Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулась до суду та просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище «Заставенко», а також стягнути з останнього аліменти на утримання дитини сторін, сина Ярослава, [INFO], в розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку кожного місяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду до досягнення дитиною віку повноліття. Свої вимоги вона мотивує тим, що сімейні відносини не склалися, сім'я носить формальний характер. Як причину розпаду сім'ї вказує, що відповідач порушує подружню вірність, в стані алкогольного спяніння постійно принижує її та дітей, погрожує не надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка позов підтримала в повному обсязі. Відповідач з позовом згодний. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову в попередньому судовому засіданні ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10 червня 1989 року виконкомом Миропільської сільради Краснопільського району зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 14. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище «Пушкарь» на «Заставенко» (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина Ярослава, [INFO] (а.с.7). На даний час сторони проживають разом, неповнолітня дитина сторін проживає разом з ними, але знаходиться на повному утриманні позивачки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає (а.с.8). Згідно вимог ст.110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що сімя сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб підлягає розірванню. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу підлягає залишенню без змін, оскільки при зверненні до суду позивач виявила бажання залишити прізвище взяте нею при укладенні шлюбу. Відповідно до ст.180-183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, коли аліменти визначаються в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що дитина сторін знаходиться на утриманні позивачки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча за станом здоровя спроможний це робити, працює начальником караулу ППЧ-26 села Миропілля, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку кожного місяця, починаючи стягнення з 14 листопада 2013 року до досягнення дитиною віку повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати у розмірі 214,60 грн., оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судових витрат.

Outcome: approved