Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-25 00:00:00

23 травня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду позовом до Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, Спеціалізованої організації Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство Юстиція», [PERSON], треті особи - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», експерт-суб'єкт оціночної діяльності [PERSON] про визнання недійсним прилюдних торгів, скасування свідоцтва про право власності, скасування та відновлення державної реєстрації прав на нерухоме майно. (а.с.2 т.1) 25 червня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з доповненням до позовних вимог. (а.с.224 т.1) В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 08 травня 2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та нею був укладений кредитний договір №2508, у відповідності до п.1.1 якого Банк надав їй кредит в розмірі 150 000 доларів США на строк до 07 травня 2018 року, цільове призначення кредиту - розвиток бізнесу. 08 травня 2008 року, на виконання умов п.3.1.2. кредитного договору, між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та нею був укладений договір іпотеки № 25081, відповідно до якого вона, [PERSON] передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: комерційну нерухомість - кафе-бар, загальною площею 188,4 кв.м., в тому числі основною площею 161,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складається з 13100 часток об'єкта - двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом «[INFO]» та кафе-баром. В середині травня 2013 року від знайомих їй випадково стало відомо, що 18 квітня 2013 року належне їй на праві власності нерухоме майно було продано з прилюдних торгів Відділом державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції. Позивач [PERSON] в заяві посилалася на те, що вважає публічні торги з реалізації належного їй нерухомого майна - комерційної нерухомості - кафе-бару, загальною площею 188,4 кв.м., в тому числі основною площею 161,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складається з 13100 часток об'єкта - двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом «[INFO]» та кафе-баром (надалі - спірне нерухоме майно) були проведені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, недодержання спеціалізованою організацією - Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство Юстиція» вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, Закону України «Про іпотеку» та норм Цивільного законодавства України. Так, при відкритті виконавчого провадження, державний виконавець не надав їй можливості добровільно виконати рішення суду, крім того, опис та арешт спірного нерухомого майна був здійснений без її відома та участі, її не було проінформовано про визначення експертної вартості спірного майна, державним виконавцем невірно визначений порядок та спосіб виконання рішення суду, чим порушено вимоги ст.ст. 25, 27, 52-54 Закону України «Про виконавче провадження». Вона не була повідомлена Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство Юстиція» про проведення прилюдних торгів, спірне нерухоме майно було реалізоване майже за ціною лоту, також, невірно була визначена сума гарантійного внеску, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» і Тимчасовому положенню про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна Посилаючись на порушення норм Законодавства України при проведенні виконавчих дій та проведенні прилюдних торгів з реалізації спірного нерухомого майна, в своїй заяві позивач [PERSON] на підставі ч.1-3, 6 ст. 203 ЦК України, ч.1 ст. 215 ЦК України, ст. 116 ЦК України, просила суд: -визнати недійсними прилюдні торги, що відбулися 18 квітня 2013 року щодо реалізації предмета іпотеки, нерухомого майна, а саме: кафе-бару, загальною площею 188,4 кв.м., в тому числі основною площею 161,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складається з 13100 часток об'єкта - двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом «[INFO]» та кафе-баром (надалі - спірне нерухоме майно); -застосувати наслідки недійсності правочину; -визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане [PERSON] на спірне нерухоме майно,, видане нотаріусом на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 22 квітня 2013 року; -скасувати державну реєстрацію прав власності [PERSON] на спірне нерухоме майно; -відновити державну реєстрацію прав власності [PERSON] на спірне нерухоме майно, шляхом реєстрації права власності на зазначене майно у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити вимоги. В судовому засіданні представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні вимог, посилався на те, що при проведенні виконавчих дій, проведенні прилюдних торгів, норми законодавства України не були порушені, всі повідомлення, постанови, інші документи, направлялися позивачу [PERSON], як боржнику, відповідно до діючого законодавства. Представник відповідача - Спеціалізованої організації Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство Юстиція», в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що при проведенні прилюдних торгів були дотримані норми чинного законодавства України, порушень прав сторін, в тому числі позивача [PERSON] як боржника, не було. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, посилалися на те, що [PERSON] стало відомо про проведення прилюдних торгів спірного нерухомого майна, вона прийняла участь в зазначених торгах, стала переможцем, тому, вважає, що придбала майно правомірно. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», в судовому засіданні посилалася на те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки, вимоги позивача необґрунтовані. Позивачу [PERSON] було відомо, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області з неї була стягнута заборгованість за кредитним договором, при зверненні з заявою про відкриття виконавчого провадження банк зазначив про наявність нерухомого майна у боржника, яке є предметом іпотеки, висловивши згоду на реалізацію зазначеного майна. Третя особа - експерт-суб'єкт оціночної діяльності [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгулу справи належним чином повідомлений. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, свідка, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] була власником нерухомого майна - кафе-бару, загальною площею 188,4 кв.м., в тому числі основною площею 161,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складається з 13100 часток об'єкта - двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом «[INFO]» та кафе-баром, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 20.03.2006 року (а.с. 30 т.2), витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 28 т.2) 08 травня 2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений кредитний договір №2508, у відповідності до п.1.1 якого Банк надав позивальнику кредит в розмірі 150 000 доларів США на строк до 07 травня 2018 року, цільове призначення кредиту - розвиток бізнесу. (а.с. 17 т.1) 08 травня 2008 року, на виконання умов п.3.1.2. кредитного договору №2508, між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 25081, відповідно до якого вона, [PERSON] передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: комерційну нерухомість - кафе-бар, загальною площею 188,4 кв.м., в тому числі основною площею 161,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складається з 13100 часток об'єкта - двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом «[INFO]» та кафе-баром. (а.с.13. т.1) У відповідності до рішення загальних зборів акціонерів Банку від 20.01.2011 року Публічне акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк» змінило наіменування на Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, Статутом ПАТ «Креді Агріколь Банк» (а.с. 210- 214 т.2). У відповідності до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2011 року, були задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до фізичної особи - підприємці [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2508 від 08 травня 2008 року, на користь банку стягнута заборгованість в сумі 1 151 614,21 грн. (а.с. 204 т.2). 14 червня 2011 року Господарським судом Дніпропетровської області був виданий наказ на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2011 року про стягнення з фізичної особи - підприємці [PERSON] на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 151 614,21 грн. (а.с. 6 т.2) 10.08.2011 року представник ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу № 500535112011 від 14.06.2011 року, виданого Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 151 614,21 грн. В заяві представник банку зазначив, що в забезпечення виконання кредитного договору був укладений договір іпотеки нерухомого майна від 08.05.2008 року. (а.с. 2 т.2). Судом встановлено, що 17 серпня 2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції Гриценок Д.І. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 28238883, зазначеною боржнику наданий термін добровільного виконання наказу - до 24.08.2011 року, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. (а.с. 18 т.3); 25.08.2011 року копії постанов про відкриття виконавчого провадження направлені стягувачу та боржнику для відома (виконання), що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 16 т.2) Судом встановлено, що повідомлення про відкриття виконавчого провадження не було вручено [PERSON], повернуте поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання (а.с.20 т.2) 21.08.2012 року державним виконавцем був проведений опис та арешт нерухомого майна, а саме, комерційної нерухомості - кафе-бару, загальною площею 188,4 кв.м., в тому числі основною площею 161,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складається з 13100 часток об'єкта - двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом «[INFO]» та кафе-баром, про що складений відповідний акт. (а.с.34 т.2); 21.08.2012 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника - а саме - спірне нерухоме майно (а.37 т.2). 21.08.2012 року Відділ державної виконавчої служби направив [PERSON] копію акту та арешту майна № 1527 від 21.08.2012 року (а.с. 35 т.2). Судом встановлено, що 27.09.2012 року державним виконавцем винесена постанова про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадження, відповідно до якого, [PERSON] (який має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності) призначений експертом з примусового виконання наказу від 14.06.2011 року виданого Господарським судом Дніпропетровської області, для надання висновку про оцінку майна. (а.с.39 т.2) У відповідності до супровідного листа від 08.10.2012 року за вих. № В1321042, сторонам виконавчого провадження була направлена постанова про призначення експертаспеціаліста від 27.09.2012 року. (а.с.40 т.2) Згідно звіту про вартість нерухомості від 26 листопада 2012 року суб'єктом оціночної діяльності - експертом визначена вартість спірного нерухомого майна, яка складає 753 860 грн. (а.с.41 т.2); 26.02.2013 року боржнику [PERSON] та іншим сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про вартість описаного та арештованого нерухомого майна для ознайомлення, в якому сторонам роз'яснюється про право подати заперечення, у разі незгоди з результатами визначеної вартості майна. (а.с.79 т.2) 06.03.2013 року ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції на адресу Начальника управління державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області направлена заявка про реалізацію арештованого майна (а.с.88 т.2) 26 березня 2013 року, згідно до протоколу конкурсної комісії УДВС ГУЮ був проведений конкурс між торгівельними організаціями щодо реалізації арештованого нерухомого майна, за яким, переможцем визнано Спеціалізована організація Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство Юстиція» (а.с.98 т.2) У відповідності до договору № 0821913А-28н від 01 квітня 2013 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, ВДВС Новомосковського управління юстиції доручив СО ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» реалізацію спірного нерухомого майна (а.с. 95 т.2); 05.04.2013 року сторонам виконавчого провадження направлене повідомлення про реалізацію арештованого майна шляхом проведення публічних торгів (а.с.100). Згідно до протоколу присутності на прилюдних торгах від 18.04.2013 року, в торгах приймали участь [PERSON] та [PERSON] (а.с.104 т.2) Згідно до протоколу № 0821913А-28н-1 про проведення прилюдних торгів від 18 квітня 2013 року, були проведені торги з реалізації спірного нерухомого майна, стартова ціна лоту складала 753 860 грн., а нерухоме майно було придбано за ціною 753 865 грн., переможцем стала [PERSON] (а.с. 108 т.2) [PERSON] оплатила вартість придбаного на прилюдних торгах майна в сумі 663 401 грн. (без урахування гарантійного внеску), що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 113 т.2) 22 квітня 2013 року ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції був складений акт про реалізацію предмету іпотеки - спірного нерухомого майна (а.с. 122 т.2) 22.04.2013 року державним виконавцем був направлений акт про реалізацію предмета іпотеки від 22.04.2013 року сторонам виконавчого провадження (а.с.123 т.2) Як зазначалося вище, позивач [PERSON], в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що державним виконавцем порушені її права при відкритті виконавчого провадження (в частині повідомлення про відкриття), вона була позбавлена права на добровільне (самостійне) виконання рішення. Суд, розглянувши зазначені підстави позову, приходить до наступного. Як зазначалося вище, судом встановлено, що 17 серпня 2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 28238883, зазначеною постановою також боржнику наданий термін добровільного виконання наказу - до 24.08.2011 року, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. (а.с. 18 т.3); Згідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» - копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржнику, зазначена постанова може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк. Статтею 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно до вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Незважаючи на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 17 серпня 2011 року, копія постанови сторонам виконавчого провадження була направлена державним виконавцем тільки 25.08.2011 року (а.с. 16 т.2), тобто, з простроченням 8 днів та після спливу строку, наданого для добровільного виконання рішення. В той же час, суд приходить до переконання, що процесуальні порушення, допущені державним виконавцем (в частині несвоєчасного направлення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження) не позбавили права позивача [PERSON] оскаржити (в разі незгоди) постанову про відкриття провадження, а також, добровільно виконати рішення суду. Так, ст.ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладений обов'язок направити копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, як зазначалося вище, державний виконавець направив зазначену постанову позивачу рекомендованим повідомленням і той факт, що позивач не отримала зазначене повідомлення не порушує її права. Крім того, судом встановлено, що в процесі виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, в серпні 2012 року (тобто, через рік після відкриття виконавчого провадження), між ПАТ «Креді Агріколь Банк» і [PERSON] обговорювалися умови укладення мирової угоди в процесі виконання, але мирова угода так і не була укладена. В той же час, в проекті мирової угоди містяться посилання про наявність рішення суду про стягнення грошових коштів за кредитним договором, на наказ, який виданий на виконання зазначеного рішення, на виконавче провадження, яке відкрите в зв'язку з виконанням рішення суду, проект мирової угоди підписаний позивачем. (а.с.200 т.2) Вищезазначене підтверджує той факт, що позивачу [PERSON] було відомо про рішення суду, про те, що за зазначеним рішенням було відкрито виконавче провадження, тому, в неї не було перешкод отримати копію постанови про відкриття виконавчого провадження, оскаржити її (в разі незгоди), або добровільно виконати рішення суду. В частині посилань позивача на порушення при проведенні акту опису та арешту майна, суд приходить до наступного. Статтею 52. Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. У відповідності до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 5125: п.4.2.1. після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані, крім іншого, г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що дії державного виконавця проведені у відповідності до вимог Закону України «По виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець мав право проводити опис та арешт майна в разі відсутності боржника, також, передати арештоване майно на зберігання іншій особі. Судом встановлено, що 21.08.2012 року державним виконавцем був проведений опис та арешт спірного нерухомого майна, про що складений відповідний акт, згідно якого опис та арешт майна проводився без участі боржника - позивача [PERSON] В акті зазначено також, що описане майно передається на зберігання [PERSON] ([ADDRESS]) (а.с.34 т.2) В той же час, суд приходить до переконання, що відсутність в акті опису та арешту спірного нерухомого майна паспортних даних особи, якій зазначене майно було передане на зберігання, ніяким чином не впливає на права позивача, не порушує їх. Щодо доводів позивача про не ознайомлення з результатами оцінки арештованого майна, суд приходить до наступного. Як зазначалося вище, 26 листопада 2012 року суб'єктом оціночної діяльності - експертом визначена вартість спірного нерухомого майна. (а.с.41 т.2); У відповідності до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець повинен довести до відома та ознайомити сторони з результатами оцінки арештованого майна. У разі, якщо сторони не згодні з оцінкою, вони мають право подати заперечення, у цьому разі, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку. Судом встановлено, що 26.02.2013 року позивачу [PERSON], як боржнику, . направлено повідомлення про вартість описаного та арештованого нерухомого майна для ознайомлення, сторони виконавчого провадження також повідомляються про право подати заперечення, у разі незгоди з результатами визначеної вартості майна. (а.с.79 т.2) В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що дії державного виконавця відповідали вимогам ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», той факт, що [PERSON] не отримала зазначене повідомлення не є підставою визнавати дії державного виконавця такими, що суперечать законодавству України. Щодо посилань позивача на відсутність витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. У відповідності до п.4.5.6. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 5125, (в редакції, станом на з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, державним виконавцем робиться розширений витяг, при цьому, такий витяг надається станом на день передачі документів до регіонального органу ДВС. Судом встановлено, що державний виконавець підготував, а начальник органу ДВС Новомосковського погодив відповідний пакет документів стосовно реалізації арештованого майна 06.03.2013 року (а.с. 88 т.2), незважаючи на те, що розширений Витяг (інформаційна довідка) була зроблена станом на 21.02.2013 року. (а.с.77 т.2) В той же час, суд приходить до переконання, що зазначене порушення, яке допущене державним виконавцем, не є суттєвим та ніяким чином не порушує права позивача при проведенні виконавчих дій та не тягне за собою недійсність прилюдних торгів. Щодо посилань позивача про неотримання матеріалів виконавчого провадження (постанов, актів, повідомлень), які державний виконавець повинен був їй довести як боржнику, суд приходить до наступного. На підставі ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Судом встановлено, що державним виконавцем направлялися всі копії постанов та інші документи виконавчого провадження (а.с. 16, 17, 20, 22, 35, 40, 79 т.2). Крім того, як зазначила сама позивач, що підтверджується відповідною довідкою (а.с 26 т.1), у відповідності до повідомлення відділення Укрпошти, відділення ЦПЗ № 8, на адресу позивача надходили від відділу державної виконавчої служби шість листів рекомендованою кореспонденцією за відповідний період, та були повернуті за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює листоношею в Центрі поштового зв'язку № 8 Укрпошти. До території її обслуговування відноситься адреса: [ADDRESS]. За період 2012-2013 роки вона неодноразово приносила за зазначеною адресою кореспонденцію, якщо адресата не було, вона залишала повідомлення про надходження кореспонденції, яку можливо було отримати у поштовому відділенні. Оскільки [PERSON] були направлялися документи виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, дії державного виконавця відповідали вимогам Законодавства України, оскільки сам по собі факт неотримання боржником документів виконавчого провадження не є перешкодою для подальшого проведення виконавчих дій тому, суд вважає посилання позивача в зазначеній частині необґрунтованими. Стосовно посилань позивача про те, що державним виконавцем при виконанні наказу № 500535112011 від 14.06.2011 року, виданого Господарським судом Дніпропетровської області всупереч Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», невірно обрано спосіб та порядок виконання рішення суду, що також призвело до незаконного проведення прилюдних торгів, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» 1. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. 2. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. 3. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. 4. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. 5. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. У відповідності до ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. У відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до ст.ст. 39, 41.Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Як зазначено вище, виконавче провадження було відкрито за наказом Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2508 від 08 травня 2008 року на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк». В той же час, ПАТ «Креді Агріколь Банк» як стягувач за рішенням суду, був також іпотекодержателем спірного нерухомо майна, належного [PERSON] З заяви представника ПАТ «Креді Агріколь Банк» про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2011 року вбачається, що представник банку просив відкрити виконавче провадження у відповідності до рішення господарського суду від 02.06.2011 року та відповідного наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь банку в розмірі 1 151 614,21 грн., в заяві також зазначено, що в забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, в заставу банку передане нерухоме майно. (а.с. 2 т.2). В зв'язку з цим, суд приходить до переконання, що ПАТ «Креді Агріколь Банк», як іпотекодержатель, надав свою згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Закон України «Про іпотеку» допускає звернуння стягнення на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Оскільки Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» було одночасно і стягувачем за рішенням суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором і іпотекодержателем майна [PERSON], яке передане в іпотеку на виконання умов кредитного договору, воно мало право ставити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що державний виконавець мав право на реалізацію спірного нерухомого майна і вимоги позивача в зазначеній частині також є необгрунтованими. Також, судом встановлено, що у відповідності до рішення загальних зборів акціонерів Банку від 20.01.2011 року Публічне акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк» змінило наіменування на Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, Статутом ПАТ «Креді Агріколь Банк» (а.с. 210- 214 т.2). Судом встановлено, що державним виконавцем не були долучені дані про правонаступництво до матеріалів виконавчого провадження, але, суд приходить до переконання, це не призвело до порушення прав позивача. Доводи позивача [PERSON] щодо незгоди з оцінкою спірного нерухомого майна, суд вважає також необґрунтованими, з наступного. У відповідності до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Судом встановлено, що 26 листопада 2012 року суб'єктом оціночної діяльності - експертом визначена вартість спірного нерухомого майна (а.с.41 т.2); 26.02.2013 року боржнику [PERSON] направлено повідомлення про вартість описаного та арештованого нерухомого майна для ознайомлення, сторони виконавчого провадження також повідомляються про право подати заперечення, у разі незгоди з результатами визначеної вартості майна. (а.с.79 т.2) У відповідності до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», [PERSON] вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, оскільки їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Судом встановлено, що до теперішнього часу, позивач [PERSON] не зверталася до державної виконавчої служби з запереченнями щодо результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, не оскаржувала результати оцінки в суді. На підтвердження своїх вимог позивачем надана рецензія оцінки, яка була проведена 26.11.2012 року суб'єктом оціночної діяльності в рамках виконавчого провадження ВП № 28238883 [PERSON], яка проведена 22 травня 2013 року за її ініціативою Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертиза власності» незалежним оцінювачем СОД (рецензентом) [PERSON], яка має сертифікат оціночної діяльності № 977410 виданий 19.07.2010 року Фондом Держмайна України. (а.с.27 т.1) Судом встановлено, що зазначена рецензія, фактично, зазначає недоліки оцінки спірного нерухомого майна від 26.11.2012 року, в той же час, рецензія взагалі не містить відомостей щодо визначення оцінки спірного майна. У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування або заперечення своїх вимог. Відповідно до ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, що приймають участь у справі. Рецензія, надана позивачем, не містить висновку щодо вартості спірного нерухомого майна, позивач [PERSON] не ставила питання про призначення судової експертизи для визначення вартості спірного нерухомого майна, в зв'язку з чим, суд позбавлений можливості зробити висновок про вартість майна та наявність чи відсутність порушень в цій частині при проведенні прилюдних торгів. Крім того, у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не оскаржувала жодної дії (бездіяльність) державного виконавця про приведенні виконавчих дій. Щодо посилань позивача про порушення, які допущені Спеціалізованою організацією Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство Юстиція», при підготовці та проведенні прилюдних торгів спірного нерухомого майна, неповідомлення про проведення прилюдних торгів, продаж майна за ціною, тільки на 5 грн. більшою за початкову, суд приходить до наступного. Посилання позивача на порушення ст. 43 Закону України «Про іпотеку» суд вважає необґрунтованими, оскільки, зазначеної статтею передбачений порядок публікації в місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів в разі продажу предмету іпотеки. Оскільки продаж майна був проведений не в порядку виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а в загальному порядку, спеціалізоване підприємство керувалося Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 685. Відповідно до п. 3.5. Тимчасового положення передбачено, що спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 N 43/5 (z0388-03), зареєстрованим у Мін'юсті 21.05.2003 за N 388/7709 (зі змінами), на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів - не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна. Одночасно ця інформація може бути розміщена в засобах масової інформації. Пунктом 3.11. Тимчасового положення передбачено, що спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Судом встановлено, що 05.04.2013 року Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство Юстиція» направила повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна (а.с.100 т.2). Також, позивачем, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано доказів того, що ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» не розмістило на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується та оголошення про проведення прилюдних торгів. Тому, посилання позивача щодо не інформування її при проведенні публічних торгів є безпідставними. У відповідності до п. 4.1. Тимчасового положення, прилюдні торги розпочинаються з оголошення ліцитатором порядку їх проведення. Пунктом 4.2. Тимчасового положення передбачено, що лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців. Пунктом 4.10. Тимчасового положення передбачено, що якщо запропонована учасником прилюдних торгів ціна є більшою за ціну, запропоновану ліцитатором, то останній називає номер учасника і запропоновану ним ціну. У відповідності до п.4.11. Тимчасового положення, якщо протягом трьох хвилин після триразового повторення останньої ціни не буде запропоновано вищої ціни, то ліцитатор одночасно з ударом молотка оголошує про продаж лота, називає продажну ціну й номер переможця, під яким він зареєстрований як учасник прилюдних торгів. Судом встановлено, що у відповідності до протоколу № 0821913А-28н-1 про проведення прилюдних торгів від 18 квітня 2013 року, були проведені торги з реалізації спірного нерухомого майна, стартова ціна лоту складала 753 860 грн., а нерухоме майно було придбано за ціною 753 865 грн., переможцем стала [PERSON] У торгах приймало участь два покупця, запропонована переможцем [PERSON] ціна є більшою за запропоновану ліцитатором, вища ціна не була запропонована іншим учасником (а.с. 108 т.2) В зв'язку з наведеним, посилання позивача про наявність порушення щодо ціни, за якою було продане майно, є необґрунтованими, оскільки дії спеціалізованої організації в цій частині при проведенні торгів не суперечать вимогам Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Щодо посилань позивача про наявність порушення законодавства, оскільки сума гарантійного внеску при проведенні прилюдних торгів спірного нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, складала 12 відсотків, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у відповідності до витягу з протоколу засідання конкурсної комісії від 26.03.2013 року, було визначено переможця конкурсу між спеціалізованими організаціями, з якими укладено Генеральні договори про реалізацію арештованого майна, яким стало Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство Юстиція» з винагородою за надані послуги з реалізації арештованого майна у розмірі 12 відсотків. Згідно до п.2.10 Тимчасового положення, гарантійний внесок - завдаток, який за одним лотом сплачує фізична або юридична особа, розмір якого не повинен перевищувати 15 відсотків стартової ціни лота, а при реалізації предмета іпотеки - 5 відсотків стартової ціни лота. Оскільки, як зазначалося вище, продаж майна був проведений не в порядку виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а в загальному порядку, розмір гарантійного внеску міг бути встановлений в розмірі 12 відсотків стартової ціни лоту, у відповідності до п.2.10 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, в зв'язку з чим, судом не встановлено порушень діючого законодавства. Суд приходить до переконання, що до процедури реалізації майна на прилюдних торгах, повинні застосовуватися вимоги Законодавства України, які регламентують зазначені відносини купівлі-продажу. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки судом не встановлено фактів недодержання сторонами при проведенні прилюдних торгів вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу, в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання прилюдних торгів недійсними належить відмовити. Згідно до ст. 116 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки підстав для визнання прилюдних торгів недійсними судом не встановлено, не підлягають задоволенню також і вимоги позивача щодо застосування наслідків недійсного правочину. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, крім іншого) питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача, заходи забезпечення позову необхідно скасувати. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: dismissed