Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

21.10.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 38202 грн. 02 коп. заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.03.2012 року між ПАТ «Ідея банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір №ЛВ8.188.73554 за яким [PERSON] отримала кредит в сумі 13177 грн., які зобов'язувалась повернути до 16.03.2015 року із сплатою 25,25% річних. Оскільки відповідачка своїх зобов'язань по вищевказаному договору не виконує, у неї утворилась заборгованість в сумі 38202 грн. 02 коп., і зокрема - 7815 грн. 28 коп. основний борг по тілу кредиту, 5362 грн. 72 коп. прострочений борг по тілу кредиту, 7862 грн. 44 коп. прострочених відсотків, 72 грн. 93 коп. строкові відсотки, 171 грн. 30 коп. плати за обслуговування кредиту, а також 16918 грн. 35 коп. нарахованої пені. В судове засідання представник позивача не з'явився, 11.12.2013р. подав заяву, у якій просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач позов визнала частково, при цьому суду пояснила, що дійсно отримала кредит в ПАТ «Ідея банк», однак їй не було відомо про наявність заборгованості, оскільки кредит вона отримувала для іншої особи, яка зобов'язувалась його погашати, жодні повідомлення від банку про борг вона не отримувала, після отримання позову, нею було сплачено 5600 грн., а саме: 5361 грн. 72 коп. простроченого боргу, 171 грн. 30 коп. плати за обслуговування кредиту та 65 грн. 98 коп. строкових відсотків. Покликалась також про те, що оскільки вона сплатила заборговане тіло кредиту в сумі 5361 грн. 72 коп., то решту заборгованості погашатиме згідно графіку погашення, не заперечує про стягнення з неї заборгованих відсотків за 2012-2013 кредитний рік, щодо стягнення з неї пені - вимоги позивача заперечила, оскільки така нарахована безпідставно, тому просила суд відмовити в їх стягненні. На підтримку позиції відповідача висловилась її представник [PERSON] яка зокрема пояснила, що її довіритель не заперечує нарахування стягнення з неї 3327 грн. 19 коп. (25,25% річних) в період з 16.03.2012 по 16.03.2013 р (за один кредитний рік), а також із врахуванням того, що прострочену суму боргу її довірителем в сумі 5361 грн. 72 коп. та 171 грн. 30 коп. плати за обслуговування кредиту сплачено на підтвердження чого подала відповідні квитанції, в цій частині позову просила відмовити. Також просила відмовити в частині нарахування відсотків в сумі 4534 грн. 25 коп. та 7815 грн. 28 коп. основного боргу, оскільки позивач заявляючи таку вимогу не вимагає розірвання кредитного договору, що порушує права відповідача. Крім цього представник просила відмовити в частині стягнення пені в сумі 16918 грн. 35 коп., посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. згідно якого надається тлумачення положень ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», і зокрема, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях обліковою ставкою Національного банку України поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, в той час як відповідачка отримувала споживчий кредит як фізична особа. Заслухавши відповідачку та її представника, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно положень ст.ст. 525, 526, 610, 611, 825 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Так, відповідно до кредитного договору №ЛВ8.188.73554 від 16.06.2012 року (а.с.-5-6) [PERSON] отримала в ПАТ «Ідея банк» кредит в сумі 13177 грн., які зобов'язувалась повернути до 16.03.2015 року із сплатою 25,25% річних. Як вбачається із позовної заяви та довідки-розрахунку заборгованості станом на 24.09.2013р. (а.с.-2-3, 4), відповідачка своїх зобов'язань по вищевказаному договору не виконує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість в сумі 38202 грн. 02 коп., і зокрема - 7815 грн. 28 коп. основний борг по тілу кредиту, 5362 грн. 72 коп. прострочений борг по тілу кредиту, 7862 грн. 44 коп. прострочених відсотків, 72 грн. 93 коп. строкові відсотки, 171 грн. 30 коп. плати за обслуговування кредит, а також 16918 грн. 35 коп. нарахованої пені. Відповідачка, що вбачається із її пояснень та пояснень її представника не заперечує факту укладення вказаного кредитного договору та факту порушення зобов'язання по погашенню вказаного кредиту із відсотками, оскільки погашати вказаний кредит мала інша особа для якої [PERSON] отримувала вказаний кредит, що між тим не звільняє [PERSON] від обов'язку виконання умов кредитного договору. Згідно п.п.2.6. вищевказаного кредитного Договору у разі розірвання Банком цього Договору термін повернення кредиту вважається таким, що настав та нарахування процентів і плати за кредитне обслуговування припиняється з дати розірвання Договору та Позичальник зобов'язаний повернути заборгованість за Договором, сплатити штрафні санкції (пеню) та відшкодувати завдані Банку збитки. Між тим, заявляючи позов про повне повернення суми кредиту із нарахованими відсотками за весь час на який укладено Договір ( три роки) Банк не ставить вимогу про розірвання кредитного договору. В судове засіданні представник позивача не з'явився, хоча судом було визнано його явку обов'язковою (а.с.42,44), вимог про збільшення позовних вимог і зокрема розірвання кредитного договору, суду не подав. Так, згідно Постанови Пленуму ВС України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Таким чином, суд вважає безпідставними вимоги Банку в частині стягнення із відповідачки 7815 грн. 28 коп. простроченого боргу по тілу кредиту та 4534 грн. 25 коп. відсотків та в цій частині позову відмовляє. Відмовляючи в позові в цій частині, суд також бере до уваги ту обставину, що відповідачка сплативши частину заборгованості вклалась у графік погашення кредиту згідно договору та зобов'язується в подальшому вносити платежі в банк згідно вищевказаного графіку. Відмова в позові в цій частині не позбавить Банк у випадку повторного порушення [PERSON] умов кредитного договору, і зокрема сплати платежів по графіку на повторне звернення до суду про стягнення заборгованості з неї в цій частині. Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення з [PERSON] пені в сумі 16918 грн. 35 коп., як безпідставно нараховану, з огляду на наступне. Згідно із вимогами цивільного законодавства умови договору не повинні суперечити Конституції та законам України. Так, рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. надається тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», і зокрема, встановлено, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях обліковою ставкою Національного банку України поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Із вищевказаного кредитного договору (а.с.-5-6) убачається, що відповідачка отримувала кредит як фізична особа на поточні потреби ( в д.к.в. споживчий кредит). Таким чином, передбачені кредитним Договором (п.п. 2.4.) умови, щодо стягнення з Позичальника штрафних санкцій (пені) у випадку невиконання зобов'язання, суд вважає такими, що суперечать чинному законодавству і порушують права Позичальника. Відповідач надала в судове засідання квитанції №579707 від 18.11.2013р. та №579707 від 25.12.2013р. (а.с.-40, 45), про сплату на рахунок позивача відповідно - 5000 (п'ять тисяч грн.) та 600 (шістсот) грн. Установлено, що вищезазначені суми не відображено в розрахунку наданому позивачем на підтвердження позову (а.с.4) тому зараховує їх до суми в погашення заборгованості кредиту. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе стягнути в користь позивача з [PERSON] 3327 грн. 19 коп. (25,25% річних) в період з 16.03.2012 по 16.03.2013 р (за один кредитний рік), в решті заявлених вимог відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до поожень ст.. 88 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати в розмірі пропорційному до задоволення позовних вимог.

Outcome: partial