Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить встановити юридичний факт належності йому правовстановлюючого документу - заповіту [PERSON] від 11.03.1994 року, посвідченого державним нотаріусом ХДНК № 2 [PERSON] за реєстровим № 1-2141, в якому прізвище спадкоємця на українській мові помилково зазначено як Росличенко замість правильного Росліченко. Та визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої 16.10.2012 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.08.2008 року він зареєстрований за адресою [INFO], постійно мешкає в квартирі [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] є ізольованою, однокімнатною, житлова площа квартири складає 16,1 кв. м., загальна площа 28,8 кв. м. Квартира зареєстрована за правом власності на імя [PERSON], яка доводилася йому двоюрідною бабкою, тобто рідною сестрою його батька, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.02.1994 року Другою Харківською дистанцією цивільних споруд ПЗ, реєстровий № 158. 16.10.2012 року [PERSON] померла, з її смертю відкрилася спадщина - вищезазначена квартира. Спадкодавець залишила заповіт від 11.03.1994 року, посвідчений державним нотаріусом ХДНК № 2 [PERSON] за реєстровим № 1-2141, відповідно до якого належну їй за правом власності квартиру заповідала позивачеві, своєму онукові. Інших спадкоємців у померлої не залишилося. Осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, також немає. Позивач спадщину прийняв, на день її відкриття був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем у квартирі [ADDRESS] та в шестимісячний строк від дня відкриття спадщини з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. При оформленні у ХДНК № 2 своїх спадкових прав на майно спадкодавця [PERSON] було встановлено, що в правовстановлюючому документі - заповіті від 11.01.1994 року, прізвище спадкоємця українською мовою помилково було зазначено як Росличенко замість правильного Росліченко. З причини невідповідності прізвища спадкоємця у паспорті громадянина України та в заповіті виникла необхідність звернутися до суду для встановлення юридичного факту належності заповіту. 07.06.2013 року позивач уточнив первісні позовні вимоги, просив встановити юридичний факт належності йому заповіту [PERSON] від 11.03.1994 року, посвідченого державним нотаріусом ХДНК № 2 [PERSON] за реєстровим № 1-2141, з зазначених вище підстав, а також з причини того, що імя заповідача в заповіті українською мовою було невірно зазначено як Ра1са замість правильного Раїса, визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої 16.10.2012 року. У судовому засіданні представник позивача зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Територіальної громади Харківської міської ради, до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Відомості про причини неявки представника відповідача до суду не надходили, тому за клопотанням представника позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи й надані додаткові докази заявлених вимог, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову і можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 06.08.1980 року в м. Харкові народився [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження серії ІІ ВЛ № 453938 зазначений [PERSON]. З паспорту громадянина України на імя позивача, виданого 04.09.1996 року 1-м МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області вбачається, що українською мовою його прізвище зазначено як Росліченко . Зі свідоцтв про народження [PERSON] народженого у 1955 році, [PERSON] народженого у 1926 році та [PERSON] народженої у 1923 році, складених російською мовою, вбачається, що [PERSON] рідна сестра [PERSON], дідуся позивача, тобто його двоюрідна бабка. Однокімнатна ізольована квартира № 39, розташована по пров. Верховському, 7 в м. Харкові, житловою площею 16,1 кв. м, загальною площею 28,8 кв. м., за реєстровим № В-7251 зареєстрована в КП ХМБТІ на імя [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1994 року, виданого Другою Харківською дистанцією цивільних споруд ПЗ, реєстровий № 158. Правова реєстрація квартири та її площа підтверджуються правовстановлюючим документом та технічним паспортом (. 16.10.2012 року [PERSON] померла, що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 3704 від 17.10.2012 року . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини являється останнє місце проживання спадкодавця. При житті [PERSON] залишила заповіт від 11.03.1994 року, посвідчений державним нотаріусом ХДНК № 2 [PERSON] за реєстровим № 1-2141, відповідно до якого вона заповідала належну їй за правом власності квартиру [ADDRESS] [PERSON], своєму онукові. Частина 1 ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по-батькові, місце та час народження якої, зазначені в документі, не співпадають з прізвищем, імям, по-батькові, місцем та часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або у паспорті. Згідно п. 12 постанови № 5 від 31.03.1995 року ПВСУ Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення зі змінами, внесеними ППВСУ № 15 від 25.05.1998 року, при розгляді справи про встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого ви користування, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який ідеться в документі, відповідно до чинного законодавства. З паспорту громадянина України на імя позивача вбачається, що українською мовою його прізвище зазначається як Росліченко, а не Росличенко, як вказано спадкодавцем в її заповіті від 11.03.1994 року. Крім того, у цьому ж заповіті імя спадкодавця українською мовою помилково зазначено як Ра1са замість правильного Раїса, як у свідоцтві про смерть [PERSON], виданому Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 3704 від 17.10.2012 року. До того ж суду надані свідоцтва про народження позивача [PERSON] у 1980 році, його батька [PERSON] у 1955 році, дідуся [PERSON] у 1926 році та спадкодавця [PERSON] у 1923 році, з яких дійсно вбачається, що [PERSON] рідна сестра дідуся позивача, [PERSON], тобто його двоюрідна бабка. За такими обставинами, приймаючи до уваги сукупність наданих доказів, суд приходить до необхідності встановлення юридичного факт належності позивачеві [PERSON] правовстановлюючого документу заповіту [PERSON] від 11.03.1994 року, посвідченого державним нотаріусом ХДНК № 2 [PERSON] за реєстровим № 1-2141, відповідно до якого вона заповідала належну їй за правом власності квартиру [ADDRESS] позивачеві, тобто своєму онукові, і вважає цей факт підтвердженим. У п. 2 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суд з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно мешкав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не завив про відмову від неї. Судом встановлено, що на день смерті спадкодавець [PERSON] постійно мешкала та була зареєстрована за адресою [INFO], її спадкоємець [PERSON] на час відкриття спадщини також був зареєстрований за цією адресою. Вищезазначене підтверджується даними паспорту на імя позивача та довідкою з місця проживання про склад сімї та паспортну реєстрацію КП Житлокомсервіс, дільниця № 27 від 13.11.2012 року за № 1913 . Відповідно до цього суд приходить до висновку, що позивач згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] прийняв. Згідно відповіді ХДНК № 2 за № 01-16/1907 від 25.07.2013р. з якої вбачається, що після смерті 16.10.2012 року [PERSON] заяви спадкоємців про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не надходили, спадкова справа заведена не була, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. З інформаційної довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №34655312 від 25.07.2013 вбачається , що 11.03.1994 року державним нотаріусом ХДНК № 2 [PERSON] за реєстровим № 1-2141 дійсно був посвідчений заповіт [PERSON], який скасовано або змінено не було . Таким чином, аналізуючи усі докази в їх сукупності, дослідивши матеріали справи і додатково надані докази заявлених вимог, суд приходе до висновку про законність та обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного й

Outcome: approved