Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому вказує, що 07.06.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № MI-80-07. В забезпечення виконання зобов'язань за яким, того ж дня, укладено договір застави рухомого майна згідно якого [PERSON] надав в заставу наступі транспортні засоби: - сідловий тягач DAF TE 95, номер шасі (кузов, рама): [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], 1996 року випуску; - напівпричіп KRONE SDP 24, номер шасі (кузов, рама): [NUMBER]; [NUMBER]; д.н.з. [NUMBER], 1993 року випуску. Під час продажу предмету договору застави позивачу стало відомо, що 21.06.2007 р. Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було накладено арешт на все майно [PERSON], у тому числі на предмет договору застави, а саме: - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 574047 від 23.09.2009 р., арешт як рухомого так і нерухомого майна боржника та заборона на його відчуження; - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 574967 від 20.08.2010 р., арешт як рухомого так і нерухомого майна боржника та заборона на його відчуження; - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 574999 від 20.08.2010 р., арешт як рухомого так і нерухомого майна боржника та заборона на його відчуження; - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія 28276915 від 23.05.2012 р., арешт як рухомого так і нерухомого майна боржника та заборона на його відчуження. У зв'язку із чим просить виключити його з акту опису та арешту майна. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судове засідання представник позивача Козаков В.В. (довіреність № 2325-О від 30.07.2012 р.) подав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутності та позов задовольнити в повному обсязі. /а.с. 19/ Відповідач у судове засідання свого уповноваженого представника не направив, 12.06.2013 р. до суду надійшла заява від старшого державного виконавця Сайкіної В.В., в якій остання просила справу розглянути в її відсутності та при вирішенні питання покладається на розсуд суду. /а.с. 18/ Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином в установленому законом порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України, про причини неявки - суд не повідомив. /а.с. 17/ Дослідивши матеріали цивільної справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог та враховуючи, що у матеріалах справи зібрано достатньо доказів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, що відповідає передбаченим статтею 169 ЦПК України нормам та вимогам і визнати позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. Так, у відповідності до положень вказаних у ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судовий розгляд заявленого позову - відбувся без фіксування звукозаписувальним пристроєм. /а.с. 20/ Згідно до положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладений арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права на майно і про звільнення майна із під арешту. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 цього ж Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із матеріалів справи судом встановлені наступні юридичні факти. 07.06.2007 р. між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір за № MI-80-07 на загальну суму 25 тис. дол. США, строком до 06.06.2011 р. /а.с. 5-7/ Того ж числа, з метою виконання зобов'язань по даному кредитному договору був укладений договір застави автотранспорту, за яким [PERSON] передав у заставу - сідловий тягач DAF TE 95 (номер шасі (кузов, рама): [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], 1996 року випуску) та напівпричіп KRONE SDP 24 (номер шасі (кузов, рама): [NUMBER]; [NUMBER]; д.н.з. [NUMBER], 1993 року випуску), а позивач - як заставодержатель - набув право у разі невиконання заставодателем зобов'язань, забезпечених заставою, одержати задоволення за рахунок переданого в заставу майна переважно перед іншими кредиторами заставодателя. Зазначений договір посвідчений нотаріально і внесений до єдиного реєстру за № 9583. /а.с. 2-4/ Зі змісту копії витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 30046523 від 20.01.2011 р. та № 38658768 від 07.11.2012 р. вбачається, що постановами Богунського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зокрема серії АА № 574047 від 23.09.2009 р., серії АА № 574967 від 20.08.2010 р., серії АА № 574999 від 20.08.2010 р., серії 28276915 від 23.05.2012 р., було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно [PERSON]. /а.с. 8-12/ Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. У відповідності до вимог ст. 672 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Відповідно до норм п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису» за № 6 від 27.08.1976 р. чітко передбачено, що сама по собі вказівка про звернення стягнення на конкретне майно або про його конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства. У відповідності до вимог Інструкції про проведення виконавчих дій від 15.12.1999 р., стягнення на заставне майно у порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, у даному випадку позивача по справі. За постановою державного виконавця, винесеною у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника. Беручи до уваги у сукупності наведене вище, враховуючи, що проведеним описом та арештом майна порушено право позивача, як заставодержателя заставного майна, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved