Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 29.09.2009 р. Закрите акціонерне товариство «Хоум [PERSON]» та ТОВ «[PERSON] [PERSON]» уклали договір факторингу №2, за яким (п. 1.1. договору факторингу) фактор зобовязується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання якої настав або настане в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобовязання, проценти, нараховані банком за користування кредитом, комісії та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно договору Факторингу та виписки із Реєстру Боржників від 20.09.2009 р. банк передав позивачу право вимоги до [PERSON], яке виникло у банка на підставі вищезазначеного. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, 09.07.2008 року ЗАТ «Хоум [PERSON]» та відповідач уклали кредитний договір, за яким відповідач отримав від позивача кредит в сумі 15 149,98 грн. Позивач посилається на те, що відповідачем були порушені передбачені кредитним договором строки виконання зобовязань за договором, тому, посилаючись на приписи ст.ст. 526 509, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, позивач й заявив вимогу у позові про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, розмір якої станом на 12.10.2011 р. становить 18 543,73 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом станом на 29.06.2011 р. 13 355,69 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом станом на 29.06.2011 р. 1 305,15 грн., комісія за прострочену заборгованість станом на 29.06.2011 р. 3 882,89 грн., 6 685,23 грн., за процентами 4 661,52 грн. Таким чином, сума заборгованості станом на 12.10.2011 р. становить 18 543,73 грн. У судове засідання позивач не зявився, утім, в особі представника за довіреністю надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, та в якій не заперечував проти заочного розгляду справи, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який належним чином повідомлений, повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як було встановлено судом за розгляду справи, 09.07.2008 р. ЗАТ «Хоум [PERSON]» та відповідач уклали кредитний договір, за яким відповідач отримав від позивача кредит в сумі 15 149,98 грн., утім, відповідач порушив передбачені кредитним договором зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 12.10.2011 р. становить 18 543,73 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом станом на 29.06.2011 р. 13 355,69 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом станом на 29.06.2011 р. 1 305,15 грн., комісія за прострочену заборгованість станом на 29.06.2011 р. 3 882,89 грн., 6 685,23 грн., за процентами 4 661,52 грн. 29.09.2009 р. між Закритим акціонерним товариством «Хоум [PERSON]» та ТОВ «[PERSON] [PERSON]» був укладений договір факторингу №2, за яким (п. 1.1. договору факторингу) фактор зобовязується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання якої настав або настане в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобовязання, проценти, нараховані банком за користування кредитом, комісії та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва, виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем), виконання обов'язку боржника третьою особою. Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК). Положеннями ч. 2 ст. 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Таким чином, за наявності повідомлення про заміну кредитора без надання належних доказів про правомірність такої заміни, боржник має право не виконувати свого обов'язку до надання боржникові відповідних доказів. Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків (ч. 2 ст. 516 ЦК України). За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 зазначеного кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Разом з тим, суду не було надано повного тексту договору факторингу №2 від 29.09.2009 р. та Акту прийому передачі реєстру боржників на підтвердження факту переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей. Відповідач [PERSON] заперечував проти того, що був повідомлений про правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні; разом з тим, позивач не надав доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, у звязку з чим є слушними доводи відповідача щодо відсутності порушення прав позивача з боку відповідача та щодо відсутності наявності у позивача права вимоги до боржника. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed