Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Позивачка, її представник на задоволенні позову наполягали. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 27.06.2009р.; копія акту прийомки-передачі документів від 03.11.2009р.; копія рішення Ренійського районного суду від 03.11.2011р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON] та [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON], зазначивши, що 27.06.2009 р. між нею та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] за 20000 грн. 27.06.2009 р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на житловий будинок із надвірними спорудами. Пізніше позивачка дізналася, що відповідачка на момент укладення договору не була власником вищевказаного нерухомого майна, воно на той час рахувалося оформленим на ім'я [PERSON] та [PERSON] (батьків відповідачки, які померли [INFO] та [INFO] відповідно). Позивачка зверталася до власника будинку із вимогою про належне засвідчення договору про купівлю-продаж будинку, але у зв'язку із матеріальними труднощами зробити це не надалося можливості. Рішенням Ренійського районного суду від 03.11.2011р. за відповідачкою в порядку спадкування було визнано право власності на спірний житловий будинок після смерті батьків. Після вчинення правочину позивачка організувала догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі, мешкає разом із родиною у придбаному будинку. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачці було роз'яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS], вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мала права на відчуження нерухомості (що належала її нині померлим батькам). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка [PERSON] продала, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS] за 20 000 грн. 27.06.2009 р. позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачці документи на житловий будинок. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Пізніше з'ясувалося, що відповідачка на той час не мала права на відчуження нерухомості, так як не була її власником. Право власності щодо цієї нерухомості вона набула лише тільки за рішенням Ренійського райсуду від 03.11.2011р. в порядку спадкування. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до відповідачки, однак вона від посвідчення договору ухиляється. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе позивачці було роз'яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю документи, нерухомість в натурі. Позивачка фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину заселилася у будинок, мешкає там по теперішній час, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 27.06.2009 р. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивачки з цього приводу відповідачкою не сприймаються. Як пояснив в судовому засіданні свідок [PERSON], мешканцям хутору Кірган відомо, що спірний будинок [PERSON] купила у [PERSON] Купила десь у 2009 році, до цього вона разом із родиною мешкала там, як наймач житла, позивачка вже досить тривалий час хазяйнує у будинку, робить ремонти, слідкує за його станом. [PERSON] свідок там не бачив, знає теперішніх хазяїв. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки власника - [PERSON] щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved