Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Громадська організація «Сєвєродонецький Фонд соціального захисту інвалідів» в інтересах [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 14.10.2009 pоку, близько о 21 год. 30 хв., в м.Сєвєродонецьк, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який належить йому на праві приватної власності, рухаючись по другорядній дорозі по вул.Донецькій, при проїзді перехрестя вул.Донецькій пр.Гвардійського, не надав перевагу автомобілю [NUMBER], який рухався по головній дорозі пр.Гвардійського. Внаслідок чого [PERSON], скоїв ДТП, яким причинив матеріальну шкоду. В діях [PERSON], вбачаються порушення правил дорожнього руху, передбачені п.16.10 ПДР. 05.11.2009.p., суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Горбатенко О.В., розглянув матеріал адміністративної справи, у відношенні [PERSON], [INFO], проживаючого: [INFO], постановив: притягнути до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП та призначив штраф у розмірі 340,00 грн., на користь держави. Внаслідок ДТГІ автомобіль [NUMBER], який використовував [PERSON], на умовах договору оренди, отримав механічні ушкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] який належить відповідачу. Пpo це свідчать матеріали перевірки, проведеної ДАІ м.Сєвєродонецька. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження, розмір спричиненої шкоди в результаті пошкодження автомобіля, склав 38665 грн. 21 коп. Згідно рішення Сєвєродонецького міського суду по справі № 2-284/11 встановлено, що вина [PERSON], підтверджується результатами автотехнічної експертизи від 19.10.2011 pоку, № 1687/18, згідно з висновком якої за обома версіями подій ДТП 14.10.2009 pоку, дії водія автомобіля [NUMBER] [PERSON], не відповідають п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України і дорожнього знаку 2.1. «Уступити дорогу», з технічної точки зору, були умовою створення небезпечної ситуації і знаходились у причинному зв'язку з настанням ДТП. Також судом встановлено, що в цій ДТП постраждав саме автомобіль [NUMBER]. У зв'язку з тим, що ДТП сталося у робочий час, коли [PERSON], використовував автомобіль [NUMBER], у режимі таксі, а п.3 договору оренди передбачено, що [PERSON], несе відповідальність за збереження автомобіля в робочий час, тому [PERSON], є належним позивачем у даній справі, та вправі вимагати відшкодування спричиненої шкоди винною особою. Неправомірними діями [PERSON], [PERSON], завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням орендованого майна. У зв'язку з діями відповідача в нього порушилися нормальні життєві та ділові стосунки, було позбавлено можливості використовувати автомобіль, даний автомобіль він безпосередньо використовував для роботи, з причини його пошкодження не міг працювати, внаслідок цього зазнав чи малі збитки бо не міг використовувати автомобіль у роботі, завдяки цьому у нього порушилися ділові стосунки з його партнерами по роботі. Моральну шкоду позивач [PERSON] оцінює у 10000,00 грн. Тому, на підставі вищевикладеного позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь в рахунок спричиненої матеріальної шкоди 38665,21 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні тим, що містяться в позові. Також пояснив, що на даний час автомобіль відремонтовано власними силами, на ремонт витрачено приблизно 39000 грн., запчастини придбались ним за готівку, в різних магазинах. Частково на ремонт займав кошти у [PERSON] Документів в підтвердження витраченої суми на ремонт автомобіля, надати не може. Моральну шкоду зазнав від того, що не користувався автомобілем під час ремонту. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні тим, що містяться в позові. Також пояснив, що рішенням Сєвєродонецького міського суду від 02.12.2011 року, зокрема поясненнями інспектора ВДАІ по обслуговуванню м.Сєвєродонецька [PERSON] встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення помилково було зазначено номер не того автомобілю. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні заявлених вимог відмовити в повному обсязі пояснив суду, що факту ДТП, яке сталося у 2009 році він не заперечує, на той час він визнавав вину частково, оскільки вважає, що автомобіль «ЗАЗ Daewoo» рухався з великою швидкістю, була погана видимість і він не бачив автомобіль «ЗАЗ Daewoo». Після ДТП він зробив все, що було від нього необхідно, надав документи, повідомив про те, що його відповідальність застраховано, звертався до страхової компанії, заповнював необхідні документи. Знає, про те, що спочатку співробітникам ДАІ було надано документи на інший автомобіль. Коли спілкувався з позивачем у страховій компанії, той казав, що автомобіль відремонтували швидко і якщо страхова компанія відшкодує збитки, то йому залишиться оплатити фарбу для автомобіля. Не визнає позов оскільки його відповідальність було застраховано, чому страхова компанія відмовила позивачу у відшкодуванні шкоди його не обходить. Не розуміє, чому до нього предявлено позов на усю суму шкоди. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні заявлених вимог відмовити в повному обсязі пояснив суду, що відповідно до постанови від 05.11.2009 року учасниками ДТП були автомобіль [NUMBER] та «ЗАЗ Daewoo» д.н. [NUMBER], який не був учасником ДТП. Вказану обставину було також встановлено рішенням Сєвєродонецького міського суду від 19.02.2012 року. У звязку з чим вважає, що обґрунтування винуватості відповідача відсутнє, також вважає, що розмір спричиненої шкоди позивачу також нічим не обґрунтовано, не надано документів в підтвердження того, що саме він поніс витрати, та не додано документів в підтвердження суми шкоди спричиненої позивачу. Суму моральної шкоди також необґрунтовано. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП відповідача від 05.11.2009 року не оскаржувалась. Договір оренди автомобілю, підтверджує право позивача на звернення до суду, однак як слідує з рішення від 19.02.2013 року по справі № 1227/7891/2012 автомобіль [NUMBER] в ДТП участі не приймав. Крім того, у відповідності до узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 20102011 роках при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обовязковим для суду лише щодо зясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Крім того оскільки позивач не є власником транспортного засобу, то саме він повинен довести, що йому спричинено шкоду та розмір завданої шкоди, однак позивачем не було надано документів понесених витрат на ремонт автомобілю, крім того з його пояснень слідує, що частково ремонт оплачував він, а частково [PERSON], в який частках, не повідомив. Представник третьої особи ПАТ СК «Оранта-Лугань» [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ПАТ СК «Оранта-Лугань» було отримано заяву від [PERSON] про виплату страхового відшкодування, однак йому було відмовлено в цьому, оскільки заяву було подано після спливу більш двох років. Також в рішенні Сєвєродонецького міського суду від 19.02.2013 року зазначено, що автомобіль [NUMBER] в ДТП участі не приймав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.1166 УК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також: шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Відповідно до ст. 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 803 ЦК України наймач зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані у зв'язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Відповідно до постанови Сєвєродонецького міського суду від 05.11.2009 року по справі № 3-2839/09 про притягнення до адміністративної відповідальності по ст.124 КУпАП [PERSON] 14.10.2009 року о 21-30 годин в м.Сєвєродонецьку [PERSON] керуючи транспортним засобом «Dacia Logan», д.н. [NUMBER], який належить йому на праві приватної власності, рухаючись по другорядній дорозі по вул.Донецькій, при проїзді перехрестя вул.Донецькій пр.Гвардійського, не надав перевагу автомобілю [NUMBER], який рухався по головній дорозі пр.Гвардійського. Спричинено матеріальну шкоду, травмованих немає. [PERSON] було визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 14.10.2009 року. Відповідно до довідки ВДАІ м.Сєвєродонецька від 15.02.2010 року № 120 14.10.2009 року о 21-30 годин в м.Сєвєродонецьку, на перехресті вул.Донецької та пр.Гвардійського учасниками ДТП були транспортний засіб «Dacia Logan», д.н. [NUMBER], що належить [PERSON], водій [PERSON] та транспортний засіб «ЗАЗ Daewoo» д.н. [NUMBER], що належить [PERSON], водій [PERSON] Таким чином, на підставі наданих документів та пояснень сторін, судом встановлено, що ДТП, яке мало місце 14.10.2009 pоку, сталося за участю водіїв [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], та [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], оскільки при оформленні в матеріалах ДТП помилково був зазначений номер авто ЗАЗ ДЕУ», д/н ВВ 5448 AT. У суду немає сумнівів щодо того, що в цій ДТП постраждав саме автомобіль [NUMBER]. Вказане також підтверджується рішенням Сєвєроднецького міського суду від 01.12.2011 року (відповідно до ухвали про виправлення описки від 30.01.2012 року) по справі № 2-284/11, яке відповідно до ухвали Апеляційного суду луганської області від 19.04.2012 року по справі № 22ц-1017/2012 залишено без змін та набрало законної сили. Вказане також слідує з показів свідків зазначених в рішенні Сєвєродонецького міського суду від 01.12.2011 року яким зі свідчень свідка [PERSON] встановлено, що в під час ДТП він особисто керував автомобілем [NUMBER], а зі свідчень свідка [PERSON] встановлено, що під час оформлення ДТП замість реєстраційного номеру ЗАЗ «ДЕУ» ВВ 6856 ВВ був помилково зазначено інший номер ВВ 5449 AT. Суд не приймає до уваги висновки викладені в рішенні Сєвєродонецького міського суду від 19.02.2013 року по справі 1227/7891/2012 щодо того, що в ДТП зазначений автомобіль [NUMBER] участі не приймав, оскільки цей висновок було зроблено лише на підставі постанови Сєвєродонецького міського суду від 05.11.2009 року по справі № 3-2839/09 про притягнення до адміністративної відповідальності, без урахування інших доказів та пояснень учасників ДТП. Також суду не було надано доказів, щодо набрання вказаним рішенням законної сили. Судом встановлено, що відповідно до договору оренди автомобіля від 06.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] 06.08.2008 року був укладений і нотаріально посвідчений договір оренди автомобіля. Відповідно до п.п.1,3,5 цього договору наймодавець [PERSON], передав у строкове платне користування наймачу [PERSON] 0.І. транспортний засіб марки «ЗАЗ ДЕУ», р/н [NUMBER] в технічно справному стані, а наймач взяв на себе зобов'язання за користування автомобілем вносити орендну платню та повернути автомобіль по закінченню строку дії договору, тобто 06.08.2018 року. Пунктом 2 цього договору оренди автомобіля від 06.08.2008 року встановлений обов'язок наймача [PERSON] забезпечувати проведення поточного та капітального ремонту автомобіля, а п.3 передбачено, що [PERSON] несе відповідальність за збереження автомобіля в робочий час. Факт ДТП в робочий час також встановлено рішенням Сєвєроднецького міського суду від 01.12.2011 року (відповідно до ухвали про виправлення описки від 30.01.2012 року) по справі № 2-284/11, яке відповідно до ухвали Апеляційного суду Луганської області від 19.04.2012 року по справі № 22ц-1017/2012 залишено без змін та набрало законної сили, де зазначено, що «з пояснень відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON]А. було встановлено, що 14.10.2009 р. о 21-30 год. автомобіля [NUMBER] працював в режимі таксі, в салоні авто знаходився пасажир, тобто ДТП сталось в робочий час. За таких обставин суд вважає, що обов'язок щодо збереження та відповідно ремонту автомобіля [NUMBER] несе [PERSON], як наймач за договором». Відповідно до висновку № 132/09 експертного автотоварознавчого дослідження від 05.11.2009 року, віртість відновлюваного ремонту складає 40028,22 грн., ринкова вартість автомобілю складає 38665,21 грн. тому вартість спричиненої матеріальної шкоди визначається рівною ринковою вартістю автомобіля [NUMBER] і складає 38665 грн. 21 коп. Відповідно до страхового полісу №ВС 0038380 [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як власник наземного транспортного засобу за шкоду, заподіяну майну в розмірі 25500 грн. з урахуванням франшизи в розмірі 510 грн. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до відповіді ПАТ «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» від 18.06.2012 року № 02-07/743 позивачу відмовлено у здійсненні страхового відшкодування на підставі п.37.1.4. ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оскільки з моменту скоєння ДТП минуло більше двох років, дорожньо-транспортна пригода сталася 14.10.2009 року. Відповідно до п.37.1.4. ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Суду, сторонами не було надано документів в підтвердження оскарження відмови ПАТ «СК «ОРАНТА-ЛУГАНЬ» у здійсненні страхового відшкодування, доказів вчасного звернення з відповідними заявами до страхувальника, тому позивач має право на звернення до суду з матеріальним позовом про відшкодування завданої шкоди, у звязку з чим суд вважає вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача відносно стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи пояснення, що містяться в п.9 Постанови Пленуму ВС України № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. з наступними змінами, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з принципів розумності, зваженості та справедливості, тому суд вважає розмір моральної шкоди в 1699,99 гривень недостатньо мотивованим, так як позивачем не було надано належних доказів глибини його фізичних і душевних страждань. Позивачем не було обґрунтовано та не надано суду жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, у звязку з чим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 10000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 386,65 грн.

Outcome: partial