Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11156988000 від 23 травня 2007 року, з моменту його укладення, як такий що суперечить Конституції України, Цивільного кодексу України, та іншим актам законодавства України, про визнання недійсним договір іпотеки № 11156988000/1 від 23 травня 2007року, укладений між Публічним Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за р. № 4989, про зобов'язання приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вилучити обтяження та виключити з Державного Реєстру іпотек запис про іпотеку та заборону відчуження предмету іпотеки, а саме - майнові права на належну Позивачу житлову квартиру [ADDRESS], та яка була передана у іпотеку за іпотечним договором № 11156988000/1 від 23 травня 2007року, укладеним між Публічним Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 4989, про зобов'язання Публічне Акціонерне товариство «УкрСиббанк» прийняти від Позивача, [PERSON], грошову різницю між отриманою та фактично сплаченою ним сумою за договором про надання споживчого кредиту № 11156988000 від 23 травня 2007 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 23 травня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11156988000. Зазначений Договір був укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми відповідача, запропонованої ним для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором між відповідачем та позивачем було укладено договір іпотеки № 11156988000/1 від 23 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 4989. Згідно договору іпотеки Позивач надав Відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме житлову квартиру [ADDRESS]. За п.1.1. Договору Відповідач зобов'язався надати Позивачу Кредит, а Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом, належно виконати усі умови, необхідні для отримання Кредиту, своєчасно та належно здійснювати погашення грошових зобов'язань. Зі сторони позивача усі умови запропоновані Відповідачем з приводу укладення кредитного договору, були виконані у повному обсязі належним чином та в подальшому своєчасно та в повному обсязі здійснювалася сплата чергових погашень по кредиту та відсоткам. У п.1.2. Договору зазначено, що Відповідачем надається Позивачу у кредит, шляхом зарахування на рахунок Позивача попередньо відкритий у Відповідача, грошова сума у розмірі 114 840 (сто чотирнадцять тисяч вісімсот сорок) доларів США, що дорівнює на момент отримання Позивачем кредиту 579 942,00 (п'ятсот сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот сорок дві) гривні. Зі сторони Позивача усі умови запропоновані Відповідачем з приводу укладення кредитного договору, були виконані в повному обсязі належним чином, та в подальшому своєчасно і в повному обсязі здійснювалася сплата чергових погашень по кредиту та відсотках. Зі сторони Позивача усі умови, запропоновані Відповідачем з приводу укладення кредитного договору, були виконані у повному обсязі та належним чином. При цьому Відповідачу було заздалегідь відомо про цільовий характер використання кредиту - придбання квартири на території України. Згідно п.1. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Таким чином взаємовідносини Відповідача та Позивача стосовно Договору, є взаємовідносинами виконавця послуг та споживача, якому ці послуги надаються, й порушення прав Позивача при взаємовідносинах Відповідача та Позивача стосовно Договору, є порушенням прав Позивача як споживача фінансової послуги Відповідача. Та такі взаємовідносини у тому числі регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно ч.4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно п.3.2. розділу 3 Правил «Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил НБУ «Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10 травня 2007 року. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Виходячи з викладеного, істотними умовами кредитного договору як споживчого кредитного договору відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну, строк його дії, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом та умови, визначені у Правилах НБУ «Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» №168 від 10 травня 2007 року. Разом з тим, договір про надання споживчого кредиту № 11156988000 від 23 травня 2007 року укладено з порушенням вимог Закону України „Про захист прав споживачів" та Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, в частині недотримання істотних умов, які обов'язкові для кредитних договорів, чим були порушені права Позивача, як споживача фінансових послуг. При укладенні вищевказаного Договору були порушені вимоги п.2 ч.1 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", а саме, Відповідач не надав Позивачу як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також детальний розпис загальної вартості кредиту, та орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, за ненадання якої передбачена відповідальність, яка встановлена статтями 15,23 Закону України „Про захист прав споживачів". При цьому, згідно ч.2 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1. особу та місцезнаходження кредитодавця; 2. кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, Його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; 3) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; й) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У даному випадку така вимога закону Відповідачем не була виконана, що є порушенням прав Позивача як споживача фінансових послуг. Порушення Відповідачем підп. «в», «г», «и», «є» та «і» ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», дає право Позивачу за своїм вибором вимагати визнання в цілому Кредитний договір недійсним у відповідності до п.2. ст. 18 та п. 6 ст. 19 зазначеного закону. Крім того, позивач отримав від Відповідача грошову суму у розмірі 114 840 (сто чотирнадцять тисяч вісімсот сорок) доларів США 00 центів, що на момент укладання Кредитного договору було еквівалентно кредиту 579 942, 00 (п'ятсот сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот сорок дві) гривень 00 копійок (курс НБУ на момент підписання договору становив - 1 USD = 5,05 грн.). Враховуючи загально отриману та загально сплачену Позивачем суму, вважаємо, що Позивач зобов'язаний повернути Відповідачу різницю між отриманою та фактично сплаченою сумою. Позивач погоджується повернути Відповідачеві грошову різницю між отриманою та фактично сплаченою сумою за Договором, але у зв'язку з тим, що на сьогоднішній день з-за всесвітньої фінансової кризи та як наслідок погіршення економічної ситуації в Україні, зниження покупної можливості у пересічних громадян й відповідно різкого тривалого зниження рівня прибутків власного підприємства Позивача, доходи Позивача та доходи його родини значно зменшились, та відповідно до чого фінансовий стан Позивача значно погіршився, він не має можливості сплатити усі кошти одразу. Враховуючи неможливість Позивача повернути Відповідачу усіх коштів одразу з урахуванням загального доходу його родини та прожиткового мінімум встановленого Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», Позивач просить суд розглянути питання щодо надання йому розстрочки на 240 (двісті сорок) місяців, з відповідним місячним платежем у гривні. Тому позивач звертається до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа-Головне Дніпропетровське обласне управління у справах захисту прав споживачів в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Як встановлено у судовому засіданні, 23 травня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11156988000 (а.с. 7-9). В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 11156988000/1 від 23 травня 2007року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 4989 (а.с.14-15). Згідно вищевказаного договору іпотеки [PERSON] надав Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Як вбачається, вище зазначений договір про надання споживчого кредиту був укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми відповідача, запропонованої ним для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. До договору було складено графік погашення кредиту, підписаний позивачем та відповідачем (а.с.10-13). Згідно п.1.1. даного договору відповідач зобов'язався надати [PERSON] кредит в іноземній валюті у сумі 114840,00 доларів США, що еквівалентно 579942,00 грн. за курсом НБУ, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом, належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно та належно здійснювати погашення грошових зобов'язань. Зі сторони позивача усі умови запропоновані відповідачем з приводу укладення кредитного договору, були виконані у повному обсязі належним чином та в подальшому своєчасно та в повному обсязі здійснювалася сплата чергових погашень по кредиту та відсоткам. Зі сторони позивача усі умови запропоновані відповідачем з приводу укладення кредитного договору, були виконані в повному обсязі належним чином, та в подальшому своєчасно і в повному обсязі здійснювалася сплата чергових погашень по кредиту та відсотках. При цьому відповідачу було заздалегідь відомо про цільовий характер використання кредиту - придбання квартири на території України. В жовтні 2013 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом оскільки вважає, що вищевказаний договір про надання споживчого кредиту № 11156988000 від 23 травня 2007 року укладено з порушенням вимог Закону України „Про захист прав споживачів" та Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, в частині недотримання істотних умов, які обов'язкові для кредитних договорів, чим були порушені права Позивача, як споживача фінансових послуг. Так, згідно ст. 2 Закону України « По банки та банківську діяльність», «… банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми…» Відповідно до п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору». Але в порушення даної норми закону Відповідачем в Договорі передбачена тільки відповідальність Позивача, а власна відповідальність Відповідача зовсім не передбачена. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», «банк - юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати у сукупності такі операції: залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб…». Згідно підп. 1,3,4,5 п.1.ст.1 Закону України «При фінанси та фінансові послуги», «фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг… фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент…фінансові активи - кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів… фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб… Відповідно до п.3,17,22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», «…виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги… послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб… споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника…». Згідно п.1. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Частиною 2 п. 1 цієї статі передбачено, що нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману або є агресивною. Пунктом 2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» цієї статі передбачено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або в двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пунктом 6 цієї статі передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно зі ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Згідно ч.4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно п.3.2. розділу 3 Правил «Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил НБУ «Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10 травня 2007 року. Виходячи з викладеного, істотними умовами кредитного договору як споживчого кредитного договору відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну, строк його дії, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом та умови, визначені у Правилах НБУ «Про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» №168 від 10 травня 2007 року. Крім того, згідно ч.2 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1. особу та місцезнаходження кредитодавця; 2. кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, Його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; 3) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; й) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, при укладенні вищевказаного договору були порушені вимоги п.2 ч.1 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", а саме: відповідач не надав позивачу як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також детальний розпис загальної вартості кредиту, та орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, за ненадання якої передбачена відповідальність, яка встановлена статтями 15,23 Закону України „Про захист прав споживачів». Таким чином, договір про надання споживчого кредиту № 11156988000 від 23 травня 2007 року укладено з порушенням вимог Закону України „Про захист прав споживачів" та Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, в частині недотримання істотних умов, які обов'язкові для кредитних договорів, чим були порушені права Позивача, як споживача фінансових послуг. Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України «підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу». За приписом ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України «зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства». Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом не дійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що зміст договору про надання споживчого кредиту № 11156988000 від 23 травня 2007 року, суперечить переліченим вище приписам законодавства України, договір про надання споживчого кредиту № 11156988000 від 23 травня 2007 року є недійсними з моменту його укладення. Крім того, відповідно до приписів ч.2 ст.548 ЦК України, «недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом». Цивільним кодексом України у параграфі 6 глави 49, не передбачено інших негативних наслідків визнання недійсним основного зобов'язання, забезпеченого договором застави (іпотеки), як визнання недійсним й додаткового зобов'язання. Таким чином, укладений між відповідачем та позивачем, у забезпечення договору про надання споживчого кредиту № 11156988000 від 23 травня 2007 року, договір іпотеки № 11156988000/1 від 23 травня 2007року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за р. № 4989, також є недійсним. Враховуючи викладене, в судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги щодо визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 11156988000 від 23 травня 2007 року та про визнання недійсним договору іпотеки № 11156988000/1 від 23 травня 2007року знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо зобов'язання приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вилучити обтяження та виключити з Державного Реєстру іпотек запис про іпотеку та заборону відчуження предмету іпотеки, а саме - майнові права на належну Позивачу житлову квартиру [ADDRESS], та яка була передана у іпотеку за іпотечним договором № 11156988000/1 від 23 травня 2007року, укладеним між Публічним Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 4989, а також про зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» прийняти від [PERSON], грошової різниці між отриманою та фактично сплаченою ним сумою за договором про надання споживчого кредиту № 11156988000 від 23 травня 2007 року задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими та такими, що не відповідають діючому законодавству. На підставі викладеного і

Outcome: partial