Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-30 00:00:00

Позивач – ПАТ “ДТЕК Донецькобленерго” 01.11.2013 року звернулось до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на наступні обставини: відповідач, що мешкає за адресою: Донецька область, м. Дебальцеве, вул. Вузлова, 54-6, є споживачем електричної енергії (особовий рахунок №130403033, відкритий на ім’я [PERSON]М.) . Згідно п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, споживач електричної енергії зобов”язаний оплачувати спожиту електричну енергію, здійснюючи її перерахування виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. Станом на 29.04.2013 р. у боржника, у зв”язку з неоплатою, виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 401 грн. 10 коп. Просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 401,10 грн., прирост інфляції – 321,68 грн., 3 % річних – 72,36 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю [PERSON], позовні вимоги підтримала, надала поснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явилася, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. У зв’язку з чим суд вважає можливим, згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, який мешкає за адресою Донецька область, м. Дебальцеве, вул. Вузлова, 54-6, є споживачем електричної енергії та має особовий рахунок №130403033, послуги по постачанню якої надає позивач. Як встановлено на позивача покладені завдання по здійсненню постачання електроенергії населенню та контроль по оплаті за її використання. Згідно ч.ч. 5, 6 п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, споживач електричної енергії зобов”язаний оплачувати спожиту електричну енергію, здійснюючи її перерахування виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. Згідно п. 20 вказаних Правил, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Обов”язок оплачувати спожиту електричну енергію встановлений також ст.ст.26, 27 Закону України “Про електроенергетику”. Відповідно до довідки про споживання станом на 29.04.2013 р. відповідач має заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 401,10 грн. Враховуючи, що відповідачем в порушуються умови договору, вимоги ПКЕЕН щодо плати за спожиту електроенергію, суд вважає необхідним стягнути з нього на користь позивача суму заборгованості в розмірі 401,10 грн. Що стосуються вимог позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів та 3% річних в порядку ст.625 ЦК України, то виходячи з аналізу норм ст.ст. 524, 533-535,625 ЦК України, грошовим є зобов’язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквівалентні в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов*язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов’язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право від боржника виконання його обов*язку. У ч.3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов’язанні має одночасно і права, і обов*язки, вона вважається у тому, що вона зобов’язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї, тому грошових слід вважати зобов’язання, що складається у тому числі, з правовідношення, в якому права кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов’язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов’язаний оплатити надану послугу а грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору, або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов’язанням. Саме до останнього виду грошових зобов’язань належить існуючий між сторонами договір про надання житлово-комунальних послуг, оскільки ним установлена ціна договору - вартість наданих житлово-комунальних послуг відповідно до тарифів. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі I книги 5 ЦК України “Загальні положення про зобов’язання”, а відтак поширює свою дію на всі зобов’язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов’язань. Враховуючи викладене, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комульних послуг, є грошовим зобов’язанням, в якому серед інших прав і обов’язків сторін, право виконавця (кредитора) публічного акціонерного товариства “ ДТЕК Донецькобленерго” вимагати від замовника (боржників) [PERSON] гроші за надані виконавцем послуги на його користь відповідає кореспондуючий обов’язок замовника сплатити ці гроші. Як вбачається з матеріалів справи в даному випадку між сторонами існують зобов’язання з надання та отримання послуг і їх оплати, що за своєю правовою природою є грошовим зобов’язанням в розуміння положення ч.2 ст.625 ЦК України, в зв’язку с чим з відповідача підлягають стягненню: інфляційні нарахування в сумі 321,68 грн. та 3% річних в розмірі 72,36 грн. Також з відповідача, в силу ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп. на користь позивача. На підставі ст.ст. 26,27 Закону України “Про електроенергетику”, Правил користування електричною енергією для населення та

Outcome: approved