Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про виселення з квартири, вказавши, що відповідно до договору дарування на нерухоме майно від 01.10.2002 року серії ВАА № 960710 вона є власником квартири [ADDRESS] Позивач вказує, що в даній квартирі зареєстрована її дитина [PERSON], [INFO], а також відповідач. Як зазначає позивач, з відповідачем шлюбні відносини розірвані з 11.04.2011 року згідно рішення Хорольського районного суду від 11.04.2011 року і фактично за зареєстрованою адресою місця проживання він не проживає з березня 2011 року. І вже понад два з половиною роки відповідач проживає за адресою [ADDRESS] у своїх батьків. [PERSON] вказує, що відповідач не цікавиться долею сім'ї та її утриманням, проте змінювати місце реєстрації відмовляється. Після розірвання шлюбу відповідач в добровільному порядку припинив своє проживання в квартирі та самоусунувся від оплати комунальних послуг, участі у витратах на утримання квартири не бере, а його реєстрація за зазначеною адресою створює, як зазначає позивач, перешкоди у реалізації її права на отримання соціальних гарантій і пільг, оскільки на її утриманні перебуває малолітня дитина, а обсяг її доходів є незначним. Позивач зазначає, що у неї скрутне матеріальне становище, на її утриманні знаходиться малолітня дитина, тому, вона, як може, намагаєся зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність реєстрації відповідача в даній квартирі змушує її сплачувати за нього комунальні послуги, в той час, коли він не користується та не проживає в квартирі вже понад два з половиною роки. На підставі наведеного позивач прохала визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з"явилася, направила письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд, з"ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2003 року відділом РАЦС Хорольського РУЮ за актовим записом № 105 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON], що доводиться копією повторного свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], який було розірвано 11.04.2011 року в судовому порядку, що доводиться копією рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11.04.2011 року в справі № 2-184/11/1628. Відповідно до договору дарування на нерухоме майно від 01.10.2002 року серії ВАА № 960710 позивач є власником квартири [ADDRESS] Згідно довідки Хорольського РС УДМС України в Полтавської області від 04.10.2013 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований з 26.12.2002 року [PERSON], [INFO], тобто відповідач. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Тобто, власник на власний розсуд може розпоряджатися належним йому житлом. Відповідно до ч.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї члени сім'ї» - особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання; Відповідно до ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі, їхні діти, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Отже, суд приходить до висновку, що згідно чинного законодавства відповідач [PERSON] не являється членом сім»ї позивача так як шлюб між ними розірвано, вони не пов»язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов'язків і проживають за різними адресами. Так як позивач являється власником квартири [ADDRESS] і згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідач як встановлено судом не являється членом його сім»ї, то позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]., являється правомірною. Крім того факт тривалого не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні та невиконання ним обов'язків по оплаті та утриманні житла знайшов своє підтвердження в заяві про визнання позову, а його формальна реєстрація у спірній квартирі перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватися і розпоряджатися квартирою, з огляду на що, вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]., підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved