Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

05 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому зазначив, що з 21 січня 2013 року він є власником будинку № 23 по вул. Щорса в смт. Березнегувате Миколаївської області. У вказаному будинку зареєстроване місце проживання відповідачів, які понад шість місяців не проживають у ньому. Оскільки реєстрація їх місця проживання у належному йому будинку створює перешкоди у розпорядженні належною йому власністю просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання з’явився, суду пояснив, що з 21 січня 2013 році він є власником будинку № 23 по вул. Щорса в смт. Березнегувате, який він успадкував після смерті своєї бабусі [PERSON] Має намір продати будинок, але реєстрація у ньому місця проживання відповідачів перешкоджає цьому. Відповідач [PERSON] була зареєстрована у будинку колишньою власницею [PERSON] та доводилась їй дочкою, але вона не проживає у будинку вже більше чотирьох років, інші відповідачі у будинку ніколи не проживали, їх місце знаходження йому не відоме. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання відповідачі не з’явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що позивач з 09 квітня 2013 року є власником будинку № 23 по вул. Щорса в смт. Березнегувате Миколаївської області, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивача на вказаний будинок (а.с.6). З копії будинкової книги вбачається, що у належному позивачу будинку зареєстроване місце проживання відповідачів ( а. с. 9-11). З пояснень позивача слідує, що зареєстровані у будинку особи не проживають у ньому тривалий час, так [PERSON] не проживає більше чотирьох років, інші відповідачі понад тридцяти років, зазначене узгоджується з актом обстеження житлового будинку № 23 по вул.Щорса в смт. Березнегувате Миколаївської області депутатом Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області [PERSON] про не проживання відповідачів у вказаному будинку ( а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України – власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України – право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України – власник має право звертатися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Аналіз зазначених норм цивільного законодавства дає підстави вважати, що у разі будь – яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом пред’явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В силу норм ст.71 ЖК України відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування житловим будинком позивача, оскільки вони не проживають у ньому понад встановленні житловим законодавством строки, вибули на інше місце проживання, реєстрація їх місця проживання у [INFO] позивачу перешкоди у користуванні та розпорядження належним йому нерухомим майном. Крім цього, з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов’язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім’ї колишнього власника у випадку зміни власника житла, позовні вимоги позивача, як нового власника будинку до доньки попереднього власника будинку [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище суд доходить висновку про задоволення позовних вимогу повному обсязі.

Outcome: approved