Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 15.07.2013 року вона уклала з ФОП [PERSON] договір № АХ-1712, згідно з яким відповідач зобов’язався виготовити, доставити та встановити металопластикові вікна за адресою: [ADDRESS], а вона зобов’язалася своєчасно та в повному розмірі оплатити вартість продукції. Загальна вартість замовлення складала 5 283,00 гривні. Зазначала, що відповідно до умов договору вона виконала всі покладені на неї зобов’язання, а саме оплатила завдаток в розмірі 4 000,00 грн. Натомість відповідачем не було виконано свої зобов’язання. 22.08.2013 року до неї приїхали майстри для встановлення вікон, після чого виявилось наступне: вікна відкривалися лише в положенні повного відкриття, а не в двох положеннях як вона замовляла; підвіконня та водозливи були відсутні; після повторних замірів віконних рам виявилось, що вікна завеликі та не ввійдуть у віконний проріз. Після цього майстри з вікнами поїхали. На даний час ніяких повідомлень від відповідача до них не надходило, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає. Зазначала, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні нормального ритму життя, втраті спокою та надії на встановлення нових вікон в квартирі. Її страждання тривають й досі, оскільки відповідач не реагує на прохання та вимоги повернути кошти. Моральну шкоду оцінює в 5 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з’явилася, надала заяву, якою позов підтримала, просила вимоги задовольнити в повному обсязі та проводити розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з’явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про можливість розгляду справи за його відсутності від відповідача не надходило. Враховуючи наведене та відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи. З’ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір № АХ-1712, відповідно до якого відповідач зобов’язався виготовити, доставити та встановити металопластикові вікна за адресою: [ADDRESS], а позивач зобов’язалася своєчасно та в повному розмірі оплатити вартість виробів. Загальна вартість замовлення згідно з п. 2.1. складала 5 283,00 гривні, розмір завдатку відповідно до п. 2.2. договору складав 4 000,00 грн. У відповідності до умов п. 3.2. договору відповідач зобов’язався передати у власність позивача виготовлені вироби протягом 31 календарного дня з моменту укладення договору. На виконання умов даного договору позивач 15.07.2013 року сплатила відповідачу завдаток в розмірі 4 000,00 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 15.07.2013 року. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом віконні системи не були доставлені та встановлені за адресою, визначеною в договорі № АХ-1712 від 15.07.2013 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до загальних правил виконання договорів, визначених ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. У відповідності до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А ч. 2 ст. 651 ЦК України вказує, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. На думку суду, не мотивоване невиконання у передбачений договором строк робіт, є саме істотним порушенням умов договору, оскільки саме на цей строк розраховувала позивач, укладаючи договір. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів в розмірі 4 000,00 грн., що були сплачені на виконання умов договору, який не був виконаний відповідачем, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування їй моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., виходячи з наступного. Позивач звернулася до суду з позовом про захист її прав як споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист про споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу положень ст. 4 зазначеного Закону споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до поданої заяви позивач просить відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., яка завдана їй порушенням нормального ритму життя, втратою спокою та надії на встановлення нових вікон в квартирі, порушенням відповідачем її прав споживача щодо неналежного виконання умов договору. Однак, Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає можливість відшкодування моральної шкоди у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Інших підстав для задоволення зазначених вимог законом не передбачено. У справі не встановлено обставин, з якими Закон пов'язує право споживача - позивача у справі, на відшкодування моральної шкоди. Закон покладає обов’язок доказування на сторони у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суду не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене, вимога [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню оскільки не ґрунтується на положеннях Закону України «Про захист прав споживачів». Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial