентаризації даних про наявну вже на той чам нестачу матеріальних цінностей підприємства, оскільки у відповідності до п.п.6.4. Положення про відокремлений підрозділ Жмеринська дистанція колії (а.с.83) за шкоду, завдану підрозділу, його начальник несе матеріальну відповідальність, що вочевидь не відповідає виду застосованої до нього дисциплінарної відповідальності, а вчинення заявленого порушення бухгалтерсько-фінансового обліку перебуває поза межами визначеного законом максимального строку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Не приймаються судом до уваги доводи представників позивача стосовно здійснення в теперішній час слідчих дій досудового розслідування в межах кримінального провадження, порушеного за фактом нестачі у Жмеринській дистанції колії, оскільки вказані обставини мають відмінний характер правової відповідальності, а жодні рішення в кримінальному провадженні, окрім ухвали про його закриття або вироку суду, що у встановленому порядку набули законної сили, не можуть мати преюдиціального значення для розгляду цивільного спору. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про належну доведеність позивачем допустимими доказами неправомірності свого звільнення, вчиненого відповідачем, натомість доводи та заперечення представників останнього, а також решта представлених ними доказів не спростовують даних висновків суду, що визначає необхідність судового захисту порушеного трудового права позивача у спосіб поновлення його на роботі на попередньо займаній посаді з вказаної у його трудовій книжці дати звільнення, тобто з 01.08.2013 року. Перебування позивача з вказаної дати звільнення до теперішнього часу у вимушеному прогулі та відсутність будь-яких відомостей щодо працевлаштування [PERSON] в цей період становить визначену законом підставу відшкодування втраченого ним з вини відповідача заробітку у заявленому розмірі 25791,64 грн., оскільки він розрахований з урахуванням повідомленого відповідачем середньоденного заробітку позивача в сумі 529,36 грн. (а.с.110) та відповідної кількості робочих днів з вказаної дати на час розгляду справи по суті. Також суд визначає, що неправомірними діями відповідача окрім порушення трудових прав позивача внаслідок його незаконного звільнення, останньому також завдано моральну шкоду, вочевидь повязану із протиправною зміною його звичайного способу життя, психологічних переживань при спілкуванні з оточенням, а надто з колишніми підлеглими працівниками, потребою вжиття додаткових заходів для забезпечення власних потреб та потреб своєї сімї. Разом з тим, суд визначає, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди за відсутності незворотніх наслідків її заподіяння не відповідає принципам розумності та справедливості, у звязку з чим доходить висновку про необхідність та достатність її відшкодування у меншому розмірі, а саме в сумі 8000 грн. одноразово. З урахуванням вказаного задоволення позову, що містить вимоги майнового та немайнового характеру, стягненню на користь держави з відповідача підлягає сумарне обчислення відповідних мінімальних ставок судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved