Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в уточненій редакції якого просив визнати кредитний договір № 11277830000, укладений 26 грудня 2007 року між ним та АКІБ «Укрсиббанк» недійсним з моменту його укладення та просив визнати недійсним договір іпотеки № 74276, укладений 26 грудня 2007р. в порядку забезпечення умов виконання вказаного кредитного договору. Потягом слухання справи треті особи [PERSON] та [PERSON] заявили позови, в яких [PERSON] просила визнати поруку по кредитному договору зупиненою з 29.05.2009 р., [PERSON] - зупиненою з 08.04.2008р. Крім того вимогою обох позовів третіх осіб є визнання договору іпотеки № 74276, укладеного 26.12.2007р. в забезпечення виконання вимог кредитного договору № 11277830000, укладеного між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» недійсним. Свої вимоги позивач та треті особи обґрунтовують тим, що при укладенні та виконанні вказаних договорів про надання кредиту, поруки та іпотеки було порушено норми Законів України «Про захист прав споживачів», «Про національний банк України», «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Цивільного кодексу України та Конституції України та вимоги інших нормативних актів. Зокрема, укладаючи кредитний договір з [PERSON], співробітники банку не надали повний обсяг інформації щодо особливостей виконання умов такого договору, всіх фінансових ризиків виходячи з коливання курсів валют та подорожчання у зв»язку з цим вартості кредиту, наданого в доларах США. При цьому, надання кредиту в іноземній валюті позивач вважає порушенням законодавства, що регулює банківську та фінансову діяльність в Україні, що враховуючи різницю курсів валют на момент отримання кредиту та подальшого поступового його повернення, призвело до фактичного збільшення обов»язку відповідача за спірними договорами. В процесі виконання сторонами кредитного договору щонайменше двічі змінювались його умови. Такі зміни проводились шляхом укладення 08.04.2008 р. між кредитором, позичальником та поручителем [PERSON] додаткової угоди, за якою було збільшено термін основного зобов»язання а також збільшення банком 28.05.2009р. розміру відсоткової ставки. Оскільки [PERSON] не надавала згоду на зміну умов основного зобов»язання та не підписувала вказаний договір від 08.04.2008р., а [PERSON] не була повідомлена банком про підвищення відсоткової ставки за основним зобов»язанням, треті особи з самостійними вимогами вважають свої зобов»язання за договорами поруки припиненими у зв»язку з порушенням умов договорів поруки з 08.04.2008 р. та з 28.05.2009р. відповідно. Разом з тим, наведені збільшення основного зобов»язання в порушення вимог відповідного законодавства належній державній реєстрації не піддавались, виходячи з чого треті особи вважають іпотечний договір, укладений в забезпечення виконання умов основного зобов»язання недійсним. Таким чином, позивач та треті особи вважають кредитний договір недійсним з моменту його укладення, договір іпотеки недійсним у зв»язку із проведеною неналежним чином зміною умов основного зобов»язання, а поруку [PERSON] та [PERSON] - припиненою, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В ході розгляду справи відповідача ПАТ «Укрсиббанк» було замінено на їх правонаступника - ПАТ «Дельта Банк», при цьому ПАТ «Укрсиббанк» продовжило участь в справі в якості третьої особи. В судовому засіданні сторона позивача та третіх осіб з самостійними вимогами підтримали заявлені ними позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити,надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовних заявах та доповненнях до них. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та також надавала пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях проти позову. Представником третьої особи ПАТ «Укрсиббанк» протягом слухання справи подавались заперечення проти заявлених позовних вимог, виходячи з яких вона просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2007 року між АКіБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11277830000, згідно умов якого банк надав останньому кредит на споживчі потреби в розмірі 600 000 дол. США. Виходячи з умов вказаного договору, виконання зобов»язань по ньому забезпечується умовами договорів поруки, укладених в той же день між АКіБ «Укрсоцбанк», [PERSON] (№ 170006) та [PERSON] (№ 170004), за якими останні поручились перед банком за виконання позичальником умов кредитного договору за всім обсягом обов»язків щодо повернення коштів. Крім того, забезпечення виконання умов кредитного договору було здійснено шляхом укладення 26.12.2007 р. між банком, [PERSON] та [PERSON] договору іпотеки, за яким останні передали в іпотеку банку належну їм квартиру [ADDRESS]. Кошти були надані позивачу [PERSON] в порядку та обсязі, передбаченому договором, що в судовому засіданні було підтверджено сторонами та ними не оспорювалось. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є наступне : зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями ст. 215 ЦК України встановлено що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що підписи в договорах про надання кредиту, поруки, та іпотеки, зроблені позивачем та третіми особами особисто, тиску або примусу з боку працівників банку під час підписання договору на останніх вчинено не було. Спірні договори укладені в письмовій формі, їх зміст не суперечить нормам Цивільного кодексу України та іншому законодавству України, та спрямовані на реальне настання правових наслідків. На момент укладення договорів сторони не були визнані недієздатними або обмежено дієздатними, тощо, з чого вбачається наявність в них необхідного обсягу цивільної дієздатності. Протягом розгляду справи судом жодних порушень норм ст.ст. 203, 215 ЦК України, допущених при укладанні спірних договорів судом не виявлено та сторонами не доведено. Підстави, якими позивачі мотивують свої вимоги визнати недійсним кредитний договір не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, адже аналіз норм Законів України «Про захист прав споживачів», «Про національний банк України», «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Цивільного кодексу України та Конституції України, на підставі яких позивачі вважають кредитний договір недійсним, проведено поверхнево, оцінка норм в їх сукупності позбавлена логічної послідовності, норми права вирвані з контексту у вигідному позивачу та третім особам сенсі. При цьому, жодних обмежень та заборон щодо укладення кредитних договорів та видачі коштів в кредит у доларах США жодним із наведених законів та Конституцією України не встановлено. Щодо вимоги третіх осіб [PERSON] та [PERSON] про визнання їх поруки припиненою суд не вбачає підстав для їх задоволення виходячи з обставин, встановлених рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2011р., яке набрало законної сили 24.04.2012 р., по цивільній справі № 2-2228/11 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості а також обставин, встановлених ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2012 р., постановленої по тій же справі, яка також набрала законної сили. Зокрема, вказаним рішенням суду першої інстанції встановлено, що дія договору поруки № 170006, укладеного 26.12.2007р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] припинена 08.04.2008р., виходячи з чого заявлені вимоги в цій частині вже фактично врегульовані в судовому порядку та додатковому вирішенню не підлягають. Ухвалою суду Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2012р. встановлено, що проведене банком підвищення діючої процентної ставки за основним договором рахується як штрафні санкції за порушення [PERSON] умов повернення коштів, що свідчить про відсутність вважати таке зміною обсягу зобов»язання в розумінні положень ст. 559 ЦК України. Доказів того, що між банком та [PERSON] укладались будь - які інші угоди, наслідком яких стала зміна умов основного зобов»язання та збільшення обсягу відповідальності [PERSON] як поручителя за умови відсутності її згоди на таке суду надано не було, вважати поруку припиненою підстав не встановлено. За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень Ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, підстави вважати договір іпотеки недійсним виходячи із наведених третіми особами обставин також не були доведені та не підтверджені сторонами протягом слухання справи. Посилання останніх на вимоги ст. 19 ЗУ «Про іпотеку» як на підстави припинення зобов»язань за іпотечним договором суд не бере до уваги, оскільки положеннями цієї статті порядок припинення іпотеки взагалі не регулюється. Виключний перелік підстав припинення іпотеки визначено в статті 17 ЗУ «Про іпотеку», однак жодна із них в проекції даного спору місця не має. Підсумовуючи викладене, стороною позивача та третіх осіб протягом слухання справи заявлені вимоги обгрунтовані та доведені не були, виходячи з чого суд приходить до висновку, що заявлені позови задоволенню не підлягають в повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.88 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved