Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-30 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила постановити рішення, яким [PERSON] усунути від права на спадкування за законом спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], який помер [INFO], що є предметом позову. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2013 року судом залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог Головне управління юстиції у місті Києві. (а.с.103-104) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить: половина квартири, де він мешкав по [ADDRESS]; автомобіль марки "Волга" та половина будинку по [ADDRESS]. За життя її брат не залишив заповіт, дітей не мав, спадкоємцем першої черги по закону є його дружина [PERSON], відповідач по справі, а позивач є спадкоємцем другої черги за законом. Протягом тривалого часу [PERSON] хворів, спілкуючись з позивачем скаржився на свою дружину, що вона не займається його лікуванням і відмовляється купувати ліки, посилаючись на відсутність коштів. 12 липня 2012 року позивач, маючи намір провідати брата та запропонувати йому пройти лікування, приїхала за місцем його проживання, однак відповідач двері їй не відчинила, тоді позивач з власної ініціативи викликала швидку допомогу, щоб надати можливість лікарям оглянути хворого брата та за необхідності забрати його на стаціонарне лікування, однак лікаря швидкої допомоги відповідач також не пустила у квартиру. 21 серпня 2012 року позивач знову вирішила провідати брата, прийшла за місцем його проживання, де випадково від сусідів дізналась, що брат її помер у лікарні, оскільки відповідач особисто не повідомила родину чоловіка про його смерть, позивач вимушена була звернутись до правоохоронних органів заявою, що відповідач 12 липня 2012 року не допустила лікарів до хворого брата. В ході проведення перевірки працівниками міліції було з'ясовано, що відповідач тримала брата в квартирі без надання медичної допомоги ще два тижні і лише 26 липня 2012 року брата забрали до лікарні, де він [INFO] помер від постінфарктного кардіосклерозу. Позивач вважає, що відповідач створила такі умови для існування брата, що призвели до його смерті, адже лікарі вже не змогли спасти йому життя, тому така недостойна поведінка відповідача не дає їй право отримати майно, яке придбане братом за власний кошти за весь період його життя, тому просить усунути відповідача від права на спадкування за законом спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Представник позивача - адвокат Шатковський С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, пояснила, що протягом 50 років відповідач проживала з [PERSON] як подружжя, незважаючи на те, що вони свого часу розірвали шлюб, однак з 25 січня 2008 року до смерті чоловіка вони перебували у зареєстрованому шлюбі. З 2011 року чоловік почав хворіти, неодноразово лежав у лікарні, відповідач, як дружина, постійно опікувалась чоловіком, доглядала за ним як вдома, так і у лікарні, інші родичі чоловіка, в тому числі позивач, рідна сестра чоловіка, до нього не навідувались та не надавали йому допомоги. Відповідач наголосила, що незважаючи на те, що чоловік хворів, він не потребував сторонньої допомоги, оскільки сам міг себе обслуговувати, а у разі потреби звертався до лікарів, постійно приймав необхідні медичні препарати за призначенням лікарів. Відповідач вважає, даний позов є надуманим, оскільки позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що чоловік відповідача був у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, а відповідач самоусунулась від догляду за хворим чоловіком, на думку відповідача, позивач переслідує лише корисливі мотиви, маючи намір отримати спадкове майно, однак зауважила, що все майно, яке є предметом спадкування набуте ними, як подружжям, за час спільного сумісного життя, тому позивач має законне право отримати спадок від чоловіка, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом, в той час як відповідач є спадкоємцем другої черги за законом, тому на даний час не має права на спадкування. Представник відповідача - адвокат Кірюхова А.В. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити, що за життя [PERSON] був у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, а його дружина, відповідач по справі, самоусунулась від догляду за хворим чоловіком, наведені позивачем підстави для усунення відповідача від спадкування ґрунтуються на припущеннях, тому позов задоволенню не підлягає. Уповноважений представник третьої особи - Головного управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлена належним чином, про причини неявки представника третя особа не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом ма\- ють діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його сме\- рті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Судом вставлено, що [INFO] [PERSON] помер , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 31 липня 2012 року (актовий запис №13670). (а.с.57) Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №706/2012, яка заведена Десятою Київською державною нотаріальною конторою 16 серпня 2012 року щодо майна померлого [INFO] [PERSON], за життя [PERSON] не залишив заповіт, спадкоємцем майна померлого спадкодавця першої черги за законом є дружина - [PERSON], яка в межах визначеного законодавством строку звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. (а.с.116) 14 грудня 2012 року [PERSON] звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого брата [PERSON], як спадкоємець другої черги за законом. (а.с.125) 21 грудня 2012 року (вих. №6434/01-16) Десята Київська державна нотаріальна контора листом повідомила [PERSON] про те, що заява [PERSON] від 14.12.2012 року приєднана до спадкової справи №706/2012 щодо майна померлого 29.07.2012 року брата заявника [PERSON], про наявність спадкоємця - дружини померлого, яка своєчасно прийняла спадщину, та роз'яснено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. (а.с.133) Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення особи від права на спадкування, якщо цей факт встановлений судом. Виходячи з аналізу наведених правових норм, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач [PERSON] посилається, як на підставу усунення відповідача [PERSON], дружини померлого спадкодавця, від права на спадкування, що відповідач ухилялась від надання допомоги чоловіку [PERSON], який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, що призвело до його смерті. Відповідно до положень ст.75 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати одне одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних з хворобою або каліцтвом другого подружжя. (ст.90 Сімейного кодексу України) Так, судом достовірно встановлено, що з 25 січня 2008 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 25 січня 2008 року (актовий запис №88). (а.с.120) Як підтверджується зібраними у справі доказами, відповідно до відомостей, які викладені у довідці про причину смерті [PERSON], 1938 року народження, який помер [INFO], протоколі патологоанатомічного дослідження №451 від 30 липня 2012 року та протоколі розтину №451/12, причина смерті - сердцевосудинна недостатність, постінфарктний кардіосклероз, ХИБС. (а.с.91-93) За життя [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у медичних установах, а саме: у період з 29 серпня 2011 року по 13 вересня 2011 року, з 25 листопада по 02 грудня 2011 року, з 03 січня по 13 січня 2012 року, з 17 квітня 2012 року по 14 травня 2012 року - в Київській міській клінічній лікарні №2, в період з 23 травня 2011 року по 06 червня 2011 року, з 14 березня по 26 березня 2012 року - в Київському міському центрі радіаційного захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ці обставини підтверджуються виписками з історії хвороби [PERSON] (а.с.85-90) В той же час, інших медичних документів, які мали підтвердити, що [PERSON] в силу свого віку та наявних хронічних захворювань потребував постійного стороннього догляду, що йому було встановлена групи інвалідності у зв'язку з наявними захворюваннями, суду надано не було. Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Будучи допитаною у судовому засіданні свідок [PERSON], донька позивача, пояснила, що за життя її рідний дядько [PERSON] хворів, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, останній раз свідок бачила свого дядька в 2011 році, коли приїжджала провідати його у лікарню, підтвердила, що догляд за ним здійснювала його дружина, підстав стверджувати, що її дядько до його смерті був у безпорадному стані, у свідка не має. Будучи допитаною у судовому засіданні свідок [PERSON] , донька позивача, пояснила, що за півтора роки до своєї смерті її рідній дядько [PERSON] постійно хворів, декілька раз лежав у лікарні, у квітні 2012 року свідок останній раз приїжджала до дядька, спілкувалась з ним, в цей час дома була його дружина, зі слів матері свідок дізналась, що в липні 2012 року її мати [PERSON] приїжджала провідати брата , однак їй двері не відчинили, як і відмовились допустити до квартири лікаря швидкої допомоги, щоб надати допомогу дідьку, який був дуже хворий. Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що добре знала покійного [PERSON], останній раз свідок бачила [PERSON] у травні 2012 року, коли він приїздив у село до своєї сестри [PERSON], виглядав неохайно, при спілкуванні зі свідком скаржився на своє життя та дружину, яка не доглядає за ним, вважав, що вона живе з ним заради грошей. Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], який перебував у дружніх стосунках з [PERSON], підтвердив, що останній раз бачив [PERSON] в восени 2011 року, протягом 2012 року з ним не зустрічався, про його смерть дізнався від його рідної сестри [PERSON] Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з відповідачем [PERSON], добре знала її покійного чоловіка [PERSON], який тривалий час до своєї смерті хворів, дружина доглядала його, постійно була з ним поряд, свідок регулярно бачила подружжя разом. Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що проживає по сусідству з відповідачем [PERSON], добре знав її покійного чоловіка [PERSON], може харктиризувати подружжя [PERSON] лише з найкращого боку, подружжя опікувались один одним, завжди ходили разом, після того як [PERSON] захворів, він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, однак незважаючи на хворобу міг самостійно себе обслуговувати, поряд з ним постійно знаходилась дружина, лише за місяць до своєї смерті [PERSON] стало тяжко ходити, він не виходив з квартири, на прохання його дружини свідок декілька разів приходив до них у квартиру, щоб допомоги [PERSON] дійти до туалету, оскільки у нього дуже розпухли ноги. Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що проживає по сусідству з відповідачем [PERSON], перебував у дружніх стосунках з її чоловіком [PERSON], останній раз свідок бачив сусіда в травні 2012 року, до цього йому було відомо, що [PERSON] хворів, йому тяжко було ходити, декілька разів він лежав у лікарні, весь час його дружина доглядала за ним як вдома, так і ходила у лікарню. Як роз'яснено у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 " Про судову практику у справах про спадкування", правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Головне управління юстиції у місті Києві про усунення від спадкування є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем [PERSON] не доведено в суді підстав для застосування до відповідача [PERSON], дружини покійного спадкодавця, наслідків, передбачених ст.1224 Цивільного кодексу України, а саме, усунення відповідача від спадкування внаслідок ухилення від надання допомоги покійному чоловіку, також не найшло свого підтвердження те, що спадкодавець через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги внаслідок наявних хронічних захворювань, не отримував медичної допомоги, що призвело його смерті, ці обставини не були спростовані допитаними в судовому засіданнями свідками як з боку позивача, так і відповідача по справі. Разом з тим, суд критично відносить до пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача, оскільки ці свідки лише підтвердили, що покійний [PERSON] незадовго до своєї смерті хворів, та проходив стаціонарне лікування, однак ці свідки не є обізнаними щодо дійсного стану здоров'я покійного, його матеріального становища, тому надані цими свідками покази не можуть слугувати належним доказом того, що [PERSON] за життя перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду. Таким чином за відсутності заповідального волевиявлення спадкодавця, право на спадкування здійснюється за законом, в той же час як відповідач є спадкоємцем першої черги за законом, а відповідач спадкоємцем другої черги за законом, тому позивач отримує право на спадкування майна померлого спадкодавця лише у разі відмови спадкоємця першої черги за законом. Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також справедливість, добросовісність та розумність. Принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених законом, має безпосереднє відношення та має враховуватись при вирішенні питання про усунення від права на спадкування. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Головне управління юстиції у місті Києві про усунення від спадкування є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом прийняте рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та керуючи ст.ст.75,90 Сімейного кодексу України, ст.ст.1216, 1217, 1261, 1268, 1224 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 " Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 64, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: dismissed