Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці 18 листопада 2008 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], який народився [INFO] року. Вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею. Суперечок стосовно проживання дитини не було, відповідач не заперечував на тому, що дитина проживатиме з нею. Весь час, який минув після розірвання шлюбу, відповідач життям сина не цікавився, не приймав участь у його вихованні. Син практично не бачиться з батьком. Вона, як мати, забезпечила дитині гідні умови проживання, належного її виховує. Відповідач свідомо не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що надав нотаріально посвідчену заяву. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 листопада 2008 року, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина, однак дане рішення не виконує. На підставі наведеного, просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина - [PERSON]. Просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивачка [PERSON], в судове засідання не з'явилася, однак надіслала суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився. Однак в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява відповідача в якій не заперечує на позбавленні його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] та просить справу розглянути у його відсутності. Представник третьої особи - служби у справах дітей Чернівецької міської ради, в судове засідання не з'явився, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши думку прокурора Сич Х.В., яка вважає, що позов підлягає до задоволення, дослідивши матеріали та перевіривши їх доказами дійшов до наступного висновку. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч.1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідач, [PERSON], являється батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 05 березня 2007 року. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Довідка Управління житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради № 4739 від 19.09. 2013 року та акт обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 01 жовтня 2013 року, свідчать про те, що позивачка [PERSON] має на своєму утриманні неповнолітнього сина - [PERSON].. Крім того, в матеріалах справи наявні заяви сусідів позивачки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на ім'я голови комісії з питань захисту прав дітей, в яких з яких вбачається, що відповідач вихованням сина - [PERSON] не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.10. 2013 року № 01/02-24/1057, позивачка, як мати неповнолітнього сина, належним чином виховує та доглядає його, матеріально утримує. Даним висновком стверджено про доцільність позбавлення відповідача - [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] З довідки - розрахунку заборгованості відділу ДВС Рахівського РУЮ Закарпатської області слідує, що відповідач, не в повному обсязі сплачує аліменти на утримання сина, які присудженні згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 листопада 2008 року. У відповідності до ст. 164 СК України в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності), відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав (ст. 170 СКУ). Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Якщо вони не в змозі розумно керувати своїми діями та вчинками з причини, що від них не залежать (тяжке психічне захворювання, слабоумство, інвалідність тощо), то, за загальним правилом, їх не можна позбавити батьківських прав. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Судом достеменно встановлено, що відповідач, як батько неповнолітнього сина - [PERSON] не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, що необхідно для його нормального самоусвідомлення, не надає синові доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає допомоги на його матеріальне утримання. Дане свідчить про те, що [PERSON], свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Підстав, які б могли заперечити позбавленню відповідача батьківських прав судом не встановлено, оскільки останній душевною хворобою, недоумством чи іншою тяжкою хворобою не хворіє. Відповідач має реальну можливість допомагати синові, утримувати та належним чином його виховувати, оскільки є молодою, здоровою особою працездатного віку, інвалідом не являється. Окрім того, суд бере до уваги належним чином посвідчену заяву відповідача [PERSON], в якій він надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої сина: [PERSON]. Врахувавши всі зазначені вище обставини суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] народження. В силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути судові витрати, які складаються з 229 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: approved