Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій він вказав, що мешкаючи в місті Білицьке, він мав намір придбати для себе однокімнатну квартиру. Підшукавши оголошення, він зустрівся із [PERSON], який продавав однокімнатну квартиру, що розташована в [ADDRESS]. Дана квартира, згідно договору купівлі - продажу від 23.07.1996 року належала йому особисто. Позивач домовився, що [PERSON] передає обумовлену сторонами суму 2000 грн., [PERSON], а останній в свою чергу отримує всі необхідні документи для оформлення договору у нотаріуса. З метою підтвердження намірів, сторони підписали письмову угоду купівлі - продажу квартири від 05.01.2001 року, з тією ціллю, що б підтвердити отримання [PERSON] грошових коштів. Як вказує позивач, [PERSON] передав йому ключі від квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] Донецької області, яка за умовами договору купівлі- продажу від 05.01.2001 року, переходить у власність позивача з моменту укладення договору. За домовленістю сторін, оформлення купівлі - продажу у нотаріуса повинно було відбутися у квітні 2001 року, однак зі слів позивача, [PERSON] виїхав у невідомому напрямку і даних про його місце перебування встановити не вдалося. Зі слів родини, [PERSON] зібрав всі кошти та виїхав на заробітки у невідомому напрямку. Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 14.08.2002 року, [PERSON] було визнано безвісно відсутнім. З пояснень [PERSON], оскільки [PERSON] виїхав у невідомому напрямку, за межі м. Білицьке, то сторони не змогли у встановленому законодвством порядку оформити їх правовідносини, що спонукає позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач просить визнати укладений договір купівлі-продажу від 05.01.2001 року дійсним та визнати за ним право власності на спірну квартиру. Представник позивача за договором про надання правової допомоги - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяви, в яких вони повністю підтверджували умови продажу [PERSON] квартири [PERSON] згідно умов договору купівлі - продажу від 05.01.2001 року. Позов визнали повністю. Вислухавши позицію позивача, дослідиши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, [PERSON] дійсно уклав договір купівлі-продажу від 05.01.2001 року із [PERSON], який продавав однокімнатну квартиру, що розташована в [ADDRESS]. Дана квартира згідно договору купівлі - продажу від 23.07.1996 року належала йому особисто. Сторони домовились, що позивач передає обумовлену суму 2000 грн., [PERSON], а останній в свою чергу отримує всі необхідні документи для оформлення договору у нотаріуса. З метою підтвердження намірів, сторони підписали письмову угоду купівлі - продажу квартири від 05.01.2001 року, з тією ціллю, що б підтвердити отримання [PERSON] грошових коштів. Як вказує позивач, [PERSON] передав йому ключі від квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] Донецької області, яка за умовами договору купівлі- продажу від 05.01.2001 року переходить у власність позивача з моменту укладення договору. За домовленістю сторін, оформлення купівлі - продажу у нотаріуса повинно було відбутися у квітні 2001 року, однак зі слів позивача, [PERSON] виїхав у невідомому напрямку і даних про його місце перебування встановити не вдалося. Факт зникнення [PERSON] підтверджується рішенням Добропільського міськрайонного суду від 14.08.2002 року, [PERSON] було визнано безвісно відсутнім з 01.02.2001 року. на протязі 12 років, [PERSON] за місцем реєстрації та мешкання не зявлявся, звісток родині про своє місцеперебування не надавав. Статтею 12 ч.2 передбачено, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення інших угод, не заборонених законом, в тому числі і угод купівлі-продажу. Укладений між сторонами письмовий договір не заборонений Законом і по формі та змісту цілком відповідає вимогам чинного законодавства. Частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач фактично прийняв квартиру у своє володіння з 05 січня 2001 року. Статтею 220 ЦК України передбачено, що у випадку досягнення сторонами угоди по всіх умовах договору (угоди), що підтверджується письмовими доказами й відбулося повне або часткове виконання сторонами умов угоди, але одна зі сторін ухиляється від нотаріального посвідчення договору, суд може визнати договір (угоду) дійсним. В силу ст.41 Конституції України, ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом і на підставах, що не заборонені законом. Непорушність права власності гарантується ст.41 Конституції України та ст. 321 ЦК України. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачі без застережень визнали позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить Закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та задовольняє позов. Враховуючи наведене,

Outcome: approved