Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт нещасного випадку на виробництві та визнати акт про нещасний випадок на виробництві дійсним. Мотивує заяву тим, що 15.12.1996 року під час виконання трудових обов'язків на шахті «Ворошилівська» з ним стався нещасний випадок, в результаті чого отримав ушкодження ноги. За фактом травмування 25.01.1997 року був складений акт про нещасний випадок на виробництві. Проте на даний час відповідач відмовляється приймати даний акт, оскільки документ має декілька недоліків (незаповнені деякі графи). Виправити недоліки в акті не може жодна організація, оскільки шахту «Ворошилівську» ліквідовано, правонаступників немає. В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остаточно просив: визнати акт про нещасний випадок на виробництві від 25.01.1997 року дійсним; зобов'язати відповідача прийняти зазначений акт та видати йому направлення на МСЕК для встановлення ступеню працездатності. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганської області в судове засідання не з»явився, про день, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належно, причини неявки суду невідомі. В поданих до суду запереченнях представник Малиновська Г.С. просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність оспорюваного акту вимогам чинного законодавство, що діяло на момент його складення. А тому прийняти такий акт відповідач не може. Окрім цього, позивачем не надано будь-яких інших документів на підтвердження факту нещасного випадку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. З 31.12.1984 р. по 30.09.2002 року позивач працював на підприємстві «Шахта «Ворошилівська», що підтверджується копією трудової книжки. 15.12.1996 року о 12-00 год. на зазначеному підприємстві стався нещасний випадок, в результаті якого [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а саме: перелом кістки лівої стопи. 25.01.1997 року було складено акт № 11 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві (а.с. 6-7). Для встановлення ступеню втрати працездатності з метою отримання страхових виплат позивачу необхідно отримати направлення на МСЕК. Таке направлення має бути видано відповідачем. У відповідності до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги. Огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури. Враховуючи вимоги зазначеної норми Закону, позивач подав до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганської області оспорюваний акт про нещасний випадок на виробництві. Але у видачі направлення на МСЕК позивачу було відмовлено (лист від 25.04.2012, а.с. 15). Відмова відповідача мотивована тим, що акт не відповідає вимогам Положення про розслідування і облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого Постановою КМУ від 10.08.1993 року № 623, яке було чинним на момент оформлення акту. На даний час переглянути та виправити недоліки акту не може жодна організація, оскільки підприємство «Шахта «Ворошилівська» ліквідовано, правонаступники відсутні, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 8-12). У відповідності до ст.ст. 3, 46 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Разом з тим, право позивача на отримання страхових виплат внаслідок неправильного оформлення акту про нещасний випадок на виробництві, порушується, тобто порушується його конституційне право на соціальний захист. Оскільки виявлені у акті недоліки не скасовують юридичний факт дійсності акту, а підприємство, що здійснювало оформлення акту ліквідовано, тобто виправити недоліки акту не вбачається можливим, для захисту гарантованих Конституцією прав позивача позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved