Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-30 00:00:00

03 квітня 2013 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом в Миколаївський районний суд Миколаївської області до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власністю подружжя та визначення часток в ньому. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 26.02.1977 року по 04.09.2007 року. Перебуваючи у шлюбі відповідач отримав земельну ділянку за адресою: с. Трихати, вул. Гагаріна, 15, Миколаївського району Миколаївської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Протягом 1978-1979 років ними за спільні кошти було побудовано житловий будинок та господарські будівлі і споруди. Вважаючи спірний будинок, майном, який набуто подружжям за час шлюбу, позивачка просила визнати його спільною сумісною власністю подружжя та виділити їй ? частину вказаного житлового будинку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, підтвердивши в ньому обставини та просила його задовольнити. Крім того, пояснила, що про те, що її право на спірний житловий будинок порушено, вона дізналася в 2012 році, отримавши позовну заяву відповідача про виселення [PERSON], з яким вона співмешкає Представник позивача – [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того вважає, що підстав для застосування позовної давності немає. Посилання представника відповідача на те, що про порушення свого права позивачка дізналася в 2008 році, коли виготовлялася технічна документація на спірний житловий будинок є безпідставними. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дійсно спірний будинок будувався за спільні з позивачкою кошти. Однак, він не бажає, щоби в спірному будинку проживав [PERSON] – співмешканець позивачки. Представник відповідача [PERSON] просив застосувати до даних правовідносин позовну давність та відмовити позивачці в позові. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази суд, установив такі факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 26 лютого 1977 року по 04 вересня 2007 року, що сторонами не оспорюється. З свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР вбачається, що земельна ділянка для забудови площею 0,15 га розташована в с. Трихати, вул. Гагаріна, Миколаївського району Миколаївської області виділена з фонду земель радгоспу «Криничанський» на підставі наказу №410 від 24 листопада 1978 року. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Миколаївської районної ради народних депутатів від 17 квітня 1978 року № 159. Рішенням виконавчого комітету Трихатської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №84 від 16 грудня 2008 року право власності на спірний житловий будинок, розташований за адресою: с. Трихати, вул. Гагаріна 15, Миколаївського району Миколаївської області оформлено лише за відповідачем – [PERSON] та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 847407. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Із змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 р. (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює прав приватної власності громадян на жилий будинок» вбачається, що у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці і право власності на жилий будинок у іншій особі виникає коли будівництво велось подружжям у період шлюбу та жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю. Під час розгляду справи встановлено, що сторонами, як подружжям, за час шлюбу ( з 26.02.1977 року по 04.09.2007 року) побудовано спірний житловий будинок за спільні кошти, що не оспорюється відповідачем. Позивачка вселилася туди як член сім`ї на правах дружини, проживала та проживає в спірному будинку, зареєстрована в ньому та набула право не тільки на проживання в спірному будинку, а й визнання спірного будинку спільної сумісної власності подружжя. Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача [PERSON] про застосування до даних правовідносин позовної давності, оскільки в судовому засіданні встановлено, що про порушення свого права щодо житлового будинку, позивачка дізналася з позовної заяви відповідача про виселення [PERSON] Д В. в 2012 році. До цього часу відповідач [PERSON] претензій щодо спірного житлового будинку позивачці не пред`являв, більш того, в спірному будинку з 1999 року по 2009 рік не проживав. З врахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в межах заявлених вимог. Судові витрати по справі: судовий збір, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягнення з відповідача.

Outcome: approved