Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду 29 жовтня 2013 року і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в розмірі ? частини з усіх видів доходу, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, а також різницю між добровільними виплатами відповідача та встановленим розміром аліментів з моменту його влаштування на роботу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2000 року. Шлюб розірваний у 2012 році. В період спільного проживання у них з відповідачем народились діти: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Оскільки відповідач раніш не офіційно не працював, між ними була усна домовленість про матеріальну допомогу на дітей в твердій сумі в розмірі 1000 гривень, доки він не влаштується офіційно на роботу. Коли вона дізналась, що відповідач офіційно працює, звернулась до нього з вимогою про виплату недостатньої суми добровільних виплат, проте відповідач відмовився виплачувати цю суму. На теперішній час відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, у зв'язку з чим, вона змушена звернутися в суд з даним позовом. Позивач до зали суду не з’явилася, проте раніш надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з’явився, проте надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі ? частини, та просить суд розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини,батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи. Відповідно до ч 1 ст. 183 СК України, Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст. 183 цього ж Кодексу, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтей 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову. Судом встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду, про що свідчить копія рішення Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 05.07.2012 року. В період шлюбу в них народились діти: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], що підтверджують надані копії свідоцтв про народження. В свідоцтвах в графі батьки, батьком зазначений відповідач. Позивач, на утримання якої знаходяться неповнолітні діти, займається вихованням дітей, проживає разом з ними. Відповідач працює на шахті «Ясинівська-Глубока» ВП «ш/у ім.. [PERSON]» ДП «Макіїввугілля», має постійний заробіток. Інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків і обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів у відповідача немає і, отже, він зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку відповідача, що буде стягуватися як аліменти повинна скласти ? частини з усіх видів доходу, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги в частині стягнення різниці між добровільними виплатами відповідача та встановленим розміром аліментів з моменту його влаштування на роботу задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 10 ч.3 та ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 Статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати, у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Отже, позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження виплати аліментів в добровільному порядку, в якому розмірі вони сплачувались і яку різницю вона просить стягнути з відповідача. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні цієї частини вимог. В силу ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає сума судового збору на користь держави.

Outcome: partial