Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачами було досягнуто домовленості з відповідачкою щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області по вул. Вейделівська, б. № 15. Вказану домовленість фактично було виконано у повному обсязі, позивачами 22 жовтня 2013 року було передано відповідачці домовлену суму за придбання зазначеного нерухомого майна, про що було вчинено відповідну розписку, відповідачка у свою чергу фактично передала позивачам у власність дане нерухоме майно. Відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування зазначеного домоволодіння не приватизована, відповідачка відмовляється приватизувати вказану земельну ділянку, мотивуючи свою відмову браком часу та коштів для цього. Таким чином, зазначене на даний момент позбавляє позивачів можливості узаконити укладений між ними та відповідачкою правочин. Позивачі просять визнати за ними право спільної часткової власності на вищевказане нерухоме майно, по ? частині кожному. Позивачі до суду не з’явилися, останні надали аналогічні заяви, згідно яких на позовних вимогах наполягають у повному обсязі, просять позов задовольнити, справу просять розглянути без їх участі. Відповідачка у судове засідання також не з’явилася, надала до суду заяву, згідно якої остання проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без її участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що позивачами було досягнуто домовленості з відповідачкою щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області по вул. Вейделівська, б. № 15. Дане домоволодіння належить відповідачці на підставі права власності (а.с. 10-11, 17). Вказану домовленість фактично було виконано у повному обсязі, позивачами 22 жовтня 2013 року було передано відповідачці домовлену суму за придбання зазначеного нерухомого майна, про що було вчинено відповідну розписку (а.с.19), відповідачка у свою чергу фактично передала позивачам у власність дане нерухоме майно. На вказане домоволодіння було виготовлено відповідну технічну документацію і воно складається: А, а, а1, а2, а3, ґ, ґ1 – житловий будинок; В, Г, Д, Н – сараї; Л, М – сараї; Пг – погріб; Ж – гараж; К – літній душ; З – убиральня; 1-3 – огорожа; 4 – водопровід (а.с.12-16). Згідно довідки Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області по вул. Вейделівська, б. № 15, не приватизована (а.с.18) Таким чином, зазначене на даний момент позбавляє позивачів можливості узаконити укладений між ними та відповідачкою правочин. З огляду на вищезазначене, позивачі з відповідачкою домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується відповідними доказами, і фактично відбулося повне виконання правочину, а саме відповідачка отримала домовлену суму за продаж вказаного нерухомого майна, про що було складено відповідну розписку, після чого передала позивачам у володіння дане майно. Даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивачів зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачів може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачі звернулися до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у них відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв’язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 203, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved