Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Позивач 25 жовтня 2013 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 06 жовтня 2011 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Джилі», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Мерседес», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Мицубіши», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2011 року встановлено, що відповідач є винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Між Приватним акціонерним товариством СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/3676002 від 30.03.2011 року, за яким страховик зобов'язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до звіту спеціаліста автотоварознавця № 06/10/11-с від 17.10.2011 р. ТОВ «Крок» вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля «Мицубіши», д/н [NUMBER] [PERSON] складає 61510,82 грн. Позивачем сплачено на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності страховика в сумі 49 000 грн. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2011 року, [PERSON] був позбавлений права керування транспортним засобом строком на один рік. У зв'язку з тим, що страхувальник був позбавлений права керування транспортним засобом строком на один рік, після виплати страхового відшкодування на користь [PERSON] у позивача виникло право вимоги до [PERSON], як до страхувальника та власника джерела підвищеної небезпеки про відшкодування завданої шкоди в межах виплаченого страхового відшкодування. Позивач просив стягнути з відповідача суму завданої матеріальної шкоди у порядку регресу у розмірі 49000 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, письмових заяв від нього не надходило. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи № 3-2508/11 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУПАП, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 06 жовтня 2011 року близько 18-30 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Джилі», д/н [NUMBER], рухаючись в районі електроопори № 288, не вибрав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Міцубіши», д/н [NUMBER], який внаслідок зіткнення продовжив неконтрольований рух та допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес», д/н [NUMBER]. В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2011 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.11). Встановлено, що 30.03.2011 року між Приватним акціонерним товариством СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/3676002, за яким страховик зобов'язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Джилі», д/н [NUMBER] (а.с.9). 07 жовтня 2011 року [PERSON] звернувся до страхової компанії «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням автомобіля марки «Міцубіши», д/н [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.10.2011 року (а.с.25). Відповідно до звіту № 06/10/11-С від 17.10.2011р. автотоварознавчого дослідження ТОВ «Крок» вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля «Мицубіши», д/н [NUMBER] складає 61510,82 грн. (а.с.13-24). Встановлено, що на підставі страхового акту № 1265-24 від 11.04.2012 р., який є підставою для виплати страхового відшкодування, ПрАТ СК «ВУСО» сплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності страховика в сумі 49 000 грн. (а.с.6), що підтверджується платіжними дорученнями № 4470 від 11.04.2012 р., № 4531 від 12.04.2012 р., № 4622 від 13.04.2012 р., № 4683 від 17.04.2012 р., № 4768 від 18.04.2012 р.(а.с.27-28). В силу ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В силу ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. б ч. 38.1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Так, дослідивши матеріали адміністративної справи № 3-2508/11 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУПАП, вбачається, що Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2011 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.12). Проте, як вбачається з матеріалів справи вказана постанова, після апеляційного розгляду набрала законної сили лише 10 жовтня 2011 року. Тобто, на момент скоєння ДТП, яка мала місце 06 жовтня 2011 року [PERSON], не був позбавлений права керувати транспортним засобом, оскільки постанова, на яку посилається позивач набрала законної сили вже після скоєння ДТП. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed