Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-11 00:00:00

У квітні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки з спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що до 26.10.2009 року перебував у шлюбі з відповідачкою. 29.12.1998 року [PERSON] було придбано домоволодіння розташоване за адресою: м. Луганськ, пров. Освобождєнія, 19, вказане домоволодіння було придбане під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. У звязку з чим позивач просить суд, виділити йому з спільної сумісної власності 1/2 частину домоволодіння розташованого за адресою: м. Луганськ, пров. Освобождєнія, 19, яке складається з: житлового будинку А-1, площею 32,9 м.кв., погріба Д, вбиральні 3, зливної ями С, гаражу к, бесідки Н, сараю М, огорожі №2,5, інших споруд № 4-4, I. Визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння розташованого за адресою: м. Луганськ, пров. Освобождєнія, 19, яке складається з: житлового будинку А-1, площею 32,9 м.кв., погріба Д, вбиральні 3, зливної ями С, гаражу к, бесідки Н, сараю М, огорожі №2,5, інших споруд № 4-4, I. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала проти їх задоволення не заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі [PERSON], під час шлюбу 29.12.1998 року [PERSON] було придбано домоволодіння розташоване за адресою: м. Луганськ, пров. Освобождєнія, 19. 26.10.2009 року шлюб між [PERSON]. та [PERSON] було розірвано. Таким чином, спірне домоволодіння було придбане позивачем під час шлюбу з відповідачкою та належить сторонам на праві спільної сумісної власності, у звязку з чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved