Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

04.11.2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про встановлення режиму окремого проживання з відповідачем [PERSON], посилаючись на те, що 23.05.1995 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З початку 2008 року стосунки подружжя почали нести негативний характер, тому вони прийняли рішення на початку червня 2008 року про окреме місце проживання. З цього часу вони перестали вести сумісний бюджет, однак з ціллю повноцінного розвитку та виховання дитини подружжя підтримують цивілізовані відносини. Враховуючи той факт, що подружжя припинило шлюбні відносини, проживає окремо, кожен самостійно веде господарство і розпоряджається коштами, просила встановити режим окремого проживання між ними з 01.06.2008 року по час звернення до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, про визнання позовних вимог. Суд, вивчивши письмові докази, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про встановлення режиму окремого проживання підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.05.1995 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], актовий запис за № 164 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], подружжя має спільну дитину - сина [PERSON] [INFO].(а.с.7) Відповідно до довідки КСН «Приморський» від 01.11.2013 року, [PERSON], 1966 року народження зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про встановлення режиму окремого проживання суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Із позову вбачається, що сторони матеріально не підтримують один одного, не ведуть спільного господарства, не мають бажання розривати укладений між ними шлюб, оскільки мають спільного неповнолітнього сина, сімейні відносини заявників фактично припинилися з червня 2008 року. Відповідно до ст.119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Відповідно до ст.120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє права та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбу; 2) дитина, народжена дружиною після сплину десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Суд, враховуючи викладене, та зважаючи на те, що сторони спільно не проживають, шлюб між ними не розірвано, спільне господарство вони не ведуть, а також враховуючи той факт, що між заявниками немає спору з приводу обставин, які викладені в заяві, суд знаходить їх обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved