Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначивши, що 05.02.2012 року у м. Донецьк по вул. Артема трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi Outlander» держ. номер [NUMBER], який належить йому на праві власності, яким під час зіткнення керувала [PERSON], та автомобілем ВАЗ-11183 держ. номер [NUMBER], яким керував [PERSON] Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 06.02.2012 року [PERSON] було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та накладено відповідний штраф. В результаті вказаних дій відповідача йому, як власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander» держ. номер [NUMBER] була заподіяна матеріальна шкода. На підставі оцінки експерта та страхового полісу №АВ/0958917 ПАТ «СК «Перша» було прийнято рішення про відшкодування йому суми матеріальної шкоди у розмірі 6720,79 гривень. Проте, після дорожньо-транспортної пригоди, ним було зроблено ремонтні роботи, у результаті яких він фактично витратив суму у розмірі 10 422,72 гривень. Таким чином, майнова шкода, яку він отримав в результаті дорожньо-транспортної пригоди, як власник транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» склала 10 422,72 гривень. Оскільки страховою компанією йому було виплачено 6720,79 гривень, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму у розмірі 3701,93 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що автомобіль «Mitsubishi Outlander» він придбав у 2010 році, при цьому гарантійний термін складає 3 роки. Разом з тим, умовами гарантії передбачено, що ремонтувати автомобіль він зобов’язаний саме на СТО ТОВ «Ніко Донецьк», в противному випадку гарантія втрачається. Тому, після того, як його автомобіль було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 05.02.2012 року, він звернувся до ТОВ «Ніко Донецьк» для ремонту автомобіля. ТОВ «Ніко Донецьк» зробили розрахунок вартості відновлюваного ремонту його автомобіля яка склала 10 422,72 гривень. Вартість цього ремонту він оплатив особисто, та у квітні - травні 2012 року відремонтував автомобіль, та надав до страхової компанії усі необхідні документи для відшкодування вартості відновлюваного ремонту. Проте, страхова компанія відшкодувала йому лише 6720,79 гривень, посилаючись на те, що ТОВ «Ніко Донецьк» невірно розрахували нормо-години. Після цього він звертався до ТОВ «Ніко Донецьк» за роз’ясненнями, та йому було повідомлено, що ціни на нормо-години єдині для всіх офіційний станцій технічного обслуговування ТОВ «Ніко Донецьк». Крім того, йому як постійному клієнту були зроблені знижки. Зазначив, що ним фактично за використані запчастини та ремонтні роботи витрачено 10422,72 гривні, що підтверджується документальними доказами: нарядом на проведення цих робіт, переліком вказаних запчастин та ремонтних робіт відображених у рахунку, та квитанціями про оплату вартості цих запчастин та робіт, яку він здійснив на користь офіційної станції технічного обслуговування свого автомобіля. Тому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь суму матеріальної шкоди у розмірі 3701,93 гривень, а також витрати по сплаті експертизи у розмірі 1881,60 гривень. При цьому зазначив, що франшиза у розмірі 510 гривень відповідачем [PERSON] йому була виплачена добровільно, а сума матеріальної шкоди зазначена ним у позові вказана за мінусом цієї франшизи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що 05.02.2012 року він керував автомобілем ВАЗ-11183, який належить йому на праві власності, та на вул. Артема в м. Донецьку з його вини сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача. 16.02.2012 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності за дану дорожньо-транспортну пригоду у вигляді сплати штрафу, який він оплатив. Ним були надані всі необхідні документи до страхової компанії, в тому числі і постанова про притягнення його до відповідальності, тому вважає, що майнову шкоду позивачу повинна відшкодувати страхова компанія у повному обсязі, а свої зобов’язання він виконав, бо у добровільному порядку виплатив позивачу франшизу. Третя особа [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] повністю визнала, просила справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача ПАТ «СК «Перша» за довіреністю [PERSON] до судового засідання жодного разу не з’явилась, не дивлячись на те, що про час слухання справи була неодноразово повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток та листів. Так, представником відповідача [PERSON] впродовж розгляду справи неодноразово надавались заяви з проханням відкласти розгляд справи, при цьому остання посилалась на зайнятість в інших судових процесах, проте суд не приймає до уваги зазначені причини неявки, оскільки вони не є поважними, та суд розцінює це як спосіб затягування розгляду справи, тому вважає можливим розглянути справу у відсутність представника ПАТ «СК «Перша», належним чином повідомленого про розгляд справи, яким надано суду свої письмові заперечення. Згідно зазначених заперечень вбачається наступне. Позовні вимоги ПАТ «СК «Перша» не визнає, оскільки вважає їх незаконними та необґрунтованими, у зв’язку з тим, що страховою компанією «Перша» 20.06.2012 року були виконанні зобов’язання щодо сплати стразового відшкодування [PERSON] у розмірі страхового відшкодування, визначеному згідно законодавства та полісу обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/0958917, а саме в сумі 6720,79 гривень, тому просила відмовити в задоволенні позову. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що ним була проведена автотоварознавча експертиза щодо встановлення вартості відновлюваного ремонту автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 05.02.2012 р. та був складений відповідний висновок. Даний висновок він підтримує в повному обсязі. При цьому зазначив, що ним було визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля належного позивачу, яка становить 6961,81 гривні, а не матеріальної шкоди, що завдана внаслідок цього позивачу. Він при цьому цей висновок зробив виходячи із вартості державного нормо часу, відповідно на таких станціях, як «Ніко-Донецьк» вартість ремонтних робіт значно вища. Суд, заслухавши пояснення сторін, експерта, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, що завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не по її провині. Як встановлено судом, 05.02.2012 р. з вини відповідача [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме: в порушення вимог Правил дорожнього руху України, водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-11183», державний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Артема в м. Донецьку, не обрав безпечну дистанцію, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander» держ. номер [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА 552919 (а.с.10). В наслідок зіткнення автомобілю «Mitsubishi Outlander» держ. номер [NUMBER] були завдані механічні пошкодження. Згідно ст. 1187 ГК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортнім засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. з наступними змінами, під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського ведення, оперативного керування або за іншими підставами. По факту ДТП співробітниками міліції складений протокол про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] і останній постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 16.02.2012 р. був притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340,00 грн.(а.с.9). Вказана постанова [PERSON] не оскаржувалась та набрала законної сили 26.02.2012 р. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду, що набрала законної сили у справі про адміністративне правопорушення обов’язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, встановлено та не підлягає доказуванню факт, що саме з вини [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] пов’язана з експлуатацією автомобіля [NUMBER], застрахована ПАТ «СК «Перша», що підтверджується полісом № АВ/0958917 від 23.01.2012 року. Відповідно до ст. 979 ЦПК України та ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов’язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов’язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 29 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Ст. 988 ЦПК України та ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено обов’язок страховика протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування бо законом. 02.04.2012 р. [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Перша» з заявою про виплату страхового відшкодування та просив відшкодувати заподіяною шкоду. Згідно із звіту про оцінку транспортного засобу № 328 від 21.03.2012 року, складеного ТОВ «Експерт» вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Mitsubishi Outlander» держ. номер [NUMBER] складає 7844,55 гривень, у зв’язку із чим, відповідно до страхового акту № ЦВ/11/1794 від 12.05.2012 року [PERSON] було виплачено страхове відшкодування у розмірі 6720,79 гривень. Разом з тим, згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 3291/28 від 30.08.2013 року, яка була призначена ухвалою суду від 05 березня 2013 р. за клопотанням позивача, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Mitsubishi Outlander» держ. номер [NUMBER] складає 6961,81 гривень. Разом з тим, згідно рахунку №00792 від 13.04.2012 року, наряду-замовлення № РЛ003876 від 17.04.2012 року, складеного ТОВ «Ніко Донецьк» [PERSON] було витрачено на ремонт належного йому автомобіля «Mitsubishi Outlander» держ. номер [NUMBER] 10422,72 гривень. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди, заподіяної позивачу і страховою виплатою складає 3701,93 гривень, яку позивач просив стягнути на його користь. Відповідно до полісу № АВ/0958917 від 23.01.2012 року за шкоду, заподіяну майну, ліміт відповідальності страховика передбачено у розмірі 50 000,00 грн., франшиза складає 510 гривень. Таким чином, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну майну – автомобілю, що належить [PERSON] застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Перша», в зв’язку із чим матеріальна шкода, завдана останньому, що є страховим випадком, підлягає відшкодуванню страховою компанією у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, у встановленому вищезазначеним Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема майну третьої особи. Відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу вартість відновленого ремонту автомобіля позивача з урахування фізичного зносу, внаслідок його пошкодження в ДТП складає 7844,55 гривень. Страхова компанія сплатила позивачеві 6720,79 грн. Статтею 3 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров’ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У частині 22.1 статті 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров’ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення розміру фактичних витрат із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у статті 57 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності автомобіль марки «Mitsubishi Outlander» держ. номер [NUMBER], рік випуску якого - 2010 рік та відповідно протягом трьох років такий автомобіль повинен обслуговуватися на офіційній СТО ТОВ «Ніко-Донецьк» з метою збереження протягом цього періоду гарантійних зобов’язань. Внаслідок отримання автомобілем механічних пошкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди 05.02.2012 року, позивачем було проведено відновлювальний ремонт свого автомобіля саме на СТО ТОВ «Ніко-Донецьк». Позивачем надано в якості підтвердження понесених витрат наступні документи: -наряд - замовлення на виконання ремонтних робіт його автомобіля: - рахунок цього товариства на використані при ремонті запасні частини та виконані роботи, та квитанції про оплату ним вказаних запчастин та ремонтних робіт, які підтверджують реальну вартість понесених витрат по ремонту пошкодженого автомобіля – в розмірі 10 422,72 гривні. При цьому перелік придбаних запасних частин та ремонтних робіт не оспорювався жодним із відповідачів. В своїх запереченнях страхова компанія посилається лише на те, що висновок представлений ними відповідає вимогам законодавства, а надані позивачем документи щодо понесених ним фактичних витрат по ремонту пошкодженого автомобіля не є об’єктивними доказами, які б могли встановлювати дійсні значення оцінювання. Але суд не погоджується із такими доводами відповідача - страхової компанії та вважає їх хибними, оскільки позивач надав суду відповідні докази заподіяної йому матеріальної шкоди, довів певний розмір завданої шкоди цими доказами, які відповідають вимогам, передбаченим ст.57 ЦПК України. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов’язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стартовим відшкодуванням). З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з ПАТ «СК «Перша» на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром вартості заподіяної шкоди і страховою виплатою - у розмірі 3701,93 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПАТ «СК «Перша» на користь позивача витрати по оплаті судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 1881,60 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 214,60 гривень. На підставі ст. ст. 23, 979, 988, 1167, 1187 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р., та

Outcome: partial