Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.03.2008 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким відповідач позичив у позивача грошові кошти у розмірі 1000 доларів США. Факт передачі грошей було зафіксовано розпискою відповідача. При цьому, вказані кошти відповідач зобов'язалась повернути в строк до 05 липня 2008р. або на першу вимогу. До того ж, відповідач вказала, що буде виплачувати кожний місяць до 28 числа по 400 грн. до повного погашення боргу. У подальшому, 22 червня 2010р. відповідач попросила у позивача 2240 доларів США для підготовки документів для продажу будинку і обіцяла з його продажу розрахуватися по всім боргам. 20 липня 2010р. відповідач віддала 500 грн., а далі сплачувати борг відмовилась. 29.03.2012р. позивачу стало відомо, що будинок відповідачем був проданий, однак, борг відповідач відмовляється повертати, у зв’язку з чим, позивач, звертаючись до суду, просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у загальному розмірі за двома розписками в еквіваленті на валюту України, станом на момент звернення до суду, з урахуванням положення ч.2 ст. 625 ЦК України про відповідальність у розмірі 3% річних за прострочення виконання зобов’язання. Позивач у судове засідання не з’явилася, від її представника за довіреністю - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, надає згоду на розгляд справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з’явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, що підтверджується поштовими документами в матеріалах справи). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу з ухваленням у справі заочного рішення в порядку ст. ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі даних та доказів, що є в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що між сторонами, шляхом складання 05.03.2008 року письмової розписки, укладений договір позики: відповідачем отримано від позивача у позику гроші у розмірі 1.000 доларів США, які [PERSON] зобов’язалася повернути в строк через чотири календарних місяця, тобто, до 05.07.2008 року, або за першою вимогою (а.с.3), оригінал розписки надано до судового засідання. Крім того, 22.06.2010 року, шляхом складання письмової розписки, між сторонами також укладений договір позики: відповідачем отримано від позивача у позику гроші у розмірі 2.240 доларів США, які [PERSON] зобов’язалася повернути частинами, починаючи з продажу будинку (а.с.4), оригінал розписки надано до судового засідання. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві борг у строк та порядок, встановлений договором. Згідно зі ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (ст. 610 ЦК України). Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вказує позивач, відповідач повернула лише частину боргу у розмірі 500 грн. Однак, у встановлений розписками строк та до теперішнього часу інша частина коштів відповідачем повернута позивачу не була, більш того, відповідач взагалі відмовилася його повертати. Таким чином, оскільки відповідач не повернув суму боргу у встановлений строк, то вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики підлягають задоволенню. Підстав, передбачених статтею 617 ЦК України, для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов’язання - судом не встановлено. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. На день складання позову та прийняття рішення у справі, за офіційним курсом валют за відомостями Національного банку України, по відношенню до долару США, 1000 доларів США становить 7993 грн. (по першій розписці), а 2240 доларів США – 17904, 32 грн.(а.с.7). При цьому, за винятком повернутих відповідачем 500 грн., її борг по розписці від 22.06.2010 року становить 17404, 32 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначені борги за договорами позики. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а зі змісту укладених розписок не вбачається виплата процентів за користування грошима, то, відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідач зобов'язаний виплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Прострочення виконання зобов'язання по договору позики від 05.03.2008р., станом на 16.10.2013р., як заявлено позивачем - станом на момент звернення до суду, 3% річних - становить 1267, 27 грн. (7993 грн. Х (3% : 100%/365 днів) Х (кількість днів прострочки в період з 05.07.2008 року по 15.10.2013 року)). 3% річних за прострочення виконання зобов'язання по договору позики від 22.06.2010р. на момент звернення до суду, становить 809,64 грн. (17404, 32 грн. Х (3% : 100%/365 днів) Х (кількість днів прострочки за період з 29.03.2012 року по 15.10.2013 року)). Суду не надано доказів, що спростовують правомірність, обґрунтованість і розмір пред’явлених в цій частині позовних вимог. Таким чином, оскільки відповідач своєчасно не повернула суму боргу у встановлений строк, продовжує користуватися грошима позивача, то вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу - також підлягають задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач на підставі ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1% від присудженої до стягнення суми. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 527, 530, 612, 617, 625, 629, 1046, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved