Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-22 00:00:00

25 червня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позову зазначає, що 14.06.2011 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого вона передала [PERSON] грошові кошти у сумі 150000,00 гривень строком до 15.09.2011 року. У визначений строк відповідач грошові кошти не повернула та ухиляється від їх повернення. Просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 150000,00 гривень, 3 % річних від суми заборгованості за 2 роки прострочення у сумі 9000,00 гривень, а також судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими позовні вимоги підтримали у повному обсязі, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибула з невідомих суду причин, тому суд за згодою позивача та її представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із наявною у матеріалах справи розпискою, наданою [PERSON] від 14 червня 2011 року, остання прийняла від [PERSON] позику у сумі 150000,00 гривень та зобовязалася повернути суму боргу у строк до 15 вересня 2011 року. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативне володіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на неповернення відповідачем [PERSON] суми боргу. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування зазначених доводів, а отже їх не оспорює. Отже, суд вважає встановленим той факт, що між сторонами мав місце договір позики, укладений від 14.06.2011 року, відповідач [PERSON] свої зобовязання у передбачений строк не виконала, а тому вимога щодо стягнення з неї суми боргу у розмірі 150000, 00 гривень є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності встановленого договором позики розміру процентів, які підлягають сплаті за прострочення виконання грошового зобовязання, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних за прострочення грошового зобовязання в період з 16.09.2011 року по 16.09.2013 року, що складає два роки, підлягає задоволенню. Розраховуючи 3 % від простроченої суми неповернутого боргу суд виходить з наступного: 150000,00 грн. х 6 % = 9000,00 грн. Таким чином суд вважає, що доводи позивача знайшли своє відображення у доказах, досліджених в ході судового розгляду справи, предявлені вимоги є правомірними і обґрунтованими, суд стягує з відповідача на користь позивач суму боргу у розмірі 150000,00 гривень та 3 % річних за час прострочення виконання зобовязання у сумі 9000,00 гривень. Крім того, у відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 гривень, а також на користь держави судовий збір у розмірі 1604,70 гривень. На підставі ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved