Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-24 00:00:00

представник позивача просить суд визнати недійсною вимогу [PERSON] про розірвання Договору оренди землі від 29 липня 2010 року, укладеного між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Агрофірма Перемога" та [PERSON], який зареєстровано у управлінні Держкомзему Кагарлицького району, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від " 08" квітня 2011 року за № 322220004000100; визнати дійсним Договір оренди землі від 29 липня 2010 року, укладений між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Агрофірма Перемога" та [PERSON], який зареєстровано у управлінні Держкомзему Кагарлицького району, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від " 08" квітня 2011 року за № 322220004000100, посилаючись на те, що 29 липня 2010 року між СВК "Агрофірма Перемога" та відповідачем був укладений та зареєстрований в управлінні Держкомзему Кагарлицького району, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від " 08" квітня 2011 року за № 322220004000100, договір оренди земельної ділянки. Зазначений Договір оренди укладений з урахуванням Земельного, Цивільного кодексів України, Закону України "Про оренду землі", також між сторонами була досягнута згода щодо усіх істотних умов договору, та який був зареєстрований відповідно до вимог діючого на той час законодавства про державну реєстрацію такого договору. В квітні 2012 року на адресу кооперативу надійшла заява відповідача, про те, що вона не бажає, попри не закінчення строку дії договору оренди, надавати кооперативу у користування земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності згідно державного акту серії 1-КВ № 054494. Так на сьогодні зі сторони відповідача вчиняються дії, що порушують права кооперативу на використання переданої оренду земельної ділянки. На сьогодні кооперативом отримана інформація, що відповідачка підписала новий договір оренди земельної ділянки, яка перебуває в орендованому користуванні кооперативу. Відповідач перешкоджає кооперативу обробляти орендовану земельну ділянку, зазначаючи, що подавши заяву про розірвання договору, договір на сьогодні є недійсним. Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі", передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 2 вищевказаної статті договір може бути змінено або розірвано тільки за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Договором оренди землі укладеним кооперативом з відповідачем, а саме: п. 34 передбачено, що дія договору припиняється тільки шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, або рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок не виконання другою стороною, обов'язків передбачених договором. Взаємної згоди, щодо розірвання договору оренди землі з відповідачем позивач не надавав, в свою чергу добросовісно виконував і виконує свої зобов'язання за договором, вчасно виплачує орендну плату, використовує земельну ділянку відповідно до норм чинного земельного законодавства. Отже враховуючи те, що позивач жодним чином не відмовляється від використання орендованої земельної ділянки, не надавало жодної згоди на розірвання договору оренди, та те, що немає ніякого рішення суду про розірвання договору, у орендодавця та у будь-яких інших третіх сторін була відсутня підстава вважати договір оренди землі розірваним чи таким, що припинив свою дію. Представник позивача в судове засідання не з'явився та подав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримує та просить його задовольнити. Розгляд справи проводити у відсутність представника позивача і не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти яких не заперечує представник позивача, подавши до суду заяву та у задоволенні позовних вимогах позивачу відмовити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст. ст. 6, 627 ЦК України). Згідно з ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Стаття 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявле\- них ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи тільки за звернен\- ням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Кодексу й у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Тобто, сторонам належать важливі дис\- позитивні права, розпоряджаючись якими вони відкривають процес, вплива\- ють на нього і можуть змінювати його рух і спрямованість. Цими можливос\- тями сторони розпоряджаються на свій розсуд. У відповідності до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Як встановлено із матеріалів справи, 29 липня 2010 року між [PERSON] та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Агрофірма "Перемога"" був укладений договір оренди землі площею 2,59 га, що належать відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку: серії І - КВ № 054494 строком на п'ять років. Даний договір оренди землі був зареєстрований в Управління Держкомземі у Кагарлицькому районі 08 квітня 2011 року за № 322220004000100. Договір - це домовленість двох чи більше осіб, яка спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків (п.1 ст.628 ЦК України). Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.. 13 Закону України "Про оренду землі"). Договір оренди землі є договором, порядок укладення та чинності якого врегульовано, як спеціальним Законом України "Про оренду землі", так і загальними нормами ЦК України. Відповідно до ст.16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст.6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст.203 ЦК України, що передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 14 Закону України "Про оренду землі", в редакції, чинній на час укладення зазначеного договору, передбачено, що договір укладається у письмовій формі, а статтею18 Закону встановлено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно з положеннями статей 13, 15 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі. Істотні умови договору оренди землі встановлені статтею 15 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи "майна" за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини "майном" в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором. Укладаючи договір та зазнаючи витрати, пов'язані з орендою землі, СВК "Агрофірма "Перемога"" мало право очікувати набуття права оренди на земельну ділянку за договором в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції. Чинне цивільне законодавство, як ЦК України, так і Закон України "Про оренду землі", не наділяє повноваженнями будь - яких осіб, окрім сторін, вирішувати питання щодо укладення, вчинення договору, оскільки у цивільних правовідносинах діє принцип свободи договору, який є основоположним. Щодо питання визнання договору оренди землі дійсною, то лише ст.. 220 ЦК України вирішує питання визнання дійсності договору, а саме: ч. 2 вказаної статті вказує, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджуєть\- ся письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий дого\- вір дійсним. Суд може визнати дійсним договір, укладений з порушенням нотаріаль\- ної форми. Така можливість передбачена законом як одна з форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Суд може застосува\- ти норми закону про визнання договору дійсним при одночасній наявності; наступних умов: домовленість сторін щодо всіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638, ЦК України), оскільки при відсутності цих умов договір вважається неукладеним, а не нікчемним; повне або часткове виконання договору (при цьо\- му; не має значення те, що інша сторона відмовляється від прийняття виконан\- ня); ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення такого договору (для визнання договору дійсним не обов'язково, щоб від нотаріального посвідчення договору ухилялась сторона, яка отримала часткове чи повне йо\- го виконання. Ухилятись від нотаріального посвідчення частково виконаного договору може й сторона, яка його виконала, якщо наслідки визнання догово\- ру нікчемним будуть для неї вигідніші, ніж виконання іншою стороною своїх обов'язків). Якщо суд визнає договір дійсним, то наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обраний СВК "Агрофірма "Перемога"" спосіб захисту прав у сфері орендних відносин не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 4 ЦПК України. Договір оренди землі укладено в письмовій формі, він пройшов державну реєстрацію і вимоги позову про визнання дійсним договору оренди земельної ділянки та визнання недійсною вимоги про розірвання договору оренди суперечать положенням ч. 2 ст. 218 ЦПК України. Вказані законодавчі норми підтверджують безпідставність позовних вимог позивача, викладених у позові, і як наслідок підстави для відмови у його задоволенні, тому суд у задоволенні позовних вимогах позивачу відмовляє. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed