Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

29.10.2013 року позивач звернувся із позовною заявою про стягнення моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання на виробництві. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 01.09.1976 р. по 14.01.2010 р. він працював на підприємстві вугільної промисловості ДП «Свердловантрацит» у шкідливих умовах праці, внаслідок чого отримав професійне захворювання пиловий бронхіт. Був звільнений у зв’язку з виходом на пенсію. З 2003 року позивача було взято на облік до Відділення виконавчої дирекції ФССНВ в м. Свердловську та встановлено 20% втрати працездатності у зв’язку з професійним захворюванням безстроково. Через втрату працездатності позивач змушений систематично лікуватися в лікарнях, санаторіях, більшість за свій рахунок. Відчуває сильний біль у грудях, постійно кашляє та задихається, обмежений у рухах. До фізичного болю додаються душевні страждання від його безсилля та безсилля ліків. Позивач відчуває наслідки професійного захворювання, через болі, постійний кашель, тривожний сон, став нервовою та дратівливою людиною. Позивач не має змоги займатися не тільки своїм захопленням, але й обмежений в роботі по господарству. Почуття безпорадності та неповноцінності приносить особливі страждання і приниження. Більшу частину часу позивач проводить в лікарнях або лікується амбулаторно. Позивач втратив впевненість у майбутньому, відчуває депресивний стан. Від розуміння того, що це захворювання залишаться до кінця життя, у нього опускаються руки. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач позбавлений можливості працювати за фахом і в повній мірі забезпечувати сім’ю. У зв’язку з професійним захворюванням обмежений у фізичних навантаженнях, у нього з’явилось почуття неповноцінності, залежності життя від лікування, прийому ліків. Усе це приводить до того, що позивач вимушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює в 25 000 грн., яку просить суд стягнути на його користь з ВВД ФССНВ на виробництві та професійних захворювань України у м. Свердловську. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача ВВД ФССНВВ проти задоволення позову заперечувала. Заперечення обгрунтовані тим, що відшкодування Фондом соціального страхування моральної шкоди відповідно до законодавства було припинено з 01 січня 2008 року; не доведено протиправність діяння відповідача, що заподіяло позивачу моральну шкоду; моральна шкода не обгрунтована належними доказами; позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду із позовом. Представник ДП "Свердловантрацит" проти задоволення позову заперечувала. Заперечення обгрунтовані тим, що ДП "Свердловантрацит" є неналежним відповідачем по справі, оскільки втрату професійної працездатності позивачу було встановлено під час дії законодавства, яким відшкодування соральної шкоди покладалось на Фонд соціального страхування. Крім того, позивач після встановлення у нього стійкої втрати працездатності продовжував працювати 7 років, свідомо йшов на ризик для свого здоров'я. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом, відповідно до наданих сторонами доказів у справі встановлено, що позивач з 01.09.1976 р. по 15.02.1985 року працював у шахтопрохідному управлінні №10 треста «Ворошиловградшахтопроходка», з 20.02.1985 р. по 24.07.1989 р. - на шахті ім. 60-річчя СРСР, з 10.08.1989 р. по 06.04.1992 р. – Свердловське виробниче об’єднання по видобутку антрациту «Свердловантрацит» шахта «Свердловська», з 22.04.1992 р. по 04.07.1994 р. – Комбінат «Луганськшахтострой» трест «Луганськшахтопрохідка» шахто прохідне управління №1, з 25.07.1994 р. по16.03.1995 р. – Свердловське виробниче об’єднання по видобутку антрациту «Свердловантрацит» шахта «Свердловська»з 03.10.1995 р. по 24.11.1998 р. – ДАО ШСУ-1, з 04.01.1999 р. по 14.01.2010 р. – ВП «шахта ім. Я.М. Свердлова» ДП «Свердловантарцит», що підтверджується копією трудової книжки, виданої на ім’я [PERSON]. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.02.2003 р. встановлено, що [PERSON] отримав професійне захворювання, а саме пиловий бронхіт ІІ ст. у фазі неповної клінічної ремісії; пневмофіброз; емфізема легенів І ст., внаслідок недосконалості технологічного процесу, відсутності ефективних засобів пилеподавлення, невиконання у повному обсязі проекту комплексного знепилювання. Причиною виникнення професійного захворювання є запиленість повітря на робочому місці. Згідно копії довідки МСЕК про наслідки визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 03.06.2003 року, [PERSON] встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності безстроково з 17.04.2003 року. Станом на дату встановлення позивачу втрати працездатності 17.04.2003 року діяла норма ч.3 ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала відшкодування моральної шкоди. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року було встановлено, що норму вищевказаної статті закону треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності. З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлено професійне захворювання до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року, яким було виключені норми про обов'язок відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків застрахованим особам, потерпілим на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання. З урахуванням зазначених норм та положень ст. 58 Конституції України, потерпілі на виробництві громадяни мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування, якщо стійку втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період із 01 квітня 2001 року та протягом дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. В разі доведення наявності моральної шкоди, її відшкодування позивачу має здійснюватись за рахунок ВВД ФССНВВ, а тому немає підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача ДП "Свердловантрацит". Стосовно заявлених вимог про стягнення моральної шкоди з Відділення виконавчої дирекції Фонда соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, то вони задоволенню не підлягають у зв'язку із відсутністю належних доказів. За змістом ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо систематичного лікування позивача після встановлення йому втрати працездатності, а також докази неможливості забезпечувати сім'ю, залежності від ліків, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, як про це зазначено в позовній заяві. Про відсутність моральних страждать, викликаних професійним захворюванням, свідчить також те, що позивач після встановлення втрати працездатності 17.04.2003 року продовжував безперервно працювати до 14.01.2010 року, тобто майже 7 років, а із позовом до суду звернувся в жовтні 2013 року - через 10 років з дня видачі довідки МСЕК. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт спричинення позивачу моральних страждань не доведено, а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди немає. На підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності",

Outcome: dismissed