Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2009 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] в якому прохав: договір дарування №951691 від 20 грудня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] визнати недійсним, як таким, що укладений проти справжньої волі дарувальника внаслідок застосування психічного тиску з боку обдарованої та укладений внаслідок помилки. В обґрунтування позову зазначив у 1992 році одружився з [PERSON] За час шлюбу спільних дітей не було. У 2005 році у нього народився син від іншої жінки. Дізнавшись про це, [PERSON] почала психологічно тиснути на [PERSON], влаштовувати скандали, істерики погрожуючі суїцидом у разі якщо він не вирішить витання стосовно квартири у якій вони разом на той час проживали [ADDRESS], так як побоювалась, що після народження сина він піде від неї та залишить без будь-якого майна та засобів існування. Не витримавши психологічного тиску з боку дружини, 20 грудня 2005 року вони пішли до нотаріуса та уклали договір дарування квартири [ADDRESS], якою [PERSON] володів на підставі договору міни від 03 грудня 1998 року. Тобто договір дарування насправді не відповідав справжній волі [PERSON], та був підписаний під психологічним тиском та шантажем [PERSON] Підписуючи вказаний договір вважав що він є фактичною угодою про добровільний розподіл майна, при цьому між ними було досягнуто угоди, що вказана квартира без його відома не може бути відчужена, а у разі відчуження [PERSON] зобов'язана сплатити 50% від суми, яку отримує за її продаж. У 2007 році за заявою [PERSON] шлюб 27 серпня 2007 року було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] поїхала до своїх батьків у Черкаську область, а в зазначеній квартирі переважно проживав [PERSON], утримуючи її в належному стані та сплачуючи комунальні послуги. У серпні 2012 року [PERSON] прийшов до своєї квартири по вулиці Петровського, 29, але своїм ключем відчинити двері [PERSON] не зміг, почувши, що [PERSON] хоче відчинити двері, йому відчинив незнайомий чоловік, який повідомив, що він є новим власником квартири, яку придбав у [PERSON], а його вона начебто виписала з даної квартири, тому він і звертається в суд з даним позовом. 15 серпня 2013 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтава залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON]. 09 жовтня 2013 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтава залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, прохав позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена на останню відому судові адресу до суду не з»явилася, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст.77 ЦПК України). Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], будучи належним чином повідомлена на останню відому судові адресу до суду не з»явилася, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст.77 ЦПК України). Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомлений на останню відому судові адресу до суду не з»явився, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст.77 ЦПК України). Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 27 травня 1992 року по 27 серпня 2007 року, що підтверджується : копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КЕ [NUMBER], зареєстроване та видане Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 27 серпня 2007 року; копією паспорта на ім»я [PERSON]; копією паспорта на ім»я [PERSON]. [PERSON] передав безоплатно у власність, [PERSON] прийняла у дарунок [ADDRESS] в житлово-будівельному кооперативі «Колосок», яка в цілому складається з: кладова 3 пл.0,9 кв.м, кімната жила 4 пл.7.4 кв.м, кімната жила 7 пл.11.7 кв.м, кухня 2 пл.7.2 кв.м, приміщення 1пл.22,4 кв.м, ванна 5 пл.2,8 кв.м, туалет 6 пл.1,4 кв.м, передпокій 8 пл.2,6 кв.м, балкон пл.1,2 кв.м, балкон пл.2,0 кв.м, житловою площею 41,5 кв.м, що підтверджується договором дарування квартири від 20 грудня 2005 року, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5705. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, ВРТ/857695, 02 серпня 2012 року, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON]П./№2488, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно [NUMBER] від 26 вересня 2013 року. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Нормою ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із вимогами ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила право чин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно ч.1 ст.231 ЦК України, правочин вчинений особою проти ї справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до п.п.19, 21 постанови ПВСУ від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.ст.229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст.231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову та про визнання договору дарування №951691 від 20 грудня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] недійсним, як таким, що укладений проти справжньої волі дарувальника внаслідок застосування психічного тиску з боку обдарованої та укладений внаслідок помилки.

Outcome: approved