Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], та [PERSON] зі спірної квартири без надання їм іншого жилого приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що 13.03.2008 року між ним та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 007/016/08-08-22-4, відповідно до умов якого Банк відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію в сумі 2 095 750 грн. В забезпечення виконання умов Кредитного договору, між ним та відповідачем [PERSON] укладено Договір іпотеки № 007/016/08-22-4-2 від 007/016/08-22-4-2, за яким останній передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. В зв'язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору, позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, на підставі якої рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21.07.2011 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. 12.01.2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва. В ході виконавчого провадження майно [PERSON] було передано на реалізацію торгуючій організації через прилюдні торги, відповідно до Протоколу про придбання майна з прилюдних торгів саме позивач був визнаний переможцем даних торгів. 21.12.2012 року на підставі Акту від 20.12.2012 року, який був виданий позивачу Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві за результатами проведення прилюдних торгів, приватним нотаріусом КМНО [PERSON], було оформлено Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке зареєстровано в реєстрі за № 2623. Рішенням Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві від 16.04.2013 року, зареєстровано право власності на квартиру за ПАТ «БТА БАНК». Після оформлення у встановленому законодавством порядку права власності на квартиру позивач мав намір реалізовувати свої законні права власника, проте, це виявилося неможливим, оскільки у квартирі зареєстровані і мешкають відповідачі. На вимогу позивача добровільно звільнити квартиру та знятися з реєстрації відповідачі відмовляються, чим порушують право власності позивача. Крім того позивач просить також стягнути з відповідачів в солідарному порядку витрати по сплаті судового збору в розмірі 114,70 грн. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що у даному випадку вбачається за доцільне. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 13 березня 2008 року між ПАТ «БТА БАНК» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 007/016/08-08-22-4, відповідно до якого Банк відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію в сумі 2 095 750 грн. В забезпечення виконання умов Кредитного договору, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 007/016/08-22-4-2 від 007/016/08-22-4-2, посвідчений ПП КМНО [PERSON], за яким останній передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] В зв'язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору, позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2011 року у справі № 2 - 2656/11 позовні вимоги ПАТ «БТА БАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором в розмірі 3 382 538,14 грн. 12 січня 2012 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва було відкрито виконавче провадження, в ході якого, майно [PERSON] було передано на реалізацію торгуючій організації через прилюдні торги. Відповідно до Протоколу про придбання майна з прилюдних торгів саме ПАТ «БТА Банк» був визнаний переможцем даних торгів. (а.с. 11) 21 грудня 2012 року на підставі Акту від 20 грудня 2012 року, який був виданий позивачу Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві за результатами проведення прилюдних торгів, приватним нотаріусом КМНО [PERSON], було оформлено Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке зареєстровано в реєстрі за № 2623. Рішенням Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві від 16 квітня 2013 року, зареєстровано право власності на квартиру за ПАТ «БТА БАНК». Пунктом 4 ст. 656 ЦК України визначено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Порядок реалізації іпотечного нерухомого майна врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації Отже з 16 квітня 2013 року позивачем було набуте право власності на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею - 28,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки, виданої ЖБК «Луч» в спірній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7) Після оформлення у встановленому законодавством порядку права власності на квартиру позивач мав намір реалізовувати свої законні права власника, однак наразі у спірній квартирі зареєстровані і мешкають відповідачі. На вимогу позивача добровільно залишити квартиру та знятися з реєстрації відмовляються, чим порушують право власності позивача, як власника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 150 ЖК України передбачено, що особи, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивачем було підготовлено та направлено письмові вимоги про виселення, які відповідачами були отримані, однак залишені без уваги. (а.с. 15-16) Частиною третьою ст. 116 Житлового Кодексу України надано власнику жилих приміщень можливість захисту своїх порушених прав у вищезазначених ситуаціях. В даній нормі Закону передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють свої місце проживання. В ст. 3 даного закону встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного обліку. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Отже, виселення власника та інших мешканців з житлового будинку є підставою для зняття з реєстрації їх за місцем проживання. Доказів на підтвердження правомірності проживання відповідачів у належній позивачу квартирі, суду не надано. Враховуючи зазначені обставини, проживання сторонніх позивачу осіб, безперечно створює перешкоди для позивача, як власника квартири, оскільки останній позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися на власний розсуд належним йому майном. За таких обставин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача і необхідність виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого житлового приміщення. На підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 114,70 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved