Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Черкаської громадської організації «Центр медіаніціатив» про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14 червня 2013 року на інформаційному інтернет-сайті antenna.com.ua було розміщено матеріали під назвою «[PERSON] заявив про свої наміри припинити діяльність радника міського голови» та опубліковано текст звернення [PERSON]. У зазначеному зверненні [PERSON] поширив неправдиву та негативну інформацію щодо нього. Такі відомості принижують честь та гідність позивача, його ділову репутацію, так як характер таких висловлювань створює негативне враження і відношення до позивача як до правопорушника та злочинця. Твердження відповідача про злочинні дії з боку позивача не відповідають дійсності, оскільки не містять під собою жодних фактичних і документальних доказів, не доведені судовим вироком. Вислови [PERSON] формують негативну громадську думку щодо позивача та завдає шкоди його діловим інтересам, оскільки він є громадським діячем, займає посаду керівника органу центральної влади, відомий великій кількості людей. Просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та наносить шкоду діловій репутації [PERSON] інформацію, яка була поширена [PERSON] у його зверненні та надрукована 14.06.2013 року на інформаційному інтернет-сайті, зобов'язати [PERSON] та Черкаську громадську організацію «Центр медіаніціатив» протягом 10 календарних днів від дати набрання рішення суду законної сили вибачитися перед [PERSON] та спростувати оприлюднену інформацію шляхом розміщення на інформаційному інтернет-сайту тексу спростування, затвердженого судом, стягнути на користь позивача солідарно з відповідачів немайнову шкоду, заподіяну оприлюдненням недостовірних відомостей діловій репутації у розмірі 50000 грн., та судові витрати в розмірі 500 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх. Відповідачі в судове засідання не з'явилися про день та час розгляду справи повідомленні належним чином, до суду з заявами не зверталися. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 3 Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК України, фізична особа має право на повагу до гідності та честі, які є особистими немайновими правами, якими особа володіє довічно. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є громадським діячем, займає посаду керівника органу центральної влади. [PERSON] є журналістом, редактором газети «Антена». 14 червня 2013 року на інформаційному інтернет-сайті antenna.com.ua було розміщено матеріали під назвою «[PERSON] заявив про свої наміри припинити діяльність радника міського голови» та опубліковано текст звернення [PERSON]. У зазначеному зверненні зазначено: «Ще працюючи журналістом і головним редактором газети «Антена», я неодноразово заявляв про корупційні дії колишнього очільника міста, намагався довести інформацію до громадськості, правоохоронних органів. З цієї причини [PERSON] протягом багатьох років намагався знищити мене особисто, змусити мене відмовитися від своїх переконань. Як результат - десятки судових позовів, тиск на редакцію та намагання відібрати приміщення у редакції газети і, нарешті, замах на мене, мого колегу [PERSON] та його сина, що відбувся 16 лютого 2009 року. Я переконаний, що цей злочин був організований [PERSON] та його оточенням з метою припинення моєї професійної діяльності. Я впевнений, що відносно мене та моїх колег, що працювали разом зі мною, [PERSON] та його поплічник [PERSON] намагалися ввести в місті заборону на професію, або знищити мене фізично». … «Бог дав мені можливість завершити те, чому я присвятив останні роки свого життя - звільнити Черкаси від окупації бандою злочинців під керуванням [PERSON]», … «що мої слова в порівнянні з безліччю бруду, що поширив за останні роки хазяїн [PERSON], державний чиновник [PERSON]?» Згідно зі ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Статтею 297 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Відповідно до п. 2 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Суд також бере до уваги п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1, в якому зазначено, що оскільки політичні діячі чи посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставляти» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Пунктом 4 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» за № 1 від 27.02.2009 року визначено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Стаття 32 Конституції гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до п. 2 ст. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пунктом 2 ч. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року встановлено, що відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно п. 4 ст. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь. Верховний Суд України у Постанові Пленуму за № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» навів роз'яснення, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до абз. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Аналізуючи статтю, та визнаючи поширену інформацію, а саме: «Бог дав мені можливість завершити те, чому я присвятив останні роки свого життя - звільнити Черкаси від окупації бандою злочинців під керуванням [PERSON]», такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, суд дійшов висновку, що вона є твердженням, а не оціночними судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судом визначено характер інформації, викладеної в розміщеному матеріалі відповідача, а саме: «Ще працюючи журналістом і головним редактором газети «Антена», я неодноразово заявляв про корупційні дії колишнього очільника міста, намагався довести інформацію до громадськості, правоохоронних органів. З цієї причини [PERSON] протягом багатьох років намагався знищити мене особисто, змусити мене відмовитися від своїх переконань. Як результат - десятки судових позовів, тиск на редакцію та намагання відібрати приміщення у редакції газети і, нарешті, замах на мене, мого колегу [PERSON] та його сина, що відбувся 16 лютого 2009 року. Я переконаний, що цей злочин був організований [PERSON] та його оточенням з метою припинення моєї професійної діяльності. Я впевнений, що відносно мене та моїх колег, що працювали разом зі мною, [PERSON] та його поплічник [PERSON] намагалися ввести в місті заборону на професію, або знищити мене фізично» «що мої слова в порівнянні з безліччю бруду, що поширив за останні роки хазяїн [PERSON], державний чиновник [PERSON]?» не як фактичні твердження, а як оціночні судження, а тому, в силу ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Дані твердження є оціночним судженням та не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Главою 3 ЦК України, зокрема, ст. 16 ЦК України, передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути такі як припинення дії, яка порушує право та відшкодування моральної шкоди. Способом захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути і вимоги про відшкодування збитків і моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. У відповідності до п. 5 ст. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. за № 4, позивачем має бути доведено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Завдання шкоди честі, гідності та діловій репутації є підставою для відшкодування моральної шкоди у відповідності до п. 4 ч. 2 с. 23 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача навів міркування, з яких він визначав розмір моральної шкоди, зокрема те, що поширення відповідачем образливої інформації стосовно його довірителя завдало шкоди діловій репутації позивача, потягло за собою заниження оцінки професійної діяльності, зниження престижу, репутації та підриву довіри до його діяльності. Крім цього, внаслідок неправомірних дії відповідача позивач зазнав цілу низку негативних наслідків морального характеру. Таким чином, факт завдання моральної шкоди позивачеві не викликає сумнівів, але суд критично ставиться до заявленої суми моральної шкоди в 50000 грн., вважаючи її завищеною. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає, виходячи з вимог розумності, справедливості, а також істотності зазначених змін в звичному складі життя позивача, враховуючи те, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Тому суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 300 грн. на користь позивача. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених витрат. Зі згоди позивача відповідно до ст.. 224 ЦПК суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: partial