Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 грудня 2007 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], шасі (кузов) № WV1ZZZ70Z1Н106067, сплативши 40 000 гривень, що підтверджується розпискою. У звязку з відсутністю на той час коштів, не перереєстрував транспортний засіб. На підтвердження угоди [PERSON] надав йому та його дружині [PERSON] довіреність, посвідчену 17 грудня 2007 року приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області. Посилаючись на ст.ст. 205, 208, 328, 334, 639, 662 ЦК України просив визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. Вказує також, що у вересні 2013 року йому стало відомо, що автомобіль описаний і на нього накладено арешт за виконавчим листом № 2-458 від 21.06.2012 року. З підстав, передбачених ст.ст. 391, 392 ЦК України та ст. 60 Закону України про виконавче провадження просив виключити з акту опису та арешту майна даний автомобіль. Позивач та його представник підтримали заявлені вимоги з наведених підстав. Відповідач [PERSON] позов визнав, подавши до суду відповідного змісту письмову заяву. Представник відділу ДВС позову не визнала, заперечуючи тим, що прийняття судом рішення в задоволенні позовних вимог може мати негативне значення та впливає на права та обов'язки AT «Ощадбанк» в особі філії - Чернівецьке обласне управління AT «Ощадбанк», як стягувана по реалізації автомобіля, який є предметом спору по даній справі, а саме: рішенням Кіцманського райсуду № 2-82 від 14.02.2011 року, по якому 21.07.2011 року відкрито виконавче провадження № 27674228; рішенням Кіцманського райсуду № 2-458 від 31.05.2012 року, по якому 06.07.2012 року відкрито виконавче провадження № 33262910. Вказані виконавчі провадження 06.07.2012 року об'єднані у зведене № 34247175. 19.03.2012 року та 18.07.2012 року винесено постанови про розшук рухомого майна боржника, в тому числі на автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], WV1ZZZ70Z1Н106067, який на підставі права власності належить [PERSON] 16.09.2013 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, а саме транспортного засобу марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], шасі (кузов) № WV1ZZZ70Z1Н106067, у відповідності до якого [PERSON] даний транспортний засіб передано на відповідальне зберігання та відповідно попереджено про відповідальність за розтрату. В подальшому старшим державним виконавцем відділу ДВС Кіцмаиського РУЮ винесено постанову про припинення розшуку майна боржника. Державний виконавець у своїй діяльності керується та діє в межах чинного законодавства України в тому числі в межах Закону України «Про виконавче провадження», який в свою чергу визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Визнання права власності та зняття арешту з автомобіля є одним зі способів виведення майна з-під арешту, унеможливлює та ускладнює його подальшу реалізацію. У зв'язку з цим вважає вимоги безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Представник третьої особи просив у задоволенні позову відмовити з тих самих підстав. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Заперечення проти позову обґрунтовано наявністю охоронюваного законом інтересу, пов'язаного з забезпеченням виконання судових рішень. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України. На підставі частини 2 наведеної норми суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статте. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Обставинами, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначав досягнення між ним та відповідачем [PERSON] 17 грудня 2007 року укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], шасі (кузов) № WV1ZZZ70Z1Н106067. Водночас позивач посилався на набуття права власності на транспортний засіб з правочину. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Даною нормою закону передбачено, що дане правило не може бути застосоване, якщо сторонами не була досягнута угода щодо усіх істотних умов договору, або відсутні письмові докази того, що така угода мала місце, або не відбулося повне або часткове виконання такого договору. Крім того, має бути встановлений факт ухиляння іншої сторони від нотаріального посвідчення договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першої статті 206 цього Кодексу. Крім того, письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо укладення [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу транспортного засобу 17 грудня 2007 року у письмовій формі. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу автомобіля до матеріалів справи приєднано розписку від 17 грудня 2007 року. При цьому позивач вказував на те, що не мав коштів на перереєстрацію транспортного засобу в органах ДАІ. З матеріалів справи вбачається, що право позивача на володіння, користування та розпорядження автомобілем марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], передбачено довіреністю, наданою [PERSON] і посвідченою приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області 17 грудня 2007 року. Ні [PERSON], ні [PERSON] у звязку із вчиненням 17 грудня 2007 року договору купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], із з заявою про його зняття з обліку в підрозділі Державної автомобільної інспекції відповідно до п.4 та п.40 постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» не звертались. Згідно п. 4 наведеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі Державної автомобільної інспекції. Крім того, розписка не передбачена переліком документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, визначених п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. У такому разі сама по собі розписка за відсутністю інших доказів не дає підстав для висновку про вчинення договору купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], 17 грудня 2007 року. Посилання позивача на те, що між сторонами фактично укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля з посиланням на наявність розписки та довіреності та визнання відповідачем [PERSON] позову, не можуть бути взяті до уваги, оскільки діючим законодавством встановлено особливий порядок відчуження автомобіля, а саме, зняття з обліку та постановку на облік в підрозділі ДАІ, що сторонами дотримано не було. Поміж сторонами фактично склались правовідносини відносно представництва інтересів щодо володіння та користування спірним автомобілем, що само по собі не є підставою для визнання права власності на автомобіль. За відсутності підстав для визнання права власності на автомобіль за позивачем, не можуть бути задоволені вимоги про виключення майна з акту опису та арешту майна. Враховуючи наведене, ст.ст. 16, 203, 206, 208, 220, 328 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», п.п.4,40 постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388,

Outcome: dismissed