Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У травні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Європейської страхової компанії «Альянс», КП «ЧТУ», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Апелянт зазначала, що 02 серпня 2012 року о 8:30 [PERSON], керуючи тролейбусом марки «ЗИУ-682 В», бортовий номер [NUMBER] після здійснення висадки та посадки пасажирів на зупинці громадського транспорту «Пологовий будинок» по вул. Белова в м. Чернігові здійснив наїзд на [PERSON], в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому латеральної кісточки без зміщення лівого гомілкового-струменевого суглобу, саден та гематоми лівої стопи, за ознаками тривалого розладу здоров'я, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості. Ухвалою суду від 27 червня 2013 року неналежного відповідача- страховика Європейську страхову компанію «Альянс» замінено на належного - Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Посилаючись на те, що такими діями їй (позивачу) спричинено тілесні ушкодження, на лікування витрачено значні грошові кошти, визначено групу інвалідності, і до теперішнього часу остання потребує подальшого лікування, що підтверджується відповідними письмовими доказами, [PERSON] просила суд стягнути на її користь відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У подальшому [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути на свою користь з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» 4038,21 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 6461,79 грн. у відшкодування моральної шкоди, а з КП «ЧТУ» Чернігівської міської ради - 93538,21 грн. - моральної шкоди. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2013 року, позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", Комунального підприємства "Чернігівське тролейбусне управління" Чернігівської міської ради, [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди -задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія " Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь [PERSON] 3344 грн. 61 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Стягнуто з КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради на користь [PERSON] 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено, вирішено питання щодо судового збору. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою про його зміну та задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір стягуваної на її користь матеріальної та моральної шкоди, що суперечить наявним у матеріалах справи доказам, не відповідає розміру понесених позивачем витрат на лікування та перенесеним у зв'язку з цим душевним стражданням. Зазначає, що травма отримана нею внаслідок ДТП значно погіршила її звичайний спосіб життя та негативно вплинула на стан здоров'я останньої. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON], [PERSON], та представника КП «Чернігівське тролейбусне управління», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь [PERSON], виходив із того, що вказана сума відповідає понесеним витратам позивача та завданим їй стражданням. Проте повністю з таким висновком погодитися не можна. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] наказом по КП «ЧТУ» № 161-к від 07. вересня 2009 р. прийнятий на службу експлуатації водієм тролейбуса 3-го класу. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробування, якщо він протягом строку в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 серпня 2012 року о 8 год. 30 хв. [PERSON], керуючи тролейбусом марки «ЗИУ-682 В», який є забезпеченим транспортним засобом у відповідності із Договором №11/02 Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу від 28 грудня 2011р., здійснюючи посадку та висадку пасажирів на зупинці громадського транспорту «Пологовий будинок» по вул. Белова в м. Чернігові порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на [PERSON], як наслідок остання отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки шкода була завдана працівником КП «Чернігівське тролейбусне управління» ([PERSON]) здоров'ю [PERSON], під час виконання працівником своїх трудових обов'язків, то таку шкоду у відповідності із правилами ст. 1172 ЦК України відшкодовує юридична особа. Враховуючи, що КП «Чернігівське тролейбусне управління» згідно з договором №11/02 від 28 грудня 2011 року здійснив страхування цивільної відповідальності належного йому наземного транспорту (включаючи зазначений тролейбус ЗИУ-682 В), то суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності із правилами ст.ст.3, 22, 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 988 ЦК України, у зв'язку з настанням страхового випадку, поклав на страховика-приватне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія Княжа Вієна Іншуранс Груп» обов'язок по відшкодуванню витрат пов'язаних з лікуванням позивача [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, виходячи з вимог п.п.24.1,24.3 ст.24 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.п.13.5.1,13.5.2 Договору №11/02 від 28 грудня 2011 року, суд першої інстанції визначаючи шкоду пов'язану з лікуванням позивача, врахував понесені витрати необхідні для лікування травмуючого процесу, який був наслідком дорожньо-транспортної пригоди 02 серпня 2012 року. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи та не врахування судом понесених позивачем витрат на лікування у розмірі 117 грн.60 коп. відповідно до фіксальних чеків. Тому, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру стягуваної на користь позивача матеріальної шкоди - 3344 грн.61 коп. пов'язаної з її лікуванням, ухваленим з додержанням вимог ст. 213 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи із суті судового спору та того, що обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на КП «Чернігівське тролейбусне управління» , суд першої інстанції з врахуванням положень ст..26 -1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов правильного висновку, що з вини КП «Чернігівське тролейбусне управління» позивачці заподіяна моральна шкода, поклавши на зазначену юридичну особу обов'язок по її відшкодуванню. Однак , апеляційний суд не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, яку необхідно стягнути на користь позивача. Так, у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд першої інстанції не звернув уваги, що внаслідок отриманих у ДТП тілесних ушкоджень [PERSON] завдано моральних страждань, крім того, зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров'я. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанцій послався на показання свідків [PERSON] та [PERSON], в тій частині, що саме позивач є винною в ДТП, і дійшов висновку про наявність в діях [PERSON] ознак необережності під час дорожньо-транспортної події. Однак, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 01 квітня 2013 року, виключено з вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2013 року щодо [PERSON], вказівку суду про протиправну поведінку потерпілої [PERSON], яка порушила п.п.4.11,4,14 «а,б» ПДР». Таким чином, враховуючи преюдиційність встановленого зазначеною ухвалою суду факту - відсутності протиправної поведінки [PERSON] під час ДТП, у суду першої інстанції не було підстав визначати поведінку позивача в дорожньо-транспортній пригоді з ознаками необережності, внаслідок нехтування нею правилами безпеки руху. Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать, що, частково задовольняючи вимоги [PERSON], про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги позивач, і які мають значення для справи. З урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних та моральних страждань, доведених позивачкою в судовому засіданні,виходячи із засад розумності виваженості та справедливості, колегія суддів при визначенні розміру моральної шкоди, вважає необхідним змінити рішення суду збільшивши розмір стягнутої суми на відшкодування моральної шкоди [PERSON], з КП «Чернігівське тролейбусне управління» з (п'яти тисяч гривень) до 10 000 грн. (тисяч гривень). В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Outcome: partial