Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що [INFO] помер його син [PERSON], який до смерті проживав в [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності і він в цей день прийшов до міської клінічної лікарні №3, де лікувався та помер син, щоб забрати його особисті речі, документи та ключі від квартири. Від лікарів дізнався, що вранці цього ж дня в палату, де лежав син, прийшла жінка, яка представилася його дружиною, в всі його особисті речі з документами та ключами забрала. Вказував, що відповідачка є колишньою дружиною сина, але шлюб між ними був розірваний в 1990 році. Вона ж повідомила йому, що дійсно всі речі сина забрала, так як той склав заповіт на її ім»я на все належне йому майно. Після поховання сина, яке він проводив за власні кошти, звернувся до нотконтори із заявою про прийняття спадщини, бо вважав себе єдиним спадкоємцем, однак дізнався, що вже відкрита спадкова справа на спадкування майна сина у приватного нотаріуса [PERSON] 23 січня 2012 року він отримав витяг із спадкового реєстру і дізнався, що його син 16 грудня 2011 року склав заповіт, який був посвідчений вищевказаним нотаріусом. Крім того вказував, що будучи в лікарні від лікарів дізнався, що саме 16 грудня 2011 року до його сина відповідачка приводила нотаріуса, а протягом дня 16 та 17 грудня 2011 року до моменту смерті син був вже без свідомості. Вважав, що при складанні заповіту 16 грудня 2011 року його син не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому даний заповіт має бути визнаний судом недійсним. Просив визнати недійсним заповіт складений [PERSON] 16 грудня 2011 року який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований у спадковому реєстрі за №52190805. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пославшись на обставини, вказані у позовній заяві та пояснив, що син позивача за станом свого здоров»я в день складання ним заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, що стверджено актом посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної експертною комісією Чернівецької облпсихлікарні та актом посмертної судово-психіатричної експертизи, складеним судово-психіатричною експертною комісією Львівської обласної клінічної психлікарні. Відповідачка в судовому засідання позов визнала частково і пояснила, що вона з сином позивача з часу розлучення деколи проживала з ним по 2-3 місяці, він зловживав спиртним, лікувався з приводу захворювання печінки у 2010 році. Вона не викрадала документів та ключів від квартири. На час лікування у психлікарні та складання [PERSON] заповіту вона провідувала його в лікарні. Зверталася до головного лікаря щоби той завірив заповіт, але він не бажав цього робити і порадив знайти нотаріуса. Під час складання заповіту в палаті знаходилися хворі, відвідувачі, медсестра. [PERSON] не міг говорити, але розумів про що ідеться, бо подавав звуки, а через те, що він не зміг підписати особисто заповіт за станом свого здоров»я, його за нього підписала одна з хворих. Вважала, що заповіт є дійсним, бо дотримані всі вимоги, які пред»являються до складання та посвідчення заповіту. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що, дійсно, [INFO] помер син позивача, яким 16 грудня 2011 року був складений заповіт на ім.»я відповідачки, що стверджено копіями свідоцтва про смерть [PERSON] та самого заповіту. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона у грудні 2011 року знаходилася на лікуванні в міській клінічній лікарні №3 і на прохання [PERSON], яку вона знає, бо та працює прибиральницею в ЧОД «РайфайзенбанкАваль», де працює і вона сама, 16 грудня 2011 року в палаті, де знаходився на лікуванні [PERSON], дійсно підписала за нього заповіт, бо той сам цього зробити не міг. Також він не міг говорити, але нотаріусом йому був роз»яснений заповіт, і він кліпнув очима, погодившись із текстом заповіту. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживала з покійним [PERSON] по сусідству в одному будинку і добре його знала. Він проживав самий, до нього часто приїздили його батько та сестра, він не був конфліктною людиною, а відповідачка до нього не навідувалася. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає в [ADDRESS] і часто по-сусідськи спілкувалася із [PERSON], який проживав один, а [PERSON] протягом 3-х років до його смерті з ним не проживала. Вона часто заходила до дому до [PERSON] і не бачила ніколи там жіночих речей. [PERSON] звернулася до неї з проханням, щоби та в суді сказала, що вона ([PERSON]) жила з покійним, але вона від цього відмовилася, сказавши, що не буде в суді брехати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він деколи заходив до [PERSON], який деколи вживав спиртне. З [PERSON] той на протязі останніх декількох років сім»єю не жив, а незадовго до смерті він чув, що [PERSON] нецензурно лаявся і виганяв [PERSON], яка чогось до нього приїхала. В останні дні до того, як він попав в лікарню, дуже хворів, не міг говорити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він разом з покійним [PERSON] лежав в одній палаті «в лікарні на вул.Чапаєва». Той був дуже хворий, мало говорив. 16 грудня 2011 року в палату прийшла нотаріус, оформила заповіт, але вголос його не читала, а він, [PERSON], підписував якусь довіреність. [PERSON] тільки махнув головою, коли сказали, що потрібно підписувати заповіт. Вважав, що той уже і не розумів значення своїх дій. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] є сестрою її чоловіка. Їй відомо, що [PERSON] часто хворів, їй відомо, що [PERSON] деколи провідувала його. Про обставини, пов»язані з заповітом їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству з померлим [PERSON], який проживав самий, а [PERSON] деколи приходила до нього лише тоді, коли він приїжджав з села і брала у нього продукти харчування. Приблизно за 2 тижні до смерті він їй говорив, що дуже хворий. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що під час огляду 16 грудня 2011 року [PERSON] той не відповідав на запитання та не реагував на звернення. Стан хворого постійно фіксувався в медичній картці на його ім'я. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона підтримувала з померлим [PERSON] добросусідські стосунки, бо він часто заходив до неї в гості, ділився продуктами харчування, з [PERSON] він не проживав, а про стосунки між ними їй нічого не відомо. Відповідно до вимог ст.1234 ЦК України передбачено, що прав на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, а частиною 1 ст.225 ЦК України передбачено, що право чин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права чи інтереси порушені. Крім цього, відповідно до вимог ст.1257 ч.2 ЦК України, суд за позовом заінтересованої особи визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. З висновків акту посмертної судово-психіатричної експертизи №256 проведеної амбулаторною судово-психіатричною експертною комісією Чернівецької облпсихлікарні вбачається, що 16 грудня 2011 року під час складання заповіту у підекспертного [PERSON] мав місце тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності у вигляді синдрому порушення свідомості у формі коми і за своїм психічним станом той не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними. Також з висновків акту №563 посмертної судово-психіатричної експертизи проведеної судово-психіатричною експертною комісією Львівської обласної клінічної психлікарні вбачається, що [PERSON] протягом життя стійким психічним розладом чи недоумством не страждав, виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, а у момент складання заповіту, 16 грудня 2011 року, виявляв тяжкий психічний розлад - розлад свідомості у формі коми, а тому за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Проаналізувавши всі надані сторонами докази, суд доходить висновку, що при укладанні оспорюваного заповіту не дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину відповідно до вимог ст.230 ЦК України.

Outcome: approved