Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та визнання права власності на майно. [PERSON] в позовній заяві вказує на те, що він є орендарем земельної ділянці площею 0,0074 га розташованої за адресою: [ADDRESS] (в районі шляхопроводу) з цільовим призначенням: для реконструкції та обслуговування торгового павільйону на підставі договору оренди земельної ділянки від 06 квітня 2005 року реєстровий номер 1292 зареєстрованого Рівненською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 08 вересня 2005 року за р.№040558300251. Дана земельна ділянка виділялася [PERSON] для реконструкції та обслуговування торгового павільйону, загальною площею 38,8 кв.м., який належить [PERSON] на праві власності (договір купівлі-продажу від 27 червня 2002 року за р.№2953). У лютому 2011 року, [PERSON], спільно з дружиною (відповідачем по справі) було закінчено реконструкцію торгового павільйону. Внаслідок реконструкції загальна площа торгового павільйону становить 66,0 кв.м. З січня 2013 року і по даний час [PERSON] перешкоджає [PERSON] в користуванні власністю, а саме: не допускає його до громадського будинку торгового павільйону, загальною площею 66,0 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0074 га розташованої за адресою: [ADDRESS] (в районі шляхопроводу). В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримали повністю та просить визнати за позивачем право власності на майно та усунути перешкоди в користуванні майном, а саме: торговий павільйон по [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Заперечення проти позову не подала. Повідомлення про причини неявки відповідача в суд не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є орендарем земельної ділянці площею 0,0074 га розташованої за адресою: [ADDRESS] (в районі шляхопроводу) з цільовим призначенням: для реконструкції та обслуговування торгового павільйону на підставі договору оренди земельної ділянки від 06 квітня 2005 року реєстровий номер 1292 зареєстрованого Рівненською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 08 вересня 2005 року за р.№040558300251. Дана земельна ділянка виділялася [PERSON] для реконструкції та обслуговування торгового павільйону, загальною площею 38,8 кв.м., який належить [PERSON] на праві власності (договір купівлі-продажу від 27 червня 2002 року за р.№2953). У лютому 2011 року позивачем [PERSON], спільно з дружиною відповідачем [PERSON] було закінчено реконструкцію торгового павільйону. Внаслідок реконструкції загальна площа торгового павільйону становить 66,0 кв.м. 16 травня 2013 року згідно наказу №100 управління містобудування та архітектури земельній ділянці, яка розташована за адресою на [ADDRESS] (район шляхопроводу) присвоєно поштову адресу: [ADDRESS]. У період з січня 2013 року і по даний час відповідач, [PERSON], перешкоджає [PERSON] в користуванні власністю, а саме: не допускає його до громадського будинку торгового павільйону, загальною площею 66,0 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0074 га розташованої за адресою: [ADDRESS] (в районі шляхопроводу) з цільовим призначенням: для реконструкції та обслуговування торгового павільйону, яка належить [PERSON] на підставі договору оренди земельної ділянки від 06.04.2005 року за р.№1292. Відповідач, [PERSON], постійно міняє замки на вхідних дверях до торгового павільйону, постійно виганяє з приміщення, не допускає до нерухомості. Неодноразові намагання позивача владнати все мирним шляхом ніяких результатів не дали, відповідач на прохання не реагує та продовжує перешкоджати у користуванні та розпорядженні майном, належним мені на праві власності. Разом з тим, на підставі поданих представником позивача й досліджених в судовому засіданні оригіналів документів, судом встановлено, що відповідно до даних технічного паспорту на громадський будинок торговий павільйон по [ADDRESS], виданого ФОП [PERSON], загальна площа будівель становить 66,0 кв.м. Судом також встановлено, що з відмітки у Технічному паспорті на новозбудований об'єкт нерухомості-громадський будинок торговий павільйон вбачається, що будівництво було здійснено у відсутність належним чином оформленої проектно-дозвільної документації. Відповідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається зі ст. 328 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлене договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Частина 1 ст. 41 Конституції України гарантує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а також рівність суб`єктів права власності перед законом (ч. 4 ст. 13 Конституції України). Згідно частинами 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами. За приписами ч. 2 ст. 1 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.328, частин 1, 2, 5 ст.376 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з наданого позивачем звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж торгового павільйону по [ADDRESS]. За результатами проведення технічного обстеження об'єкта «Торговий павільйон по [ADDRESS] (будівельний об'єм - 204,0 куб.м., загальна площа - 66,0 кв.м., основна площа - 66,0 кв.м.) [PERSON]» встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації можливість його безпечної експлуатації. Виходячи з наведених норм закону, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved