Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області 22.10.2013 року з позовом до [PERSON],[PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором звернулось ПАТ КБ «Надра». Позов мотивовано тим, що між ВАТ "Надра" (Філія Вінницьке РУ) та [PERSON] 28.11.2007 року укладено кредитний договір № 49/ЕК/2007/19-980, відповідно до умов якого, банком надано позичальнику грошові кошти в сумі 20000 грн. з терміном користування кредитом по 28.11.2009 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності. Кредит надано зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 4% на місяць. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором позичальником [PERSON], 28.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» (Філія Вінницьке РУ) та [PERSON], як поручителем, укладено договір поруки, відповідно до умов якого, [PERSON] зобов'язався нести солідарну відповідальність з [PERSON] по виконанню умов кредитного договору №49/ЕК/2007/19-980. Банком умови договору виконано та надано [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 грн. Разом з тим, позичальником умови договору належним чином не виконуються, про що свідчить заборгованість станом на 20.09.2013 року, нарахована у відповідності до умов договору, в сумі 52753,35 грн. з яких 14814,73 грн.-основний борг, 23226,71 грн.-відсотки, 9510,36 грн. - штраф та 5201,88 грн. - пені за порушення строків погашення аннуїтетного платежу, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задоволити в повному обсязі, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені судом завчасно та належним чином. Враховуючи вказане, а також враховуючи думку представника позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що між позивачем ВАТ КБ «Надра», як кредитором, та відповідачем [PERSON] як позичальником, 28.11.2007 року укладено кредитний договір № 49/ЕК/2007/19-980 (далі - договір). Відповідно до умов вказаного кредитного договору банком надано позичальнику в користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 20000 грн. (далі - кредит). Кредит надано з терміном повернення до 28.11.2009 року зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 30% річних (п.1.3 договору). Ціль кредиту - споживчі потреби ( п.1.2 договору) ( а.с. 8-9). Банком умови договору виконано, що підтверджується платіжним дорученням, відповідно до якого [PERSON] 28 листопада 2007 року отримано кредит - кошти в сумі 20000 грн. в якості проплати за споживчі потреби, що вбачається з змісту операції. ( а.с.10). Відповідно до п.3.1.1 договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється згідно з графіком повернення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. З графіку погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому, вбачається, що кредит мав сплачуватись позичальником щомісячними платежами в сумі 1082,72 грн. починаючи з 20.12.2007 року по 28.11.2009 року. ( а.с. 9) Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором наданого позивачем, [PERSON] умови договору не виконуються, про що свідчить наявна заборгованість в сумі 52753,35 грн. з яких 14814,73 грн. - основний борг, 23226,71 грн. - відсотки, 9510,36 грн. - штраф та 5201,88 грн. - пені за порушення строків погашення аннуїтетного платежу. При цьому з розрахунку позивача вбачається, що позичальником останній платіж здійснено 1 серпня 2008 року ( а.с. 12-13). Таким чином, доказами у справі підтверджено, що відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором з серпня 2008 року та з вказаного часу позивач довідався про порушення його права. Згідно вимог ст.ст. 257, 261 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлена у три роки, щодо вимог про стягнення пені - один рік. Перебіг строку позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 06.11.13 справа № 6-116цс13, початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Судом встановлено, що умовами договору (графіком погашення кредиту) укладеному між сторонами, передбачено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, тобто з 01.08.2008 року. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до п. 1.3 кредитного договору, кредит надано позичальнику строком до 28.11.2009 року, а доказами у справі підтверджено, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права лише 22.10.2013 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Разом з тим, доказами у справі, а саме змістом п.1.2 кредитного договору та платіжним дорученням підтверджено, що кредит надано позичальнику на споживчі цілі. У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), що кореспондується зі ст.266 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом враховано, що позивачем не надано суду жодних доказів зупинення або переривання перебігу позовної давності, а також доказів її збільшення за домовленістю сторін. Таким чином, на підставі викладеного, оцінивши сукупність доказів у справі, з врахуванням вимог ст. 60 ЦПК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в зв'язку із спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права лише 22.10.2013 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором позичальником [PERSON], 28.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» (Філія Вінницьке РУ) та [PERSON], як поручителем, укладено договір поруки, відповідно до умов якого, [PERSON] зобов'язався нести солідарну відповідальність з [PERSON] по виконанню умов кредитного договору №49/ЕК/2007/19-980. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. На підставі наданих позивачем доказів, судом встановлено, що досудова вимога на ім'я поручителя [PERSON] направлена позивачем лише 01.10.2013 року, тобто поза межами шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином судом встановлено, що позивач не пред'явив вимоги до поручителя у визначений строк, що зумовлює висновок про те, що поруку припинено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Враховуючи вказані вимоги закону, сукупність доказів у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставівикладеного,

Outcome: dismissed