Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що з відповідачем по справі з 1988 року по 2013 рік перебував у трудових відносинах: працював гірником підземним, гірничомонтажником, гірником очисного забою, де внаслідок шкідливих умов праці отримав хронічне професійне захворювання, яке було встановлено згідно акту № 4 від 04.02.2013 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4. Згідно постанов від 13.05.2013 року за № 1207/12201/12201/3 та № 1207/12201/12201/2 Відділення ВДВССНВ призначено позивачу щомісячні страхові виплати, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку та одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності. 25.04.2013 року обласною МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% - з 27.03.2013 року по 01.04.2015 року, по хронічному бронхіту. Згідно п. 14 акту № 4 від 04.02.2013 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача встановлено діагноз: хронічний бронхіт II стадія, прикореневий та нижньодольовий пневмосклероз, Лн I-II ст., - захворювання професійне. Згідно п. 17, п. 19 акту № 4 від 04.02.2013 року встановлено вину відповідача у виникненні професійного захворювання. Санітарно - гігієнічною характеристикою умов праці № 6/3477/187/3 від 01.08.2012 року визначено важкі та шкідливі умови, в яких позивачу довелось працювати. Позивач також зазначає, що стійка втрата працездатності завдає йому фізичну біль та моральні страждання. Захворювання щорічно загострюється, тому виникає потреба постійного лікування; позивач неодноразово звертався до медичних установ, проходив обстеження та лікування, що унеможливило ведення нормального образу життя та потребує додаткових зусиль. Періодична біль в легенях, постійний кашель, задишка завдає йому страждання, заважає йому в спілкуванні, він став нервовим, що дуже негативно впливає на його стосунки з сім'єю, обмежилась можливість нормальної життєдіяльності. Порушився встановлений в сім'ї спосіб життя. В зв'язку з втратою працездатності, позивача було звільнено за п. 2 ст. 40 КЗпП за станом здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, тепер він не може заробляти як раніше. З цього приводу він сильно переживав, нервував. Наявність професійного захворювання та стійка втрата працездатності обумовлює неможливість відновлення попереднього стану його здоров'я, що призвело до обмеження життєвої діяльності. Посилаючись на вимоги ЦК України, КЗпП України, Закону України «Про охорону праці», [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, яка була завдана у результаті професійного захворювання на виробництві, в сумі 15000 грн. У судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, також 2 зазначив, що останні 2 - 3 роки став почувати себе погано. Дослідженням у Київському інституті визнано втрату його працездатності. Був звільнений з роботи, на даний час не може виконувати той обсяг роботи, який виконував раніше. Проходить лікування амбулаторно та на стаціонарі два рази на рік. Виконувати роботи вдома не може через задишку, постійний біль в легенях. Він постійно нервує, хвилюється, порушився нормальний уклад життя, виникло почуття неповноцінності, його постійно турбує стан здоров'я. Вказав, що під час трудової діяльності виконував важку роботу на підприємстві, але необхідних умов для цього не було, оскільки відповідачем порушувалась техніка безпеки та гігієна праці, запиленість повітря в шахті перевищувала допустимі норми, в зв'язку з чим через профзахворювання страждає фізичними недугами. Захворювання обмежують його життєдіяльність, порушується його звичайний уклад життя, що спричиняє, у свою чергу, йому моральні страждання. Вважає, що розлади в здоров'ї виникли внаслідок несприятливих умов праці, в зв'язку з чим йому було спричинено моральну шкоду, яку просив стягнути з відповідача, оскільки вбачає саме його провину у спричиненні останньої в зв'язку з несприятливими умовами праці. Просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 15000 грн. Представник відповідача з позовом не погодився в повному обсязі, суду пояснив, що в матеріалах справи немає жодного доказу того, що позивачу спричинена моральна шкода або втрати немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Позивачем не надано підтверджень наявності причинного зв'язку між профзахворюванням та виниклими моральними стражданнями. Тому вважає, що немає об'єктивних підстав та доказів щодо задоволення позову, вважає, що в спричиненні моральної шкоди позивачу відсутня провина відповідача. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи у судовому засіданні просив ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, дійшов до наступного висновку. Позивач з 1988 року по 2013 рік працював на підземних роботах, про що свідчить копія трудової книжки позивача, яка додана до матеріалів справи /а.с. 5 - 7/. Згідно довідки МСЕК від 25.04.2013 року, позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 25% з 27.03.2013 року по 01.04.2015 року, рекомендовано медикаментозне лікування за показниками /а.с. 15/. Згідно постанов Фонду ССВНВ № 1207/12201/12201/3, № 1207/12201/12201/2 від 13.05.2013 року призначено потерпілому [PERSON] щомісячні страхові виплати, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку та одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності /а.с. 13, 14/. Згідно виписки № 1600 із медичної картки хворого [PERSON] вбачається, що він страждає на хронічний бронхіт II ст., ф. затихаючого загострення. Прикореневий та нижньодольовий пневмосклероз, ЛН I-II ст. (першого - другого ст.) - захворювання професійне, встановлене вперше. Позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату. Стаж в умовах дії пилу - 23 роки 7 місяців /а.с. 21/. Наведене також підтверджується поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з позивачем працював 25 років. Раніше він товаришував з позивачем. Однак останнього часу [PERSON] став нервовим, дратівливим, вони часто стали сваритись. Вважає, що поведінка позивача пов'язана з обставинами у сім'ї. Про причини зміни характеру та поведінки [PERSON] він нічого не знає, позивач йому не говорив. Чому [PERSON] звільнився з роботи він також нічого не знає. 3 Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є цивільною дружиною позивача. Вони однією родиною мешкають вже десять років. Чоловік завжди відчував себе нормально, однак останнього часу стан його здоров'я різко погіршився, він став постійно хворіти, у нього виникла задишка, став дратівливим, не може виконувати той об'єм праці, який виконував раніше. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008р. №20-рп/2008р., право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди, є захищеним правилами ст.1167 ЦК України та положеннями ст. 237-1 КЗпП України, згідно приписів яких їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого органу (роботодавця). З зазначенням, що встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. При розв'язанні спору по суті, суд враховує, що незалежно від вини фізичної та юридичної особи відшкодовується завдана нею моральна шкода, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Таким чином, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме-ст. 23, 1167 ЦК України. Правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності, пов'язаної з об'єктами підвищеної небезпеки, встановлено Законом України "Про об'єкти підвищеної небезпеки" від 18 січня 2001 року N 2245-III. Статтею 1 цього Закону визначено, що об'єкт підвищеної небезпеки - це об'єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об'єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру. Згідно Наказу Держнаглядоохоронпраці від 26.01.2005 N 15, до Переліку робіт з підвищеною небезпекою, п.64 належать Підземні роботи на шахтах та рудниках. Тобто, підземні роботи на підприємствах вугільної промисловості, зокрема, в шахті, є роботами, що належать до шкідливих і особливо важких умов праці й пов'язані з дією джерела підвищеної небезпеки. Як вбачається з акту № 4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.02.2013 року, комісією проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання - хронічний бронхіт II ст., ф. затихаючого загострення. Прикореневий та нижньодольовий пневмосклероз, ЛН I-II ст. (першого - другого ст.) - захворювання професійне, встановлене вперше. Зазначено, що [PERSON] працював за професією гірник підземний - 0 років 9 місяців; гірномонтажник підземний - 3 роки 10 місяців; гірник очисного забою - 19 років 7 місяців. Відповідно до п. 16 акту, вказані захворювання виникли в зв'язку з тривалою дією вугільно-породного пилу на органи дихання в концентраціях, що перевищували гірничо-допустимі норми та через недосконалість технології. Згідно з висновками атестації робочих місць за умовами праці 2007 року технічний та організаційний рівень робочого місця не відповідає вимогам стандартів системи безпеки праці /а.с. 8-12/. Згідно Санітарно - гігієнічної характеристики умов праці [PERSON] /а.с. 17 - 20/, затвердженої Головним державним санітарним лікарем м. Краснодону Яровим В. В. вбачається, що основним шкідливим виробничим фактором для [PERSON], що призвів до погіршення стану його здоров'я є вугільно - породний пил. В п. 12.12. зазначено показники важкості праці - змушені нахили, знаходження вимушеній позі 48% часу зміни. Відповідно до статей 4, 7 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров'я працівників по відношенню до результатів виробничої діяльності підприємства, повної відповідальності власника за створення безпечних і нешкідливих умов праці, умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. 4 Із вимог статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV в їх сукупності, вбачається, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що дійсно, умови праці позивача були такими, які потягли за собою професійне захворювання, в зв'язку з чим було встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% з повторним оглядом 27.03.2015 року. Провина відповідача по справі в незабезпеченості належних умов праці позивача на його робочому місці підтверджується вищевикладеними документами. Судом критично оцінюються заперечення представника відповідача в тій частині, що позивачем не підтверджено, що саме робота на підприємствах відповідача мала наслідком професійне захворювання, оскільки згідно трудової книжки позивач постійно працював на підприємствах «Краснодонвугілля». Таким чином, судом встановлено, що ушкодження стану здоров'я позивача відбулись внаслідок впливу негативних факторів, пов'язаних з трудовою діяльністю позивача на виробництві, а саме - підприємстві вугільної промисловості. Разом з тим, суд приймає до уваги, що п. 3 ППВС України від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами), передбачено, що відповідно до чинного законодавства, моральна шкода складається з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, порушенні нормальних життєвих зв'язків у зв'язку з неможливістю продовження активного життя, порушенні зв'язків з оточуючими людьми, настанні негативних наслідків. До моральної шкоди відносяться також моральні і фізичні страждання, чи інші негативні явища, заподіяні фізичній особі протиправними діями. Суд враховує, що незалежно від вини фізичної та юридичної особи відшкодовується завдана нею моральна шкода, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В даному випадку моральна шкода - це втрати немайнового характеру, які позивач зазнав внаслідок моральних страждань, негативних наслідків, які знайшли свій вираз у погіршенні стану здоров'я позивача, в переживаннях, хвилюванні, які зазнає позивач в зв'язку із погіршенням свого здоров'я, в обмеженні його життєдіяльності. Зазначені негативні явища мають місце в зв'язку з невиконанням відповідачем по справі свого обов'язку щодо забезпечення належних умов праці позивача, що призвело до професійного захворювання та стійкої втрати працездатності позивачем, а, відповідно - до обмеження життєдіяльності позивача. Визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з того, що в даному випадку позивачу спричинено як фізичні так і душевні страждання, що пов'язано із погіршенням стану його здоров'я, обмеженням життєдіяльності, також суд враховує неможливість відновлення втрачених життєвих функцій організму. Також судом береться до уваги наявність вимушених змін в життєвих та виробничих стосунках позивача, стан здоров'я позивача, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на вищевикладене, суд заявлені позовні вимоги по стягненню моральної шкоди в сумі 15000 грн., вважає перебільшеними, такими, що не відповідають фактичним моральним стражданням, які зазнав позивач. Суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача в сумі 5000 грн., в іншій частині в задоволенні позову - відмовити за необґрунтованістю. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України

Outcome: partial