Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

ПАТ «Дніпроважмаш» 18 вересня 2013 року звернулося до суду з позовом до [PERSON], Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у праві користування власністю шляхом зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 08.11.1998 року на підставі усної згоди ПАТ «Дніпроважмаш» було надано у тимчасове користування [PERSON] місце в гуртожитку, розташованому в м. Дніпропетровську по [ADDRESS], в зв'язку з чим останній був зареєстрований за вказаною адресою. Станом на 01.09.2013 року гр. [PERSON] в ПАТ «Дніпроважмаш» не працює, в гуртожитку за місцем реєстрації не мешкає з лютого 2013 року, що підтверджується відповідними актами. Місце проживання гр. [PERSON] не відоме, з реєстраційного обліку не знятий. У зв'язку з тривалою відсутністю гр. [PERSON] за місцем реєстрації їм чиниться перешкоди позивачу щодо фактичного користування та розпорядженням майном. Позивач просить суд усунути перешкоди у праві користування власністю шляхом зняття з реєстрації [PERSON] та визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав суду заперечення, в яких зазначив, що він з грудня 1998 року проживає та зареєстрований в [ADDRESS] в м. Дніпропетровську відповідно до ордеру № 246 серія С від 31 жовтня 1989 року. Посилання ПАТ «Дніпроважмаш» на те, що відповідач [PERSON] з лютого 2013 року не мешкає за вказаною адресою не відповідають дійсності та не обгрунтованні, оскільки: на теперішній час [PERSON] проживає за вказаною адресою, що підтверджується актом, підписаним особами, що проживають у сусідніх кімнатах; в актах, які надані позивачем не зазначено часу складання самого акту; [PERSON] постійно, по липень 2013 року включно, оплачувалась вартість житлово-комунальних послуг за кімнату [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, подальша несплата житлово-комунальних послуг пов'язана із тим, що адміністрація гуртожитку відмовлялась надавати [PERSON] відповідні квитанції, в зв'язку з чим просить в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дніпроважмаш» відмовити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дніпроважмаш» просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в запереченнях. Представник Відповідача Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не надходило. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 08 грудня 1998 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою ПАТ «Дніпроважмаш» та карткою прописки (а.с.3-4) Встановлено, що в період з червня 1996 року по грудень 2005 року [PERSON] працював столяром на ПАТ «Дніпроважмаш», що підтверджується довідками ПАТ «Дніпроважмаш» за серпень 2013 року №№ 317-320 (а.с.11-14) Будівля гуртожитку [ADDRESS] в м. Дніпропетровську є власністю ПАТ «Дніпроважмаш», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.09.2011 року № 31168988, на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2002 року ( а.с.15). Правовою підставою для визнання особи такою, що втратили право користування житлом - гуртожитком та усуненням перешкод у праві користування власністю шляхом зняття з реєстрації відповідача [PERSON] позивач посилається на норми ст. 391 ЦК України, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, ст. 72 ЖК України зазначено, що, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як доказ не проживання у спірній кімнаті позивач надав акти за період з лютого по липень 2013 року, які завірені ПАТ «Дніпроважмаш», з яких вбачається, що [PERSON] не проживає у кімнаті з лютого 2013 року, однак суд ставиться критично до вищезазначених актів, у зв'язку з їх недоведеністю. Натомість відповідачем [PERSON] надані відповідні докази його проживання у спірній кімнаті, а саме: акт від 21 жовтня 2013 року, підписаний особами, що мешкають у сусідніх кімнатах (а.с.41), копії квитанцій по сплаті житлово-комунальних послуг за кімнату [ADDRESS] в м. Дніпропетровську. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Відповідно до ч. 2 ст. 132 ЖК України інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися у гуртожитку у зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надане громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача ПАТ «Дніпроважмаш» про те, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній кімнаті з лютого 2013 року, тобто більш ніж півроку не доведені та не обгрунтовані, в зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що у зв'язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати мають бути віднесені на рахунок позивача.

Outcome: dismissed