Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

24 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Одеського національного політехнічного університету 4300 грн. оплати за навчання, 64,50 грн. банківського збору та 1000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 27 серпня 2013 року між ним та співробітником Одеського національного політехнічного університету (далі - ОНПУ) [PERSON] був заключений усний договір-контракт про оплатну підготовку спеціаліста з вищою освітою в ОНПУ в Центрі післядипломної освіти, індивідуальної підготовки та перепідготовки за направленням “Атомна енергетика” на заочному відділенні у групі ПТЯ-131ю у розмірі 4300 грн. за I семестр. В той же день [PERSON] повідомив його про необхідність впродовж 27-29.08.2013 р. сплатити за навчання для того, щоб бути зарахованим до університету, що він і зробив, передавши квитанції [PERSON] Проте, 02 вересня 2013 р. [PERSON] в телефонній розмові повідомив його про зміну вартості навчання з 4300 грн. на 5700 грн., мотивуючи це тим, що сплачена ним сума є ціною минулого – 2012 року за навчання, від чого він відмовився. 05 вересня 2013 року він у присутності працівника ВП «ЮУ АЕС» [PERSON] передав [PERSON] оригінал квитанції на суму 4300 грн. та заяву про повернення даної суми за навчання поштовим переводом. Але на даний час ця сума йому так і не повернена, в зв’язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом свої прав та інтересів. В судовому засіданні позивач збільшив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з ОНПУ на його користь: 4300 грн. оплати за навчання в університеті, 64,50 грн. банківського збору, 229,40 грн. судового збору, 40,00 грн. за банківські послуги при отриманні дублікату квитанцій, 200,00 грн. моральної шкоди та 200,00 грн. за консультацію в адвоката. Відповідач у судове засідання не з’явився. Про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно. Надав на адресу суду письмові заперечення, з яких слідує наступне. На підставі заяви позивача від 04.09.2013 р, університет 17.09.2013 року видав наказ за № 448-а про повернення готівки сплаченої позивачем за контрактне навчання у розмірі 4300 грн. (чотири тисячі триста гривень). Крім того, 10 жовтня 2013 року університетом до ГУДКСУ в Одеській області були направлені платіжні доручення за №1786 та №1787, згідно Списку №3 поштових переводів (№ п/п 11), на повернення коштів за навчання, але до теперішнього часу ці кошти держказначейством не сплачені. Оскільки розрахункове касове обслуговування ОНПУ здійснюється через банк ГУДКСУ в Одеській області, то прямої вини в діях університету не вбачається. На основі вищевикладеного просили суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку про те, що у позові необхідно відмовити. В силу ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з квитанції (а.с.12) 27 серпня 2013 року [PERSON] на розрахунковий рахунок відповідача були перераховані кошти в сумі 4300 грн. Як вбачається з заяви від 04.09.2013 року, [PERSON] звернувся до відповідача з проханням повернути йому сплачені ним кошти за I семестр 2013-2014 навчального року в розмірі 4300 грн. (а.с.19). Наказом № 448-а від 17.09.2013 року зобов’язано повернути [PERSON] сплачені ним у Центр післядипломної освіти, індивідуальної підготовки та перепідготовки ОНПУ кошти в розмірі 4300 грн. (а.с.21). Списком поштових переказів за № 1786 від 10 жовтня 2013 року підтверджується факт перерахування [PERSON] суми повернення за наказом в розмірі 4300 грн. (а.с.22-23). [PERSON] звернувся до суду з позовом до ОНПУ 24 жовтня 2013 року, тому судом не встановлено порушення його прав з боку відповідача. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.23, ч.1 ст.1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки вину відповідача в судовому засіданні не доведено, то підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди не має. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, так як позивачеві відмовлено у задоволенні позову, то його вимога про повернення судових витрат на його користь не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed