Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

Позивач звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що з відповідачем по даній справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 22 вересня 2011 року було розірвано. Від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей у них немає. Під час шлюбу сторонами було набуто майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], а також земельна ділянка, що була приватизована відповідачем та на якій розташований вищезазначений будинок. Позивач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та по 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0890 га., кадастровий №0510400000:00:010:0492, що знаходиться по [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, надав суду пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперчував щодо поділу будинку. Заперечив щодо поділу земельної ділянки, зазначив, що земельна ділянка, що знаходиться по [ADDRESS], на якій розташовані будинок та самочинно побудовані будівлі є його особистою приватною власністю, так як вона була приватизована на його ім'я, а тому право власності на 1/2 даної земельної ділянки не може бути визнано за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.11.1984 року, який рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 22 вересня 2011 року розірвано. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей у сторін немає. Відповідно до договору купівлі продажу від 22 січня 1992 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належить цілий жилий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці, площею 600 кв.м. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №786513 від 10 березня 2010 року на підставі рішення Могилів-Подільської міської ради 55 сесії 5 скликання №964 від 17.12.2009 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0890 га., яка розташована по [ADDRESS], кадастровий номер 0510400000:00:010:0492. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічний правовий зміст мала і ст. 22 КпШС України, яка була чинна станом на день набуття сторонами спірного житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що будь-яких домовленостей між сторонами щодо поділу майна не було. Вищевказаний жилий будинок з надвірними будівлями був придбаний [PERSON] за час шлюбу з позивачем, а тому в силу ст. 22 КпШС України він являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України підлягає поділу шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 частину даного будинку. При цьому суд бере до уваги визнання відповідачем позовної вимоги щодо поділу спірного житлового будинку. Щодо заперечень позивача проти поділу земельної ділянки суд зазначає наступне. Відповідно ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Оскільки позивач набула права власності на ? частину житлового будинку, тому до неї переходить право власності на ? частини спірної земельної ділянки. Такий висновок також відповідає роз'ясненням, викладеним у п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосуванням судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно яких, якщо на приватизованій одним із подружжя земельній ділянці знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку між подружжям до особи, яка не мала право власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 18.07.2012 та від 18.09.2013 (а.с.92-99). Таким чином доводи відповідача, що спірна земельна ділянка, яка одержана ним у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою власністю і не може бути об'єктом поділу, не знайшли свого підтвердження. За таких підстав суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved