Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області з позовом до [PERSON] про повернення боргу за договором позики. Позов мотивовано тим, що 12.01.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він позичив [PERSON] 42000 гривень, які [PERSON] зобов'язалась повернути до 01.05.2013 року. Зважаючи на те, що відповідач у встановлений договором строк грошові кошти не повернула і ухиляється від виконання свого зобов'язання, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики в сумі 42000 гривень. 22.08.2013 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] в якому позивач просить суд припинити між нею та [PERSON] правовідносини, що виникли із договору позики від 12.01.2013 року внаслідок передання кредитору відступного, а також припинити право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0800 га за адресою: вулиця Вінницька, 12, м. Хмільник, Вінницька область, що належить [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю виданого 20.08.2002 року на підставі рішення 2 сесії 23 скликання Голодьківської сільської ради Хмільницького району від 10.08.1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ВН 0408 з кадастровим номером 0510900000:00:002:0910, та визнати за [PERSON] право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку. Ухвалою суду від 6.09.2013 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до розгляду спільно в одному провадженні з первісним позовом [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] та його представник первісний позов підтримали щодо підстав викладених у ньому, проти зустрічного позову [PERSON] не заперечували. [PERSON] проти первісного позову не заперечувала, факт отримання грошових коштів від [PERSON] в сумі 42000 гривень не заперечувала, як не заперечувала їх неповернення позикодавцю, а також просила задовольнити в повному обсязі поданий нею зустрічний позов з наведених в ньому підстав. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого, остання 12.01.2013 року отримала в якості позики від [PERSON] 42000 гривень, які мала повернути до 1 травня 2013 року, проте позику у визначений договором строк не повернула. Вона не заперечувала проти того, щоб замість повернення грошей, передати [PERSON] в рахунок отриманих коштів належну їй на праві власності земельну ділянку. [PERSON] передала [PERSON] належну їй земельну ділянку, вона в даний час перебуває в його користуванні, а тому [PERSON] не заперечує на припиненні між ним і [PERSON] правовідносин, що виникли з договору позики від 12 січня 2013 року внаслідок передання кредитору відступного, а також щодо припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку та визнанням за ним права власності на цю земельну ділянку. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, вислухавши пояснення представника [PERSON], дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню , а в первісному позові [PERSON] до [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.01.2013 року між сторонами у справі було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] взяла в борг у [PERSON] \~ грошові кошти у розмірі 42000 гривень та зобов'язувалася повернути їх до 01.05.2013 року, однак у визначений договором строк їх не повернула (а.с. 3). Сторонами у справі визнаються та не заперечуються обставини щодо укладення між ними 12.01.2013 року договору позики, отримання відповідно до нього [PERSON] грошових коштів в сумі 42000 гривень від [PERSON], а також той факт, що на час розгляду справи судом, грошові кошти позичальнику не повернуті. Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту отримання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положень статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених законом або договором. Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 600 ЦК України зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Відповідно до п.1,7 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права є визнання права, припинення правовідношення. За змістом правової норми встановленої ст. 600 ЦК України, для припинення зобов'язання переданням відступного, необхідна сукупність кількох умов, зокрема: 1) згода сторін на таке припинення; 2) узгодження сторонами розміру, строків і порядку передання відступного; 3) факт передання боржником кредиторові відступного. В разі виконання договору відступного первинне зобовязання вважається припиненим. Як вбачається з матеріалів справи, доказів досліджених в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди на припинення зобов'язання та правовідносин, що виникли з договору позики шляхом передання відступного, між ними узгоджено предмет відступного та його розмір, строки і порядок передання такого відступного. Також як вбачається з розписки [PERSON], даною розпискою підтверджено факт отримання [PERSON] відступного у вигляді земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0800 га за адресою: вулиця Вінницька, 12, м. Хмільник, Вінницька область, що належала [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю виданого 20.08.2002 року на підставі рішення 2 сесії 23 скликання Голодьківської сільської ради Хмільницького району від 10.08.1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ВН 0408 з кадастровим номером 0510900000:00:002:0910 (а.с 41). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю виданого 20.08.2002 року на підставі рішення 2 сесії 23 скликання Голодьківської сільської ради Хмільницького району від 10.08.1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ВН 0408 з кадастровим номером 0510900000:00:002:0910, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 9810700 від 23.09.2013 року виданого РС Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, свідоцтва про укладення шлюбу АМ № 306998 виданого Хмільницьким відділом РАГС 19.07.1997 року між [PERSON] та [PERSON], власником земельної ділянки з кадастровим номером 0510900000:00:002:0910 за адресою Вінницька область, м. Хмільник, вулиця Вінницька,12 площею 0,08 га, є [PERSON] і обтяження на зазначену земельну ділянку відсутні, а земельна ділянка набута нею індивдуально шляхом реалізації наданого їй законодавством України права на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.18, 25, 40). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21.06.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 016022 виданим відділом РАЦС по м. Хмільник Хмільницького міськрайонного управління юстиції 21.06.2006 року (а.с.26). Відповідно до статей 116, 118, 121 ЗК України, приватизація землі має індивідуальний характер, а тому земельна ділянка, право власності на яку набуте шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того із подружжя, кому вона безоплатно передана у власність. Верховний Суд України у своєму листі від 29.10.2008 № 19-3767/0/8-08 "Про практику вирішення земельних спорів" зазначив, що земельна ділянка, право власності на яку набуто шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того із подружжя, кому вона безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки управління Держземагенства у Хмільницькому районі Вінницької області від 30.04.2013 року за № 9793, нормативна грошова оцінка земельної ділянки місцезнаходження якої м. Хмільник вулиця Вінниця,12, становить 41857,13 гривень (а.с.20). Враховуючи викладене, а саме те, що між [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди на припинення зобов'язання, що виникли з договору позики шляхом передання відступного, між ними узгоджено розмір, строки і порядок передання такого відступного в рахунок існуючого боргу [PERSON] перед [PERSON] в сумі 42000 гривень, і відступне прийнято позикодавцем [PERSON] у вигляді земельної ділянки нормативна грошова оцінка якої становить 41857,13 гривень, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо припинення між нею та [PERSON] правовідносин, що виникли із договору позики від 12.01.2013 року внаслідок передання кредитору позикодавцю [PERSON] відступного, а також припинення права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0800 га за адресою: вулиця Вінницька, 12, м. Хмільник, Вінницька область, що належить [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю виданого 20.08.2002 року на підставі рішення 2 сесії 23 скликання Голодьківської сільської ради Хмільницького району від 10.08.1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ВН 0408 з кадастровим номером 0510900000:00:002:0910, та визнання за [PERSON] права приватної власності на вищезазначену земельну ділянку, а також про необхідність відмовити у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем за зустрічним позовом [PERSON] доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення її позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати витрати. Відповідно до квитанції № 102477.1113.2 від 22.08.201року, [PERSON] сплатила 420 гривень судового збору, а тому сплачений нею судовий збір підлягає стягненню з [PERSON]

Outcome: approved