Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] борг за договором позики в сумі 85 000,00 грн., а також понесені судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого позивачем надано у борг відповідачу грошові кошти в сумі 8000,00 Євро, про що останнім було складено боргову розписку, однак, в порушення договірних зобов'язань та на неодноразові звернення позивача, відповідач борг позивачу не повернув, що є предметом позовних вимог. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву, де підтримує позов в повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутність в заочному провадженні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом достовірно встановлено, що 20.08.2007 року [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 8000,00 Євро, про що [PERSON] власноручно написав боргову розписку. (а.с. 4, 15) Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положення ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] була направлена на адресу [PERSON] вимога про повернення боргу, яка залишилась останнім без реагування. (а.с. 5,6,7) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 1 ст. 1051 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Однак, під час розгляду судової справи, відповідач не оспорював щодо боргових зобов'язань перед позивачем, інших доказів, які мали спростувати наведені позивачем доводів відповідачем не надано. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором, грошові кошти позивачу не повернув, в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що встановлений факт порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача внаслідок невиконання договору, зміст якого викладений в розписці. Таким чином, враховуючи умови договору, що обумовлюють повернення грошових коштів в розмірі 8 000,00 Євро, яка розраховується судом за офіційним курсом НБУ на день подання позивачем позовної заяви - 10,62 грн. за 1 Євро, сума боргу за договором позики становить 84 960,00 грн. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають стягненню з відповідача грошові кошти в сумі 84 960,00 грн. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 849,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial