Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі [PERSON]) звернулось в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом, посилаючись на невиконання останнім умов кредитного договору № 106027-CRED від 12.12.2007 року, який було укладено між ним та Банком, у зв'язку з чим за [PERSON] станом на 21.04.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 4 820, 10 Доларів США. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з тих же підстав. Крім того, суду показав, що дійсно відповідно до рішення суду від 20.11.2009 р. було задоволено вимоги «Приватбанку» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості. Дане рішення, як стверджує позичальник, ним було виконано, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.11.2011 р. Тобто рішення суду, яке було ухвалене 20.11.2009 р. було виконане аж через 2 роки після його ухвалення. Проте відповідач не враховує того, що рішенням суду не було зупинено дію договору і по даному договору продовжилось нарахування відсотків за користування кредитними коштами. В свою чергу зарахування коштів, які сплачувались відповідачем, були зараховані в порядку передбаченому ст. 534 ЦК України, а саме: у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов»язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов»язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З вище викладених підстав просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, вважають, що позовна заява є безпідставною і необгрунтованою, оскільки банк за одним і тим же договором хоче повторно стягнути повністю погашену заборгованість. У зв»язку з цим відповідач показав, що згідно рішення Демидівського районного суду від 20.11.2009 року у справі № 2-244/2009 з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» уже було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 106027-CRED від 12.12.2007 року в повному обсязі в розмірі 27 794,71 грн. (в т.ч. заборгованість за кредитом, нарахованим відсоткам та штраф). За його заявою, Демидівський районний суд ухвалою від 07.12.2009 року у вище вказаній справі розстрочив виконання рішення суду від 20.11.2009 року, встановивши такий порядок виконання: щомісячно до 25 числа починаючи з 25 грудня 2009 року він мав погашати стягнуту з нього у повному розмірі заборгованість щомісячним платежем у розмірі 1000 грн. Вказаною ухвалою суду не було встановлено нарахування відсотків за період повернення коштів. Тому відповідач вважає, що банк має право на стягнення з нього лише штрафних санкцій, у вигляді 3% річних та інфляційних і то лише у випадку порушення графіку погашення, визначеного судом. На виконання даної ухвали відповідачем було в повному обсязі перераховано борг за кредитним договором згідно платіжних доручень і станом на 23 грудня 2011 року зобов»язання з повернення стягнутих судом 27 794,71 грн. заборгованості за кредитним договором ним було виконано у повному обсязі та у строки, встановлені ухволою суду, про що підтверджують постанова начальника ДВС Демдівського РУЮ від 23.11.2011 року про закінчення виконавчого провадження № 17829144 з примусового виконання виконавчого листа № 2-244, виданого 18.12.2009 року Демидівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 106027 від 12.12.07 р. в розмірі 27 794,71 грн.; ухвалою Демидівського районного суду від 12.12.2012 р. у справі № 1704/604/12 про скасування заходів забезпечення позову ПАТ КБ «Приватбанк» у зв»язку із погашенням у повному обсязі заборгованості за кредитним договором; квитанціями про погашення боргу. Тому вважає, що рішення суду про стягнення з нього заборгованості виконано саме внаслідок самостійного перерахування ним коштів на його виконання, а не внаслідок дій ДВС щодо примусового виконання рішення суду. Крім того, виконаннння рішення відбувалося частинами у терміни, встановлені ухвалою суду про розстрочення. [PERSON] не врахував вказаних вище обставин та безпідставно нарахував йому заборгованість за своєчасно виконаним рішенням суду про стягнення усєї суми боргу за кредитним договором. Крім того, перші 7 платежів на виконання рішення суду було зараховано на погашення відсотків, які продовжував нараховувати банк,а інші 7 платежів розбивались пропорційно на тіло та нараховані після рішення суду відсотки. Таким чином, банк безпідставно зарахував сплачені ним кошти не на виконання рішення суду з встановленим графіком платежів, а на погашення відстотків, які він продовжував нараховувати після набрання чинності ухвалою суду про розстрочення стягнутої заборгованості. При цьому рішення суду мало виконуватись у гривнях (як було визначено ухвалою суду про розстрочку його виконання), однак банк зараховував кошти у доларах США. Разом з тим, відповідач звертає увагу на те, що позовні вимоги про нарахування неіснуючої заборгованості та штрафних санкцій заявлені Банком після спливу позовної давності, оскільки рішення суду набрало законної сили 01.12.2009 р. і платежі на його виконання сплачувались до 23.12.2011 р., а тому просить суд застосувати позовну давність до вимог Банку. З вище викладених підстав просить суд відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд рахує, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством ПриватБанк повним правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір № 106027-CRED (а.с. 6-7 ). Відповідно до умов договору [PERSON] надає [PERSON] терміновий кредит в розмірі 6 000,00 USD, шляхом перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок № 4405885220781097, відкритий Банком для позичальника, згідно договору № 75556-CRED від 11.07.2007 року, а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, сплатити проценти та інші платежі, зазначені у договорі, в строк до 11.12.2009 року в порядку і строках, встановлених Графіком погашення кредиту (а.с. 8). Факт отримання коштів по кредитному договору сторонами не оспорюється. Згідно Довідки про умови кредитування ПриватБанку відсоткова ставка за даним кредитним договором складає 24.00 % річних. Термін кредитної угоди складає 24 місяці. У порушення Договору відповідач зобовязання за вказаним договором в повному обсязі не виконав. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с. 4), згідно якого заборгованість [PERSON] по кредиту становить 4 820, 10 Доларів США та складається з наступного: - заборгованість за кредитом 1 995,18 USD; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 565,59 USD ; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- заборгованість по судовим штрафам 259.33 USD. Відповідно до п.5.3 Договору при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, позичальник сплачує Банку штраф за кожен випадок порушення Графіку в частині дотримання дат погашення кредиту. Сплата штрафу справляється в гривні. Відповідно до п.5.7. даного Договору позовна давність за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, відшкодування неустойки, пені, штрафів по даному Договору встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Демидівського районного суду від 20.11.2009 року у справі № 2-244/2009 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто в рахунок погашення боргу за тим самим кредитним договором № 106027-CRED від 12.12.2007 року - 27 794,71 грн та судові витрати. /а.с.62/. 07 грудня 2009 року Демидівський районний суд своєю ухвалою у вище вказаній справі розстрочив виконання рішення суду від 20.11.2009 року, встановивши такий порядок виконання: щомісячно до 25 числа починаючи з 25 грудня 2009 року [PERSON] мав погашати стягнуту з нього заборгованість щомісячним платежем у розмірі 1000 грн. /а.с.63/. Про те, що згідно рішення суду від 20.11.2009 року відповідачем було перераховано борг за кредитним договором, підтверджують постанова начальника ДВС Демдівського РУЮ від 23.11.2011 року про закінчення виконавчого провадження № 17829144 з примусового виконання виконавчого листа № 2-244, виданого 18.12.2009 року Демидівським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 106027 від 12.12.07 р. заборгованості в розмірі 27 794,71 грн.; ухвала Демидівського районного суду від 12.12.2012 р. у справі № 1704/604/12 про скасування заходів забезпечення позову ПАТ КБ «Приватбанк» у зв»язку із погашенням заборгованості за кредитним договором по рішенню суду та квитанції про погашення боргу. Задовольняючи позов, суд не може погодитися з доводами відповідача, що він рахує позов безпідставним, так як повністю виконав рішення суду і повернув заборгованість за кредитним договором, з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За відсутності інших підстав припинення зобовязаннь, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК УКраїни) . Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 609 ЦК України не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Крім того, в п.17 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року за № 5, зазначено, що зобов»язання припиняється з підстав передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦКУ. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статтей 526, 599 ЦК. Як вбачається з вище наведених обставин, рішення суду було прийнято 20.11.2009 року, а виконано лише 23.11.2011 року. Постановлене судове рішення в даній справі не є підставою зупинення виконання зобов»язань по договору, а розстрочка виконання рішення суду, яка була прийнята судом не впливає на зміну зобов»язань по кредитному договору, а є процесуальним питанням пов»язаним з виконанням судових рішень, передбаченим розділом VI ЦПК України, зокрема ст. 373 цього Кодексу. Відповідач в судовому засіданні оспорює порядок зарахування коштів на погашення боргових зобов»язань. [PERSON] відповідачем [PERSON] не подано жодного доказу, про те, що він протягом строку виконання судового рішення 2009-2011 роки, оспорював черговість зарахування платежів на погашення кредиту. Крім того, порядок зарахування платежів регулюється, як самим кредитним Договором, так і ст. 534 ЦК України, в яких зазначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Відповідно до пп. 3.3 укладеного між сторонами договору кошти, отримані від позичальника насамперед направляються на погашення витрат Банку, пені, штрафу, простроченої винагороди, винагороди, прострочених відсотків по кредиту, простроченої заборгованості, комісії, винагороди, відсотків, кредиту, заборгованості по кредиту. Тому позивач правомірно зарахував перераховані згідно рішення Демидівського районного суду від 20.11.2009 року грошові кошти для погашення пені, прострочених відсотків і лише тоді простроченої заборгованості. Отже, з матеріалів справи вбачається, що станом на 19 грудня 2013 року [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором не виконав. Посилання відповідача на застосування позовної давності до даних правовідносин спростовується п.5.7. кредитного договору, де позовна давність сторонами визначена у 5 років. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що обовязок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, у звязку з чим заборгованість по кредитному договору підлягає стягненню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню також понесені позивачем витрати по справі. На підставі ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: approved