Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Прокуратура АР Крим звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], неповнолітньої [PERSON], неповнолітньої [PERSON], Відділу зі справ громадянства і міграції, реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ СМУ ГУ МВС України в АР Крим, треті особи Служба у справах дітей Сімферопольської міської ради, [PERSON], про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування службовою квартирою [ADDRESS], про зобов'язання Відділ зі справ громадянства і міграції, реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ СМУ ГУ МВС України в АР Крим зняти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстрації у квартирі [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що спірна квартира є службовим жилим приміщенням і призначена для проживання працівників прокуратури АР Крим. Рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської ради від 26.09.2003 року № 15/24, квартиру було розподіллено [PERSON], який на той час перебував у трудових відносинах з прокуратурою АР Крим. Розпорядження прокурором АР Крим від 15.02.2007 року № 217, [PERSON] разом з його родиною надано трикімнатну квартиру, у зв'язку із чим [PERSON] звільнив спірну квартиру та передав її за актом прийому-передачі прокуратурі АР Крим. Проте [PERSON] з усіма членами його родини залишається бути зареєстрованим в спірній квартирі і добровільно знятися з реєстрації відмовляються, у зв'язку із чим просить задовольнити заявлені позовні вимоги. [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом до Прокуратури АР Крим, [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Сімферопольської міської ради, про визнання право користування квартирою [ADDRESS], про зобов'язання, усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], та передачу її у фактичне користування, про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] з 19 жовтня 1998 року по 08 жовтня 2011 року працював в органах прокуратури. На підставі рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради від 26 вересня 2003 року № 1524 йому був виданий ордер на службове жиле приміщення - однокімнатну квартиру [ADDRESS]. 15.02.2007 року прокурором АРК було видано розпорядження № 217 про надання [PERSON] з членами його родини трикімнатної квартири по [ADDRESS], черга будівництва блок «А», яка виділена прокуратурі АР Крим на підставі договору про пайову участь у будівництві житла від 04 травня 2006 року № 618, за умови звільнення його родиною квартири [ADDRESS]. Розраховуючи на поліпшення житлових умов для своєї родини, [PERSON] 20.02.2007 року підписав акт приймання-передачі квартири [ADDRESS], оскільки це було умовою надання його сім'ї трикімнатної квартири. Про те, що будинок, в якому йому надана трикімнатна квартира, ще не збудований і не прийнятий до експлуатації [PERSON] не повідомили. Після підписання акту про передачу квартири він з членами сім'ї переїхав у тимчасово орендоване житло до фактичного надання трикімнатної квартири. У період з 2007 року по 2011 рік без відома [PERSON] і членів його сім'ї прокуратура АРК вселила у спірну квартиру сторонніх осіб. На даний момент в квартирі проживає [PERSON] До теперішнього часу [PERSON] обіцяну його сім'ї трикімнатну квартиру не отримав, і тому має намір повернутися з сім'єю у спірну однокімнатну квартиру. Про це 07 жовтня 2011 року він повідомив письмовою заявою прокурора АР Крим. Натомість у листі від 11.11.2011 року йому в цьому відмовили. Але, [PERSON] і члени його сім'ї не втратили право користування спірною квартирою, оскільки не отримали обіцяну трикімнатну квартиру, а [PERSON] проживає в квартирі незаконно, бо вселилась туди без ордеру та договору найму. Просять заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представники прокуратури АР Крим в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, в задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, зустрічну позовну заяву просив задовольнити у повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з'явилась про слухання справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності. Відділу зі справ громадянства і міграції, реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ СМУ ГУ МВС України в АР Крим в судове засідання не з'явився про слухання справи повідомлявся належним чином. Служба у справах дітей Сімферопольської міської ради в судове засідання не з'явилась, про слухання справи повідомлялась належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила. [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні, проти зустрічної позовної заяви заперечувала та в її задоволенні просила відмовити. Заслухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], у відповідності до рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 1524 від 26 вересня 2003 року визнана службовою квартирою прокуратури АР Крим (т. 2 а.с. 24-25). Згідно п. 3 рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 1524 від 26 вересня 2003 року, виділено службову квартиру № 30 слідчому по особо важливим справам [PERSON], органах прокуратури працює з 1998 року(т. 2 а.с. 24-25). Згідно п. 23 рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 1524 від 26 вересня 2003 року квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї житлової кімнати площею 17,8 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м., надано [PERSON] (т. 2 а.с. 24-25). На підставі рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 1524 від 26 вересня 2003 року, [PERSON] 28 жовтня 2003 року Виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради видано ордер на службове житлове приміщення № 20, квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 61). [PERSON] зареєстрований у даній квартирі з 08 вересня 2004 року. З 29 серпня 2006 року разом з ним у квартирі зареєстрована його дружина - [PERSON] і дочка [PERSON], [INFO]. [INFO] року у [PERSON] народилась друга дочка - [PERSON], яка також була зареєстрована в цій квартирі (т. 1 а.с.166). 15 лютого 2007 року прокурором АР Крим було видано розпорядження № 217 про надання [PERSON] з членами сім'ї трикімнатної квартири [ADDRESS], черга будівництва блок «А», яка виділена прокуратурі АР Крим на підставі договору про пайову участь у будівництві житла від 04 травня 2006 року № 618, після звільнення займаємої однокімнатної квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 65). 15 лютого 2007 року розпорядженням прокурора АР Крим № 192 службову квартиру№ [ADDRESS] надано [PERSON] (т. 1 а.с. 184). У виконання умов розпорядженням прокурора АР Крим № 217 від 15 лютого 2007 року, [PERSON] з членами своєї родини звільнив квартиру [ADDRESS] і передав її прокуратурі АР Крим (т. 1 а.с. 4). Згідно акту прийому-передачі квартири [ADDRESS] від 20 лютого 2007 року, комісія прийняла від заступника Сімферопольського природоохоронного прокурора Балахонова М.Б. службову однокімнатну квартиру [ADDRESS], надану йому рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 15/24 від 26 вересня 2003 року, у зв'язку з наданням останньому на підставі розпорядження прокурора АР Крим № 217 від 15 лютого 2007 року трикімнатної квартири по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 4). Після звільнення [PERSON] квартири [ADDRESS], ордер на трикімнатну квартиру по [ADDRESS] [PERSON] не видавався, у зв'язку із будівництвом вказаного будинку. 19 вересня 2011 року розпорядженням прокурора АР Крим № 1990к, розпорядження прокурора АР Крим № 217 від 15 лютого 2007 року, про надання [PERSON] з членами сім'ї трикімнатної квартири [ADDRESS], черга будівництва блок «А», скасовано (а.с.73). 23 липня 2012 року розпорядженням прокурора АР Крим № 1843к, скасовано розпорядження прокурора АР Крим № 192 від 15 лютого 2007 року «Про надання [PERSON] 1-но кімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 17,8 кв.м.» (т. 2 а.с. 21). 27 липня 2012 року розпорядженням прокурора АР Крим № 1896к, надано [PERSON] на склад родини з 2-х осіб 1-но кімнатну квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с. 22). Частиною 2 ст. 107 ЖК України передбачено, що в разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Встановленню в такому випадку підлягають лише обставини й факти, що свідчать про обрання такими особами іншого постійного місця проживання. Відповідно до п. 11 постанови N 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року із змінами, внесеними постановами N 2 Пленуму від 10 березня 1992 року та N 13 від 25 грудня 1992 року, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження такого вибуття суд бере до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно прослуханих в судовому засіданні пояснень свідків, які були допитані в судовому засіданні та попереджені про кримінальну відповідальність, вбачається, що після звільнення спірної квартири сім'я [PERSON] у очікуванні обіцяної трикімнатної квартири тимчасово проживала у найманому житлі і у родичів. Також судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], неповнолітні [PERSON] та [PERSON] і досі зареєстровані за адресою [ADDRESS], а за даними БТІ житла у власності не мають (т. 1 а.с. 166, 167). Будь яких, доказів на спростування цих обставин прокуратура АР Крим не надала і не довела, що відповідачі вибули із спірної квартири до іншого жилого приміщення на постійне місце проживання. Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У пункті 10 постанови N 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року із змінами, внесеними постановами № 2 Пленуму від 10 березня 1992 року та № 13 від 25 грудня 1992 року, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). [PERSON] і члени його сім'ї вселилися у спірну квартиру на законних підставах, але з 2007 року до теперішнього часу в ній не проживають, у виконання умов розпорядження прокурора АР Крим № 217 від 15 лютого 2007 року. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] і члени його сім'ї були відсутні у спірній квартирі з 20 лютого 2007 року до 19 вересня 2011 року, у зв'язку з виконанням ними вимоги прокуратури АРК про звільнення квартири, що було обов'язковою умовою надання відповідачам трикімнатної квартири. При цьому, обіцяну трикімнатну квартиру [PERSON] так і не отримали, іншого житла не мають, й досі зберігають реєстрацію у спірній квартирі. 19 вересня 2011 року розпорядженням прокурора АР Крим № 1990к, розпорядження прокурора АР Крим № 217 від 15 лютого 2007 року, скасовано, про що в свою чергу не було повідомлено [PERSON], проте з 19 вересня 2011 року [PERSON] не мали можливості повернутися до спірної квартири, оскільки вона була зайнята іншими особами, які в ній оселилися за розпорядженням прокуратури АР Крим (т. 1 а.с. 73). На підставі наведеного суд приходить до висновку, що [PERSON] і члени його сім'ї були відсутні у спірній квартирі з 20 лютого 2007 року з поважних причин, що дає підстави для продовження їм судом строку, встановленого ст. 71 ЖК України. Оскільки право [PERSON] на проживання у спірній квартирі оспорюється прокуратурою АРК, яка має повноваження щодо розпорядження цим жилим приміщенням як службовим житлом, їх зустрічні позовні вимоги про визнання права користування цією квартирою є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Статтею 123 ЖК України передбачено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 121, 122 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням прокурора АРК від 15.02.2007 року № 192 службову квартиру [ADDRESS] надано [PERSON] Наказом прокурора АР Крим від 04 лютого 2009 року № 137к [PERSON] звільнений з органів прокуратури. 23 липня 2012 року розпорядженням прокурора АР Крим № 1843к, скасовано розпорядження прокурора АР Крим № 192 від 15 лютого 2007 року. 27 липня 2012 року розпорядженням прокурора АР Крим № 1896к, надано [PERSON] на склад родини з 2-х осіб 1-но кімнатну квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с. 26-27). 08 лютого 2013 року прокурор АР Крим звернувся до Сімферопольського міського голови про надання [PERSON] на склад родини з 2-х осіб ордер на 1-но кімнатну квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с. 28). Згідно відповіді Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради №1485/24/01-17 від 12 березня 2013 року, квартира [ADDRESS] є службовим житлом прокуратури АР Крим та у відповідності до рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 1524 від 26 вересня 2003 року, надана [PERSON], у зв'язку із чим рекомендовано звернутись до суду за вирішенням питання щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, після чого в свою чергу Виконавчий комітет Сімферопольської міської ради зможе розглянути питання щодо видачі ордеру [PERSON] (т. 2 а.с. 19). Згідно повідомлення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 14431/24/01-53 від 18 грудня 2013 року, рішенням Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 1524 від 26 вересня 2003 року, квартира [ADDRESS], надана [PERSON], як службова. Інших рішень відносно вказаної квартири Виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради не приймалось (т. 2 а.с. 23). Таким чином у порушення вимог ст.ст. 121, 122 ЖК України, [PERSON] та [PERSON] маючи розпорядження прокурора АР Крим про надання службового житла та за відсутності відповідного ордеру, який в свою чергу є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення, вселились в спірну квартиру [ADDRESS]. Більш того, на час розгляду справи в суді [PERSON] такий ордер у Виконавчому комітеті Сімферопольської міської ради не отримала (т. 2 а.с. 23). Отже, [PERSON] в розумінні ст.ст. 121, 122 ЖК України, проживає в квартирі [ADDRESS], без законних на то підстав. Частиною 3 ст. 116 ЖК України встановлено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Проживання [PERSON] без законних підстав у спірній квартирі порушує житлові права [PERSON], оскільки перешкоджає вселенню і проживанню в цій квартирі. У зв'язку із чим позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом виселення [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст.ст. 124, 125 ЖК України, не підлягають виселенню із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення особи, які відпрацювали на підприємстві, в установі, організації більше 10 років. Та як вбачається з матеріалів справи [PERSON] відпрацював в органах прокуратури понад 10 років. В задоволенні зустрічного позову в частині зобов'язання прокуратури АР Крим передати спірну квартиру у користування позивачів, слід відмовити, оскільки позивачі вже мають право на користування цією квартирою на підставі ордеру № 20 від 28.10.2003 року, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської ради від 26.09.2003 року № 1524 (т. 1 а.с.5-6, 61). Неможливість [PERSON] користуватися цим житлом пов'язана з проживанням у ній [PERSON], а не з бездіяльністю прокуратури щодо надання цієї квартири у користування позивачів. Крім того, суд не може прийняти, як підставу для відмови у зустрічному позові ту обставину, що [PERSON] вже не працює в органах прокуратури та не може займати службове житло, оскільки дана обставина не спростовує порушення житлових прав осіб, проте може бути підставою для звернення до суду з іншим позовом. В первісному позові прокуратура АР Крим також просить зняти відповідачів з реєстрації місяця проживання, а саме в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. А отже, підстави щодо зняття особи з реєстраційного обліку визначені вказаною нормою, у зв'язку із чим наявність рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням і є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, у зв'язку із чим в задоволенні вказаної вимоги також слід відмовити. Прокуратура АР Крим звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], неповнолітньої [PERSON], неповнолітньої [PERSON], Відділу зі справ громадянства і міграції, реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ СМУ ГУ МВС України в АР Крим, треті особи Служба у справах дітей Сімферопольської міської ради, [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування службовою квартирою, зняття з реєстрації. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України з прокуратури АРК слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 114,70 грн., та стягнення з прокуратури АРК і [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування судових витрат по 82,32 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 9, 71, 72, 73-76, 79-83, 85, 90, 101, 103-106, 107, 116, 121, 122, 123, 124-125 ЖК України,

Outcome: partial