Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивувала тим, що на даному підприємстві пропрацювала на посаді інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії протягом останніх чотирьох років. 01.10.2013 року вона отримала наказ про звільнення з роботи у зв'язку із скороченням чисельності працівників та посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпПУ. В наказі № 156 від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на підприємстві» зазначається, що скорочення посади відбулося за погодженням профкому підприємства. Подання в.о. директора ДП «Великобичківське ЛМГ» про скорочення чисельності або штату підприємства повинно було розглядатися у її присутності профспілковим комітетом, що не відбулося взагалі, а заяву на розгляд подання за її відсутності вона не писала, отже вважає, що дане подання взагалі не розглядалося профспілковим комітетом. Крім того, вважає, що на ДП «Великобичківське ЛМГ» скорочення штатів взагалі не відбувалося. Не погоджуючись із звільненням у ДП «Великобичківське ЛМГ» звернулася до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області із відповідною заявою про проведення перевірки, в ході якої були виявлені порушення норм трудового законодавства під час її звільнення, а саме - не було запрошено працівників підприємства, які підлягали вивільненню ( в тому числі, і [PERSON].) на засідання профспілкового комітету; засідання профспілкового комітету відбулося у відсутності працівників, посади яких підлягали скороченню; не було отримано від працівників письмової згоди на розгляд даного питання без їх присутності чи уповноваженої особи. Загалом за результатами перевірки було встановлено факт порушення норм п.1 ст.40, ст.42, ст.42-1, ч.3 ст.43, ст.49-2 КЗпП України. Результатами перевірки встановлюється також факт відсутності скорочення чисельності і штату працівників у ДП «Великобичківське ЛМГ», оскільки після звільнення семи працівників на підприємстві було загалом прийнято на роботу 5 нових працівників на різні посади, жодна з яких не була запропонована жодному із працівників, який підлягав звільненню за п.1 ст.40 КЗпП України. Зазначає, що звільнення за п.1 ст.40 КЗпПУ можна застосовувати, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату підприємства. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно відбувалося скорочення чисельності і штату працівників. Вважає, що посадовими особами ДП «Великобичківське ЛМГ» неодноразово порушувалися її права при звільненні, у зв'язку із чим її необхідно поновити на попередній посаді із стягненням із відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При цьому просить поновити строк звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки нею з поважних причин пропущено строк оскарження наказу про звільнення, так як позов було подано до Закарпатського окружного адміністративного суду, однак ухвалою цього суду було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі № 807/3746/13-а від 24.10.2013 року у зв'язку із не поширенням даної категорії справи на юрисдикцію адміністративного суду. З посиланням на статтю 40, 42, 43, 49-2, 234, 235 КЗпПУ, статті 3,15,73,110,118,119 ЦПК України просила поновити строк позовної давності, визнати протиправним та скасувати наказ Державного підприємства «Великобичківське ЛМГ» № 194/к від 01.10.2013 року про звільнення з роботи [PERSON], визнати протиправним та скасувати наказ Державного підприємства «Великобичківське ЛМГ» № 156 від 31.07.2013 року про скорочення посад на підприємстві в частині скорочення посади інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії, яку вона займала поновити її на роботі, стягнути з Державного підприємства «Великобичківське ЛМГ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В ході судового розгляду справи представник позивачки, [PERSON], подав позовну заяву, за якою збільшив позовні вимоги в частині визнання недійним акту про відмову у підписі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, негайного виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що основною позовною вимогою первинної позовної заяви являється вимога щодо визнання протиправним та скасування наказу Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» № 194/к від 01.10.2013 року про звільнення позивачки з роботи, визнання протиправним та скасування наказу цієї ж установи за № 156 від 31.07.2013 року про скорочення посад на підприємстві та поновлення позивачки на займаній посаді. Однак, в ході досудової підготовки розгляду справи йому, як представнику позивачки, стало відомо про ті факти, згідно яких позивачку її роботодавцем не попереджувалось про її вивільнення за два місяці до винесення наказу про звільнення, як передбачено положеннями частини 1 статті 49-2 КЗпПУ. Натомість, в матеріалах цивільної справи знаходиться акт від 31.07.2013 року, складений юрисконсультом ДП «Великобичківське ЛМГ» Микитенко І.В. у присутності інженера з охорони лісу [PERSON] та системного адміністратора Вайнагія О.М. про те, що інженер по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії [PERSON] в їхній присутності відмовилася ознайомлюватися під розпис із наказом № 156 від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на підприємстві».Вважає, що даний акт є неналежним та недопустимим доказом по даній справі, оскільки, складений не того дня, як зазначено у самому акті, та у відсутності однієї із осіб, підпис якої проставлений в ньому. Свої доводи мотивує в тому числі тим, що згідно даного акту одним із підписантів являється інженер з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON], однак, 31.07.2013 року останній не міг перебувати на своєму робочому місці, так як знаходився у черговій відпустці у зв'язку із чим підпис від його імені проставлений третьою особою або же проставлений самим [PERSON], однак, не 31.07.2013 року, а пізніше. Враховуючи наведене, даний документ є підробленим, а отже не може являтися процесуальним документом, яким у відповідності до положень частини 1 статті 49-2 КЗпПУ може підтверджуватися факт повідомлення позивачки роботодавцем про її наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці до такого вивільнення. Також у відповідності до статті 235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Представник, посилаючись на положеннями п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно якої у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи, просив провести нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, та провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У довідці ДП «Великобичківське ЛМГ» від 27.11.2013 року про заробітну плату та інші прибутки за 2013 р., доводить, що середньоденна заробітна плата позивачки, яка розрахована, в тому числі, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100 (з послідуючими змінами та доповненнями), становить 169,65 (сто шістдесят дев'ять грн. 65 коп.). Дана грошова сума вираховується, виходячи із наступного розрахунку - 6.956 грн. - заробітна плата/ставка за два останні календарні місяці роботи у 2013 році/41 день - відпрацьовані дні у червні-липні 2013 року. Оскільки, з часу звільнення позивачки по день розгляду справи в суді, тобто, з 01.10.2013 року по 29.11.2013 року включно, кількість робочих днів, які позивачка повинна була б відпрацювати, становлять 45 (сорок п'ять) днів, у зв'язку із чим середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення позивачки по день розгляду справи судом становить 6.955,65 (шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять грн. 65 коп.), тобто, (41 день х 169,65 грн.) Крім того, незаконними діями відповідача в частині звільнення її із займаної посади їй спричинено моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку із незаконним звільненням, невизначеності на даний час в частині її працевлаштування, зміни умов проживання. Внаслідок незаконних дій відповідача позивачкою втрачено чимало свого вільного часу для отримання відповідних документів, виписок, довідок з приводу звільнення з роботи, підготовки документів для подання їх до суду тощо. Вартість такої моральної шкоди позивачка оцінила у сумі 3.000 тисяч грн., які слід і стягнути із відповідача на користь [PERSON] Щодо пропуску позивачкою строку позовної давності, представник позивачки зазначив наступне. Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу повинна бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, а якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, що підтверджується положеннями ч.ч.2,5 ст.267 ЦК України. Крім того, у відповідності до ч.2 ст.233 КЗпПУ у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із статтею 234 цього ж Кодексу у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Враховуючи те, що позивачка отримала 29.10.2013 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2013 року про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі № 807/3746/13-а, так як юрисдикція адміністративних судів не поширюється на дану категорію справ, вважається, що позивачка саме 29.10.2013 року довідалася про порушення свого права, у зв'язку із чим строк пропущено з поважних причин, а дана позовна заява, як заява про захист цивільного права та інтересу позивачки має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. З посиланням на положення ст.237-1 КЗпП України, ст.3, ст.27, ст.31, ст.44, ст.118, ст.119 ч.3, ч.8, ст.120, ч.1 ст.261, ч.ч.2,5 ст.267, ст.367 ЦПК України, представник позивачки просив збільшені позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник за угодою [PERSON], збільшені позовні вимоги підтримали та показали суду. Згідно листа Територіальної інспекції з питань праці у Закарпатській області № 05-13/148 від 24.10.2013 року вбачається, що на виконання пропозиції Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства за листом від 22.07.2013 року про оптимізацію працюючих за рахунок зменшення чисельності працівників, шляхом об'єднання посад, що мають споріднені організаційно-розпорядчі функції, ДП «Великобичківське ЛМГ» скоротило 7 посад згідно додатку 1, де в тому числі, вказана посада інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії. В.о. директора ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] письмово звернувся до голови профспілкового комітету ДП «Великобичківське ЛМГ» з пропозицією розглянути на засіданні профспілкового комітету питання щодо скорочення зазначених у листі посад із наданням відповідної на це згоди. Згідно протоколу № 4 від 04.06.2013 року профспілковий комітет ДП «Великобичківське ЛМГ» надав згоду на скорочення 7 посад, в тому числі, посади інженера по мисливству,ю туризму та рекреації 1-категорії, але при цьому, голова профспілкового комітету [PERSON] на засідання профспілкового комітету осіб, посади яких підпадали під скорочення, не запросив, засідання профспілкового комітету відбулося у відсутності цих осіб, а згоди від останніх про проведення такого засідання профспілковим комітетом отримано не було. При видачі наказу № 156 від 31.07.2013 року щодо скорочення посад, в.о. директора ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] не надав доказів про розгляд переважного права на залишення на роботі працівників, яких звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ (скорочення штату), в тому числі, [PERSON], чим було порушено положення ст.42 КЗПП України. Поряд з тим, що при проведенні керівником підприємства скорочення штату та звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпПУ за період з 23.08.2013 року по 01.10.2013 року було прийнято трьох працівників на посаду єгеря, приймальника деревини Лужанського лісництва та водія легкового автомобіля. При цьому, керівником підприємства не було запропоновано зазначені посади кожному із працівників звільнених за п.1 ст.40 КЗпПУ, чим було порушено положення п.1 ст.40, ст.42-1, ст.49-2 КЗпПУ. Згідно листа Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства № 05-15/1040 від 22.07.2013 року, який був наданий суду представниками відповідачів, Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства проаналізувало штатні розписи підвідомчих підприємств на предмет оптимізації працюючих за рахунок зменшення чисельності працівників шляхом об'єднання посад, що мають споріднені організаційно-розпорядчі функції і надало пропозиції по скороченню згідно додатку № 1. Даний лист не підписаний начальником управління Фізик І.В., однак завізований у ДП «Великобичківське ЛМГ» директором підприємства із зобов'язанням відповідних посадових осіб підприємства вчинити певні дії для виконання цього листа. Аналогічний лист Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства № 05-15/1040 від 22.07.2013 року, приєднано до матеріалів справи, де згідно додатку до листа посади інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії, яка підлягає скороченню, не має. Разом з тим, представником відповідача в судовому засіданні 27.12.2013 року додано до матеріалів справи лист Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства № 05-15/1040 від 22.07.2013 року, який, зі слів представника відповідача, підписаний заступником начальника управління по виробництву п. Кий В.В. без належних на те повноважень. З цих підстав, вважає даний лист неналежним та допустимим доказом, оскільки по матеріалах справи наявні три листи Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства однакового змісту, за однаковим вихідним номером та датою складання - № 05-15/1040 від 22.07.2013 року, з різними за текстом додатками, однак не підписаними посадовою особою, зазначеною в даних листах - начальником управління Фізик І.В., а лист Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства № 05-15/1040 від 22.07.2013 року за підписом заступника начальника управління по виробництву є неналежним доказом, оскільки, не підписаний 22.07.2013 року, про що не заперечував сам представник відповідача, Микитенко І.В. Таким чином вважають даний процесуальний документ підробленим. Також посилаються на незаконність акту, складеного 31.07.2013 року юрисконсультом ДП «Великобичківське ЛМГ» Микитенко І.В., у присутності інженера з охорони лісу [PERSON] та системного адміністратора Вайнагія О.М. про те, що інженер по мисливству, туризму та рекреації І-ї категорії [PERSON] в їхній присутності відмовилася ознайомлюватися під розпис із наказом № 156 від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на підприємстві». Як вбачається із даного акту одним із підписантів являвся інженер з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON], який 31.07.2013 року знаходився у черговій відпустці. 29.11.2013 року в судовому засіданні представник відповідача Микитенко І.В. запитав чочу [PERSON] не може підписати документ, навіть перебуваючи у черговій відпустці? Доказом того, що [PERSON], інженер з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» перебував у черговій відпустці свідчить табель обліку використання робочого часу по ДП «Великобичківське ЛМГ» по апарату управління за липень місяць 2013 року (типова ф.№ П-12), згідно якого вбачається у графі 31.07.2013 року - відпустка. Згідно відомостей нарахування заробітної плати за липень місяць 2013 року по ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON], інженеру з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» нараховано заробітну плату за 10 відпрацьованих людино-днів. З цих підстав вважають незаконними як акт від 31.07.2013 року, за яким [PERSON] відмовилася ознайомлюватися під розпис із наказом № 156 від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на підприємстві», так і наказ № 156 від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на підприємстві», оскільки ні перший, ні другий документи не підписувалися [PERSON] саме 31.07.2013 року. Також позивачка вважає, що наказ № 156 від 31.07.2013 року по ДП «Великобичківське ЛМГ» «Про скорочення посад» є незаконним, так як у відповідності до статуту ДП «Великобичківське ЛМГ» та посадової інструкції головного лісничого, він же заступник, обов'язки директора ДП «Великобичківське ЛМГ» виконує його заступник, в тому числі, з правом підпису, заступник директора лише у разі відсутності директора з підстав його перебування у відпустці (черговій, додатковій), перебування у відрядженні чи на лікарняному. Відповідач в судовому засіданні не довів факту перебування 31.07.2013 року директора підприємства [PERSON] у відрядженні, на лікарняному чи у відпустці, у зв'язку із чим наказ № 156 від 31.07.2013 року по ДП «Великобичківське ЛМГ» «Про скорочення посад» по кадрам уповноважений був 31.07.2013 року підписувати саме директор підприємства, а не інша посадова особа. Про перебування інженера з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] 31.07.2013 року у відпустці, а отже неможливості у відповідності до чинного законодавства підписувати будь-які процесуальні документи, свідчить і той факт, що представником відповідача до суду надано два окремі накази по ДП «Великобичківське ЛМГ» за № 145/к від 24.07.2013 року про відкликання з відпустки помічника лісничого Кобилецько-Полянського лісництва [PERSON] та інженера з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON], та інший наказ за тим же самим номером та датою складання про відкликання лише [PERSON] із відпустки і даний наказ не являється витягом з наказу, в текст якого внесено і відносно [PERSON] і відносно [PERSON] Про протиправність наказу Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» № 194/к від 01.10.2013 року про звільнення з роботи [PERSON], інженера по мисливству, туризму та рекреації ДП «Великобичківське ЛМГ» у зв'язку із скороченням чисельності працівників та посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України свідчить той факт, що роботодавцем перед звільненням працівника в порушення вимог частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпПУ не пропонувалася інша робота в цьому ж підприємстві, не зважаючи, що вакантні місця в той час на підприємстві у штаті як в апараті управління, так і у структурних підрозділах були. Просили стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме - з 01.10.2013 року по 27.12.2013 року у сумі 10.687,95 грн., а також моральну шкоду у сумі 3.000 грн., яка полягає у душевних стражданнях позивачки у зв'язку із її незаконним звільненням, невизначеності на даний час в частині її працевлаштування, зміни умов проживання, втрати чималого відрізку свого вільного часу для отримання відповідних документів, виписок, довідок з приводу звільнення з роботи, підготовки документів для подання їх до суду, та судові витрати у сумі 1.500 грн., які складаються із наданої правової допомоги. Державне підприємство «Великобичківське лісомисливське господарство» заперечень проти позову не подавало, представник відповідача Микитенко І.В., діючи в інтересах відповідача за дорученням, позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими через наступне. Так, посада інженера по мисливству, туризму та рекреації була скорочена у відповідності до вимог чинного законодавства. Однією з підстав для припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця є зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності штату працівників у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення [PERSON] проходило законно згідно до п. 13 протоколу наради Державного агенства лісових ресурсів України № 26 від 29 травня 2013 року було прийнято рішення про оптимізацію, був наданий лист за підписом начальника управління Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства за № 05-15/1040 від 22.07.2013 року і були надані пропозиції щодо скорочення штату згідно Додатку 1, в тому числі, посади інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії, даний лист було розглянуто профспілковим комітетом підприємства, відповідно надано згоду на проведення скорочення, про що свідчить лист за підписом голови профспілкового комітету ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] Відповідно наказом № 156 від 31.07.2013 року було скорочено посаду інженера по мисливству, туризму та рекреації. Позивач [PERSON] відмовилася підписати даний наказ про те, що вона повідомлена про скорочення посади інженера по мисливству, туризму та рекреації, яку вона займає та її буде звільнено через два місяці після повідомлення. Виходячи з даної ситуації був складений акт юрисконсультом Микитенко І.В. в присутності [PERSON] та [PERSON] в тім, що інженер по мисливству, туризму та рекреації [PERSON] в їх присутності відмовилася ознайомлюватись під розпис з наказом № 156 від 31.07.2013 року про скорочення посад на підприємстві. Отже вона знала про факт скорочення та наслідки її повідомлення, відповідна процедура звільнення інженера по мисливству, туризму та рекреації була повністю витримана. Ніхто не може оспорювати питання про доцільність проведення скорочення штату на підприєсмтвах, в установах, організаціях. Це право належить виключно роботодавцю. Оскаржити можна лише дотримання законодавства про порядок звільнення. Звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за умови, якщо працівник відмовився від переведення на іншу роботу. Роботодавець зобов"язаний одночасно з попереженням про звільнення пропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. За відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації працівник за своїм розсудом звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Однак, на момент звільнення інженера по мисливству, туризму та рекреації [PERSON] вакантних місць не було підтвердженням чого є штатний розпис підприємства. Що стосується питання про правомірність підпису [PERSON] на акті від 31.07.2013 року, то [PERSON] цей акт підписував в той момент коли його було відізвано з відпустки з 30.07.2013 року по 01.08.2013 року [PERSON] в цей період приймав участь у слідчих діях, які проводив слідчий Закарпатської обласної прокуратури Киреленко Димитро Павлович і постійно знаходився на підприємтві. Свідками цього факту є слідчий прокуратури Киреленко Д.П. та члени комісії [PERSON] та [PERSON] Окрім того, [PERSON] підписував цей акт не як посадова особа, а як свідок з керівників підприємства, який на цей момент знаходився в приміщенні адміністративного будинку "Великобичківське ЛМГ".Більше того, на сьогоднішній день є вакантна посада помічника лісничого Діловецького лісництва, яка була запропонована [PERSON], однак вона відмовилась від запропонованої їй посади. Напевно [PERSON] не потрібна робота і скоріш за все це особисті амбіції та неприязні відносини до керівництваДП "Великобичківське ЛМГ". За таких підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Свідок Микитенко І.В., який був допитаний в ходу судового розгляду, пояснив суду наступне. Акт від 31.07.2013 року про відмову інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії ДП «Великобичківське ЛМГ» складався ним особисто за участі осіб, які його підписали, в тому числі, [PERSON] та [PERSON] і цей акт було складено саме 31.07.2013 року у робочий час у адміністративному приміщенні. Відомості щодо видачі наказу № 145/к від 24.07.2013 року по ДП «Великобичківське ЛМГ» про відкликання з відпустки помічника лісничого Кобилецько-Полянського лісництва [PERSON] та інженера з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] внесені у книгу наказів, яка ведеться ним, однак цю книгу він не прошиває, не нумерую та не посвідчує належним чином, так як вважає за не потрібне. Накази на підприємстві готує і оформляє він особисто. При звільненні [PERSON] із посади інша робота на підприємстві їй не пропонувалася, бо не було вакантних місць. Однак, підтверджує, що після проведення скорочення посад на підприємстві у кількості 7 чоловік, було прийнято на роботу 5 осіб. На запитання [PERSON] чи не дублюється її посада інженера п мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії, відповів, що не дублюється, а на запитання чи ознайомлювалися [PERSON] та [PERSON] із наказом про скорочення посад та актом про відмову від підпису [PERSON] із даним наказом, сказав, що мисливський відділ є великим відділом, акт складався у присутності підписантів, а чи ознайомлювалися вони з ним відповісти не може. Свідок [PERSON], який був допитаний в ході судового розгляду справи, пояснив суду. Він, працює у Державному підприємстві «Великобичківське ЛМГ» на посаді інженера з охорони лісу. По цій справі може показати суду, що у його присутності та присутності [PERSON] юрисконсульт Микитенко І.В. запропонував [PERSON] підписати акт про ознайомлення з наказом про скорочення її посади на підприємстві. Все це дійство проходило в одному кабінеті. Він був відкликаний із відпустки і десь один тиждень був на роботі, в тому числі, був відкликаний 31.07.2013 р. За час, який був відкликаний із відпустки, отримав заробітну плату і може дістати відгули на його вибір. Микитенко його спеціально до кабінету для засвідчення підпису про відмову [PERSON] ознайомитися із наказом не запрошував, він йшов по коридору. На запитання представника позивача [PERSON] щодо уточнення часу його відкликання з відпустки, в тому числі, 31.07.2013 року, точної відповіді не надав, пояснивши, що його дуже часто відкликають із відпусток, тому точно не пам'ятає. Свідок, [PERSON], який був допитаний в ході судового розгляду справи, пояснив суду наступне. Працює у Державному підприємстві «Великобичківське ЛМГ» на посаді системного адміністратора. В той день знаходився на робочому місці, в кабінеті мисливського відділу разом із [PERSON].В кабінет зайшов Микитенко І.В. разом із [PERSON], після чого Микитенко І.В. зачитав наказ про скорочення [PERSON] Акт про відмову [PERSON] у ознайомленні під розпис із наказом про скорочення посад при ньому не складався. Свідок, [PERSON], який був допитаний в ході судового розгляду справи, пояснив суду. Він, працює у Державному підприємстві «Великобичківське ЛМГ» директором підприємства. Про матеріали, які є у справі, йому відомо, більше нічого сказати не може. Щодо видачі наказу № 156 від 31.07.2013 року про скорочення посад на підприємстві на підставі листа ЗОУЛМГ № 05-15/1040 від 22.07.2013 року щодо оптимізації працюючих за рахунок зменшення чисельності працівників, який є не підписаний відповідальною особою та завізовано ним, пояснив, що для підприємства це являється офіційним документом, звільнено осіб згідно Додатку до листа. 31.07.2013 року був на робочому місці, не був ні на лікарняному, ні у відпустці, однак чому наказ № 156 від 31.07.2013 року не було підписано ним, а його заступником, пояснити не може, однак, якщо його потрібно підписати, то він може це зробити тут, у судовому засіданні. Щодо наявності двох наказів за №№ 145/к від 24.07.2013 року по ДП «Великобичківське ЛМГ» про відкликання з відпустки інженера з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON], як самостійного наказу та спільний наказ про відкликання з відпустки помічника лісничого Кобилецько-Полянського лісництва [PERSON] та інженера з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON], пояснив, що обидва накази дійсні, їх готував Микитенко І.В., а підписував він. Чому таких наказів два і чому вони різняться за текстом - пояснити не може. Свідок, [PERSON]., який був допитаний в ході судового розгляду справи, пояснив суду. Він, являється майстром лісу ДП «Великобичківське ЛМГ». На підприємстві були перевірки і [PERSON] на всіх перевірках був присутнім. Ці перевірки провадилися у лісі у Кобилецькополянському лісництві. [PERSON] був кожного дня на перевірках, які провадилися у Кобилецькополянському лісництві, зранку до ночі, тобто, з 8 год. по 17 год. Точно сказати, коли ці перевірки провадилися, не може, бо то було давно і він не пам'ятає, а він табель виходу на роботу не веде. Свідок, [PERSON]., який був допитаний в ході судового розгляду справи, пояснив суду наступне. [PERSON] приймав участь у всіх перевірках, був на робочому місці. Чи був [PERSON] 31.07.2013 року на перевірці, точно сказати не може, однак здається, що був. Після закінчення перевірки всі члени комісії направлялися на лісництво, а коли це точно по часу було не пам'ятає, могло бути і в робочий час, і у позаробочий. Точно ствердити, що саме в період 31.07.2013 року у ДП «Великобичківське ЛМГ» провадилася перевірка, сказати не може. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], працювала у Державному підприємстві «Великобичківське лісомисливське підприємство» на посаді інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії з 27.09.2010 року. Відповідно до наказу № 156 від 31.07.2013 року Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» «Про скорочення посад на підприємстві», згідно листа ЗОУЛМГ № 05-15/1040 від 22.07.2013 року про надання пропозиції про скорочення посад на підприємстві за погодженням профкому підприємства скорочено із 01.10.2013 року наступні посади на підприємстві: інженер по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії; 31.07.2013 року юрисконсультом Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» Микитенко І.В. у присутності інженера з охорони лісу Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» [PERSON] та системного адміністратора Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» [PERSON] складено акт про те, що інженер по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії [PERSON] у їх присутності відмовилася ознайомлюватися під розпис із наказом № 156 від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на підприємстві». Даний наказ підписано усіма особами, зазначеними в акті. 01.10.2013 року по Державному підприємству «Великобичківське лісомисливське господарство» було видано наказ № 194/к про звільнення з роботи [PERSON], [INFO], інд. № [NUMBER], інженера по мисливству, туризму та рекреації Державного підприємства «Великобичківське лісомисливське господарство» з 01.10.2013 року у зв'язку із скороченням чисельності працівників та посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. У відповідності до пункту 1 статті 40 КЗПП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із статтею 49-2 КЗпПУ про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи. Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, відповідно до статті 42 КЗпПУ, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Відповідно до статті 43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У відповідності до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 р. Про практику розгляду судами трудових спорів ( Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗПП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як вбачається із наказу Державного підприємства «Великобичківське ЛМГ» № 156 від 31.07.201 3 року «Про скорочення посад на підприємстві», останній винесений директором підприємства на підстав листа ЗОУЛМГ № 05-15/1040, згідно якого Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства проаналізувало штатні розписи підвідомчих підприємств на предмет оптимізації працюючих за рахунок зменшення чисельності працівників шляхом об'єднання посад, що мають споріднені організаційно розпорядчі функції та надало пропозиції по скороченню згідно додатку 1. Згідно цього Додатку під скорочення пропонувалася посада інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії. Однак, як встановлено судом під час огляду в судовому засіданні оригіналу зазначеного листа, такий не є підписаним начальником управління Фізик І.В., додаток також не є підписаним, отже цей документ не має юридичної сили. Натомість позивачкою було надано такий же лист із таким же текстом, реквізитами, однак із іншим додатком, де посади інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії, яка б підпадала під скорочення, зазначено не було. З урахуванням наведеного суд, в силу положень статей 58-59 ЦПК України, визнає такі докази неналежними та недопустимими, не приймаючи їх до уваги як докази при вирішенні справи. Судом встановлено, що посада інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії, являється самостійною посадою в штатно-посадовому розписі ДП «Великобичківське ЛМГ», вона не дублюється та не носить споріднених організаційно-розпорядчих функцій із іншими посадами штатно-посадового розпису підприємства. Суд критично оцінює лист ЗОУЛМГ № 05-15/1040 від 22.07.2013 року, виконавцем якого являвся Зубач, де замість підпису начальника управління проставлений підпис, згідно показів представника відповідача, заступника начальника управління по виробництву п. Кий В.В.. Суд вважає, що такий підпис проставлений іншою посадовою особою, не начальником управління, як зазначено у листі, без належних на те повноважень, крім того, перший лист без підпису було додано суду як доказ - 17.12.2013 року, а інший лист за підписом заступника начальника - 27.12.2913 року, у зв'язку із чим суд констатує, що даний лист підписано посадовою особою ЗОУЛМГ не 22.07.2013 року, як зазначено у реквізитах цього листа, а набагато пізніше. Крім того, суд зазначає, що наказ № 156 від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на підприємстві» підписано не виконуючим обов'язки директора [PERSON], а іншою особою. Дані обставини підтвердив у судовому засіданні як свідок сам в.о. директора [PERSON] та юрисконсульт Микитенко І.В. Згідно посадової інструкції головного лісничого (т. 1 , а.с. 86-87) підриємства, Який являється першим заступником директора держлісгоспу. У разі відсутності директора (відпустка, хвороба, ін..) виконує його обов'язки, з усіма відповідними повноваженнями, правами та обов"язками. В судовому засіданні в.о. директора ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] підтвердив, що 31.07.2013 року, в день, коли було підписано наказ про скорочення посад на підприємстві, він перебував на робочому місці, однак чому наказ підписано не ним,точно пояснити не може, а якщо потрібно він його підпише у судовому засіданні. Суд критично відноситься до пояснень представника відповідача Микитенка І.В., свідків - Микитенка І.В., [PERSON], [PERSON] щодо підписання інженером з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] 31.07.2013 року акту про відмову інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії [PERSON] під розпис ознайомлюватися із наказом № 156 від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на підприємстві», оскільки вважає про існування достатніх доказів того, що інженер з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] 31.07.2013 року перебував у черговій відпустці, про що свідчать самі покази [PERSON], табель обліку використання робочого часу працівниками апарату управління ДП «Великобичківське ЛМГ» за липень місяць 2013 року, де у графі 30-31.07.2013 року зазначені відомості щодо [PERSON], інженера ЛГВ про перебування його у відпустці, та відомості щодо нарахування [PERSON] заробітної плати за липень місяць 2013 року у кількості 10 днів, що збігається із табелем обліку використання робочого часу працівниками апарату управління за липень місяць 2013 року, де зазначена така ж кількість відпрацьованих [PERSON] днів у липні місяці 2013 року. Доказом того, що [PERSON] 31.07.2013 року у робочий час не перебував на території ДП «Великобичківське ЛМГ» являються покази свідків [PERSON] та [PERSON], якими в суді пояснено, що під час перевірок [PERSON] перебував повний день на території Кобилецькополянського лісництва, однак свідок Микитенко І.В., який складався акт про відмову віл ознайомлення під розпис [PERSON] із наказом про скорочення її посади, зазначено, що такі дії мали місце у приміщенні мисливського відділу ДП «Великобичківське ЛМГ» у робочий час. Свідки [PERSON] та [PERSON] заявили, що вони точно не пам'ятають, коли відбувалися перевірки на підприємстві, в яких брав участь [PERSON], скільки було таких перевірок і чи була одна із них саме 31.07.2013 року. Підсумовуючи наведене інженер з охорони лісу [PERSON] знаходився на перевірці у Кобилецькополянському лісництві, отже не міг фізично підписати 31.07.2013 року як посадова особа ДП «Великобичківське ЛМГ» акт про відмову інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії [PERSON] від ознайомлення із наказом № 156 від 31.07.2013 року про скорочення посад на підприємстві. Крім того, суд критично відноситься до наявності двох однакових наказів № 145/к від 24.07.2013 року по ДП «Великобичківське ЛМГ» про відкликання з відпустки помічника лісничого Кобилецько-Полянського лісництва [PERSON], відкликання із відпустки інженера з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] та спільного наказу про відкликання з відпустки помічника лісничого Кобилецько-Полянського лісництва [PERSON] та відкликання із відпустки інженера з охорони лісу ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] Суд критично відноситься до показів представника відповідача та свідків зі сторони відповідача про те, що 31.07.2013 року [PERSON] офіційно перебував на роботі, а отже міг виконувати свої функціональні обв'язки, в тому числі, міг підписати акт від 31.07.2013 року. Про те, що [PERSON] на час складання акту від 31.07.2013 року про відмову інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії [PERSON] від ознайомлення із наказом № 156 від 31.07.2013 року про скорочення посад на підприємстві, свідчить саме перше пояснення представника відповідача Микитенка І.В., згідно якого в судовому засіданні останній пояснив, що дійсно не знав, що особа, яка перебуває у відпустці, не може підписувати певні документи, які стосуються організаційної роботи підприємства. Зважаючи на наведене, суд вважає достатньо доказів того, що саме 31.07.2013 року, коли згідно реквізитів даного документа було складено та підписано акт про відмову інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії [PERSON] від ознайомлення із наказом № 156 від 31.07.2013 року про скорочення посад на підприємстві, інженер з охорони лісу [PERSON] перебував у черговій відпустці, а відомості щодо його відкликання із відпустки у зв'язку із виробничою необхідністю не відповідають дійсності. У зв'язку із наведеними правовими нормами та обставинами справи суд вважає, що змін в організації виробництва і праці, в тому числі, скорочення чисельності або штату працівників на Державному підприємстві «Великобичківське ЛМГ» не було, посада інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії під скорочення не підпадала, наказ № 156 від 31.07.2013 року по Державному підприємству «Великобичківське ЛМГ» є незаконним, звільнення [PERSON] із займаної посади - протиправним. Крім того, суд критично відноситься до пояснень представника відповідача щодо відсутності на час звільнення позивача із займаної посади вакантних місць у зв'язку із чим працівнику не було запропоновано роботу на тому ж підприємстві в іншому місці, оскільки згідно листа Територіальної інспекції з питань праці у Закарпатській області № 05-13/148 від 24.10.2013 року вбачається, що при проведенні керівником підприємства скорочення штату та звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпПУ за період з 23.08.2013 року по 01.10.2013 року було прийнято трьох працівників на посаду єгеря, приймальника деревини Лужанського лісництва та водія легкового автомобіля. При цьому, керівником підприємства не було запропоновано зазначені посади кожному із працівників звільнених за п.1 ст.40 КЗпПУ, чим було порушено положення п.1 ст.40, ст.42-1, ст.49-2 КЗпПУ. Разом з тим, при видачі наказу № 156 від 31.07.2013 року щодо скорочення посад, в.о. директора ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] не надав доказів про розгляд переважного права на залишення на роботі працівників,яких звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ (скорочення штату), в тому числі, [PERSON], чим було порушено положення ст.42 КЗпП України. Враховуючи наведене, суд констатує, що акт від 31.07.2013 року про відмову інженера по мисливству, туризму та рекреації [PERSON] від ознайомлення під розпис із наказом № 156 від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на підприємстві» є недійсним, а отже звільнення [PERSON], [INFO], інженера по мисливству, туризму та рекреації ДП «Великобичківське ЛМГ» у зв'язку із скороченням чисельності працівників та посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України є незаконним у зв'язку із порушенням відповідачем положень частини 2 статті 40, статті 49-2 КЗпП України. Відповідно до листа Територіальної інспекції з питань праці у Закарпатській області № 05-13/148 від 24.10.2013 року, на виконання пропозиції Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства за листом від 22.07.2013 року про оптимізацію працюючих за рахунок зменшення чисельності працівників, шляхом об'єднання посад, що мають споріднені організаційно-розпорядчі функції, ДП «Великобичківське ЛМГ» скоротило 7 посад згідно додатку 1, де в тому числі, вказана посада інженера по мисливству, туризму та рекреації 1-ї категорії. В.о. директора ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] письмово звернувся д голови профспілкового комітету ДП «Великобичківське ЛМГ» відповідно д листа № 277 від 31.05.2013 року з пропозицією розглянути на засіданні профспілкового комітету питання щодо скорочення зазначених у листі посад із наданням відповідної на це згоди. Згідно протоколу № 4 від 04.06.2013 року профспілковий комітет ДП «Великобичківське ЛМГ» надав згоду на скорочення 7 посад, в тому числі, посади інженера по мисливству,ю туризму та рекреації 1-категорії, але при цьому, голова профспілкового комітету [PERSON] на засідання профспілкового комітету осіб, посади яких підпадали під скорочення, не запросив, засідання профспілкового комітету відбулося у відсутності цих осіб, а згоди від останніх про проведення такого засідання профспілковим комітетом отримано не було, що не відповідає вимогам ст.43 ч.3 КЗпПУ. При видачі наказу № 156 від 31.07.2013 року щодо скорочення посад, в.о. директора ДП «Великобичківське ЛМГ» [PERSON] не надав доказів про розгляд переважного права на залишення на роботі працівників,яких звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ (скорочення штату), в тому числі, [PERSON], чим було порушено положення ст.42 КЗПП України. Поряд з тим, що при проведенні керівником підприємства скорочення штату та звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпПУ за період з 23.08.2013 року по 01.10.2013 року було прийнято трьох працівників на посаду єгеря, приймальника деревини Лужанського лісництва та водія легкового автомобіля. При цьому, керівником підприємства не було запропоновано зазначені посади кожному із працівників звільнених за п.1 ст.40 КЗпПУ, чим було порушено положення п.1 ст.40, ст.42-1, ст.49-2 КЗпПУ. За допущені порушення трудового законодавства керівника підприємства притягнуто до адміністративної відповідальності та видано припис про усунення допущених порушень трудового законодавства. У відповідності до положень статті 235 КЗПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно із положеннями п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункти 2,4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, з подальшими змінами та доповненнями). Відповідно до довідки ДП «Великобичківське ЛМГ» від 27.11.2013 року про заробітну плату та інші прибутки за 2013 р., середньоденна заробітна плата позивачки, яка розрахована, в тому числі, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100 (з послідуючими змінами та доповненнями), становить 169,65 (сто шістдесят дев'ять грн. 65 коп.), яка вираховується, виходячи із наступного розрахунку - 6.956 грн. - заробітна плата/ставка за два останні календарні місяці роботи у 2013 році/41 день - відпрацьовані дні у червні-липні 2013 року, вираховує грошову суму, яка повинна бути стягнути із відповідача на користь позивачки, як середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, у сумі - 10.687,95 грн. 95 коп. З часу звільнення позивачки по день розгляду справи в суді (01..10.2013 року по 27.12.2013 року), кількість робочих днів, які позивачка повинна була б відпрацювати, становлять 63 (шістдесят три) дні, у зв'язку із чим середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення позивачки по день розгляду справи судом, становить 10.687,95 грн. 95 коп., яка вираховується за формулою: 63 дні х 169,65 грн. У відповідності до статті 237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд погоджується. з тим, що незаконними діями відповідача в частині звільнення позивачки із займаної посади останній було спричинено моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку із її незаконним звільненням, невизначеності на даний час в частині її працевлаштування, зміни умов її проживання. Внаслідок незаконних дій відповідача позивачкою втрачено чимало свого вільного часу для отримання відповідних документів, виписок, довідок з приводу звільнення з роботи, підготовки документів для подання їх до суду тощо, однак, вважає, що з огляду обставин справи, часу її розгляду, витрати сил та часу позивачкою, моральна шкода підлягає до часткового задоволення у сумі 1.000 грн., які слід стягнути із відповідача на її користь. Згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту у відповідності до ч.ч.2,5 ст.267 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст.233 КЗпПУ у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із статтею 234 цього ж Кодексу у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка 29.10.2013 року отримала ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2013 року про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі № 807/3746/13-а, так як юрисдикція адміністративних судів не поширюється на дану категорію справ. Після цього позивачка звернулася до Рахівського районного суду Закарпатської області, як предметного суду, із відповідним позовом. Отже, позивачка довідалася саме 29.10.2013 року про порушення свого права та інтересу, у зв'язку із чим строк пропущено з поважних причин, дана позовна заява, як заява про захист цивільного права та інтересу позивачки має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, тому строк позовної давності підлягає поновленню. У відповідності із положеннями п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3828-VI від 06.10.2011 р.) позивачка звільнена від сплати судового збору, як особа, що заклала позов про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, у зв'язку із чим судові витрати слід стягнути в дохід Держави із відповідача. Згідно із положеннями ст. 79, ст.8 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, до задоволення позовні вимоги щодо стягнення на користь відповідачки із позивача судових витрат, які складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 1500 гривень ( квитанції додаються). У відповідності до п. ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Зважаючи на всі обставини справи, в тому числі, матеріали та докази, додані сторонами в судовому засіданні, суд вважає за можливе збільшені позовні вимоги задовольнити частково.

Outcome: partial