Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними заяви про прийняття спадщини і свідоцтва про право на спадщину за законом. До розгляду справи по суті позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог і просить суд визнати недійсною заяву про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач мотивує наступним: рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2012 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.02.2006 року видане на ім?я позивача [PERSON], після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO], на спадкове майно, яке складається з домоволодіння [ADDRESS] та визнано право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок [ADDRESS], за [PERSON] та [PERSON]. За зверненням позивача, про підробку заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від імені [PERSON] від 04.02.1997 року після смерті [PERSON], який помер 08.01.1993 року, Томаківським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 12.03.2013 року відкрито і внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201304059000014 кримінальне провадження, яке 20.08.2013 року закрите, що підтверджується отриманою позивачем в Томаківському РВ 24.09.2013 року постановою про закриття кримінального провадження. Як з'ясовано правоохоронними органами, невстановленою особою був підроблений підпис [PERSON] в зазначеній заяві. За постановою старшого слідчого СВ Томаківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Бойко О.А., по зазначеному кримінальному провадженні, Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз проведено почеркознавчу експертизу оригінала заяви від 04.02.1997 року в Томаківську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області від [PERSON]. Згідно складеного 21.05.2013 року висновку судового експерта: «Підпис від імені [PERSON] в заяві від 04.02.1997 року в Томаківську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області від [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням оригінальним підписам [PERSON]П.». Зазначена обставина підтверджується висновком почеркознавчої експертизи № 65-13 по кримінальному провадженні № 12013040590000093 від 30.01.2013р. На підставі викладеного позивач просить суд визнати недійсною заяву від 04.02.1997 року, про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на спадщину за законом після смерті [PERSON], подану в Томаківську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області від імені [PERSON]. Відповідач по справі, яка також є представником другого відповідача по справі проти даного позову заперечує, вважає що позивач не має права заявляти даний позов, даний позов не має впливу на їхні спадкові права, так як вони із сестрою вже прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] Їхнє право на спадщину встановлено рішеннями апеляційного суду. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача, вважає, що даний позов належить повному задоволенню виходячи з наступного: як вбачається з копії спадкової справи, що була витребувана судом, після смерті [PERSON], особою, яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом є [PERSON] [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті право власності на спадкове майно визнане за його доньками [PERSON] та [PERSON] Отже, [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами за даним позовом. Заява про застосування позовної давності відповідачами не подавалася. Відповідно до ч. 2 статті 41 діючого на час вчинення зазначених правових дій ЦК Української РСР подача заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину являлась односторонньою угодою, яка згідно з положенням ч. 2 статті 44 повинна бути підписана особою, яка її укладає, відповідно до положень ч.1 статті 48 угода, яка не відповідає вимогам закону є недійсною. Відповідно до вимог пункту 109 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. В зазначеній заяві [PERSON] не вказано державному нотаріусу про наявність у нього братів та сестер, в тому числі і позивача, як спадкоємця, який зі згоди інших братів та сестер прийняв спадщину після смерті матері. На підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Горпиняк В.О. складено та видано на ім'я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.02.1997 року - процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. [PERSON] не здійснено реєстрацію спадкового житлового будинку в органі БТІ і відповідно не отримано правовстановлюючого документа, згідно діючого на той час законодавства. Так як у позивача, як спадкоємця який фактично прийняв спадщину, знаходились документи на будинок, ощадні книжки. Він не тільки отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок, але і зареєстрував своє право власності в органі БТІ та отримав на нього свідоцтво про право власності. Зазначені обставини підтверджуються наявними у позивача свідоцтвами про право на спадщину за законом, та витягом про право власності на зазначений житловий будинок. Відповідно до роз'яснень викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, пункті 3.1: Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема житловий будинок; при вирішені спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясувати: 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Також в зазначений період правовідносин діяли Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56, які встановлювали порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, до яких відносились жилі будинки (домоволодіння), згідно з п.4.1. зазначених Правил оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводилось із видачею свідоцтва про право власності. Про те, як вбачається з обставин справи, з моменту видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом (з 04.02.1997 року) і до дня смерті [PERSON] ([INFO]), [PERSON] не вчинялося будь-яких дій направлених на отримання у власність та вступ у фактичне володіння зазначеним спадковим майном, а в зазначений період вступив в фактичне володіння спадковим майном, проживав та користувався домоволодінням позивач по справі. Зазначені обставини підтверджуються довідками наданими Томаківським БТІ, Преображенською сільською радою. Тому суд вважає, що позивач має право звертатися з даним позовом до суду. На підставі зазначеної заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на спадщину за законом Томаківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 21 -1997 року після смерті [PERSON]. В порушення вимог пункту 113 зазначеної Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в матеріалах спадкової справи відсутні будь-які данні про підтвердження фактичного вступу до управління чи володіння спадковим майном. Державним нотаріусом не вживалось будь-яких заходів на виконання зазначених вимог інструкції. Зазначена спадкова справа не зареєстрована в алфавітній книзі спадкових справ за 1997 рік, також в порушення наказу Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року № 51/5 Томаківською державною нотаріальною конторою спадкова справа не була зареєстрована в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ. В порушення вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» державним нотаріусом не перевірявся склад спадкового майна. Про таке неналежне виконання своїх службових обов'язків державним нотаріусом Томаківської державної нотаріальної контори, внаслідок яких було грубо порушено законні права та інтереси позивача, йому стало відомо лише коли він звернувся щодо оформлення спадкових прав до Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. Зазначені обставини підтверджуються змістом інформації, викладеній в відповіді за № с-248308 від 21.12.2012 року Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області, наданій позивачу. Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду копію висновку НДІСЕ Запорізького відділення, який не оскаржувався відповідачем, де зазначено ,що підпис від імені [PERSON] в заяві від 04.02.1997 року в Томаківську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області від [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням оригінальним підписам [PERSON] Даний висновок експерта №65-13 від 21.05.2013 року суд вважає належним і допустимим доказом по даній цивільній справі, так як даний висновок ніким не оскаржувався і клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи у судовому засіданні не заявлялося. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Тому за таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь позивача 114,70 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved