Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

У жовтні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, в якому посилається на те, що [PERSON] проживає у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Б. Хмельницького, 14, кім. 84, колишнім власником якого було ВАТ «Будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд». За Договором про задоволення вимог іпотекодержателя дана частина гуртожитку була передана [PERSON], яка, в свою чергу, за Договором управління майном від 23 березня 2009 року передала в управління зазначене нерухоме майно ПП «Кріт-Регіон». Позивач, у відповідності до наданого йому права, збільшив орендну плату з 244,80 грн., до 306 грн. у місяць, про що 03.06.2009 року надіслав відповідачу письмове повідомлення. Однак [PERSON] орендну плату за новими тарифами не здійснював, у звязку з чим за період з вересня 2009 року по вересень 2012 року виникла заборгованість у розмірі 11 758,77 грн. Просили суд стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 11 758,77 грн. та судові витрати по справі. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2013 року, яке ухвалою колегії суддів у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.03.2013 року залишено без змін, позовні вимоги ПП «Кріт-Регіон» були задоволені. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд. При новому розгляді справи представник позивача заявлені позовні вимоги також підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача проти заявленого позову заперечував, посилаючись на те, що між колишнім власником гуртожитку ВАТ «Будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» та відповідачем було укладено договір № 3 оренди житлової площі, а саме кімнати № 84 по вул. Б. Хмельницького, 14 в м. Дніпропетровську, строк дії якого закінчився 30.11.2008 року. Жодних нових договорів між позивачем та відповідачем не укладалося. Крім того, виконкомом Дніпропетровської міської ради було розглянуто колективне звернення мешканців вищевказаного гуртожитку щодо встановлення розміру плати за проживання та встановлено, що в наказі ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» відсутні посилання на нормативно-правові акти, на підставі яких були встановлені тарифи. Весь час відповідач сплачував за проживання та комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій. Також позивачем не надано жодних належних доказів фактично понесених витрат з утримання кімнати, в якій мешкає відповідач. Окрім того, постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України, рішення господарського суду м. Києва змінено і остаточно визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку за вищевказаною адресою. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору оренди жилої площі у гуртожитку від 01 січня 2009 року, укладеного між ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» та [PERSON], останньому було надано у тимчасове оплатне користування кімнату № 84 в будинку № 14 по вул. Б. Хмельницького в м. Дніпропетровську з орендною платою у розмірі 244,80 грн. на місяць. За Договором про задоволення вимог іпотекодержателя жила частина гуртожитку, в якій проживає відповідач, була передана [PERSON], яка, в свою чергу, за Договором управління майном від 23 березня 2009 року передала в управління зазначене нерухоме майно позивачу - ПП «Кріт-Регіон». Повідомленням від 02.06.2009 року відповідача було повідомлено про зміну власника жилого приміщення, Управителя його майном та підвищення орендної плати за Договором оренди з 244,80 грн. до 306 грн. Однак, як підтверджується представленими копіями квитанцій (а.с.47-57), [PERSON], продовжував сплачувати за проживання в гуртожитку відповідно до укладеного договору оренди без урахування підвищеної орендної плати. Заперечуючи проти позову, відповідач, представник відповідача в судовому засіданні посилалися на незаконність заявлених вимог, на підтвердження чого представили суду копію рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2008 року, яким вимоги ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» щодо стягнення заборгованості оплати за проживання в гуртожитку визнанні незаконними, копію рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 27.03.2012 року № 237, яким було встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, копії звернень мешканців вищевказаного гуртожитку до відповідних інстанцій з приводу неналежних умов проживання, тим самим стверджуючи про безпідставність підвищення розміру орендної плати. Згідно ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно з п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. № 208, плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Згідно ч. 1 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Також суду в спростування позовних вимог відповідачем було надано постанову Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, за якою визнано право власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області на гуртожитки, зокрема, гуртожиток № 3 по вул. Б. Хмельницького, 14 в м. Дніпропетровську. Таким чином, оцінюючи представлені докази по справі, суд вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed