Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.03.2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 0,00 Дол. США, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 03.10.2011 року має заборгованість - 2 021,28 Дол. США., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1 000,00 Дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 725,28 Дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 140,00 Дол. США, штраф (Фіксована частина) - 62,74 Дол. США, штраф (процентна складова) - 93,26 Дол. США. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПиватБанк» заборгованість у розмірі 2 021,28 Дол. США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ №205/376 від 30.09.2011 року складає 16 109,60 грн. за кредитним договором № б/н від 14.03.2008 року. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 188,20грн. судовий збір та 0,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним. Позивач у позові посилається на те, що 14 березня 2008 року він надав у відділення «Універсальне» Чернівецької філії ПриватБанку заяву №0009090100052189209 про надання банківських послуг у вигляді особистої платіжної картки типу GOLD, на яку просив зарахувати 5 000,00грн.. Після отримання платіжної картки №[NUMBER], [PERSON] в позовній заяві зазначає, що з квітня 2008 року до березня 2010 року він справно вносив передбачені платежі. Згодом він дізнався, що винен банку 1 000,00 Дол. США. Позивач, підрахувавши свої грошові сплати за платіжною карткою зрозумів, що банк його обманув при видачі картки. У лютому 2011 року він отримав від представника банку листа від 17.02.2011 року та рішення суду, де зазначено, що згідно договорів без номерів SAMDN40000019367647 від 25.01.2008 року та SAMDN20000020452360 від 14.03.2008 року у нього утворилася заборгованість перед банком та з нього стягнуто 11269,6788грн., 500грн. витрат на адвоката та 45 грн. судових витрат. Наполягає, що такі договори з банком ніколи не укладалися і тому у нього відсутні будь-які зобов'язання перед банком. Вказує, що відповідачем було грубо порушено вимоги Конституції України, як основного Закону, Постанови Управління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808, Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного просить суд визнати недійсним кредитний договір б/н від 14 березня 2008 року. Визнати недійсним додатки до кредитного договору про Умови і правила надання банківських послуг, умови обслуговування кредитної картки «Універсальна GOLD-клуб, та довідку про умови кредитування з використанням особової картки [NUMBER]. Звільнити [PERSON] від сплати судового збору. В судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в даній заяві просить суд справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підтримує в повному обсязі та просить ії задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним представник ПАТ КБ «Приватбанк» не визнає з мотивів викладених у запереченні. Просив застосувати до вимог [PERSON] строки позовної давності. Представник [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в даній заяві просить суд справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним підтримує в повному обсязі та позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості не визнає з мотивів викладених у запереченні. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, представник ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] № б/н від 14.03.2008 року, відповідно до якої [PERSON] отримав кредит в розмірі 0,00 Дол. США, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.(Т. 2 а.с.5) Як вбачається з наданої роздруківки ПАТ КБ «Приватбанк»[PERSON] станом на 03.10.2011 року має заборгованість - 2 021,28 Дол. США., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1 000,00 Дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 725,28 Дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 140,00 Дол. США, штраф (Фіксована частина) - 62,74 Дол. США, штраф (процентна складова) - 93,26 Дол. США. (т. 2 а.с.2) Крім того, як вбачається з матеріалів справи у кредитній справі, яку на вимогу суду надав ПАТ КБ "ПриватБанк" міститься "Справка об условиях кредитования с использованием личной карты GOLD" від 27.03.2008 року у якій міститься інформація про відсоткові ставки по кредиту, який отримав [PERSON](Т. 2 а.с.148) Про те, як видно з матеріалів справи, Представником [PERSON] до суду подано "Справку об условиях кредитования с использованием личной карты GOLD" від 27.03.2008 року у якій інформація про відсоткові ставки по кредиту, який отримав [PERSON] взагалі відсутня (Т.1 а.с.148). Представником ПАТ КБ "ПриватБанк" не надано суду жодних доказів того, що саме [PERSON] підписав "Справку об условиях кредитования с использованием личной карты GOLD" від 27.03.2008 року, яка міститься в матеріалах кредитної справи, яку надав банк. Суд прийшов до висновку, що [PERSON] працівниками банку не ознайомлено з умовами надання банківських послуг та тарифами банку, крім написаної заяви в банк 14.03.2008 р. та «Справка об условиях кредитования с использованием кредитного лимита по карте GOLD, БПОИК». Як установлено судом, в умовах та правилах надання банківських послуг, які надані представником банку у судове засідання як підтвердження, що [PERSON] був ознайомлений під час оформлення кредитного договору отримання платіжної картки № [NUMBER], відсутній підпис [PERSON] та підпис працівника банку який ознайомлював [PERSON] з даними умовами. Згідно ст. 654 ЦК України, форма додатків до договору має відповідати формі основного договору, тобто має бути зазначена на документах дата і підпис особи, яка уклала такий договір. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Підпунктами 1,2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним з моменту надання йому форми, яка встановлена вимогами закону. Згідно п.1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема тих, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» принципів кредитування, зокрема, банк зобов'язаний перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Відповідно до ст.47 цього ж Закону, комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях, та, як правило, їх розмір та порядок нарахування зазначається в кредитному договорі. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Проте, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, графік до кредитного договору відсутній. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно п.3.2. розділу 3 Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил НБУ про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту № 168 від 10 травня 2007 року. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір укладено з порушенням вимог Закону України „Про захист прав споживачів", в частині недотримання істотних умов, які обов'язкові для кредитних договорів, чим на думку суду були порушені права [PERSON] як споживача фінансових послуг, зокрема - умови цього договору не містять відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, як цього вимагає ч.4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", а графік повернення кредиту та сплати процентів по договору кредиту, який є його невід'ємною частиною, не було укладено взагалі; Крім того, як установлено судом при укладенні спірного договору ПАТ КБ «Приватбанк» були порушені також вимоги п.2 ч.1 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", а саме - Позивач не надав [PERSON], як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, за ненадання якої передбачена відповідальність, яка встановлена статтями 15,23 Закону України „Про захист прав споживачів" (Згідно ч.1 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1. особу та місцезнаходження кредитодавця; 2. кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування) - у даному випадку такі вимоги закону не були виконані Позивачем, що є порушенням прав споживача фінансових послуг. Як установлено судом, вищевказана інформація [PERSON] не надавалась. Згідно ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Суд прийшов до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» під час укладення спірного договору ввів [PERSON] в оману не надавши останньому в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, за ненадання якої передбачена відповідальність. Крім того, відповідно до вимог Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупній вартості кредиту», зареєстрованого в Міністерстві юстиції 25.05.2007 г. за №541/13808 банки зобов'язані перед укладенням договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, відзначивши суму кредиту, термін, мету, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно з п. 2.4. Постанови Правління НБУ банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення с вищенаведеною інформацією. Як установлено судом [PERSON] не отримав такої інформації в письмовій формі до укладення кредитного договору про орієнтовну сукупну вартість кредиту та можливих ризиках. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Пунктом 1 цієї статті передбачено, що нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною; Пунктом 2 цієї статті передбачено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п.п. 3.1. Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року, Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: - значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; - перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; Відповідно до п.п. 3.2. цієї ж Постанови, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Відповідно до п.п. 3.3. цієї ж Постанови, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Відповідно до п.п. 3.4. цієї ж Постанови, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: -вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; -обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); Враховуючі вищенаведені вимоги закону, суд прийшов до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» порушив вимоги Конституції України, як основного Закону, Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808, Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 2 п. 2. ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Пунктом 6 цієї статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд прийшов до висновку, що кредитний договір б/н від 14 березня 2008 року не відповідає вимогам закону щодо змісту договорів споживчого кредиту, та не може вважитися, як - кредитний договір укладений у письмовій формі, що відповідно до закону робить його нікчемним, та таким, що підлягає визнанню судом недійсним. Відповідно до вимог ч.1, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що форма укладення кредитного договору є письмова. У разі недодержання сторонами письмової форми, кредитний договір вважається нікчемним і тягне за собою наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України (ч.1), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 216 ЦК передбачено, що: 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. 4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до п.2 ст. 8 ЦК України, правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Суд прийшов до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду, як доказ того, що між сторонами, у відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України позовної заяви укладено письмовий кредитний договір, а надані: Заява позичальника, Умови надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, на які посилається позивач не можуть вказувати на наявність існування кредитного договору, і не є таким, оскілки це суперечить вимогам закону. Таким чином, на думку суду ПАТ КБ «Приват банку» підлягає поверненню та сума, яка видана [PERSON] та зарахована на лімітну картку, згідно якої останній отримав 1000 доларів США. Як убачається з наданих розрахунків позивачем разом з позовною заявою, роздруківкою ПАТ КБ «Приватбанк» на [PERSON] сплачено банку 610 дол.США. Внаслідок чого залишок суми, яку слід повернути ПАТ КБ «Приватбанк» складає 393,81 дол. США, що по курсу Національного банку України становить 1 тис. 949 грн. 35 коп. Крім того, суд вважає, що заява представника ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо пропуску [PERSON] строку на звернення до суду не підлягає до задоволення. при цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У заяві про застосування строку позовної давності представником ПАТ КБ Приватбанку вказано, що у зв'язку з тим, що договір [PERSON] був укладений 14 березня 2008 року внаслідок чого особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права в момент укладення договору. Про те, як видно з доводів [PERSON] які він навів, як на підставу поновлення пропущеного строку, жодних претензій з боку банку протягом 2008-2010 року до [PERSON] не було. Про заборгованість [PERSON] дізнався у 2010 році коли йому повідомили про заборгованість. Враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] не знав і не міг знати про порушення свого права в момент укладення договору, а про порушення свого права він дізнався лише після пред'явлення до нього вимог з боку ПАТ КБ Приватбанк у 2010 році, внаслідок чого суд вважає поважною причину пропуску [PERSON] строку позовної давності у зв'язку з чим строк позовної давності підлягає поновленню. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. На підставі наведеного та

Outcome: approved