Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-03 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з зазначеним позовом, в якому пояснив, що він працював на посаді авіатехніка відділу техніка технічного обслуговування виробничої служби технічного комплексу в приватному акціонерному товаристві "Авіакомпанія"Аеросвіт", наказом № 1644-ос його було звільнено з вказаної посади за власним бажанням. Відповідач був зобовязаний в день звільнення видати йому належним чином заповнену трудову книжку та виплатити розрахункові кошти в розмірі 211 995 грн. 21 коп., що складаються із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги в розмірі середньомісячної плати. Позивач в судове засідання не з'явився, разом з тим 23.10.2013 р. його представником через канцелярію суду подано заяву, якою останній просить справу слухати без його участі за наявними в матеріалах справи документами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки невідомі, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем склалися трудові правовідносини щодо оплати праці, які передбачені ст.ст. 47, 115, 117 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Встановлено, що позивач [PERSON] по 06.06.2013 року працював в приватному акціонерному товаристві "Авіакомпанія"Аеросвіт" на посаді авіатехніка відділу техніка технічного обслуговування виробничої служби технічного комплексу. 06.06.2013 року він був звільнений за власним бажанням, наказ № 1644-ос від 06.06.2013 року. З цього приводу позивачем доведено наявності трудових відносин постійного характеру в порядку, визначеному ст. 60 ЦПК України, в період до 06.06.2013 року, що підтверджується записом в трудовій книжці. 06.06.2013 року позивач вже не працював, а тому розрахунок з ним повинен бути проведеним 07.06.2013 року, чого зроблено не було. Судом встановлено, що при звільненні позивачу не виплачено заробітної плати за період з грудня 2012 року по червень місяць 2013 року, а також не проведено розрахунок при звільненні, чим відповідачем порушені вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України. З цього приводу суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 211 995 грн. 21 коп., до складу якої входить заробітна плата за грудень 2012 року, січень 2013 року, лютий 2013 року, березень 2013, квітень 2013 р., травень 2013 року та червень 2013 р. що з вирахуванням сум обовязкових платежів та податку становить вказану вище суму. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Також позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 07 червня 2013 р. по 08 жовтня 2013 р. в сумі 206 987 грн. 00 коп. Разом з тим відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином зі змісту зазначеної статті вбачається, що власник або уповноважений орган зобовязаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки в разі наявності його вини. Однак позивачем в порядку ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача, щодо невиплати позивачу заробітної плати у строки визначені ст. 116 КЗпП України. У звязку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги, щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 2 119 грн. 95 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці",

Outcome: partial