Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], 3-я особа [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та відсотків за користування грошовими коштами. Вимоги мотивовані тим, що 23 січня 2012 року він передав [PERSON] гроші у сумі 40350 гривень за автомобіль ДЕУ Сенс д/н [NUMBER], що належав [PERSON], про що [PERSON] власноруч написав відповідну розписку. Гроші були передані для придбання вищезазначеного автомобіля у його власність. При отриманні автомобіля його не було попереджено що даний автомобіль є предметом залогу та його відчуження заборонено. 28 березня 2012 року вищезазначений автомобіль та документи були вилучені працівниками міліції у зв'язку зі зверненням на нього стягнення заставодержателя за обов'язками [PERSON], у зв'язку з чим договір купівлі - продажу даного автомобіля не був укладений. На підставі викладеного, він вважає, що відповідач [PERSON] без відповідної правової підстави отримав майно (грошові кошти), та у зв'язку з тим що до теперішнього часу він відмовляється повернути гроші вони та змушені звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач у судове засідання не явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, причину неявки суду не надав. Зі згоди представника позивача суд розглядає справу у його відсутності. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позові та просив суд позов задовольнити, пояснивши, що той факт, що правочин з купівлі- продажу даного автомобіля укладено небуло та [PERSON] отримав грошові кошти за автомобіль без відповідної правової підстави було також встановлено рішенням Нижньогірського районного суду АР Крим від 12 березня 2013 року яке ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 11 червня 2013 року залишено без змін та оскільки відповідач користується грошовими коштами його довірителя з 28 березня 2012 року по 17 червня 2013 року, тобто по день складення позову, вони просять суд також стягнути з відповідача відсотки за користування ними у сумі 3697 гривень 83 копійки, які розраховувались ними виходячи з облікової ставки НБУ за цей період тобто 7,5 %. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, при цьому пояснили, що [PERSON] отримав від [PERSON] у користування, а саме за генеральним дорученням автомобіль ДЕУ Сенс д/н [NUMBER] у аварійному стані, після чого відремонтував його за свої грошові кошти та використовував для власних потреб 5 років, тобто до 28 березня 2012 року. Після чого він вирішив його продати, для чого розмістив відповідне оголошення. [PERSON] побажав придбати у нього вищезазначений автомобіль, проте пояснив що у нього недостатньо грошових коштів для його переоформлення, у зв'язку з чим він поїхав до власника автомобіля [PERSON] та оформив генеральне доручення на [PERSON], після чого 28 березня 2012 року отримав від останнього гроші за автомобіль у сумі 40350 гривень, про що власноруч написав відповідну розписку та передав йому автомобіль та документи на нього. Усі гроші за продаж автомобіля він залишив собі як компенсацію витрат які він поніс за покупку автомобіля у [PERSON] та витрат на ремонт автомобіля. Також він пояснив, що Генеральні доручення вони робили, щоб зекономити грошові кошти на переоформленні автомобіля. Після чого у березні 2013 року йому стало відомо, що вищезазначений автомобіль та документи були вилучені у [PERSON] працівниками міліції у зв'язку зі зверненням стягнення по заборгованості [PERSON] на вищезазначений автомобіль, який виявилося що знаходився у заставі банку. Вони вважають, що усе це відбулося у наслідок неправомірних дій [PERSON], який не попередив їх про те, що автомобіль знаходиться у заставі, у зв'язку з чим саме останній повинний відповідати за заподіяння шкоди позивачу та нести відповідальність у відповідності до ст. 1166 ЦК України. 3-я особа [PERSON] у судове засідання не явився повторно, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що лише чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. При цьому судом встановлено, що 03 квітня 2007 року [PERSON] видано нотаріально завірену довіреність, якою він уповноважує [PERSON] представляти його інтереси перед третіми особами з питань, пов'язаних з продажем, передачею в позичку, страхуванням належного йому автомобіля марки ДЕУ Сенс 2005 року випуску, д/н [NUMBER]. Відповідно реєстраційної картки транспортного засобу, право власності на автомобіль ДЕУ Сенс, державний номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON]. 03 жовтня 2008 року за заявою власника видано тимчасовий талон на право керування на ім'я [PERSON]. Також судом встановлено, що 23 січня 2012 року [PERSON] власноруч написав розписку про те, що він отримав грошову суму у розмірі 40350 гривень від [PERSON] за автомобіль ДЕУ Сенс, державний номер [NUMBER], оригінал якої находиться у матеріалах цивільної справи №112/127/13ц та який був оглянутий у судовому засіданні. У відповідності до пояснень відповідача у судовому засіданні, дану грошову суму він залишив собі як компенсацію витрат які він поніс за покупку автомобіля у [PERSON] та витрат на ремонт автомобіля. 24 січня 2012 року [PERSON] нотаріально завіреною довіреністю уповноважив [PERSON] представляти його інтереси перед третіми особами з питань, пов'язаних з продажем, передачею в позичку, страхуванням належного йому на праві приватної власності, автомобіля марки ДЕУ Сенс, 2005 року випуску д/н [NUMBER], оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ та залишився зареєстрованим за [PERSON]. Також судом встановлено, що в ході примусового виконання виконавчого провадження №26733286 від 18 червня 2012 року, відкритого на підставі виконавчого документа №2-2573, виданого 26 серпня 2010 року Красногвардійським районним судом АР Крим про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на заставлене майно боржника [PERSON], у теперішній час спірний автомобіль актом опису й арешту майна боржника від 14 вересня 2012 року був описаний, арештований та 28 лютого 2013 року виставлений на реалізацію в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за виконавчим документом. Як свідчить аналіз матерiалiв справи та пояснення сторін, відповідач [PERSON] набув майно, тобто грошові кошти у сумі 40350 гривень у свою власність без існування достатніх правових підстав, оскільки за дорученням мав лише право представляти інтереси [PERSON] перед 3-ми особами з питань пов'язаних з продажем, передачею в позичку, страхування належному останньому автомобілю та у спосіб, що суперечить цивільному законодавству, тобто маючи на меті реалізувати вищезазначений автомобіль та отримавши за нього у повному обсязі грошові кошти у свою власність, лише посприяв отриманню [PERSON] доручення від власника автомобілю [PERSON] на представлення інтересів останнього, тобто фактично не було вчинено правочину, на підставі б якого до позивача перейшло право власності на автомобіль. Крім того, згідно із ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином такі обставини є преюдиціальними фактами. Їх преюдиціальність заснована на рішеннях суду, які набрали законної сили, а тому у такому разі виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти. При цьому судом також встановлено, що рішенням Нижньогірського районного суду АР Крим від 12 березня 2013 року яке залишено ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 11 червня 2013 року без змін встановлено, що [PERSON] набув грошові кошти за рахунок позивача без достатньої правової підстави, оскільки по перше не мав права розпоряджатися майном, що належало власнику та по друге, фактично не вчинив правочину, на підставі б якого до позивача перейшло право власності на автомобіль, за що він сплатив гроші. За таких обставин, ураховуючи, що поведінка набувача [PERSON], не утворює правової підстави для набуття (збереження) майна, та така правова підстава у даному випадку була відсутня взагалі, суд приходить до висновку про те, що оспорювана сума повинна вважатися отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України, у зв'язку з чим позов уданій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за одержання та збереження грошей то судом встановлено наступне: Відповідно до частини 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки [PERSON] безпідставно отримав та користується належними позивачу грошовими коштами з дня їх отримання, вважаю також за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування ними у розмірі облікової ставки НБУ у межах заявлених вимог, тобто у сумі 3697 гривень 83 копійки. Крім того, оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати по справі а саме сплачений позивачем при подачі позову судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved