Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання за ним право власності на самочинно збудований будинок літнього відпочинку літ. «С», що розташований за адресою: [ADDRESS], посилаючись на наступне. На підставі договору дарування частини житлового будинку від 20.08.2010 року [PERSON] належить 27/50 частин житлового будинку [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м. Рішенням Затоківської селищної ради від 27 липня 2012 року йому був наданий дозвіл на розробку технічної документації щодо складання документів,що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS]. З [PERSON], яка є суміжним власником земельної ділянки, позивач дійшов згоди відносно меж земельної ділянки згідно з частками кожного. На своїй частині земельної ділянки, без порушення прав третіх осіб, позивач самочинно збудував будинок літнього відпочинку літ. «С», розміром 10,8х3,6 м. Під час будівництва він дотримувався всіх вимог будівництва. [PERSON] не має ніяких заперечень проти будинку літ. «С», оскільки він побудований на частині земельної ділянки [PERSON] та її права не порушені. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Частино 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 27/50 частин житлового будинку [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м., та який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А,сараю літ. «Г», альтанки літ. «Ж», сараю літ. «З»,вбиральні літ. «П», вбиральні літ. «Р», споруд № 1-6, І, на підставі договору дарування частини житлового будинку від 20.08.2010 року серії №ВРА № 274629, реєстровий № 1752. Рішенням Затоківської селищної ради від 27 липня 2012 року № 917 позивачу був наданий дозвіл на розробку технічної документації щодо складання документів,що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язано представити розроблену технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку. 16 травня 2012 року була нотаріально посвідчена заява [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками земельної ділянки [ADDRESS], якою вони дали згоду на встановлення меж земельної ділянки та погодили її розміри. На вказаній земельній ділянці, не порушуючи погоджені земельні межі, за власні кошти позивач без отримання відповідної проектно-дозвільної документації з метою поліпшення умов використання земельної ділянки за власні кошти самочинно збудував будинок літнього відпочинку літ. «С» розміром 10,8х3,6 м. Згідно п. «д» ч. 1 ст. 90 ЗК України, власники (користувачі) земельних ділянок мають право споруджувати на ній жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Як вбачається з матеріалів справи, будинок літнього відпочинку літ. «С», споруджений на відведеній земельній ділянці без належного дозволу, належно затвердженого проекту на будівництво. Втім, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 321 ЦК України закріплює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Отже, враховуючи, що самочинне будівництво відповідає нормам та правилам, беручи до уваги обставини справи, зокрема, неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд вважає за можливе захистити право позивача шляхом визнання за ним права власності на отримані будівлі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Outcome: approved