Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві моральну шкоду у розмірі 59 000,00 грн. за період з 21.06.2011 року по 02.11.2012 року та проіндексовану заборгованість в розмір 2 274,00 грн. з причин не виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2007 р., рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2008 р., ухвали Верховного Суду України від 05.11.2008 р. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.06.2007 р. Печерський районний суд м. Києва виніс рішення по справі №2-478/07. 21.05.2008 р. Апеляційний суд м. Києва частково задовольнив вимоги апеляційної скарги ГУ ДКУ у м. Києві, а саме скасував рішення в частині стягнення заборгованості по невиплаті щомісячних коштів згідно виконавчого листа від 17.06.2003 р. по справі №2-113 Дніпровського районного суду м. Києва з ГУ ДКУ у м. Києві в сумі 3 951,45 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. залишено без змін. 11.07.2008 р. на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.06.07р. та Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2008 р. видано виконавчий лист, який позивач подав до підрозділу примусового виконання рішень ГУЮ у м. Києві. 22.07.2008 р. було відкрито виконавче провадження, яке на підставі ухвали Верховного Суду України 30.09.2008 р. було зупинено. 11.12.2008 р. виконавче провадження було віднолено. 31.12.2009 р. підрозділом ПВР ГУЮ у м. Києві було повернути виконавчий лист №2-478/07 від 11.07.2008 р. 21.06.2011 р. позивач направив у підрозділ ПВР ГУЮ у м. Києві повторно оригінал виконавчого листа №2-478/07 від 11.07.2008 р. Постановою підрозділу ПВР ГУЮ у м. Києві від 08.07.2011 р. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-478/07 від 11.07.2008 р. та боржнику надано строк для добровільного виконання до 14.07.2011 р. 02.11.2012 р. відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві виконавчий лист було повернуто позивачу. 20.11.2012 р. позивач подав скаргу до Печерського районного суду м. Києва на бездіяльність виконавчої служби. 15.01.2013 р. у задоволенні скарги [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.03.2013 р. було скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2013 р. 22.05.2013 р. Печерський районний суд м. Києва визнав неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві. Позивач зазначає, що завдану моральну шкоду він оцінює у 59 000,00 грн., у зв'язку із моральними стражданнями, нервуваннями, душевними хвилюваннями, порушенням стосунків з оточуючими людьми, вимушеного пристосування до гіршого життя, зайві затрати зусиль на організацію свого життя із причин не виплати коштів, стягнутих за виконавчим листом №2-478/07 від 11.07.2008 р. за період від 11.07.2008 р. по 29.05.2013 р. Посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1174 ЦК України про те, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; шкода, завдана, зокрема, фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи, а також на те, що внаслідок бездіяльності відповідача йому завдано моральної шкоди, просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги з у рахуванням уточненої позовної заяви підтримав у повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник Головного управління юстиції у м. Києві надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на підставі наданих письмових заперечень. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва 19.06.2007 р. позовну заяву [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Держави в особі Головного управління Державного казначейства України в м. Києві на його користь у відшкодування заборгованості по невиплаті щомісячних коштів згідно виконавчого листа від 17.06.2003 р. в сумі 3 951,45 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2008 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2007 р. в частині відшкодування заборгованості по невиплаті щомісячних коштів згідно виконавчого листа від 17.06.2003 р. в сумі 3 951,45 грн. скасовано, в іншій частині рішення залишено без змін. 11.07.2008 р. на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.06.07р. та Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2008 р. видано виконавчий лист, який позивач подав до підрозділу примусового виконання рішень ГУЮ у м. Києві. 22.07.2008 р. підрозділом ПВР ГУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження, яке на підставі ухвали Верховного Суду України 30.09.2008 р. було зупинено. 11.12.2008 р. ПВР ГУЮ у м. Києві виконавче провадження було віднолено. 31.12.2009 р. підрозділом ПВР ГУЮ у м. Києві було повернути виконавчий лист №2-478/07 від 11.07.2008 р позивачу. 21.06.2011 р. позивач направив у підрозділ ПВР ГУЮ у м. Києві повторно оригінал виконавчого листа №2-478/07 від 11.07.2008 р. Постановою підрозділу ПВР ГУЮ у м. Києві від 08.07.2011 р. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-478/07 від 11.07.2008 р. та боржнику надано строк для добровільного виконання до 14.07.2011 р. 02.11.2012 р. відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві виконавчий лист було повернуто позивачу. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2013 р. скаргу [PERSON] на дії, бездіяльність та постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 02.11.2012 р. державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Бялого М.Г. під час виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2012 р. у цивільній справі №2-478/07 за позовом [PERSON] до Державної виконавчої служби в Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України у м. Києві, Державного казначейства України про невиконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Бялого М.Г., яка полягає у нездійсненні виконавчих дій, а саме неповерненні виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні №ВП 27486060 у строк, визначений ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України від 21 квітня 1999 р., протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 08.07.2011. В іншій частині вимог скарги було відмовлено. Вищезазначеною ухвалою суду встановлено, що в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем допущено бездіяльність, яка полягає у нездійснення виконавчого провадження, а саме неповерненні виконавчого документа стягувачеві, в межах встановленого шестимісячного строку. Зокрема, питання про повернення виконавчого документа стягувачеві було вирішено понад 1 рік після встановлення 11.10.2011 ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві визначених законом підстав для його повернення з листа ГУ ДКУ у м. Києві, разом з тим доказів наявності визначених законом підстав і причин для цього та обґрунтування їх поважності суду не надано і в матеріалах справи такі дані відсутні, що вказує на зволікання з боку державного виконавця у вчиненні виконавчих дій у ВП №27486060 з повернення стягувачу оригіналу виконавчого листа, що мало наслідком неможливості пред'явлення його до виконання стягувачем у встановленому законодавством порядку та строки і відповідно порушення його права на своєчасне виконання судового рішення. Відповідно до ст.11 Закону України "Про державну виконавчу службу", передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом , за рахунок держави. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 2)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до Указу Президента України № 460 від 13.04.2011р. "Про положення про Державну казначейську службу України", Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов'язків Державного казначейства України. Відповідно до вимог п. 9 ст. 25 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень БК України пп. 2 п. 41,42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011р. № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з п. 41 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку , що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в узагальненому вигляді моральних страждань в розмірі 2 000,00 грн., оскільки позивачу тривалим невиконанням судового рішення було завдано моральну шкоду. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних та юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження»і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. Отже, з урахуванням викладеного, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Індекс інфляції за своєю правовою природою не є збитками, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial