Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-13 00:00:00

16.07.2013 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу по договору займу та відшкодування заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в грудні 2011 року, в приміщені магазину «Троянда», що знаходиться за адресою вул.Пушкіна, м.Тернівка, Дніпропетровський район, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] надала відповідачу в борг 5000 грн., а саме: 50 купюр по 100,00 грн., які відповідач мав повертати на протязі 5 місяців частинами по 1000 грн. відповідно, про що власноручно написав розписку. В зазначений термін відповідач суму боргу не повернув, чим заподіяв позивачу матеріальних та моральних. збитків. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, заперечення проти позову до суду не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається в грудні 2011 року, в приміщені магазину «Троянда», що знаходиться за адресою вул.Пушкіна, м.Тернівка, Дніпропетровський район, в присутності продавців [PERSON] та [PERSON] надала відповідачу в борг 5000 грн., які відповідач зобов'язався повернути у червні місяці 2012 р. но, про що склав розписку (а.с.3). У встановлений строк відповідач суму боргу не повернув, тим самим заподіяв позивачу матеріальних, у розмірі 5 188,33 грн., з урахуванням інфляційних витрат і 3% річних, та моральних збитків. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі , що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Аналізуючи зміст письмової угоди сторін, суд дійшов висновку про те, що письмова розписка, складена відповідачем, є належними доказом, виходячи з того, що у даних розписці вказано: сторони зобов'язання, грошова сума, яка отримана у борг, строк повернення вказаної суми та особистий підпис позичальника, тобто, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, тому суд вважає можливим визнати розписку, складену відповідачем від 22.11.2011 року на суму 5000,00 грн, договором позики грошових коштів, за якими відповідач не виконав зобов'язання з повернення боргу. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 526, 525 України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані останньому внаслідок неповернення коштів наданих в борг. Крім того позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка полягає у спричиненні незручностей, порушенні звиклого способу життя, душевних страждань, яких він зазнав у зв'язку з шахрайськими діями відповідача. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у сумі 1100 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у сумі 100,00 грн. Також позивачем використано право на отримання юридичних послуг та сплачено суму у розмірі 350 грн. за їх надання, що також є витратним для останнього. Зважаючи на те, що категорія даної справи не є складною, обсяг зібраних у справі доказів, які потребували попередньому вивченню, кількість складених позивачем процесуальних документів, суд вважає, що витрати на оплату послуг представника позивача за рахунок відповідача мають бути відшкодовані у сумі 350,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27.04.2006 р. затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, згідно з додатком. Відповідно до п. 1 додатку, витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Як встановлено судом, відповідно до угоди про надання правової допомоги від 19.04.2013 р. між позивачем та [PERSON] останній надавав правову допомогу (а.с.6) Згідно розписки від 22.04.2013 р. позивач сплатив за надання юридичної допомоги 350 грн. ( а.с. 7). Таким чином, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та присудження до відшкодування матеріальної, у сумі 5188, 33 грн., та моральної шкоди, у сумі 100 грн., спричиненої неповерненням боргу позивачу з відповідача у зазначеному вище розмірі.

Outcome: partial