Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що її покійний батько [PERSON] згідно з свідоцтвом про особистої власності на домоволодіння від 23 січня 1985 р., виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська був власником 74/100 частин домоволодіння по вул. Тбіліській у м. Дніпропетровську. Вказане право власності на зазначену частину домоволодіння було зареєстровано ним в КП «ДМБТІ», земельна ділянка, на якій знаходиться домоволодіння, на той час не була приватизована. Відповідач у справі за договором купівлі продажу від 02.09.1998 р. набув у власність 26/100 частини домоволодіння за адресою по вул. Тбіліській, № 21 у м. Дніпропетровську, право власності було зареєстровано у КП «ДМБТІ» . Зазначене вище домоволодіння перебуває у частковій власності зазначених вище осіб та знаходиться на земельній ділянці площею 0,0533 га, яка була приватизована [PERSON] та [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 940246, який виданий 167.01.2008 р. Як зазначається позивачем при зверненні до суду її батько помер 12.02.2012 р., заповіту він не залишив та позивач є єдиним спадкоємцем померлого; спадщина відкрилася зазначену вище частину домоволодіння та земельну ділянку; у встановлений ст. 1270 ЦПК України строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, утім, постановою державного нотаріуса четвертої Дніпропетровської держаної нотаріальної штори від 16.03.2013 р., мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку та домоволодіння, по вул. Тбіліській, № 21 у м. Дніпропетровську, що належали батькові [PERSON], оскільки не визначені частки у праві спільної сумісної власності співвласників земельної ділянки, ніякого договору між співвласниками укладено не було, та рекомендоване звернення до суду. Предмет позову становить вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 74/100 частин домоволодіння по вул. Тбіліській, 21 у м. Дніпропетровську, після смерті батька [PERSON], померлого 12.02.2012 р., про ухвалення рішення про розділення часток у праві спільної сумісної власності між [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0533 га, що призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул. Тбіліській у м. Дніпропетровську, та встановлення, що саме 74/100 частини належали померлому [PERSON], а 26/100 [PERSON], про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на земельну ділянку площею 0,0533 га, що призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул. Тбіліській у м. Дніпропетровську. Підставу позову становлять приписи ч. 1 ст. 377, ст. 1225, ч. 1 ст. 1268, ст. 1270 ЦК України, та ст. 120 ЗК України. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідачі не зявився, причини неявки суду не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухав пояснення позивача та дослідивши докази в межа заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги після померлого 12.02.2012 р. батька - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - на 74/100 частин домоволодіння №21, яке розташоване у м. Дніпропетровську по вул. Тбіліська та на земельну ділянку площею 0,0533 га, кадастровий номер 1210100000:01:264:0016, яка розташована на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, Тбіліська, буд. 21, цільове призначення якої обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Постановою нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13.03.2013 р. позивач отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (за життя померлий не залишив заповіту), оскільки не визначені частки співвласників - [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що померлий 12.02.2012 р. [PERSON] за життя набув у приватну власність 74/100 частин домоволодіння по вул. Тбіліській у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право власності 23.01.1985 р., яке видане Амур-Нижньодніпровським районним відділом комунального господарства, та був співвласником (іншій співвласник [PERSON]В.) земельної ділянки площею 0,0533 га, кадастровий номер 1210100000:01:264:0016, яка розташована на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, Тбіліська, буд. 21, цільове призначення якої обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України); позивач прийняла спадщину, подав до нотаріальної контори відповідну заяву (ст.ст. 1268, 1269 та 1270 ЦК України). За наведених вище підстав для суду з метою поновлення порушених прав позивача вбачаються правові підстави для ухвалення рішення про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 12.02.2012 р., на 74/100 частин домоволодіння №21, яке розташоване у м. Дніпропетровську по вул. Тбіліська та про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 12.02.2012 р., на земельну ділянку площею 0,0533 га, кадастровий номер 1210100000:01:264:0016, яка розташована на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, Тбіліська, буд. 21, цільове призначення якої обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги позову про розділ часток у праві спільної сумісної власності відмовити, суд, виходить з того, що порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності врегульований ст. 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (ч. 3 ст. 370 ЦК України). Утім, позивач не надала доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо наявності спору з цього приводу із відповідачами; разом з тим, звернення до суду із дано вимогою є передчасним, адже позивач не набула статусу співвласника у праві спільної сумісної власності. Разом з тим, чинним законодавством не передбачений такий спосіб захисту права як розділ часток (ст. 16 ЦП України). Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial