Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про: витребування у [PERSON], [PERSON] автомобіль марки Ford Fusion, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER], шасі (кузов, рама) - № [NUMBER], та передання його [PERSON], а у разі неможливості повернення зазначеного автомобіля, відшкодування його вартість у розмірі 128300 грн.; про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за договором прокату від 08.10.2011 року №0810-01 у розмірі 591560 грн.; про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 162000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01 червня 2011 року видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив [PERSON] та [PERSON] бути, представником з питань здачі в оренду (найм) автомобіля. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] отримали право від його імені укладати договори оренди (найму) відносно Автомобіля, одержувати належні йому за результатами згаданої угоди грошові суми, укладати договори обов'язкового страхування цивільної відповідальності, отримати поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності, одержувати страхові відшкодування та ін. 08 жовтня 2011 року [PERSON] уклав договір прокату, за яким передав автомобіль у користування, за плату [PERSON], строком на п'ять днів, а останній зобов'язався повернути автомобіль 13 жовтня 2011 року і сплатити плату за договором. За умовами Договору прокату, плата за кожен день користування Автомобілем становить 460 грн. Після укладання Договору прокату, [PERSON] було зроблено передоплату у розмірі 1840 грн. Таким чином, залишок, що підлягав сплаті після повернення автомобіля, складав 460 грн. Однак, 13 жовтня 2011 року [PERSON] автомобіль повернуто не було. 15.10.2011 року, він звернувся до Київського районного відділу міліції, з заявою щодо протиправного заволодіння автомобілем. 22.10.2011 року на заяву Позивача, винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, у зв'язку з тим, що відносини які склались між ним та відповідачами носять цивільно - правовий характер, та підлягають вирішенню в судовому порядку. У 2012 році довіреність від 01 червня 2011 року видана на ім'я [PERSON] та [PERSON] була відізвана. 01 серпня 2012 року він відправив на адресу [PERSON] претензію про повернення транспортного засобу, оскільки саме [PERSON] було передано автомобіль у день складання Договору прокату і ним же був переданий автомобіль [PERSON] Вважає, що має право на отримання неустойки за порушення наймачем строків повернення предмету прокату за період з 08 жовтня 2011 року по 19 липня 2013 року, яка становить 295780 грн., а згідно положень ч. 2 ст. 785 ЦК України, неустойка за Договором прокату становить 591560 грн. Крім того, вважає, що йому завдано збиток у вигляді упущеної вигоди на суму 162000 грн., оскільки 04 жовтня 2011 року він з [PERSON] уклав Договір про намір, за яким він мав був передати в тимчасове платне володіння та користування автомобіль на 18 місяців. Таким чином, у зв'язку із тим, що строк прокату закінчився 13.10.2011 року, відповідачами автомобіль у добровільному порядку не повернуто, від виконання взятих на себе зобов'язань вони ухиляються, вважає, що його права мають бути захищенні шляхом витребування автомобілю, а у разі знищення автомобіля, або його пошкодження, згоден на відшкодування збитків в розмірі вартості автомобіля, яка складає 128300 грн. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Також просили у якості підтвердження вартості автомобіля прийняти договір добровільного страхування автомобіля, згідно якого експертами Страхової компанії «ЕТАЛОН» його автомобіль було оцінено в 96000 грн., та яку в свою чергу суму він міг отримати за викрадення автомобіля від страхової компанії. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив. [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували та в його задоволенні просили відмовити. [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та вважав, що він не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки Ford Fusion, 2010 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER], шасі (кузов, рама) - № [NUMBER]. 01 червня 2011 року, [PERSON] видав [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив їх бути його представником з питань здачі в оренду (найм), належного [PERSON] автомобіля. В 2012 році позивач вказану довіреність відізвав. 23 червня 2011 року, фізична особа підприємець [PERSON] в особі [PERSON] уклав зі Страховою Компанією «ЕТАЛОН», договір добровільного страхування наземного транспорту, автомобіля марки Ford Fusion, 2010 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER], шасі (кузов, рама) - № [NUMBER]. 08 жовтня 2011 року, [PERSON] відігнав спірний автомобіль до [PERSON], для оформлення останнім договору прокату з фізичною особою. 08 жовтня 2011 року, фізична особа підприємець [PERSON], на фірмовому бланку мережі прокатних станцій ДРАЙВ, уклав з [PERSON] договір прокату спірного автомобіля, за яким передав вказаний автомобіль [PERSON] у користування на п'ять днів, а останній зобов'язався повернути автомобіль 13 жовтня 2011 року і сплатити плату за договором. За умовами, укладеного 08 жовтня 2011 року договору прокату, плата за кожен день користування автомобілем становить 460 грн. [PERSON] було зроблено передоплату у розмірі 1840 грн., а отже залишок, що підлягав сплаті після повернення автомобіля, складав 460 грн. Проте 13 жовтня 2011 року, автомобіль повернуто не було. 15.10.2011 року, [PERSON] звернувся до Київського РВ міліції, з заявою щодо протиправного заволодіння автомобілем. Згідно відповіді СК «ЕТАЛОН» від 13 грудня 2011 року, зазначено, що заяву [PERSON] про неповернення [PERSON] 13 жовтня 2011 року автомобіля, страховою компанією отримано лише 18 жовтня 2011 року, у зв'язку із чим відмовлено у виплаті страхового відшкодування. 22.10.2011 року, Київським РВ, винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, у зв'язку з тим, що відносини які склались між сторонами носять цивільно - правовий характер, та підлягають вирішенню в судовому порядку. 01 серпня 2012 року [PERSON] відправив на адресу [PERSON] претензію про повернення транспортного засобу, проте до теперішнього часу автомобіль не повернуто. В своїй позовній заяві [PERSON] просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] неустойку за договором прокату від 08.10.2011 року у розмірі 591560 грн. Як вбачається з укладеного договору прокату від 08 жовтня 2011 року, фізична особа підприємець [PERSON] уклав з [PERSON] договір прокату спірного автомобіля, за яким передав вказаний автомобіль [PERSON] у користування на п'ять днів, а останній зобов'язався повернути автомобіль 13 жовтня 2011 року і сплатити плату за договором. Проте, як вбачається з копії довіреності виданої 01 червня 2011 року [PERSON], він уповноважив [PERSON] та [PERSON] бути його представником з питань здачі в оренду (найм), належного [PERSON] автомобіля. Таким чином, 08 жовтня 2011 року укладаючи договір, як фізична особа підприємець [PERSON], відповідач перевищив свої повноваження, наданні йому за довіреністю від 01 червня 2011 року [PERSON] З вказаного договору також не вбачається, що фізична особа підприємець [PERSON] під час здійснення своєї господарської діяльності уповноважена укладати договори з третіми особами відносно спірного автомобіля [PERSON] В судовому засіданні сторони пояснили, що [PERSON] довіреності фізичній особі підприємцю [PERSON], на використання спірного автомобіля в своїй господарській діяльності не надавав. Отже фізична особа підприємець [PERSON] не мав права укладати вказаний договір, у зв'язку із чим вказаний договір не може створювати прав чи обов'язків. На підставі наведеного, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] неустойку за договором прокату від 08.10.2011 року у розмірі 591560 грн., слід відмовити. Крім того в своєму позові [PERSON] просить витребувати у [PERSON], [PERSON] автомобіль марки Ford Fusion, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER], шасі (кузов, рама) - № [NUMBER], та передання його [PERSON], а у разі неможливості повернення зазначеного автомобіля, відшкодування його вартість у розмірі 128300 грн. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В судовому засіданні встановлено, що про місце знаходження автомобіля, та чи існує взагалі даний автомобіль сторонам не відомо Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з рахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 387 власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 4 ст. 22 ЦК України, на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 779 ЦК України у разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. В позовній заяві позивач вказує, що вартість автомобіля, згідно договору купівлі-продажу автомобіля №2010-057Ф від 05.07.2010 року, становить 128300 грн., у зв'язку із чим просить стягнути дану суму. Проте, договір купівлі-продажу автомобіля укладено 05 липня 2010 року та в ньому зазначена вартість нового автомобіля, а автомобіль зник 13 жовтня 2011 року. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти такої вартості автомобіля, оскільки вона явно не відповідає ціні автомобіля станом на 13 жовтня 2011 року. В судовому засіданні представник позивача та сам позивач вказували, що вони просять прийняти, як доказ ціни автомобіля договір добровільного страхування наземного транспорту від 23 червня 2011 року, укладений ФОП [PERSON] з СК «ЕТАЛОН», згідно якого спеціалістами даної установи було визначено, що ціна автомобіля становить 96000 грн. Зважаючи на те, що під час укладення договору добровільного страхування наземного транспорту від 23 червня 2011 року, спеціалістами СК «ЕТАЛОН» було визначено ціну автомобіля в 96000 грн., та зважаючи на те, що саме вказану суму відшкодування мав отримати [PERSON] у разі настання страхового випадку, та беручи до уваги ту обставину, що в наслідок неправомірних дій [PERSON], який уклав договір з перевищеням свої повноважень, зник автомобіль, а також те, що в наслідок того, що [PERSON] вчасно не повідомив СК «ЕТАЛОН» про настання страхового випадку, та [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, суд вважає, що в даній частині позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] вартості автомобіля в розмірі 96000 грн. Крім того, в своєму позові [PERSON] просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 162000 грн. В обґрунтування вказаної вимоги [PERSON] посилається на те, що 04 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про намір, за яким, позивач зобов'язується передати в тимчасове платне володіння та користування вказаний автомобіль, не пізніше 01 листопада 2011 року, а [PERSON] прийняти в тимчасове платне володіння та користування автомобіль, а також сплачувати щомісячно орендну плату у розмірі 9000 грн., строком на 18 місяців. [PERSON] вважає, що за вказаним договором його прибуток мав становити 162000 грн. Проте в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що йому відомі ризики в разі надання автомобіля в оренду, прокат. Віддаючи автомобіль в прокат, не відомо чи повернеться він в цілості, чи взагалі не повернеться. 08 жовтня 2011 року він сам просив [PERSON] відігнати автомобіль до [PERSON], щоб останній відав його у прокат. Таким чином, суд вважає, що оскільки [PERSON] розуміючи усі ризики, 08 жовтня 2011 року самостійно вирішив віддати автомобіль у прокат, він самостійно і має відповідати перед [PERSON] щодо неможливості укладення договору, обумовленого 04 жовтня 2011 року договором про намір, а отже в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] відшкодування документально підтверджених судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, в розмірі 374 грн. 84 коп. На підставі викладеного та ст.ст. 15, 16, 22, 387, 779, 785, 787, 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: partial