Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на будинок, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності Відповідача на будинок, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу будинку № 111 по вул.Шевченка в с.Мот.Слобідка Фастівського району між [PERSON] Та [PERSON]від 26.02.2005 року скасований у судовому порядку, рішення про скасування зазначеного договору купівлі-продажу ніким не оскаржувалось та набрало законної сили. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали, в задоволенні зустрічного позову просять відмовити як в незаконному та необгрунтованому. Відповідачка та її представник проти заявлених вимог [PERSON] заперечує повністю. Вважає, що доводи позивача надумані та незаконні. Крім того, позивачем були порушені права [PERSON], тому вони звернулись до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та про стягнення витрат, понесених у звязку поліпшенням та утриманням будинку та стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні Відповідачка та її представник просили суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку № 111 по вул.Шевченка в с.Мот.Слобідка Фастівського району, посилаючись на те, що у 1993 році між позивачкою та відповідачкою була укладена усна угода про те, що відповідачка придбає у позивачки житловий будинок № 111 по вул.Шевченка в с.Мот.Слобідка Фастівського району за 1200 дол.США та досягнуто згоди, що договір купівлі-продажу будинку буде оформлено у найближчий час. В рахунок розрахунку за будинок [PERSON] передала [PERSON] 150 дол.США, після чого остання передала ключі від будинку. Через деякий час [PERSON] звернулась до позивачки з пропозицією надати їй установчі документи на будинок та укласти договір купівлі-продажу, однак [PERSON] лише давала обіцянки, які з часом не виконувала. Це повторювалось неодноразово. Фактично з моменту усної домовленості і по сьогоднішній день [PERSON] користується житловим будинком та земельною ділянкою. Протягом 20 років [PERSON] за власні кошти було відбудовано та відремонтовано будинок. Вартість ремонтно-будівельних робіт, здійснених [PERSON] становить 126812,0 грн, що підтверджується довідкою, складеною фахівцями у галузі будівництва та первинними документами щодо придбання матеріалів. Загальна сума витрат, понесених у звязку з поліпшенням і утриманням будинку та земельної ділянки становить 163532,0 грн. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 15.02.1992 року [PERSON] купила у [PERSON] будинок, розташований за адресою Київська область, Фастівський район, с. Мот. Слобідка, вул. Шевченка, 111. У відповідності із діючим на той час Цивільним законодавством, договір купівлі-продажу був посвідчений секретарем Мот. [PERSON] сільської ради, та зареєстрований у журналі реєстрації нотаріальних дій [PERSON] сільради. Не будучи обізнаною із порядком реєстрації придбаного нерухомого майна, [PERSON] не зареєструвала договір купівлі-продажу будинку у Фастівському МБТІ. [PERSON] та члени її сімї користувалися будинком та присадибною ділянкою як дачею на протязі 1992 та 1993 років. У 1993 році позивачка на прохання відповідача [PERSON], дозволила тимчасово проживати Відповідачу у будинку та користуватися ним та присадибною ділянкою. Весною 2008 року Відповідачка не пустила до будинку та на подвіря членів сімї позивачки, а також повідомила, що будинок є її власністю. Позивачка звернувшись до Фастівського МБТІ з метою зясування дійсності права власності Відповідача на будинок, довідалася, що 17.12.2005 року Відповідач уклала із [PERSON] договір купівлі продажу належного позивачці будинку, та на підставі цього договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу, зареєструвала у Фастівському МБТІ право власності на будинок № 111 по вул. Шевченка у с. Мот.Слобідка Фастівського району.(а.с.6-7) У липні 2008 році, позивачка звернулася з позовом до Фастівського міськрайонного суду , про витребування майна (будинку) із чужого незаконного володіння, та скасування договору купівлі - продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] від 17.12.2005 року.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У свою чергу, у вересні 2009 року Відповідачка звернулася до Фастівського міськрайонного суду із позовом про визнання за нею права власності на будинок на підставі набувальної давності. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 26.02.2010 року , залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.03.2011 року, позов [PERSON] задоволено частково, та скасовано договір купівлі продажу будинку № 111 по вул. Шевченка в с. Мот.Слобідка між [PERSON] та [PERSON] від 17.12.2005 року, у решті позовних вимог позивачці відмовлено, та визнано за [PERSON] право власності на будинок за набувальною давністю. (а.с.10-11,44-48) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.02.2012 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Фастівського міськрайонного суду від 26.02.2010 та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25.03.2011 в частині задоволення позовних вимог [PERSON] скасовано, справу передано на новий розгляд в суд першої інстанції, в іншій частині оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін. 25.10.2012 року Фастівський міськрайонний суд задовольнив позов [PERSON] до [PERSON] та визнав за [PERSON] право власності на будинок за набувальною давністю. 14.03.2013 року Апеляційний суд Київської області задовольнив апеляційну скаргу позивачки, скасував рішення Фастівського міськрайонного суду від 25.10.2012 року. та постановив нове рішення, яким у позові [PERSON] про визнання за нею права власності за набувальною давністю на будинок № 111 по вул. Шевченка в с. Мот.Слобідка Фастівського району відмовив.(а.с.13) Таким чином, Відповідач [PERSON] на даний час має зареєстроване свідоцтво та витяг із єдиного Державного реєстру нерухомості , де зазначено про її право власності на належний позивачці вищезазначений будинок. У той же час, підстава для отримання такого свідоцтва договір купівлі продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] від 26.02.2005 року, скасований у судовому порядку, рішення про скасування зазначеного договору купівлі - продажу ніким не оскаржувалося та набрало законної сили. Відповідачка [PERSON] , знаючи ще з липня 2008 року, з часу першого звернення позивачки до Фастівського міськрайонного суду, про вимогу [PERSON] звільнити будинок і передати їй належне майно, продовжує проживати у вищезазначеному будинку та незаконно володіти ним ( відповідно до ст.397 ЦК України « володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе» ). Незаконність володіння [PERSON] майном позивачки полягає у тому, що Відповідачка, знаючи про належність [PERSON] будинку та знаючи матеріали справи , про що встановлено судом першої інстанції, та зазначено в рішенні Апеляційного суду Київської області від 14.03.2013 року, не задовольняє вимоги [PERSON] про повернення майна, порушуючи при цьому положення ст.399 ЦК України, у якій зазначено, що « Право володіння припиняється у разі: 2) витребування майна від володільця власником майна або іншою особою». Відповідно до ст. 387 ЦК України « Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним». Відповідно до ст.391 ЦК України « Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Відповідно до ст.393 ЦК України « 1) Правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, виходячи з наступного: Статтею 227 ЦК Української РСР (1963 року) визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу). Тобто судом встановлено, що укладення договору купівлі-продажу будинку в усній формі між [PERSON] і [PERSON] не законне, і не дійсне. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону ( ст.344 ЦК України), володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; Так, як судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] знала про те, що спірний будинок належить [PERSON] та матеріали справи належних доказів на підтвердження нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, укладеного 1993 року між [PERSON] та [PERSON] не містять, тому й висновки суду першої інстанції про добросовісність набуття позивачкою [PERSON] спірного нерухомого майна на підставі усної угоди не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги, що ст.344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю». Тобто судом встановлено, що [PERSON]П являється недобросовісним набувачем майна, і не набула права власності на будинок за набувальною давністю. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України « Моральна шкода полягає… у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї, чи близьких родичів». Звернення [PERSON] з позовом до суду не є протиправною поведінкою, тому і не може розцінюватися як задавання моральної шкоди [PERSON] Отже, вимоги позивача про відшкодування заподіяної моральної шкоди нічим не підтверджені, безпідставні та не ґрунтуються на діючому цивільному законодавстві, зокрема на приписах ст.23 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.390 ЦК України «Власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно ( недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним»; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~відповідно до ч.3 ст.390 ЦК України « Добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання,збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна, або передання доходів». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки право на повернення майна власник [PERSON] може отримати після відповідного рішення суду, то до винесення судом такого рішення [PERSON] не надана законом можливість вимагати компенсації за утримання і збереження майна. Однак компенсація недобросовісному набувачу здійснених ним без узгодження із власником покращень стану будинку законодавством не передбачена. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про компенсацію витрат на утримання і покращення майна не обґрунтовані та не відповідають законодавству,зокрема положенням ст.390 ЦК України.

Outcome: approved