Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 11.08.2001 року Новопсковським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 48. В обґрунтування позовних вимог зазначила, з 11.08.2001 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу є неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони з відповідачем в психологічному плані не сумісні, на цій підставі між ними виникали сварки та скандали, які призвели до того, що спільне життя стало неможливим, та подальше подружнє життя суперечить її інтересам. З відповідачем сумісно не проживають. Спір про майно подружжя відсутній. Після розірвання шлюбу донька проживатиме з нею, але відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому їй одній важко утримувати дитину. Відповідач є інвалідом третьої групи, не працює, але доход має, так як отримує пенсію по інвалідності, тому взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЕД № 091114, виданим 11.08.2001 року Новопсковським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 48. Від шлюбу є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 201690 виданим 17.07.2002 року Новопсковським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 43, Позивач [PERSON] (до шлюбу - Родіна) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище отримане після реєстрації шлюбу Борисенко. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. У чинність ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що відповідач на розірвання шлюбу згоден, подружжя сумісно не проживає, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб необхідно розірвати. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У чинність п. 2 ч. З ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зазначеного свідоцтва про народження [PERSON] в графі "батько" зазначений відповідач - [PERSON]. Матеріалами справи встановлено, що неповнолітня донька [PERSON] проживає з позивачем, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області 08.07.2013 року за вих. № 981. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вимог позивача, яка просить стягнути аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача,

Outcome: approved