Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-15 00:00:00

04.06.2013 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на 60/100 частин житлового будинку з відповідною частину господарських будівель та споруд, які розташованого по вул. Червоноармійській, б. 74, кв. 2, а також на відповідну частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовано тим, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлого 13.09.2012 року її батька [PERSON]. Однак позивачка позбавлена можливості оформити спадкові права на вказане майно у звязку із втратою правовстановлюючих документів. В судовому засіданні представник позивачки підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду було надіслано лист про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги відповідач визнає. Треті особи в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КЕ №223099 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 7). Судом встановлено, що позивачка є рідною донькою померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки (а.с. 5) та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6), у звязку із чим прізвище позивачки змінене з «Соловей» на «Романова». За життя (04.12.2008 року) померлий [PERSON] склала заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON] позивачці по справі. За змістом наявного в матеріалах справи листа Пирятинської державної нотаріальної контори від 19.03.2013 року, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене вище майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів спадкової справи [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] позивачки по справі (а.с. 33). Згідно довідки КП «Лубенське МБТІ» від 07.05.2013 року, 60/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Червоноармійській, б. 74, кв. 2 в м. Пирятин, Полтавської області належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане Пирятинською державною нотаріальною конторою 19.02.2002 року (а.с. 11). Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладені обставини та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що спірне майно дійсно належало померлому [PERSON], при цьому, правовстановлюючі документи на нього були втрачені за невстановлених обставин, тому позивач як спадкоємець за заповітом має право на його спадкування. За обставин, коли домоволодіння належало померлому, позивач є єдиним спадкоємцем, однак свідоцтво про право на спадщину у спадкоємця відсутнє, учасники процесу не заперечують проти задоволення позову, визнання права власності на вказане вище майно за позивачем в порядку спадкування за заповітом відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved