Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

У липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, в якому просив здійснити розподіл між ним та відповідачкою сумісно набутого майна, а саме предметів побуту, визнавши за ним право власності на комп'ютер вартістю 1300 грн. та визнавши за нею право власності на наступні предмети побуту: пилосос «ЛД» В-С3А58НТ - вартістю 320 грн., відеомагнітофон ДВД 656Х - вартістю 440 грн, газову колонку - вартістю 550 грн., праску - вартістю 410 грн., електрочайник - вартістю 160 грн., палас розміром 2на3 білого кольору - вартістю 700 грн., кухонний комбайн - вартістю 300 грн., всього на загальну суму 1386 грн.. Так, 18 жовтня 2013 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив припинити право [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS], та визнати за ним право власності на вказану квартиру при цьому сплативши [PERSON] 56 000 грн. вартості ? частини даної квартири та провести розподіл майна, яке було придбано з відповідачкою за час шлюбу, а саме: визнавши за ним право власності на комп'ютер вартістю 1300 грн. та визнавши за нею право власності на наступні предмети побуту: пилосос «ЛД» В-С3А58НТ, вартістю 320 грн., відеомагнітофон ДВД 656Х., вартістю 440 грн., газову колонку, вартістю 550 грн., праску, вартістю 410 грн., електрочайник вартістю 160 грн., палас розміром 2 на 3 білого кольору, вартістю 700 грн., кухонний комбайн, вартістю 300 грн., всього на загальну суму 1386 грн.. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Виконкомом Попівської сільської ради, Миргородського району Полтавської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 29 квітня 2009 року ( а.с.7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27 липня 2010 року, про що здійснено актовий запис № 175 ( а.с.7). Більше того, судом встановлено, що 01 вересня 2009 року між сторонами було укладено шлюбний контракт. Статтями 60, 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Так, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] було придбано наступні предмети побуту, а саме: комп'ютер, вартістю 1300 грн., пилосос «ЛД» В-С3А58НТ, вартістю 320 грн., відеомагнітофон ДВД 656Х., вартістю 440 грн, газову колонку, вартістю 550 грн, праску, вартістю 410 грн., електрочайник, вартістю 160 грн., палас розміром 2на3 білого кольору, вартістю 700 грн., кухонний комбайн, вартістю 300 грн..Загальна вартість предметів побуту становить 2 686 грн.. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за час перебування сторін у шлюбі ними було придбано двокімнатну квартиру у [ADDRESS], загальною площею 71,1 кв.м., що підтверджується витягом про реєстрацію прав від 15 листопада 2010 року, виданого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», з якого вбачається, що у відповідності до свідоцтва про право власності [NUMBER] від 29 жовтня 2010 року, виданого Васильківською міською радою. Оціночна вартість квартири складає 220 000 грн.( а.с.30). Відповідно до п.2.5 Шлюбного договору між особами, які знаходяться у зареєстрованому шлюбі від 01 вересня 2009 року, спільною сумісною власністю дружини та чоловіка буде вважатись квартира [ADDRESS] - яку дружина [PERSON] збирається отримати в якості службової з подальшою її приватизацією після укладення шлюбного договору ( а.с.32,33-35). Так, статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Законодавцем визначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя ( одного з них) до суду з таким позовом. Та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зважаючи на вказані обставини, майно яке придбано за час шлюбу сторін, а саме за період з квітня 2009 року і до розлучення, є їх спільним майном подружжя і підлягає поділу в рівних частках кожному. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2013 року кошти в сумі 56 000 грн. не повернула [PERSON], тому зважаючи на вказані обставини, останній вважає за доцільне стягнути з відповідачки 56 000 грн. в рахунок вартості ? частини квартири та відповідно припинити за нею право власності на ? частину квартири у відповідності до ч.1 ст. 365 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] щодо наведеного вище порядку поділу предметів побуту, придбаних ним з [PERSON] за час шлюбу є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved