Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач 25 червня 2013 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 18.02.08р. між ЗАТ «Альфа Банк» та третьою особою [PERSON] укладено кредитний договір №490057434, згідно якого третя особа отримала кредит в розмірі 11985,15 доларів США. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже ЗАТ «Альфа-Банк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідно до умов Договору, третя особа зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши третій особі, кредит у сумі 11985,15 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача. У порушення умов Договору, Третя особа, свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 18.11.2010 року має прострочену заборгованість: за кредитом - 10849,89 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складає - 86123,18 грн., за відсотками - 3389,90 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 26 908грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нарахована неустойка. Станом на дату розрахунку, а саме 18.11.2010 року розмір неустойки становить - пеня - 26431,50 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 209805,34 грн. Проте, з огляду на принцип розумності та справедливості, ПАТ «Альфа-Банк» як клієнто-орієнтовний Банк, користуючись своїми процесуальними правами в прохальній частині своєї позовної заяви зменшує позовні вимоги щодо нарахованої згідно з умовами Кредитного договору пені, та просить суд стягнути з Відповідача 11% від нарахованої пені. На дату розрахунку заборгованості за кредитним договором 490057434 від 18.02.2008 сума пені в розмірі 11 % у доларовому еквіваленті становить 2907,47 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складає - 23078,59 грн. Також 18.02.2008 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та [PERSON], уклали Договір Поруки № 490057434-П. Відповідно до умов Договору поруки Відповідач як поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, які виникли на підставі Договору. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Третьою особою будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору відповідачу та третій особі було направлено Вимоги про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимоги не виконані. Згідно Договору Поруки № 490057434-П, Поручитель та Боржник відповідають перед Банком за порушення обов'язків, що виникли на підставі основного Договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 136109,77 грн. та судові витрати. 18 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначив, що 18.02.2008 року в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за основним договором - кредитний договір №490057434, між ним та Банком був укладений договір поруки № 490057434-П, який відповідач вважає припиненим. Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору номінальна процентна ставка складала 14,5 % річних. На підставі розрахунку заборгованості за кредитом, відсоткова ставка з 01.09.2008 року складала 16 % річних. Таким чином з 01.09.2008 року відбулося збільшення обсягу відповідальності боржника. При цьому ПАТ «Альфа-Банк» не було направлене повідомлення, ані [PERSON], ані [PERSON] Крім того, згідно п. 5.4. договору поруки, у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть згоду на таке збільшення. [PERSON] згоди на збільшення обсягу відповідальності не надавав, будь-яких проектів додаткової угоди до договору поруки № 490057434-П, відповідачу також не надсилали. Просив визнати договір поруки № 490057434-П від 18.02.2008 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] припиненим. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, надавши письмові заперечення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. Надав письмові заперечення, згідно яких первісні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти їх задоволення. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день і час проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити по наступних підставах. При розгляді даної цивільної справи суд бере до уваги роз`яснення Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Матеріалами справи встановлено, що 18.02.2008 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк» та фізична особа - [PERSON], уклали кредитний договір № 490057434, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 11985,15 доларів США (а.с.7-8). Згідно умов договору позичальник зобов'язався сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,5 % річних, з кінцевим терміном повернення до 18 лютого 2013 року. Відповідно до умов Договору, [PERSON] зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Згідно витягу зі Статуту ПАТ «Альфа-Банк», погодженого Національним банком України, правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Третій особі, кредит у сумі 11985,15 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку. У порушення умов Договору, третя особа, свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 18.11.2010 року має прострочену заборгованість: за кредитом - 10849,89 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складає - 86123,18 грн., за відсотками - 3389,90 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 26 908 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с.22). Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Третя особа зобов'язана сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно до ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Пунктом 3.4 Розділу 2, що є невід'ємною частиною кредитного договору, визначено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Як вбачається з матеріалів справи загальний розмір неустойки, а саме пені становить 209 805,34 грн. Банком розмір пені був зменшений на 11%, а саме до 23078,59 грн. Встановлено, що 18.02.2008 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та [PERSON], уклали Договір Поруки № 490057434-П (а.с.16-17). Пунктом 2.1 цього договору передбачено, що поручитель поручається за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. У відповідності до п. 3.1 договору поруки боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, перелічених у статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. На підставі п. 6.1 Розділу 2, що є невід'ємною частиною кредитного договору, банк має право вимагати (в тому числі в судовому порядку) від позичальника дострокового виконання зобов'язань з повернення кредиту за договором у випадках істотного порушення позичальником зобов'язань за договором, визначених цим пунктом. На виконання умов кредитного договору відповідачу та боржнику була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, однак до цього часу вказана вимога ними не виконана. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем та боржником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення первісного позову в повному обсязі, оскільки відповідно до укладеного договору поруки відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти за боржника, який не виконав належним чином свої зобов`язання перед банком, та вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню, та з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 136109,77 грн. Натомість, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - [PERSON] про визнання договору поруки припиненим не підлягають задоволенню за нижченаведеним. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно з п.22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» обсяг зобов»язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов»язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов»язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя). Як вбачається з п. 2.1 договору поруки № 490057434-П від 18.02.2008р. поручитель поручається перед банком за виконання Боржником наступних обов`язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: б) обов`язок щомісяця сплачувати Банку проценти за користування Кредитом у терміни, визначені Основним договором та додатком № 1 до Основного договору /а.с.16/. Пунктом 5.1. вказаного договору, поручитель підтверджує, що він повністю ознайомлений з умовами Основного договору та обов'язками Боржника за ним. Разом з тим, розглядаючи справу в межах визначеного [PERSON] предмету спору, судом у судовому засіданні встановлено, що посилання на ті обставини, що без згоди [PERSON] відбулась зміна основного зобов'язання, внаслідок чого збільшується його обсяг як майнового поручителя відповідальності, не відповідає дійсності, оскільки підписавши зазначений договір поруки, поручитель вже передбачив можливість збільшення основного зобов»язання і надав свою згоду на такі зміни, його підпис свідчать про те, що сторони погодилися з його умовами. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається відповідач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами у їх сукупності. Крім того, слід зазначити, що ст. 553 ЦК України визначає поруку як договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Порука має похідний характер від забезпеченого нею зобов»язання своєчасного повернення кредиту за кредитним договором. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Відповідно до положень ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з пунктом 5.3 Договору поруки, дія вказаних договорів припиняється повним виконанням зобов»язань за кредитним договором. Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Отже, на думку суду зобов'язання припиняються в результаті належного виконання грошового зобов'язання. Таке грошове зобов'язання не було виконане належним чином [PERSON] Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Враховуюче вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та зважаючи на те, що обставини, на які посилається [PERSON] як на підставу для задоволення зустрічного позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а зустрічні позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1361,10 грн. У зв`язку з тим, що зустрічні позовні вимоги залишені без задоволення, то судові витрати поверненню не підлягають На підставі викладеного і

Outcome: approved