Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся у суд з позовом до відповідача, [PERSON], в якому просить суд визначити, що йому належить на праві власності ? частина земельної ділянки, розташованої за адресою:[ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому та відповідачу належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка прощею 0,0837 га, розташована за адресою : [ADDRESS] . Він бажає оформити договір довічного утримання розпорядившись, в тому числі земельною ділянкою, однак без визначення його частки, він обмежений в розпорядженні зазначеною земельною ділянкою, тому враховуючи положення ст. 89 ЗК України, просить визначити йому ? частку. Відповідач - [PERSON], в поданих поясненнях, позовні вимоги визнав та просив визначити, що сторонам по ? частині належить спірна земельна ділянка, а також просив затвердити виділення часток в натурі з урахуванням розміру часок та меж фактичного користування. Суд зазначає, що у відповідності до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також у відповідності до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що сторонам на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] - по ? частині. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №177284, виданого на підставі рішення 49 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 27 жовтня 2010 року, №307/10 , сторонам на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0837 га, розташована за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до роз'яснень які містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Частиною 4, 5 ст. 89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Враховуючи , положення ст. 89 ЗК України, а також належність сторонам на праві власності по ? частині домоволодіння , розташованого на спірній земельній ділянці та визнання позивачем позову, суд приходить до висновку про рівність часток сторін на земельну ділянку площею 0,0837 га, розташована за адресою : [ADDRESS], тобто належність їм по ? частці земельної ділянці. Однак враховуючи межі заявлених вимог, визначає, що позивачу належить на праві власності ? частина в праві спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0837 Га. Пояснення відповідача, в яких він просить визначити, що сторонам по ? частині належить спірна земельна ділянка, а також просить затвердити виділення часток в натурі з урахуванням розміру часок та меж фактичного користування, судом не враховуються, оскільки позивачем такі вимоги не заявлені. Відповідач своїм правом на подання зустрічної позовної заяви не скористався, при цьому судом його представнику за довіреністю таке право роз'яснювалось, тоді як представ зазначив, що потреби у пред'явлені зустрічних вимог не має, що підтверджується технічним записом судового засідання від 03.12.2013р. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved