Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 21 листопада 2003 року по 08 серпня 2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. При цьому, фактично, відповідач не бере участі в утриманні позивача та їх спільної дитини і матеріальної допомоги добровільно не надає. Однак, матеріальне становище позивача не дозволяє їй самостійно і у повному обсязі забезпечити себе та малолітнього сина відповідно до всіх потреб. Так, позивач зазначає, що на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а саме, з [INFO] року по [INFO] року, у зв'язку з чим, вона отримує мінімальний розмір допомоги. Разом з тим, позивачу потрібні додаткові кошти на лікування сина, оскільки дитина має серйозне захворювання - порок сечовивідної системи, яке потребує тривалого лікування та в подальшому оперативного втручання. При цьому, лікарі наголошують, що вищезазначене захворювання дитини ефективно та успішно лікується (оперується) лікарями зарубіжних країн, у зв'язку з чим позивач прийняла рішення лікувати сина за кордоном, що потребує додаткових грошових коштів. Проте, відповідач на неодноразові звернення позивача не реагує та постійно ухиляється від надання їм фінансової допомоги. На підставі зазначеного та оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини не надає позивач просила стягнути з останнього аліменти на її утримання в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення їхнім сином шести років. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку перебуванням на лікарняному. Разом з тим, враховуючи вимоги закону щодо необхідності розгляду справи протягом розумно часу, а також ті обставини, що відповідач повторно клопоче відкласти розгляд справи, а заява про відкладення, не зважаючи на хворобу, була подана відповідачем особисто через канцелярію суду за день до її розгляду, причини, зазначені у ній, неявки відповідача в судове засідання судом визнані неповажними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що з 21 листопада 2003 року по 08 серпня 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження та рішення Шевченківського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу між сторонами, яке згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 жовтня 2013 року залишено без змін (а.с. 9-11). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER], від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] року (а.с. 12). При цьому, відповідно до довідки КП ЖЕК «Лук'янівка» № 1198 (форма №3) від 28 серпня 2013 року (а.с. 13) син проживає разом з матір'ю, яка з [INFO] року по [INFO] року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, про що свідчить довідка Київського національного університету технологій та дизайну № 227В.К. від 28 серпня 2013 року (а.с 14). Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що оскільки їх дитина має серйозне захворювання - порок сечовивідної системи їй потрібні додаткові кошти на лікування сина, оскільки дане захворювання потребує тривалого лікування та в подальшому оперативного втручання, яке успішно лікується (оперується) лікарями зарубіжних країн. Проте, на неодноразові звернення позивача з цього приводу, відповідач належним чином не реагує та постійно ухиляється від надання позивачу необхідної фінансової допомоги, у зв'язку з чим позивач вважає, що вона має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною шести років. Так, відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому, частиною третьою зазначеної статті встановлено, що якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. При цьому, слід зазначити, що наявність у дитини вад фізичного чи психічного розвитку зумовлює як додаткові витрати на дитину, так і обмеження дружини у самостійному матеріальному забезпеченні. Підтвердження наявності у дитини вад фізичного чи психічного розвитку має бути підтверджене відповідними медичними документами. Причому доказування має ґрунтуватися не лише на медичному діагнозі, а й на висновку лікарів щодо цього питання. Можливим у цій справі є проведення судово-медичної експертизи. Таким чином, наявне в матеріалах справи Заключення спеціаліста Консультативної поліклініки Київської міської дитячої лікарні № 1 про наявне у малолітнього [PERSON] захворювання - головчатая гипоспадия (а.с.15) не є належним та достатнім доказом тих обставин, з яким законодавець пов'язує можливість стягнення аліментів у відповідності до положень ч. 3 ст. 84 Сімейного кодексу України. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на її утримання в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином [PERSON] трьох років. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави в сумі 229 грн. 40 коп. Разом з тим, суд не вбачає підстав для відшкодування за рахунок відповідача витрат позивача на оплату правової допомоги в розмірі 3 211 грн. 16 коп. виходячи з наступного. Так, у відповідності із вимогами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачається можливість стягнення таких витрат за участь особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Однак, як вбачається із розрахунку, в ньому враховані лише години за надання консультацій та підготовку позовної заяви. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 84 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial