Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за весь час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування свого позову позивачка вказала, що вона була звільнена з посади старшого викладача Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова (університет) відповідно до наказу №602-02 від 30.06.2013 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Дане звільнення вважає незаконним з наступних підстав: Відповідно до наказу №602-02 від 30.06.2013 року у трудовій книжці був зроблений запис про звільнення її з посади старшого викладача. Однак цей запис був зроблений із порушенням діючого законодавства, внаслідок чого, міський центр зайнятості не прийняв її документи. Відсутність необхідних документів не дало позивачці можливості пройти відповідну реєстрацію і отримувати виплати по безробіттю. Позивачка змушена була звернутися до працівників відділу кадрів про скасування запису. Згодом їй виправили неправильний запис. Однак, день для надання документів для реєстрації у Міському центрі зайнятості був втрачений. Крім того, наступне порушення, яке було допущене полягає у тому, що дата звільнення не відповідає документам на підставі, яких був виданий наказ і запис у трудовій книжці. П.2 ст.36 КЗпП закріплює вимогу, що звільнення з підстав закінчення строку дії трудового договору є можливим тоді, коли одна сторін заявила вимогу їх припинити. Станом на 30.06.2013 р. (неділя) документи про такі вимоги були відсутні у сторін. Крім того, засідання органу - Вченої ради факультету, яка прийняла рішення про необрання позивачки за конкурсом відбулося 1.07.2013 р. Відповідно до ст. 116 КЗпП встановлюється остаточний розрахунок із працівником в день звільнення. У зв'язку з тим, що неділя 30.06.2013 р. є неробочим днем, то остаточний розрахунок повинен бути здійсненим у понеділок 1.07.2013 р. Однак 1.07.2013 р. належні кошти нею отримані не були. Вони надійшли на картковий рахунок відповідно до банківської виписки ПАТ «Укрсоцбанк» від 10 вересня 2013р. - 9.07.2013р. у сумі 5926,07 грн.,яка враховує сплату відповідних податків. Ці кошти були позивачкою отримані. Відносно суми у розмірі 5926,07 грн. і спірні питання відсутні. Крім того, відповідно до ст.117 КЗпП встановлюється відповідальність роботодавця, підприємства за затримку розрахунку при звільненні. Сума затримки розрахунку при звільненні склала 7 днів з врахуванням суботи, Таким чином, відповідно до даної Довідки №339 від 2.07.2013р.. виданої Харківським національним університетом міського господарства ім. О.М. Бекетова про середню заробітну плату в день [PERSON] Вона складає 117 грн.72 коп. (сто сімнадцять грн. 72 коп.). Відповідач повинен також сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума до виплати складає: 117 грн.72 коп. х 7 днів=824 грн. Крім того, відсутні законні підставі для не продовження строку дії строкового трудового договору. Ініціатором порушень виступила кафедра Правового забезпечення господарської діяльності на якій працювала. Кафедра висунула по відношенню до позивачки необґрунтовані, незаконні вимоги. Ці вимоги могли змінюватися залежно від існуючої ситуації і кожен раз використовувалися не на користь позивачки. З проханням про ознайомлення з документами кафедри позивачка звернулася до Харківського національного університету міського господарства із відповідною заявою. У своїй відповіді університет від 19.07.2013 р. з посиланням на Закон України «Про інформацію», п.2 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» відмовив позивачці у наданні ґрунтовної відповіді, у наданні необхідної інформації про законні підстави для висновку про необрання її за конкурсом, і внаслідок цього, не продовження строку трудового договору. Внаслідок цих дій були порушені наступні нормативні акти: ст. 32 Конституції України, яка передбачає, що кожний громадянин має право знайомитися в установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Крім того були порушення ст.2,3,5, п.2 ст.6, п.2 ст.7. Закону України «Про інформацію», відповідно до якого право на достовірну інформацію по відношенню до позивачки здійснене не було. Відбувалися порушення Закону України «Про звернення громадян » - ст. 15, яке полягає у тому, що належний розгляд моєї заяви до університету здійснений не був. Таким чином, позивачка не мала можливість отримати достовірну інформацію щодо порушень моїх трудових прав в університеті. Внаслідок вищезазначених незаконних дій позивачка була звільнена з посади і втратила роботу. Своїми неправомірними діями керівництво підприємства завдало позивачці моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала в зв'язку з противоправною поведінкою щодо позивачки. Противоправною поведінкою адміністрація кооперативу порушила нормальні життєві зв'язки і вимагає від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя та життя її родини. Моральну шкоду оцінює в десять тисяч грн. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала в повному обсязі та надала пояснення відповідно до змісту позовної заяви. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та пояснив, що наказом № 725-02 від 05 вересня 2005 року [PERSON] прийнято на посаду старшого викладача кафедри економічної теорії у зв'язку з її обранням за конкурсом. Наказом № 547-02 від 01 жовтня 2005 року [PERSON] переведено на посаду старшого викладача кафедри правового забезпечення господарської діяльності. Рішенням Вченої Ради факультету Економіки і підприємництва Харківської національної академії міського господарства від 01 червня 2010 року [PERSON] обрали на вакантну посаду старшого викладача кафедри правового забезпечення господарської діяльності. Наказом № 421-02 від 22 червня 2010 року [PERSON], як старшому викладачу кафедри правового забезпечення господарської діяльності, продовжено строк роботи за обійманню посадою з 01 липня 2010 року по 30 червня 2013 року у зв'язку з обранням за конкурсом. [PERSON] з цим наказом була ознайомлена, про що свідчить її підпис на витязі з зазначеного наказу. Таким чином, прийнявши [PERSON] на роботу та визначивши строк її роботи на посаді старшого викладача, сторони уклали строковий трудовий договір. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Відповідно до частини 2 статті 23 Кодексу законів про працю України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. В пункті 1 резолютивної частини рішення № 12-рп/98 від 09 липня 1998 року у справа про тлумачення терміну «законодавство» Конституційний Суд України зазначив, що термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Отже, укладення строкового трудового договору може передбачатися не тільки Законами України, а й іншими нормативно-правовими актами. Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього І четвертого рівнів акредитації (затверджено наказом Міністерства освіти і науки від 24 грудня 2002 року № 744, далі - Положення № 744) встановлено порядок обрання за конкурсом осіб на вакантні посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, а саме: завідуючих кафедрами, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів, асистентів. Згідно з пунктом 10 Положення № 744 відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Отже укладення строкового трудового договору з наукового-педагогічними працівниками передбачено діючим законодавством України, а саме Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації. За таких умов, укладення строкового трудового договору між [PERSON] та Харківським національним університетом міського господарства їм. О.М. Бекетова повністю відповідає вимогам законодавства. Крім того, 16 квітня 2013 року [PERSON] була письмово повідомлена про те, що 30 червня 2013 року закінчується строк її роботи на посаді старшого викладача кафедри правового забезпечення господарської діяльності, про що свідчить її особистий підпис в графі «З повідомленням ознайомлена». Наказом № 602-02 від 26 червня 2013 року [PERSON] було звільнено з посади старшого викладача кафедри правового забезпечення господарської діяльності у зв'язку з закінченням строку роботи. З цим документом [PERSON] також була ознайомлена, про що свідчить ЇЇ підпис на витязі з зазначеного наказу. Таким чином, укладення строкового трудового договору з науково-педагогічним працівником передбачено нормами діючого законодавства, а вимога про звільнення [PERSON] з займаної посади пред'являлася в письмовій формі. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання дій Відповідача незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення Позивачки на посаді старшого викладача та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу. Щодо необґрунтованості вимог Позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позивачка просить стягнути з Відповідача на свою користь 824 гривні в якості середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Проте, відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до наказу № 602-02 від 26 червня 2013 року днем звільнення [PERSON] є 30 червня 2013 року, тобто останній день роботи. Однак 30 червня 2013 року припадало на неділю, а тому цей день був вихідним днем. Тобто, в цьому випадку Харківський національний університет міського господарства ім. О.М. Бекетова мало виплатити на користь [PERSON] усі належні їй суми не пізніше наступного дня після пред'явлення нею вимоги про розрахунок. Беручи до уваги, що така вимога з боку [PERSON] не пред'являлася, то Відповідач, не порушив норм статті 116 Кодексу законів про працю України щодо своєчасного та повного розрахунку зі звільненим працівником. Крім того, відповідно до абзацу 2 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. [PERSON] повинна була навести докази того, що їй дійсно було заподіяно моральну шкоду, протиправність дій, що призвели до заподіяння моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між діями Відповідача та завданою моральною шкодою, а також вину Відповідача в її заподіянні. Як зазначалося вище, звільнення [PERSON] з посади старшого викладача пройшло відповідно до вимог Кодексу законів про працю України, Закону України «Про вищу освіту». Вивчивши уточнену позовну заяву, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Так, судом встановлено, що наказом № 725-02 від 05 вересня 2005 року позивачку [PERSON] прийнято на посаду старшого викладача кафедри економічної теорії у зв'язку з її обранням за конкурсом. Наказом № 547-02 від 01 жовтня 2005 року [PERSON] переведено на посаду старшого викладача кафедри правового забезпечення господарської діяльності. Рішенням Вченої Ради факультету Економіки і підприємництва Харківської національної академії міського господарства від 01 червня 2010 року [PERSON] обрали на вакантну посаду старшого викладача кафедри правового забезпечення господарської діяльності. Наказом № 421-02 від 22 червня 2010 року [PERSON], як старшому викладачу кафедри правового забезпечення господарської діяльності, продовжено строк роботи за обійманню посадою з 01 липня 2010 року по 30 червня 2013 року у зв'язку з обранням за конкурсом. [PERSON] з цим наказом була ознайомлена, про що свідчить її підпис на витязі з зазначеного наказу. Таким чином, сторони уклали строковий трудовий договір. У ч. 3 ст. 21 Кодексу України законів про працю сказано, що контракт є особливою формою трудового договору, у якому термін дії, умови розірвання можуть встановлюватися угодою сторін. Відповідно до частини 2 статті 23 Кодексу законів про працю України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 36 КзпП України закінчення терміну є підставою припинення трудового договору, крім випадків, коли трудові відносини фактично продовжуються і жодна зі сторін не висунула вимогу про їхнє припинення. У ч. 1 ст. 39-1 КзпП України зазначено, що, якщо після закінчення терміну трудового договору трудові відносини фактично продовжуються і жодна зі сторін не вимагає їхнього припинення, дія цього договору вважається продовженим на невизначений термін. Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього І четвертого рівнів акредитації (затверджено наказом Міністерства освіти і науки від 24 грудня 2002 року № 744, далі - Положення № 744) встановлено порядок обрання за конкурсом осіб на вакантні посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, а саме: завідуючих кафедрами, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів, асистентів. Згідно з пунктом 10 Положення № 744 відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. 16 квітня 2013 року [PERSON] була письмово повідомлена про те, що 30 червня 2013 року закінчується строк її роботи на посаді старшого викладача кафедри правового забезпечення господарської діяльності, про що свідчить її особистий підпис в графі «З повідомленням ознайомлена». Наказом № 602-02 від 26 червня 2013 року [PERSON] було звільнено з посади старшого викладача кафедри правового забезпечення господарської діяльності у зв'язку з закінченням строку роботи. З цим документом [PERSON] також була ознайомлена, про що свідчить ЇЇ підпис на витязі з зазначеного наказу. Таким чином, у даному випадку немає передбачених п. 2 ч. 1 ст. 36, ч. 1 ст. 39-1 КзпП України умов для того, щоб вважати дію трудового контракту, укладеного з позивачем, продовженим на невизначений термін. Підписуючи контракт, позивачка знала про те, що контракт є особливою формою трудового договору, який укладається на певний термін і закінчується після закінчення такого терміну. Такий контракт був підписаний позивачкою добровільно, його умови влаштовували її на час підписання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, звільнивши позивачку, діяв відповідно до умов контракту до вимог діючого законодавства, отже відсутні підстави для визнання його дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення позивачки на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до наказу № 602-02 від 26 червня 2013 року днем звільнення [PERSON] є 30 червня 2013 року, тобто останній день роботи. Однак 30 червня 2013 року припадало на неділю, а тому цей день був вихідним днем. Тобто, в цьому випадку Харківський національний університет міського господарства ім. О.М. Бекетова мало виплатити на користь [PERSON] усі належні їй суми не пізніше наступного дня після пред'явлення нею вимоги про розрахунок. Оскільки доказів того, що позивачка зверталася до відповідача з такою вимогою, позивачка суду не надала, і відповідача на власний розсуд протягом тижня сплатив ці кошти позивачці, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, згідно ч.1 ст.. 1167 ЦК України, Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи, що відповідач діяв правомірно, а позивачка не довела наявність вини відповідача і наявність спричиненої їй моральної шкоди, негативні наслідки та її розмір, суд вбачає підстав для відшкодування такої шкоди. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed