Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Як зазначає позивач за первинним позовом ТОВ «Давір-Фінанс» відповідач по справі [PERSON] працював на посаді заступника генерального директора їх підприємства з 1 грудня 2011 року по 27 січня 2012 року. 7 грудня 2011 року з відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність і в цей же день йому було передано для службового використання автомобіль LEXUS LX-470. В ніч з 14 на 15 грудня 2011 року зазначений автомобіль було викрадено зі стоянки біля будинку, де проживає відповідач. Мотивуючи тим, що відповідач зберігав автомобіль у невідповідному місті, визначеному навіть у реєстраційному талоні, і не створив належних умов для зберігання автомобіля, що потягло за собою його крадіжку, чим підприємству завдано значних матеріальних збитків, та враховуючи, що з відповідачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність, позивач і просить суд стягнути з відповідача суму вартості викраденого автомобіля. В зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що договір про повну матеріальну відповідальність ним було підписано в результаті обману з боку генерального директора підприємства 15 грудня 2011 року, тобто вже після викрадення автомобіля, а не 7 грудня 2011 року, як зазначено в договорі. Мотивуючи тим, що його посада не відноситься до посад тих осіб, з якими можливо укладення договору про повну матеріальну відповідальність, і що договір він підписав в наслідок обману та вже після викрадення автомобіля, позивач і просить суд визнати недійсним договір про повну матеріальну відповідальність від 7 грудня 2011 року, укладений між ним та ТОВ «Давір-Фінанс». Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала головним бухгалтером ТОВ «Давір-Фінанс», і їй відомо, що в ніч з 14 на 15 грудня 2011 року було викрадено автомобіль LEXUS LX-470, якім користувався відповідач, проте даний автомобіль на балансі не перебував, оскільки ніяких документів для прийняття даного автомобіля на баланс підприємства їй не надавалося, і ніяких коштів будь-якій організації чи то особі за придбання зазначеного автомобіля вона не перераховувала. Наявну в матеріалах справи довідку-рахунок вона бачить вперше, і дана довідка не є підставою для прийняття автомобіля на баланс підприємства. Про договір з ТОВ «Вервіт» їй нічого не відомо. Також свідок повідомила, що відповідач не перебував в штаті працівників підприємства, і вона не нараховувала йому заробітну плату. Про те що [PERSON] підписав договір про повну матеріальну відповідальність вона дізналася саме в день підписання цього договору, тобто 15 грудня 2011 року саме від відповідача, про що стала докоряти останньому. Також свідок зазначила, що автомобілем, окрім [PERSON] користувалися і інші особи, в тому числі і генеральний директор. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені первинним позивачем ТОВ «Давір-Фінанс» вимоги задоволенню не підлягають, а заявлені за зустрічним позовом [PERSON] вимоги підлягають до задоволення з таких підстав: В судовому засіданні свідок [PERSON], головний бухгалтер ТОВ «Давір-Фінанс», пояснила суду, що на момент крадіжки автомобіля останній на балансі підприємства не перебував і коштів за його придбання вона ніякій організації вона не перераховувала, оскільки ніяких документів на придбання зазначеного автомобіля їй не надавали, а наявної в матеріалах справи довідки-рахунку не достатньо для прийняття майна на баланс підприємства, оскільки дана довідка має значення лише для РЕП ДАІ для реєстрації автомобіля. Згідно наявної в матеріалах справи довіреності від 15 липня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON], зазначений автомобіль належить [PERSON] ( а.с. 74, 94 ), і даною довіреністю він уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися зазначеним автомобілем. Такім чином, оскільки позивачем не надано суду ніяких доказів, не зважаючи на вимогу суду, які б підтверджували факт купівлі даного автомобіля ( договір купівлі-продажу, платіжне доручення про перерахування суми вартості автомобіля продавцю, акт, чи інші документи, підтверджуючи факт прийняття автомобіля на баланс підприємства, та інші документи, які б підтверджували, що власником автомобіля на момент його крадіжки дійсно був ТОВ «Давір-Фінанс» ), то суд приходить до висновку, що власником зазначеного автомобіля був і залишається [PERSON], і саме йому належить право звернення до суду з питання відшкодування шкоди, завданої крадіжкою належного йому автомобіля. Суд не може прийняти до уваги довідку ТОВ «Давір-Фінанс» від 6 листопада 2013 року, що спірний автомобіль був взятий на облік підприємства 11 листопада 2011 року ( а.с. 72 ), оскільки, як зазначено вище ніяких доказів стосовно прийняття спірного автомобіля на баланс підприємства суду не надано, і крім того дана довідка спростовується показами свідка [PERSON], головного бухгалтера ТОВ «Давір-Фінанс», яка в судовому засіданні підтвердила, що спірний автомобіль на баланс підприємства не приймався. Таким чином, оскільки викрадений автомобіль, вартість якого просить відшкодувати позивач за первинним позовом, фактично належить іншій особі, [PERSON], і даний факт в судовому засіданні не спростовано, та враховуючи, що позивачем не надано суду ніяких доказів стосовно придбання спірного автомобіля і його перебуванні на балансі підприємства, то суд вважає, що в позові має бути відмовлено. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Давір-Фінанс» про визнання недійсним договору про повну матеріальну відповідальність, то даний позов, на думку суду підлягає до задоволення з таких підстав: Відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено між підприємством та працівником, якій займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов'язану з застосуванням переданих йому цінностей, при цьому перелік таких посад і робіт затверджується Кабінетом Міністрів України. Проте як посада заступника генерального директора, так і виконувана ним робота не входять в перечень осіб, з якими може укладатися договір про повну матеріальну відповідальність. Крім того, зазначена стаття Кодексу прямо передбачає передачу матеріальних цінностей особі, з якою укладено договір, а в даному випадку суду не надано ніяких доказів ( акт прийняття-передачі ) передачі автомобіля в користування [PERSON], а тому, оскільки посада заступника генерального директора і виконувана ним робота не входять в перечень осіб, з якими може укладатися договір про повну матеріальну відповідальність, то відповідно позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved