Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15.06.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», яке пізніше змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в розмірі 19801 доларів США зі сплатою 12,8% річних за весь термін фактичного користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 14.06.2014 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 15.06.2007 року був укладений договір застави, за яким відповідач [PERSON] передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки MITSUBISHI LANCER 2, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. 02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» уклало з ТОВ «Вердикт Фінанс» договори: факторингу та відступлення прав за договором застави, згідно з якими ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги по кредитним договорам від боржників та за договорами застави рухомого майна. 30.04.2013 року ТОВ «Вердикт Фінанс» уклав з ТОВ «Фінансові Перспективи» договір поруки, згідно з яким обсяг відповідальності поручителя перед кредитором за невиконання [PERSON] кредитного договору від 15.06.2007 року, становить 2000 грн. Посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 11.06.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 173848 грв. 49 коп., позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним зобов'язанням в сумі 2000 грв. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу заставленого автомобіля з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» всіх необхідних повноважень для здійснення продажу предмета застави. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі п'ять разів у судові засідання не з'явилися, хоча про час та місце проведення судових засідань були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили і з заявою про розгляд справи за їх відсутності не звертались, що дозволило суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.06.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», яке пізніше змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в розмірі 19801 доларів США зі сплатою 12,8% річних за весь термін фактичного користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 14.06.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем [PERSON] 15.06.2007 року був укладений договір застави, згідно з яким відповідач [PERSON] передав у заставу автомобіль марки MITSUBISHI LANCER 2, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на праві власності. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до п.5.1.1 вищезазначеного кредитного договору, позичальник - відповідач [PERSON] зобов'язався забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплату нарахованих відсотків. Разом з тим, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого, згідно з розрахунком, заборгованість за кредитним договором станом на 11.06.2013 року складає 173848 грв. 49 коп. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч.2 ст. 1054, ч. 2. ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до положень ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, що здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити фактору своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно вищезазначеної норми Закону, 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 11 та договір «Про відступлення права за договором застави», згідно з якими ПАТ «Сведбанк» разом з відступленням своїх прав вимоги заборгованостей по кредитним договорам від боржників, одночасно відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» і права вимоги за договорами застави рухомого майна, які визначені цим договором. 30.04.2013 року ТОВ «Вердикт Фінанс» уклав з ТОВ «Фінансові Перспективи» договір поруки № 1701/0607/64-010-П, згідно з яким, обсяг відповідальності поручителя перед кредитором за невиконання [PERSON] кредитного договору від 15.06.2007 року, становить 2000 грн. Згідно з ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. В силу ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору поруки, ТОВ «Фінансові Перспективи», як поручитель, зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання відповідачем [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору № 1701/0607/64-010 від 15.06.2007 року у обсязі 2000 грн. Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Позивачем вищезазначена вимога Закону була виконана, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 40933403 від 12.06.2013 року (а.с. 35). Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності, згідно ст. 10 ЦПК України. Враховуючи, що відповідачами не надано доказів на спростування позовних вимог та, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦКП України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться у різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача, отже судовий розгляд зазначеної цивільної справи повинен проводитися у Заводському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved