Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-25 00:00:00

У вересні 2013 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення коштів. В позові [PERSON] вказав, що його син [PERSON] за 10 000 грн. продав ПБП «Нафтекс» нежитлове приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] та складає 9/1000 будинку, що засвідчено договором купівлі-продажу від 20.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]. Гроші за приміщення покупець зобов»язався надати до 20.02.2005 року та зобов'язався до моменту повного розрахунку не продавати вказане приміщення. Зазначені кошти відповідачем не повернуті, однак згідно до горову купівлі-продажу від 26.06.2006 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], ПБП «Нафтекс» продало ТзОВ «Бліцсервіс» 9/2000 частин нежитлового приміщення. Оскільки ТзОВ «Бліцсервіс» у встановлений строк не розрахувалося, але знову було оформлено нотаріально посвідчений правочин щодо купівлі продажу нежитлового приміщення, то позивач просив стягнути з приватного нотаріуса [PERSON] 30 000 грн. В судове засідання сторони не з»явились, направили заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з договором купівлі-продажу від 12.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] приватний підприємець [PERSON] продав, а ПБП «Нафтекс» придбало, нежитлове приміщення що знаходиться в [ADDRESS], яке складає 9/100 частин будинку. Умовами договору передбачено, що продаж вчинено за 10 000 грн., які покупець зобов'язується перерахувати на рахунок продавця у строк до 12.02.2005 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], ПБП «Нафтекс» передало, а ТзОВ «Бліцсервіс» прийняло у власність 9/2000 частин нежитлових приміщень, що знаходяться в [ADDRESS]. На час розгляду справи у суду відсутні дані щоб свідчили про скасування чи визнання недійсними цих договорів. Як вбачається з матеріалів справи позивач не був стороною вказаних правочинів. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Згідно ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Оскільки позивачем не надано будь-яких переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме щодо факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіянні, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Outcome: dismissed