Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами та просить стягнути з відповідачів солідарно грошову суму в зв’язку із невиконанням грошових зобов’язань за борговою розпискою. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 13.01.2011 року передав відповідачам у позику 5000 доларів США, які той зобов»язався повернути через 2 місяці, про що власноручно написали розписку. 10.04.2011 року він передав відповідачам 10000 доларів США, ті зобов»язались повернути їх до 01.03.2012 року, про що також написали розписку. Оскільки відповідачі не виконав свої зобов»язання, борг не повернув, позивач просить стягнути з них борг з урахуванням курсу долару на час ухвалення рішення ( 8,0 грн. х 1 долар), у подвійному розмірі, з урахуванням 3% річних, всього 247200 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання вдруге не з’явився, суд про причини неявки не сповістив, про час та місце розгляду справи відповідачу було належним чином повідомлений. Тому суд виходить з того, що відповідач не з’явився з неповажних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності з вимогами ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 13.01.2011 року передав відповідачам у позику 5000 доларів США, які ті зобов»язались повернути через 2 місяці, 10.04.2011 року позивач передав відповідачам 10000 доларів США, які вони зобов»язались повернути до 01.03.2012 року, про що відповідачі власноруч написали розписки. ( а.с. 5-6). Відповідачі не виконали свої зобов»язання, борг не повернули. На момент ухвалення рішення курс 1 долару США до української гривні за відомостями Національного банку України дорівнювався 7,99 грн., що є інформацією, яка не підлягає доведеності. Надані суду розписки є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків між сторонами по справі відповідно до вимог ст. 11 ЦК України. На підставі ст.ст. 526, 527 ЦК України визначаються умови та порядок виконання зобов’язання, відповідно до яких зобов’язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Також, боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено та не випливає із суті зобов’язання. Також, відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання, або виконання з порушенням його умов, визначених змістом зобов’язання. У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки його порушення, передбачені ст. ст. 611, 612 ЦК України, відповідно до яких визнається прострочення боржника та кредитор має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Із наданих позивачем доказів та пояснень вбачається, що зобов’язання було укладено належним чином, а відповідач нехтував взятими на себе зобов’язаннями, щодо повної та своєчасної виплати грошових сум. Відповідно до ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього кодексу. Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене суд вважає, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність та стягує на користь позивача з них грошову суму позики в еквіваленті за курсом долару США до української гривні на час ухвалення рішення суду. З огляду на наведене, суд стягує на користь позивача з відповідача: по розписці від 13.01.2011 року: суму боргу 39950 грн., три відсотки річних за ст.. 625 ЦК України – 3184 грн. 72 коп.; по розписці від 10.04.2011 року: суму боргу 79900 грн., три відсотки річних за ст.. 625 ЦК України - 4537 грн. Всього на користь [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] до стягнення підлягає 127 571 грн. 72 коп. Поряд з цим, суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення подвійної суми боргу. Стаття 230 ЦК України, на яку посилається позивач, стосується правочинів вчинених внаслідок обману, якщо сторона заперечує наявність обставин які можуть перешкоджати правочину, або вона замовчує їх існування. Сторона яка застосувала обман, зобов»язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі. Але, під час судового розгляду позивачем не доведено про такі дії з блоку відповідачів при укладанні договору позики. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в даній частині. На підставі ст. ст. 11, 230, 509, 526, 527, 533, 610-612, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial