Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-10 00:00:00

В грудні 2009 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого посилався на те, що 19 листопада 2008 року між [PERSON] з одного боку, та [PERSON], [PERSON] з іншого боку, був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав, а відповідачі отримали грошові кошти у сумі 696 000, 00 грн., які фактично були отримані відповідачами до підписання вказаного договору, повернути які зобов'язались до 27 грудня 2008 року. Оскільки грошові кошти відповідачами не були повернуті позивачу, він звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд, з урахуванням уточнень, стягнути солідарно в відповідачів суму боргу за договором позики від 19 листопада 2008 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 993 859,40 а також просив стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по даній цивільній справі, загальний розмір яких становить 1 820,00 грн. (том 1 а. с. 2-4, 197). У судовому засіданні, яке відбулось 18 лютого 2013 року, до спільного розгляду з зазначеним вище позовом була прийнята зустрічна позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики неукладеним (том 1 а. с. 172-175, 190). В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] та [PERSON] посилались на те, що передачі грошових коштів у сумі 696 000,00 грн. за договором позики від 19 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3796, фактично не відбулось, у зв'язку з чим просили суд визнати зазначений договір позики неукладеним (том 1 а. с. 172-175). У судовому засіданні від 11 березня 2013 року за клопотанням представника [PERSON] позивача за первісним позовом було замінено на [PERSON] у зв'язку з укладенням договору про відступлення права вимоги за договором позики від 19 листопада 2008 року (том 1 а. с. 200, 201). 30 вересня 2013 року [PERSON] було збільшено розмір суми заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON], а саме: просив суд стягнути заборгованість, яка з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення становить 996 845,92 грн. (том 1 а. с. 235). Представник [PERSON] приймала участь в розгляді даної цивільної справи, наполягала на задоволенні первісних вимог та заперечувала проти зустрічного позову, у судові засідання від 07 листопада 2013 року та від 11 грудня 2013 року позивач не з'явився, свого представника не направив, надав заяву про розгляд даної цивільної справи за його відсутності (том 2 а. с. 253). [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, на зустрічних позовних вимогах наполягала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив. Третя особа за зустрічним позовом - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явився, свого представника для участі в розгляді даної цивільної справи не направив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення [PERSON], дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо необґрунтованості та безпідставності як первісних позовних вимог, так і зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 листопада 2008 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] були надані відповідачам за первісним позовом грошові кошти у сумі 696 000, 00 грн., повернути які [PERSON] та [PERSON] зобов'язались до 27 грудня 2008 року (том 1 а. с. 10). Даний договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3796. Також судом встановлено, що 08 червня 2012 року у присутності свідків: [PERSON], [PERSON], між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] була укладена угода про відсутність взаємних претензій, в тому числі, щодо договору позики від 19 листопада 2008 року, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 3796 (а. с. 141). Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було засвідчено справжність підпису [PERSON] та [PERSON] на заяві, якою вони підтвердили відсутність претензій від 08 червня 2012 року, в тому числі матеріальних, до [PERSON] та [PERSON] за договором позики від 19 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3796, у сумі 696 000,00 грн. (том 1 а. с. 140). Судом було встановлено, що 07 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за зареєстрований в реєстрі за № 97, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] набув право вимоги за договором позики, укладеним 19 листопада 2008 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3796. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, приймаючи до уваги укладену між сторонами угоду про відсутність взаємних претензій, зокрема щодо договору позики від 19 листопада 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3796, а також враховуючи заяву [PERSON] та [PERSON] про підтвердження вказаної угоди, справжність підпису яких було посвідчено нотаріально, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості та безпідставності первісних позовних вимог, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні первісних позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору неукладеним, приймаючи до уваги, що позивачами за зустрічним позовом не було надано належних доказів на підтвердження ненадання [PERSON] та неотримання [PERSON] та [PERSON] грошових коштів за спірним договором позики, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає, що судові витрати, понесені сторонами у зв'язку з розглядом даної цивільної справи, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed