Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємцем за законом на спадкове майно по смерті свого чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року. Крім неї спадкоємцями за законом є також діти спадкодавця - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які своїми письмовими заявами відмовилися від частки у спадщині, та син [PERSON], який помер [INFO] року. Так як вона постійно проживала зі спадкодкодавцем на момент відкриття спадщини, фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Оформити право власності на спадкове майно належним чином не має можливості у зв»язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а тому просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок [ADDRESS]. В даному судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], кожна зокрема, позов підтримали та просили задовольнити із наведених у ньому підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], кожен зокрема, позовні вимоги підтримали та не заперечували щодо їх задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожен зокрема, позов заперечили. Відповідач - Маневицька селищна рада до суду свого представника не направили, проте надіслали заяву, в якій зазначають, що проти задоволення позову не заперечують. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України (в ред.1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За вимогами ст. ст. 527, 529 цього ж Кодексу спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. За ст. 549 Цивільного кодексу України (в ред.1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальні конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом установлено, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.6). Частиною 1 ст. 1221 та ч.3 ст. 1268 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї. Із відповіді Маневицької державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №59 за 2004 рік . Із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася дружина спадкодавця [PERSON] Заповіт від імені [PERSON] в Маневицькій державній нотаріальній конторі не посвідчувався (а.с.а.с.48,49). Судом установлено, що іншими спадкоємцями за законом на спадкове майно є діти позивача та спадкодавця [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON], серії [NUMBER] (а.с.41). У встановлений законом термін з моменту відкриття спадщини [PERSON], [PERSON], [PERSON] не вчинили будь - яких дій, що свідчать про прийняття ними спадщини після смерті батька [PERSON], а відповідачі [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно не претендують, що підтверджується їх нотаріально засвідченими заявами, наявними в матеріалах справи (а.с. а.с. 14,15). Із довідки №1834, виданої Маневицькою селищною радою 27 вересня 2010 року вбачається, що по [ADDRESS] зареєстровані: з 15 травня 1956 року - [PERSON], з 5 грудня 2006 року - онука [PERSON] та правнуки [PERSON] та [PERSON], а також із 1 вересня 2008 року по даний час - онук [PERSON] (а.с.8). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] просили суд виділити частку у спадковому майні відповідачу [PERSON] та пояснили, що відповідач [PERSON] є сином їх брата - [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. а.с. 40,41). Із будинкової книги будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] у вказаному будинку зареєстрований із 31 січня 2006 року, був знятий з обліку 1 вересня 2008 року та зареєстрований повторно у той же день. Факт реєстрації відповідача у спадковому будинку також підтверджується аркушами 10, 11 його паспорта (а.с.42). Відповідач [PERSON] пояснив, що у спадковому будинку проживав разом із [PERSON] та [PERSON] ще до смерті батька і проживає там на даний час, що підтвердили відповідачі [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] просили право власності на спадковий будинок визнати лише за позивачем [PERSON] посилаючись на те, що [PERSON] не є сином покійного [PERSON], оскільки із копії акту про народження №06 від 13 вересня 1990 року, виданої 22 жовтня 2013 року Стегрімовською сільською радою Монастирщенського району Смоленської області Російської Федерації, вбачається, що батьком відповідача [PERSON] записано [PERSON], проте суд не приймає до уваги дані пояснення, оскільки за життя [PERSON] не оспорював факт свого батьківства відповідача [PERSON] і є зазначеним у свідоцтві про народження батьком, а право на оспорення батьківства після смерті особи, записаної батьком дитини, надано лише спадкоємцям за законом першої черги. Із загального правила про недопустимість оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини, стаття 137 Сімейного кодексу України встановлює лише три винятки. Оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі: 1) подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; 2) пред»явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; 3) відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини. Тобто, за інших обставин ніхто не може оспорити чуже батьківство, навіть за наявності для цього вагомих доказів. А тому, зважаючи на вищевикладене та враховуючи вимоги ч.1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial