Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

В травні 2012 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив припинити право власності відповідача на 13/200 часток житлового будинку із відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель за адресою: вул. Ключова, 66 в м. Миколаєві та визнати за ним права власності на зазначену частку із виплатою компенсації відповідачу відповідно до її ринкової вартості. Відповідач під час слухання справи звернувся до позивача із зустрічним позовом, який протокольною ухвалою суду прийнято до спільного провадження та в якому він просив вселити його до спірного будинку, визначити порядок користування ним, зобов’язати позивача не чинити перешкод у користування житлом. У судовому засіданні представники позивача вимоги первісного позову підтримали, пояснивши, що згодні на виплату компенсації відповідачу у розмірі, що визначена судовою будівельно-технічною експертизою та складає 21 807 грн. за належну йому частку у спірному будинку. В обґрунтування позовних вимог посилалися на неможливість виділення відповідачу в натурі його частки, яка є незначною, а тому відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України може бути припинена судом. Крім того, зазначали, що відповідач ніколи не проживав у спірному будинку. У зв’язку з чим просили задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову відповідача. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, посилаючись на те, що припинення його права власності на частку в спірному житловому будинку призведе до завдання істотної шкоди його інтересам, оскільки він буде позбавлений єдиного житла, а придбати на запропоновану суму будь-яке інше житло є неможливим. Він бажає та має можливість проживати в спірному будинку. Крім того, відповідно до висновку судового експерта на його ідеальну частку можливе надання в користування окремої житлової кімнати в будинку, у зв’язку з чим можливе задоволення зустрічного позову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Спірний житловий будинок №66 (старий №56) по вул. Ключовій (колишня – Садова) в м. Миколаєві відповідно до відомостей технічної інвентаризації станом на 30.01.2012 р. має загальну площу 118,9 кв.м. з якої житлова площа 70,8 кв.м. та знаходиться на земельній ділянці площею 901 кв.м, що вбачається із технічного паспорту та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Зазначений будинок з відповідною частиною господарських та побутових споруджень та будівель належав на праві власності [PERSON] відповідно договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Варварівською державною нотаріальною конторою 11.04.1955 р. за р.№542, зареєстрованого в ММБТІ 18.11.1957 р. за №317. Відповідно до договору дарування від 03.07.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] за р. №937 [PERSON] отримав в дар від [PERSON] 87/100 часток зазначеного житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруджень та будівель. Право власності на зазначену частку було зареєстровано позивачем в КП «ММБТІ» 22.07.1988 р. за №170. Після смерті [PERSON], який помер 26.12.1988 р., власниками 13/100 часток будинку стали його сини [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2012 р., виданого державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON]Ф, р. №1-169 та [PERSON] (не оформив своїх спадкових прав) в рівних частках. При цьому частку після смерті [PERSON], який помер 21.04.2002 р. отримав його син, відповідач по справі – [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, що було видано 21.03.2012 р. державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON]Ф, р. №1-179 Таким чином, на момент розгляду справи позивачу [PERSON] належить 187/200, а відповідачу [PERSON] – 13/200 часток спірного домоволодіння. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №125-04 від 01.04.2013 р., що була здійснена Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області встановлено, що ідеальній частці відповідача відповідає загальна площа 6,57 кв.м., в тому числі житлова 4,6 кв.м. у зв’язку з чим виділ його частки в натурі є технічно неможливим, так як суперечить вимогам п.2.22. ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» При цьому експертом запропоновано один варіант визначення порядку користування житловим будинком за побажанням відповідача [PERSON] відповідно до якого йому надається в користування в житловому будинку літ. А житлова кімната 1-4 площею 10,6 кв.м., а також 13/200 частин літ.№1 басейну, літ.№2,3 огорожі, літ.І замощення. Ринкова вартість 13/200 часток будинку, що належить відповідачу складає 21 807 грн. Згідно квитанції №ПН2249382 від 10.07.2013 р, позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області внесені кошти у розмірі 21 807 грн. у рахунок забезпечення сплати вартості належної відповідачу частки в спірному будинку. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно з ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Зазначене випливає ї правового висновку, що міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі 6-81цс11. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Судом встановлено, що відповідач ніколи не проживав у спірному будинку, в той час як позивач зареєстрований та проживає в ньому. Доводи відповідача про намагання вселитися до будинку та проживати в ньому жодним належним доказом не підтверджені. Суд відхиляє запропонований судовим експертом варіант визначення порядку користування житловим будинком відповідно до якого [PERSON] надається в користування в житловому будинку літ. А житлова кімната 1-4 площею 10,6 кв.м., так як при такому варіанті відповідачу на ідеальну частку нараховується лише житлова площа, що суперечить пропорційному принципу виділу житлової та загальної площі, а також врахування при цьому вартості інших нежитлових будівель та споруд. Крім того в мотивувальній частині судової експертизи зазначається, що зазначений варіант передбачає збільшення житлової площі відповідача на 6 кв.м. ніж та, що повинна бути надана відповідно до його ідеальної частки. Водночас такий варіант також суперечить п.2.22. ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», у зв’язку з тим, що не передбачає доступу відповідача до підсобних приміщень житлового будинку, а саме кухні, вбиральні, ванної та коридору. Таким чином, суд приходить до висновку, що такий варіант визначення порядку користування житловим будинком є технічно неможливим. Зазначене також випливає із положень п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок». На підставі зазначеного, суд приходить до висновку що частка, яка належить відповідачу у спільній частковій власності на будинок є незначною та не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права на частку з виплатою грошової компенсації за дійсною вартістю майна не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він до цього не проживав в спірному будинку. У зв’язку з зазначеним первісний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у житловому будинку, визнання на неї права власності підлягає задоволенню, в той час як у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення, визначення порядку користування житловим будинком слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати , сплачені при подачі позову, у розмірі 218 грн. 07 коп. Квитанцію про оплату проведення судової експертизи позивач суду не надав.

Outcome: approved