Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. В обгрунтування своїх вимог вказав, що рішенням Миколаївської сільської ради народних депутатів від 04 квітня 2001 року № 8 йому була передана у приватну власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.34 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК №040965 від 22 грудня 2001 року виданий Миколаївською сільською радою, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 520, підписаний головою сільської ради, не був скріплений печаткою Миколаївської сільської ради, що тягне за собою недійсність державного акту на право приватної власності на землю. При зверненні до Миколаївської сільської ради з питанням скріплення печаткою виданого державного акту йому було відмовлено з посиланням на те, що в листопаді 2004 року печатку Миколаївської сільської ради змінено, а скріпити державний акт новою печаткою сільська рада не має права. Бажаючи підтвердити своє право приватної власності на земельну ділянку площею 7.34 га., позивач звернувся з відповідним позовом до суду та просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав в тому ж обсязі і з тих же підстав, просив позовні вимоги задовольнити повністю, оскільки відсутність печатки в державному акті тягне за собою його не дійсність, що в свою чергу позбавляє його права приватної власності на земельну ділянку площею 7.34 га, переданої йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, котра розташована на території Миколаївської сільської ради. Представник відповідача Миколаївської сільської ради Миколаївської області Колесник О.А. в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд за згодою з позивачем, відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає можливим розгляд справи у відсутність представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Миколаївської сільської ради народних депутатів від 04 квітня 2001 року № 8 позивачу була передана у приватну власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.34 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. 22 грудня 2001 року Державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК № 040965 підписаний головою Миколаївської сільської ради та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 520 не скріплений печаткою. /а.с.-7/. При зверненні до Миколаївської сільської ради з питанням про усунення недоліків в державному акті на право приватної власності на землю та скріпити його печаткою позивачу було відмовлено з посиланням на те, що в листопаді 2004 року печатку Миколаївської сільської ради змінено, а скріпити державний акт новою печаткою сільська рада не має права. /а.с.-6/. Таким чином, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості довести своє право приватної власності на земельну ділянку. Як встановлено Державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК №040965 виданий позивачу Миколаївською сільською радою, в порушення посадовими особами вимог інструкції «про порядок складення, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» котрі відповідальні зокрема за скріплення печаткою державного акту, відсутність якої фактично позбавило позивача права приватної власності на земельну ділянку площею 7.34 га. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.152 ЗК України «Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. «Захист права громадян на земельну ділянку здійснюється шляхом - визнання права. Як роз`яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 19 березня 2010 року, що «Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою». Захист права громадян та юридичних осіб на земельну ділянку здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом визнання права та застосування інших, передбачених законом, способів захисту( ст.16 ЦК Украйни). Відповідно п.1 ч. 2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Згідно з ч.2 ст.373 ЦК України «Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону». Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути противоправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Оскільки вищезазначені обставини позбавляють позивача можливість захисту свого права приватної власності на земельну ділянку в позасудовому порядку, а визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання про задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved