Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконним і скасувати рішення Великосолтанівської сільської ради № 172-5-V від 30.11.2006 року, в частині передачі відповідачу [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2502 га, розташованої по вул. Васильківській в с. Велика Солтанівка Васильківського району Київської області, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.06.2007 року, відповідно до якого в подальшому була продана вказана земельна ділянка відповідачу [PERSON] та визнати недійсними державні акти на право власності на дану земельну ділянку, скасувавши їх державну реєстрацію.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судове засідання представник позивача не зявився, надіславши до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника прокуратури, не заперечував щодо заочного ухвалення судового рішення. Відповідачі, будучи належно повідомленими про час та місце слухання справи, до суду не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, зі згоди представника позивача, дає суду підстави для проведення заочного розгляду справи. У звязку з зазначеним та згодою представника прокуратури суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позовних вимог. Згідно положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.ст. 44, 45 ЗК України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та обєкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, памятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені обєкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-памятки садово-паркового мистецтва). Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За положеннями п. «в» ч. 3 ст. 83, ч. ч. 1, 2 ст. 150 ЗК України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під обєктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачалося законом. Землі природно-заповідного фонду відносяться до особливо цінних земель. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених частиною другою цієї статті. Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва обєктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та звязку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, обєктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, повязаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджувалося Верховною [PERSON] України. Положеннями ст. ст. 27, 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин та врегульовував правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та обєктів, передбачено, що памятками природи оголошувалися окремі унікальні природні утворення, що мали особливе природоохоронне, наукове, естетичне, пізнавальне і культурне значення, з метою збереження їх у природному стані, та які на сьогоднішній день охороняються як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Оголошення памяток природи провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних обєктів у їх власників або користувачів. Заказники, памятки природи, заповідні урочища, парки-памятки садово-паркового мистецтва й інші території та обєкти природно-заповідного фонду, які створюються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобовязання. У відповідності до абз. 4 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.04 № 7, при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобовязує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.06 Великосолтанівською сільською радою прийнято рішення № 172-5-V, за яким [PERSON] безкоштовно у приватну власність передано земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вул. Васильківській в с. Велика Солтанівка Васильківського району Київської області. На підставі вказаного рішення відповідачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 086099 площею 0,2502 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221480901:01:029:0038. Рішенням Київської обласної ради ХХІV скликання № 045-04-ХХІV від 24.10.02 «Про ново виявленні території та обєкти природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області», згідно додатку, «Омелькова гора» оголошена ботанічною памяткою природи. У додатку до вказаного рішення Київської обласної ради визначено, що землі даної ботанічної памятки природи знаходяться на території Великосолтанівської сільської ради 3,0 га. Таким чином, Великосолтанівська сільська рада згідно з охоронним зобовязанням, зареєстрованим у Державному управлінні екологічної безпеки в Київській області за № ППБМ 41-563 від 26.10.2002 року, є землекористувачем ботанічної памятки природи «Омелькова гора» та забезпечує додержання вимог заповідного режиму на даній території. Відповідно до інформації Управління Держземагенства у Васильківському районі № 687/01-1 від 12.02.2013 року, що також підтверджується викопіюванням з картографічного матеріалу, спірна земельна ділянка перекриває межі ботанічної памятки природи місцевого значення «Омелькова гора», й фактично передана за рахунок земель природно-заповідного фонду. Відповідно до положень ч. 4 ст. 4, ст. 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд» охорона територій та обєктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. [PERSON] народних депутатів, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та обєктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань. У разі зміни форм власності на землю, на якій знаходяться заказники, памятки природи, заповідні урочища, парки-памятки садово-паркового мистецтва, землевласники зобовязані забезпечувати режим їх охорони і збереження з відповідною перереєстрацією охоронного зобовязання. Станом на час розгляду справи, Великосолтанівська сільська рада перереєстрацію охоронного зобовязання, зареєстрованого у Державному управлінні екологічної безпеки в Київській області за № ППБМ 41-563 від 26.10.2002, не здійснювали та на даний час є землекористувачем земельної ділянки ботанічної памятки природи місцевого значення «Омелькова гора». Таким чином, відповідач - Великосолтанівська сільська рада при прийнятті рішення щодо спірної земельної ділянки, яка накладається на землі ботанічної памятки природи місцевого значення «Омелькова гора», що знаходиться на території Великосолтанівської сільської ради, необґрунтовано вказала, що вказана земельна ділянка відноситься до земель Великосолтанівської сільської ради. Враховуючи, що Великосолтанівською сільською радою не направлялося подання до Верховної [PERSON] України про погодження матеріалів про вилучення (викуп) земельної ділянки, яка накладається на межі ботанічної памятки природи місцевого значення «Омелькова гора» та яка передана відповідачу [PERSON], при прийнятті рішення № 172-5-V від 30.11.06 рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки ботанічної памятки природи місцевого значення «Омелькова гора» із категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення не приймалось, суд вбачає підстави для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, на підставі ст. 21 ЗК України. Також, беручи до уваги, що прийняттям Великосолтанівською сільською радою рішення та видання державного акту на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON], порушено інтереси держави, оскільки земельна ділянка були вилучена із категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення з порушенням земельного законодавства та передана у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України, ст. 5 ЗК України, підлягає скасуванню і державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Право власності на земельну ділянку, відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (станом до 05.03.2009 року), посвідчувалося державними актами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання, в тому числі, за договором купівлі-продажу. На час розгляду справи спірна земельна ділянка, кадастровий номер 3221480901:01:029:0038, відповідно до договору купівлі-продажу від 20.06.2007 року, була продана відповідачу по справі [PERSON], яка в подальшому отримала на підставі вказаного договору державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 978828-77673 від 15.02.2008, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832600051. Відповідно до ст. 125 ЗК України, (станом до 05.03.2009 року), право власності на земельну ділянку та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №086099-67873, виданий на імя [PERSON], втратив свою чинність з моменту видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 978828-77673 від 15.02.2008 на імя [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З таких підстав, в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 978828-77673 від 15.02.2008, слід відмовити. Відповідно до ст. 210 ЗК України, угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, визнаються недійсними за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З таких підстав договір купівлі продажу земельної ділянки укладено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому його слід визнати недійним, а державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 978828-77673 від 15.02.2008 визнати недійсним та скасувати його реєстрацію. Щодо вимог про зобовязання відповідача [PERSON] передати земельну ділянку Великосолтанівській сільській раді, то вони до задоволення не підлягають, оскільки визнання недійсними та скасування державних актів на спірну земельну ділянку на імя відповідачів передбачає залишення зазначеної нерухомості на території та у ведені Великосолтанівської сільської ради. На підставі наведеного та

Outcome: partial