Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсною Цінову довідку Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів» Київський обласний осередок від 03.02.2009 року, видану позивачу. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.12.2008 року [PERSON] отримала Рішення КМР №842/842 «Про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд на [ADDRESS]». 19.02.2009 року позивач отримала Державний Акт серія ЯЖ №006801 на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. Позивач вказує, що на відведеній їй земельній ділянці незаконно були збудовані сім гаражів, без дозвільних документів. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14.10.2009 року зобов'язано [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що по [ADDRESS] та власними силами і засобами знести самовільно споруджені гаражі з земельної ділянки по [ADDRESS]; зобов'язано [PERSON] звільнити земельну ділянку, що по [ADDRESS] від сміття, що залишиться внаслідок знесення гаражів та засипати гаражні котловани та підвали землею. В зв'язку з ухиленням [PERSON] від виконання рішення суду, позивач була змушена самотужки зносити гараж [PERSON] Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2012 року ухвалено стягнути з [PERSON] 92 400,00 грн. на підставі оскаржуваної цінової довідки відповідача, що впливає на права та обов'язки позивача. Вважає, що цінова довідка складена з порушеннями вимог «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу в його відсутність на підставі наявних матеріалів справи, постановивши заочне рішення. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.02.2009 року [PERSON] видано Державний Акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №006801 по [ADDRESS], на підставі Рішення КМР від 11.12.2008 року №842/842. Згідно листа Фонду державного майна України від 10.10.2012 року №10-36-14922 повідомлено, що Звіт про оцінку ринкової вартості гаражного боксу та висновок до нього станом на 03.02.2009 року не виконувалися, а також рекомендовано позивачу для прийняття виваженого рішення звернутися до судових експертів з метою виконання Висновку експертного дослідження. Позивачем не надано підтвердження наявності Висновку експертного дослідження у відповідності до рекомендацій Фонду державного майна України. Також позивачем не надано підтвердження оскарження суми зазначеної в оскаржуваній ціновій довідці. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2012 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06.06.2011 року скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], яка є правонаступником [PERSON] 92400,00 грн. майнової шкоди (а.с.12-16). Згідно ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2012 року встановлено, що відповідно до цінової довідки Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів» ринкова вартість гаражного боксу, загальною площею 51,7 м.кв. що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON], станом на 03.02.2009 року складає 92 400,00 грн.; визначена вартість вказаного гаражу відповідачкою не оскаржувалась. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способом визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог щодо визнання недійсною Цінової довідки Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів» Київський обласний осередок від 03.02.2009 року у відповідності до вимог чинного законодавства України, а отже вимоги позивача задоволенню не підлягають. Розподіляючи судові витрати, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed