Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує у позовній заяві на те, що 27 грудня 2004 року в селі Сиваківці, Липовецького району померла його баба - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки на випадок своєї смерті особистого розпорядження вона не зробила. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка та житловий будинок, що розташований в селі Сиваківці Липовецького району Вінницької області по вулиці Вінницька, 13. Позивач спадщину прийняв шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що також підтверджується рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від27.05.2013 року. Частину спадкового майна, а саме: земельну ділянку, він оформив в нотаріальному порядку. Проте вирішити питання про спадкування житлового будинку в такий же спосіб не має можливості, оскільки ним не було пред’явлено документ, який би посвідчував право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, в зв'язку із чим нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом, тому просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що розташований в селі Сиваківці Липовецького району Вінницької області по вулиці Вінницька, 13, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання також не з'явився, однак надали суду заяву, в якій вказали, що позовні вимоги визнають, не заперечують проти задоволення позову, просили суд розгляд справи проводити без участі їх представника. Враховуючи те, що сторони скористались своїми правами врегульованими ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Дослідивши усі зібрані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 грудня 2004 року в селі Сиваківці, Липовецького району, Вінницької області померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис № 33 та видано свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 257894 (а.с.3). Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті [PERSON] не зробила. До кола спадкоємців, які мали право на спадщину входив лише її син, який приходиться позивачеві батьком - [PERSON], який помер 07.10.2007 року, так і спадщину не прийнявши після смерті своєї матері - [PERSON] У [PERSON], крім позивача є ще 2 сина - [PERSON] та [PERSON], який помер 03.03.2013 року. Після смерті баби відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки та житлового будинку. Вказані обставини були встановлені рішенням Липовецького районного суду вінницької області від 27.05.2013 року, яке набуло законної сили, а відтак в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно вищевказаного судового рішення було встановлено юридичний факт, що [PERSON], яка померла 27.12.2004 року, була рідною бабою з боку батька [PERSON], [INFO], також встановлено юридичний факт, що [PERSON], [INFO], постійно проживав із [PERSON], яка померла 27.12.2004 року, на час відкриття спадщини після її смерті. Ураховуючи наведене слід дійти висновку, що позивач в силу норм ст.1258 та ч.1 ст.1265 ЦК України є спадкоємцем п'ятої черги, який пов'язаний із спадкодавцем п'ятим ступенем споріднення; спадщину він прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини згідно правил ч.3 ст.1268 ЦК України. Інші спадкоємці не скористались своїм правом на прийняття спадщини, а відтак є такими, що не прийняли її, що закріплено в ч.1 ст.1272 ЦК України. Вказані обставини доведено матеріалами Спадкової справи №80/2013 до майна померлого 27 грудня 2004 року [PERSON]. 16.09.2013 року на ім'я [PERSON] приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 2,1001 га. Крім цього, 16.09.2013 року цією ж посадовою особою було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в селі Сиваківці Липовецького району Вінницької області по вул. Вінницькій 13, після смерті 27 грудня 2004 року його баби - [PERSON]. Відмова нотаріуса мотивована тим, що заявником нотаріусу не було пред'явлено документа, який би посвідчував право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, судом з'ясовано, що спір, який виник між сторонами є цивільно - правовим, відтак регулюється нормами ЦК України в редакції 2004 року, зокрема ст.1216-1223, 1258, 1265, 1268 - 1270, 1273, 1275 ЦК України. Крім цього, відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №15 від 19 січня 1976 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таку правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року в своєму Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування". Зібрані у справі докази вказують на те, що [PERSON] при житті володіла, користувалась житловим будинком за №13 по вул. Вінницькій в селі Сиваківці, Липовецького району Вінницької області на праві приватної власності, що підтверджується довідками виданими органом місцевого самоврядування на підставі записів погосподарських книг, які є актом органу місцевого самоврядування (публічним актом), що підтверджують право приватної власності особи на майно. В п.23 Постанови від 30.05.2008 р. N 7 Про судову практику у справах про спадкування, Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт належності спадкодавцю нерухомого майна, а відтак він як спадкоємець має право на прийняття спадщини, яка відкрилась за законом, тому позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону та підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, ст.331, 1216-1223, 1233-1235, 1241, 1268 - 1270, 1273, 1275 ЦК України, ППВСУ “Про судову практику у справах про спадкування” № 7 від 30.05.2008 року, п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №15 від 19 січня 1976 року, ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та

Outcome: approved