Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Будьоннівського районного суду м. Донецька з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12.03.2004 року, про що Ларинською селищною радою Будьоннівського району м. Донецька зроблено актовий запис за № 04. Від шлюбу спільних дітей не мають. З 2006 року фактично шлюбні відносини з відповідачем [PERSON] були припиненні. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з непорозуміннями та розбіжностями в особливо життєвих питаннях, втратою почуття кохання. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, немає. Подальше збереження шлюбу є не можливим. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 березня 2004 року, про що Ларинською селищною радою Будьоннівського району м. Донецька зроблено актовий запис за № 04, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів до примирення подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Дослідивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що між подружжям, внаслідок розладу виникли погані стосунки, жоден з подружжя не бажає надалі підтримувати шлюб. За таких обставин суд дійшов висновку, що спільне проживання подружжя не можливе. Беручи до уваги сформовані взаємини між подружжям, причини розладу, небажання кожного з них надалі підтримувати сімейні стосунки, що суперечитиме інтересам кожного з них, суд вважає, що збереження їхньої родини стало не можливим. Позивачкою документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, у встановленому законом розмірі 114 грн. 70 коп., які у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд покладає на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved