Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який було неодноразово уточнено в ході розляду справи, та остаточно заявлено вимоги про визнання недійсним розпорядження про приватизацію кв. 5 у б. 47 по вул.Георгієській у м.Маріуполі, № 14829 від 12.01.1994 року, виданого на ім'я відповідача [PERSON], визнання недійсною реєстрації [PERSON] у спірній кватирі, про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] Також визнати недійсним зняття з реєстрації позивача, [PERSON], [PERSON], в польшому ці позовні вимоги змінила та просила визнати право користування у спірній квартирі за нею, [PERSON] та [PERSON], в подальшому просила виключити позовні вимоги про визнання права користування у спірній квартирі за [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з моменту народження 1985 року вона проживає та зареєстрована у спірній квартирі разом із братом [PERSON] та своїми батьками [PERSON] та [PERSON] Також з ними проживала відповідач [PERSON], яка є її бабою,та яка з 1995 року стала проживати у [INFO]. У січні 2014 року при зверненні матері позивача до міліції за фактом заміни замків у квартирі [PERSON], стало відомо, що власником квартири шляхом приватизації стала одна [PERSON] Вважає що приватизаця є недійсною, оскільки остання надала для приватизації неправдиві документи. З питання визнання недійсною приватизації квартри до суду зверталася її мати [PERSON], рішенням апеляційного суду Донецької області від 13.01.2015 року у задоволенні позову було відмовлено, та у рішенні було зазначено, що розпорядження на приватизацію квартири не визнавалося недійсним, тому це є підставою її позову, також просила визнати поважною причину пропуску та відновити їй строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Крім того позивач просить визнати визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] від 20.01.2016 року, який було укладено під час розгляду справи у суді, оскільки відповідач шляхом омани продала вказану квартиру та новим власником безпідставно було знято з реєстрації позивача та [PERSON] та [PERSON], що є недійсним. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу. Позовні вимоги позивача про визнаня заповіту недійсним залишено без розгляду за заявою позивача. Позивач в судове засідння не прибула. Представники позивача в судовому засіданні [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові, зазначивши, що позивач на час приватизації була неповнолітньою особою, під час приватизації її права було грубо порушено, оскільки приватизовано квартиру без її участі, хоча вона фактично проживала у квартирі. Відповідач [PERSON] подала для приватизації підробні документи, які не відповідали дійсності, оскільки фактично позивач проживала у спірній квартирі разом з батьками та братом на час приватизації. Про приватизацію квартири нічого не було відомо, лише після звернення до міліції з питання заміни бабою замків у квартирі 22.01.2014 року стало відомо про приватизацію, тому просить поновити строк позовної давності. Також відповідач [PERSON] шляхом омани продала [PERSON] 20.01.2016 року квартиру, оскільки в провадженні суду вже мався спір відносно квартири, остання приховала від покупця наявність спору, та таким чином відповідач намагалася перешкоджати розгляду справи. Новий власник зняв з реєстрації позивача та її матір і брата, що також є незаконним. В судовому засіданні від 13.04.2016 року просили залишити лише позивача у позовних вимогах про визнання права користування квартирою, інших осіб виключити. Крім того під час розгляду справи стало відомо, що документи , які стали підставою для розпорядження про приватизацію - довідка про склад сімї та заява [PERSON], підписані керівником підприємства з обслуговування житла [PERSON] та є недійсними, оскільки квартира була приватизована 12.01.1994 року, а Хлєбніков працевлаштувався тільки 27.01.1994 року. На задоволенні позову наполягали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутність, оскільки за станом здоровя прибути до суду не може, також надала письмові заперечення проти позову, зазначивши, що спірну квартиру приватизувала за згодою її сина [PERSON] та невістки [PERSON], та які не заперечували проти приватизації, у задоволені позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначивши, що приатизація відбулася за згодою її брата [PERSON] та його дружини [PERSON], їм було відомо про приватизацію. [PERSON] є її матірю, яка проживає у с.Малинівка. Під час приватизації мати одна проживала у квартирі, позивач разом із батьками та братом проживали у квартирі матері [PERSON] Також зазначила, що вона виписалася із спірної квартири та в квартирі на цей час не зареєстрована. Документи на квартиру були у [PERSON], їх мати віддала у 2002-2003 році та тільки після смерті брата у 2009 році стала вимагати повернути документи, остання казала, що їх в неї не має. В подальшому відповідач в судове засідання не прибула, суду надана заява про розголяд справи за її вдсутність. Відповідач [PERSON] у судовому засданні пояснив, що він купив квартиру у [PERSON] 20.01.2016 року, ніхто його в оману не вводив, йому було відомо про наявність спору у суді , таким чином намагався допомогти [PERSON], щоб закінчити спір. Квартиру купив, але туди не ходив, є сусідом [PERSON] у с.Малинівка. В польшому в судове засідання відповідач не прибув. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні прти позову заперечував, зазначивши, що договір купів-іпродажу спірної квартири укладено на законних підставах, ніхто в оману покупця не вводив, покупцеві [PERSON] було відомо про наявність спору у суді та це його право було купляти квартиру. У задоволені позову просив відмовити, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності. Представник відповідача виконавчого комітету Мріпльської міської ради та одночасно представник третьої особи Департаменту міського майна [PERSON] у судовому засданні проти позову заперечувала. Зазначила, що вже мається судове рішення, яким [PERSON] з тих самих підстав було відмовлено у задоволені позову про визнання приватизації недійсною та рішенням суду зазначено, що було пропущено строки позовної давності. Позивач [PERSON] досягла віку повноліття у 2003 році та мала право звернення до суду, але звернулася лише у 2015 році, тому також пропустила строки позоної давності. При цьому позивачеві було відомо про приватизацію, яка відбулася у 1994 році. Під час приватизації квартири було дотримано вимог законодавства, тому підстав для визнання розорядження про приватизацію квартири недійсним не має. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає з 2011 року по сусідству із [PERSON] по вул.Георгієвській та була свідком, що [PERSON] не змогла попасти до будинку у 2014 році та тоді зясувалося, що відбулася приватизація квартири. [PERSON] проживає у спірній квартирі, робила ремонт у квартирі Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач разом із батьками та братом проживали у спірній квартирі, він приходив до них в гості, мати проживала у санаторії від кондитерської фабрики, мати казала, що це їх квартира. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він разом із дружиною приватизували свою квартиру та раділи цьому, їх сусідка [PERSON] навесні також казала йому, що вони приватизировали також квартиру узимку, хто саме вони - не казала, на той час у спірній квартирі проживали вона та її син, невістка, онука. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засдання не прибула, про розгляд справи була повідомлена належним чином, надала суду копію договору купілві-продажу від 20.01.2016 року. Треття особа ЖКП «Жилкомплекс» в судове засідання не прибула, про розгляд справи була повідомлена належним чином, на адресу суду надано копії особистого рахунку, наказ про видачу копії свідоцтва про право власності. Заслухавши учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріал справи, суд приходить до висноку щодо відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження № 14829 від 12.01.1994 року було задоволено звернення [PERSON] та передано кв. 5 у б. 47 по вул.Георгієвській у м.Маріуполі у приватну власність [PERSON] та доручено вдділу приватизації держпідприємства «Жилищник» оформити свідоцтво про право власності на квартиру. Свідоцтво про право власності на кв. 5 у б. 47 по вул.Георгієвській у м.Маріуполі у видано [PERSON] 12.01.1994 року відповідно до Закону України «Про приватизацію держаного житлового фонду». Приватизація зазначеної квартири відбулася на підставі заяви [PERSON] , де зазначено, що [PERSON] є власником кв. 5 у б. 47 по вул.Георгієвській у м.Маріуполі, довідки про склад сімї , де зазначено [PERSON], розрахунку площі квартири, довідки з місця роботи [PERSON] Крім того до пакету документів надано клопотання художньої майстрені про взяття на квартирний облік працівника [PERSON] від 28.02.1991 року, заява [PERSON] до виконкому про взяття на квартирний облік від 28.02.1991 року та довідка з місця проживання на імя [PERSON] із зазначенням складу сімї та відомостей про приватизацію спірної квартири від 12.01.1994 року. Згідно книзі рєстрацї квартир за період з 10.12.1993 року по 07.02.1994 року, свідоцтво про право влсності [PERSON] оформлено 12.01.1994 року та видано 02.03.1994 року. Відповідно до особистого рахунку на кв. 5 у б. 47 по вул.Георгієвській у м.Маріуполі у квартирі були зареєстровані [PERSON] з 28.11.1966 року по 03.05.1995 року, [PERSON] з 28.02.1972року по 22.02.1994 року, [PERSON] з 28.11.1989 року по 22.02.1994 року, [PERSON], з 28.11.1989 року по 22.02.1994 року, та з 15.03.1994 року зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та зняті з реєстрації 20.01.2016 року. [PERSON] була зареєстрована у період з 18.03.1994 року по 05.11.1996 року та з 25.11.2014 року по 29.01.2016 року. За договором купівлі-продажу, нотаріально посвідченого 20.01.2016 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив кв. 5 у б. 47 по вул.Георгієвській у м.Маріуполі за 80000 грн., від імені [PERSON] за довіренністю виступила [PERSON], відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна 20.01.2016 року , власником зазначено [PERSON] Рішенням апеляційного суду Донецької області від 13.01.2015 року відмовлено у задоволені позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: Управління міського майна, житлово-комунальне підприємство «Жилкомплекс» про визнання недійсним свідоцтва про право власності, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності та не було скасовано або визнане недійсним розпорядження про приватизацію квартири. У рішенні зазначено, що зі змісту позовної заяви, пояснень позивачки в судах першої та апеляційної інстанції вбачається, що питання про приватизацію спірної квартири було предметом обговорювання в її родині у 1994 році та вирішено приватизацію житла оформити на її чоловіка та відповідачку, яка і займалась оформленням приватизаційних документів, отримала свідоцтво про право власності та зберігала у себе. Позивач не заперечувала також, що має вищу освіту,\~\~знала про те, що відповідачка у 2002 році склала на її ім'я заповіт, який вона залучила до матеріалів справи\~\~при зверненні до суду з даним позовом,\~\~що після смерті чоловіка [PERSON], померлого у 2009 році, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори\~\~не зверталась,\~\~мала регулярну роботу в місті Маріуполі та постійно проживала в цій квартирі . Зі змісту заповіту, складеного від імені відповідачки [PERSON] та посвідченого 01.07.2002 року, остання заповідаючи позивачці спірну квартиру,\~\~зазначала, що спірна квартира належить їй на праві приватної власності, що підтверджує обізнаність позивачки в наслідках проведеної приватизації на та набутті відповідачкою права власності. З урахуванням наведеного, посилання позивачки на те, що відповідачка приховувала від неї фактичного власника спірної квартири, що про порушення її права на приватизацію житла у спірній квартирі вона дізналась тільки у 2014 році, а не у 1994 році, є безпідставними, не наведено і не надано як суду першої інстанції, так і апеляційному суду відповідно та статей\~60,61 ЦПК України\~належних і допустимих доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав через 20 років після проведеної приватизації. Тому, відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску [PERSON] строку позовної давності.\~\~ Згідно до постанови старшого слідчого відділення Центрального відділення поліції Маріупольського відділу поліції ГУ НП в Донецькій облсті [PERSON] про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 358 КК України за фактом підроблення документів про приватизацію, зазначено, що документи, які стали підставою приватизації квартири кв. 5 у б. 47 по вул.Георгієвській у м.Маріуполі 12.01.1994 року про склад сімї [PERSON] та заява [PERSON] про приватизацію, підписані [PERSON] , який був працевлаштований 27.01.1994 року, тому є недійсними. Встановити субєкт римінального правопорушення пд час досудового розслідування не вдалося. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.п.6,7\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~в редакції 2003 року, чинного з 01.01.2004 року, правила\~Цивільного кодексу України\~про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлених законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. До позовів про визнання заперечувального правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена законодавством, що діяло раніше. Виходячи з того, що правовідносини які виникли між сторонами у справі відносно приватизації квартири виникли до 1 січня 2004 року, до них підлягають застосуванню норми\~Цивільного кодексу України\~в редакції 1963 року. \~\~\~ \~Згідно\~ст.71 ЦК України\~в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. \~\~ Відповідно до вимог\~ст.75 цього Кодексу\~позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. \~\~ Згідно\~ст.76 цього ж Кодексу\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. \~\~\~ \~Відповідно до ст.80 даного Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмовив в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. \~\~\~ \~Згідно ч.І\~ст.128 цьогож Кодексу\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. \~\~\~\~ Згідно із ст.1, ч.1ст.5,\~ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~\~( №2482-ХП) , наймачі квартир (будинків ) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право\~\~на житло, мають право на приватизацію займаних квартир(будинків) шляхом передачі їм цих квартир(будинків) у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї на підставі рішення відповідного органу приватизації. \~\~\~ Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~( №2482-ХП) не передбачено моменту виникнення власності на приватизовану квартиру моментом реєстрації свідоцтва на право власності на житло. Статтею 28 даного Закону передбачено, що свідоцтво на право власності на житло реєструється в органах приватизації в спеціальній реєстровій книзі і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно ст.28\~цього Закону\~орган приватизації на кожну приватизовану квартиру оформляє справу, в яку включає копії розпорядження органу приватизації, свідоцтво на право власності і паспорт на квартиру, які протягом місяця передає по акту в бюро технічної інвентаризації. Свідоцтво на право власності на квартиру підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Згідно дослідженої книги рєстрацї квартир свідоцтво про право влсності [PERSON] оформлено 12.01.1994 року та видано 02.03.1994 року, на цей час позивач та її батьки зареєстрованими у кавртирі не були. Під час розгляду справи позивачем не доведено поважність причин пропуску строку позовної давності щодо захисту своїх прав, які позивач вважає порушеними з моменту приватизації з 1994 року, при цьому суд враховує, що повноліття позивач набула 17.01.2003 року та звернулася до суду лише 06.11.2015 року, тобто більше ніж через 12 років після виникнення такого права. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем не приховувася факт приватизації, що підтвердив свідок [PERSON] та відповідач [PERSON] Крім того факт обізнаності матері позивача [PERSON] про приватизацію квартири встановлено рішнням суду, яка підтримує добрі родинні стосунки із донькою [PERSON] та є її предтавником по справі на підставі довіреності, мала право звернення до суду в інтересах своєї неповнолітньої доньки, та таким правом не скористалася. Будь-яких належних доказів щодо поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано. За таких обставни суд приходить до висновку щодо відстуності підства для визнання розпорядження про приватизацію недійсним. Крім того суд критично оцінює посилання предстаників позивача на те, що заяви та довідка про склад сімї, які були підставою приватизації квартири, є недійсними на підставі постанови слідчого. Відповідно до вимог 215 ЦК Укрїни виключним правом визнання правочину недійсним відноситься до компетенції суду, в судовому порядку зазначені заява та довідка недійсними не визнавалися. Оскільки усі інші позовні вимоги позивача є похідними від позовних вимог про визнання розпорядження про приватизацію недійсним, то інші позовні вимоги також задовлнню не підлягають. При цьому відсутній спір в частині визнання недійсної реєстрації [PERSON], скільки остання знята з рєстрації у спірній квартирі 29.01.2016 року.

Outcome: dismissed