Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з позовом до Приватної агрофірми «Гарант», в якому просив визнати недійсним договір оренди землі (без дати), розташованої на території Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, площею 4,02 га, кадастровий номер 5323282200:00:005:0037, укладений від його імені з Приватною агрофірмою «Гарант», зареєстрований в Миргородському районному відділенні Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 10.10.2006 року за № 040654500215. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він договору, який укладений від його імені, не підписував, так само як і акту прийому-передачі земельної ділянки, а із його змістом був ознайомлений лише 30.05.2013 року. Крім того, договір не відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі» та Типовому договору оренди землі, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220 в частині істотних умов договору оренди землі. Під час судового розгляду позивач та його представник адвокат [PERSON] (а.с.7, 35, 36) позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Представник відповідача ПАФ «Гарант» адвокат [PERSON] (а.с.43, 44) у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій просив слухання справи проводити у його відсутність за наявними матеріалами в справі (а.с.96). Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,02 га, що розташована на території Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ПЛ № 111008 від 01.08.2005 року (а.с.8). Відповідно до договору оренди землі без номеру і дати, сторонами якого вказані [PERSON] та ПАФ «Гарант», зареєстрованого у Миргородському РВ ПРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 жовтня 2006 року за № 040654500215, та акту про передачу та прийом земельної ділянки без дати ПАФ «Гарант» отримало в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,02 га, яка належить позивачу [PERSON] (а.с.9-10, 11, 58-59, 60). Відповідно до ст.15 Закону України „Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на момент реєстрації договору), істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Частинами 2, 4 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 9664 від 19 листопада 2013 року (а.с.76-82), з яким суд погоджується, визнаючи його обґрунтованим, та таким, що узгоджується з сукупністю інших доказів та обставин справи, встановлено, що підписи від імені [PERSON] в договорі оренди землі б/д, зареєстрованому 10.10.2006 за № 040654500215, розташований на звороті другого аркуша документа в графі «Орендодавець», акті про передачу та прийом земельної ділянки б/д, розташований у рядку «Підписи:» - виконані не [PERSON], а іншою особою. Під час розгляду справи не встановлено, що позивач [PERSON] використовує інші варіанти підпису ніж зразки, надані під час розгляду справи, чи надавав доручення іншим особам підписувати від його імені спірний договір оренди землі та додатки до нього, у зв'язку з чим суд приходить до переконання про обґрунтованість твердження позивача [PERSON], що він не підписував спірного договору, а тому і не здійснював вільного волевиявлення на його укладення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, передбачених законом. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України. Враховуючи викладене та те, що спірний договір вимагає обов'язкової державної реєстрації і був зареєстрований у Миргородському районному відділенні Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 10.10.2006 року за № 040654500215, суд вважає, що цей договір слід визнати недійсним з підстав недодержання вимог ч.3 ст.203 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення і, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В даному випадку суд не вбачає підстав для застосування ч.1 ст. 216 ЦК України щодо повернення кожною з сторін в натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину, оскільки відповідач фактично використовував земельну ділянку (а.с.27-29), за що сплачував позивачу орендну плату. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджено здійснення витрат по сплаті судового збору (а.с.1), витрат на правову допомогу (а.с.33-34), витрат, пов'язаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи (а.с.73, 97), а тому вказані судові витрати слід стягти з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved