Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду у липні 2013 року з позовом до Комсомольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] і після її смерті залишилася спадщина у вигляді жилого будинку [ADDRESS] та грошових внесків, який належав їй на праві власності. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса від 10.06.2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв»язку з відсутності правовстановлюючих документів на будинок. Позивач просила визнати в порядку спадкування за законом за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Рішенням Старобешівського районного суду від 12 серпня 2013 року задоволено позов [PERSON] до Комсомольської міської ради, заінтересована особа Старобешівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] - право власності на житловий будинок [ADDRESS]. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано, що вона теж є рідною дочкою померлої, але, спірний житловий будинок належить їй на підставі договору дарування, укладеного між нею та матір»ю 03.04.1999 року, з 1997 року її син зареєстрований у вказаному будинку і проживає в ньому, вона також проживає в спірному будинку і позивачу про це було відомо, оскільки вона фактично проживала з матір»ю у спірному будинку з 1994 року. В судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити. Позивач, представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з»явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши доповідача, пояснення [PERSON], перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав. Задовольняючі позов [PERSON] до Комсомольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив з того, що [INFO] померла [PERSON], яка постійно проживала в будинку [ADDRESS], який належав їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.1989 року. Позивач [PERSON] - донька померлої, як спадкоємець першої черги, звернулася у встановлений законом строк з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері. Судом встановлено, що спадкодавець на день смерті проживала одна, однак, в архіві існує останній заповіт від 11.03.1994 року, за яким вона заповідала своє майно [PERSON]. Але, спадкоємець за заповітом не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і не прийняв її у встановленому законом порядку. Враховуючі, що постановою державного нотаріуса від 10.06.2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому її вимоги підлягають задоволенню. Але, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки вони суперечать вимогам матеріального та процесуального права. Так, відповідно до с.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.1989 року належав житловий будинок [ADDRESS] (а.с.45-46). 06.11.1991 року [PERSON] було складено заповіт, за яким вона заповідала все належне їй майно дочці [PERSON]. 11.03.1994 року [PERSON] було складено заповіт, за яким вона заповідала все своє майно дочці [PERSON] (а.с.39). [INFO] спадкодавець [PERSON] померла. Але, за життя 03.04.1999 року на підставі договору дарування вона подарувала житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] (а.с.78). Згідно домової книги у вказаному будинку з 1997 року зареєстрований [PERSON] - син [PERSON] (а.с.90-92). Сама [PERSON] проживає у вказаному жилому будинку з 1994 року, що підтверджується актом виконкому Комсомольської міської ради (а.с.82). Відповідно до ч.1, 2 ст.243 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору дарування) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Таким чином, на час відкриття спадщини спадкодавець не мав права власності на житловий будинок [ADDRESS], тому спірний житловий будинок не є спадковим майном. За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування за позивачем. Рішення суду, яке ухвалено з порушенням вимог закону не може залишатися без змін і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову. Відповідно до п.4 ст.308 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: dismissed