Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

31.05.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.02.2008р. між сторонами був укладений договір № КМ/Дз4254/1, згідно якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 2386 грн., а відповідач по справі зобовязувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно рекомендованого графіку платежів, відповідач повинен був сплатити кредит та нараховані проценти, але відповідачем в установлені терміни не повернуто належні грошові кошти. Відповідно до п.3.2 кредитного договору при порушенні строків сплати кредиту, Спілка має право нарахувати пеню, а відповідач зобовязується сплатити пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. Останній платіж відповідачем був проведений 16.07.2008р. Таким чином, в порушення взятих на себе договірних зобовязань відповідач ігнорував умови кредитного договору та не сплатив Спілці нараховані проценти та кредит відповідно до рекомендованого графіку платежів та за наслідком чого, станом на день складання позовної заяви заборгованість складає в сумі 6720,32 грн., на підставі чого просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в сумі 6720,32 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 31). Відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача в судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. Надав суду письмові заперечення в яких вказував, що позивачем не надано доказів надання коштів відповідачеві, а також на вимоги про стягнення заборгованості строк позовної давності сплинув 13 лютого 2012 року, що є підставою для відмови в позові (а.с. 34-35). Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач звернувся позивача з заявою б\\н з проханням надати йому кредит в розмірі 2386 грн. до 13 лютого 2009 року на побутові потреби (а.с.10). 13.02.2008 року, між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір № Компютерний Майстер (надалі по тексту Договір), відповідно до умов якого позивач надає відповідачу кредит у розмірі 2386 (дві тисячі триста вісімдесят) грн. 00 коп. на строк 12 місяців з 13 лютого 2008 року по 13 лютого 2009р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити позивачеві проценти за користування кредитом і інші платежі, передбачені цим договором (п.1.1 Договору). Відповідно до п. 4.1. Договору, проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту, виходячи з розрахунку 0,1315 за кожен день користуванням кредитом з наступного дня після надання кредиту Позичальнику до повного дня погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до рекомендованого графіку платежів, починаючи з 10.03.2008р. відповідач сплачує позивачеві частину кредиту у сумі 198,83 грн. щомісячно, з кінцевим строком повернення кредиту 13.02.2009 р. в решті частині кредиту у розмірі 198,87 грн. (а.с. 11-12). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, обовязок позичальника повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом виникає тільки після отримання кредитних коштів. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Проте позивачем не надано доказів надання кредиту відповідачеві у розмірі, який зазначена в позовній заяві. Крім того, як убачається із розрахунку інфляції та 3% річних, наданого позивачем до суду, базою нарахування інфляції та трьох відсотків річних, зазначений борг у сумі 1658,36 грн., починаючі з 31.03.2009р. 1718,44 грн., а починаючі з 29.02.2012р. 3605,80 грн. (а.с. 7-8). Одночасно з цим у розрахунку суми заборгованості зазначений основний борг в розмірі 1343,80 грн.- станом на 22.05.2013р.,починаючи з 10.08.2008р. (а.с.5) Але будь-яких розрахунків та доказів, які обґрунтовують таке збільшення основного боргу суду не надано. Таким чином, позивачем не доведено виникнення зобовязань відповідача з поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та сплати інфляції та 3% річних, тому позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають. Також позивачем заявлена вимога про сплату пені, яка обґрунтовується як відповідальність за порушення виконання зобовязань по поверненню кредиту та сплати відсотків. Оскільки сплата пені безпосередньо повязана з основним зобовязанням відповідача, існування якого позивачем не доведено, то позовні вимоги в частині стягнення пені також задоволенню не підлягають. За такими обставинами позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed