Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-01 00:00:00

ДНЗ Запорізьке вище професійне училище Моторобудівник звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому пояснив, що відповідач проживає у гуртожитку кімната 207 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова 146-а. Гуртожиток знаходиться на балансі позивача, що підтверджується актом приймання-передачі основних фондів. Відповідач у трудових відносинах з ДНЗ Запорізьке ВПУМ не перебуває, не є його учнем, ордеру на вселення в гуртожиток відповідач не має. Відповідач систематично не виконує покладені на нього обовязки щодо сплати комунальних послуг. У судовому засіданні представник позивача на позові наполягає, підставами для його задоволення вважає передбачене ст. 116 ЖК України виселення без надання іншого житлового приміщення в разі самоправного зайняття жилового приміщення в гуртожитку, оскільки [PERSON] не має ордера на вселення, то він займає житлову площу самоправно. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, але пояснив, що не бажає виселятися, бо йому нікуди йти, він прописаний в цьому гуртожитку. Визнає, що вселився в гуртожиток без надання ордеру, що не був і не є ані працівником, ані учнем училища, але ордер нікому з мешканців на той час не видавався. Він заселився в гуртожиток в 1989 році, працював в той час в областному комітеті комсомолу, і за домовленістю його керівництва з керівництвом училища йому була виділена житлова площа в гуртожитку. Рішення адміністрації про це існувало, але на теперішній час він не може його суду надати за спливом тривалого проміжку часу, як і назвати ким це рішення приймалося. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: вул. Панфьорова, 146-а у м. Запоріжжі належить до державної власності та перебуває на балансі позивача, який є балансоутримувачем, згідно акту приймання-передачі (а.с. 8-10). Відповідач проживає у гуртожитку, що підтверджується довідкою (а.с.7). Згідно ст.ст. 127-129 ЖК України, п.п.1,2,9,10,40,41,44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року, діючого на цей час, право на вселення в гуртожитки мають робітники, службовці, студенти, учні в період роботи або навчання. Приміщення гуртожитків є тимчасовим житлом. Надання жилої площі в гуртожитку провадиться на підставі виданого адміністрацією підприємства, організації, установи ордера. Відповідно до ст. 116 ЖК України та п. 44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 208 від 03.06.1986 року, надання особі житлової площі без спеціального ордеру, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, і за відсутності правочинного рішення щодо її надання є порушенням встановленого законом порядку і повинно визнаватися незаконним, а така особа підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Тривалість користування зайнятим приміщенням не створює правових наслідків у вигляді визнання за особою права користування цим жилим приміщенням, оскільки право користування останнім виникає у зв'язку з виділенням його за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації і видачею на нього ордеру у встановленому законом порядку. Гуртожиток належить позивачеві, відповідач не працює і не навчається у навчальному закладі. Ордер на вселення у встановленому порядку не надавався, ця обставина визнана відповідачем в звязку з чим не потребує доказуванню позивачем відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, на підставі чого суд приходить до висновку, що відповідач вселився в гуртожиток самоправно. Ст. 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано суду доказів, що спростовують його висновок про самоправне зайняття жилого приміщення, після розяснення йому положень ст. 10 ЦПК України, відповідач заявив про відсутність в нього будь - яких доказів та відсутність можливості їх отримання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду Про судове рішення у цивільній справі№14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Враховуючи викладене, в зв'язку з встановленими судом обставинами, суд приходить до висновку, що відповідач без правових підстав проживає в кімнаті № 207 гуртожитку, оскільки спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення, йому не видавався, а тому позовні вимоги позивача є законними і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved