Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з даним позовом у вересні 2013 року. Просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення станом на 30.06.2012 року у сумі 1193,34 гривень та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначила, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 526 ЦК України, п. п. 33, 36 «Правил надання населенню послуг водотеплопостачання та водовідведення» між КП «Макіївський міськводоканал» та відповідачем виникли цивільні права та обов`язки. У зв'язку з чим водоканал зобов'язаний надавати послуги водопостачання, а абонент повинен своєчасно оплачувати надані послуги. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк. Але відповідач порушує свої зобов'язання, через що за особистим рахунком [NUMBER] у період з 01.01.2002 року по 30.06.2012 рік існує борг у сумі 1193,34 грн., який добровільно відповідач не сплачує. 10.06.2011 року між відповідачем та КП «Макіївський міськводоканал» укладено угоду про погашення заборгованості на суму 3245.46 гривень з терміном погашення до 10.12.2012 року. Однак надалі відповідач не виконував умови договору розстрочки по сплаті заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення, поточні платежі також не сплачувались в повному обсязі, внаслідок чого утворилась існуюча заборгованість. За наступних підстав просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у сумі 1193.34 гривень за надані послуги та судовий збір у розмірі 229.40 гривень. В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги, оскільки за особистим рахунком [NUMBER], що відкритий на споживача [PERSON], на 01.01.2002 року існувала заборгованість за послуги з водопостачання в розмірі 127.68 гривень, тому з урахуванням викладеного, просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 1065.66 гривень за період з 01.01.2002 року по 30.06.2012 рік та судовий збір у розмірі 229.40 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до розписки про отримання судової повістки. В судовому засіданні 01.11.2013 року відповідач позовні вимоги не визнав, судові надав квитанції про сплату за послуги з водопостачання. В обґрунтування вимог зазначив, що [ADDRESS], - належить йому та членам його родини, в підтвердження чого надав правовстановлюючі документи. З 09.08.2011 року в нього в квартирі встановлено лічильник, за місцем проживання відсутній город, тому нарахування на полив вважає неправомірним, до того ж, у нього в поливний сезон взагалі немає води. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Комунальне підприємство «Макіївський міськводоканал» є юридичною особою, з 5 листопада 2003 року зареєстроване в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ)./а.с.11/ Згідно до Статуту КП «Макіївський міськводоканал» є самостійним суб'єктом господарювання, до 01.07.2012 року надавало послуги водопостачання і водовідведення населенню м.Макіївки. Відповідно до наданого свідоцтва про право власності на житло від 10.04.2000 року, що видане колективним сільськогосподарським підприємством КСП «Криничанський», квартира за адресою: [ADDRESS], - належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначене свідоцтво зареєстроване у державного реєстратора - КП «БТІ м.Макіївки» 27.12.2000 року. /а.с.20-21/ З представленого позивачем розрахунку по квартирі за адресою: [ADDRESS], - є заборгованість з оплати водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2002 року по 30.06.2012 рік у розмірі 1065.66 гривні./а.с.7-10/ Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що між сторонами: комунальним підприємством «Макіївський міськводоканал» як суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг з водопостачання та водовідведення до 01.07.2012 року та власниками родиною [PERSON] - фізичними особами, склалися спірні правовідносини у сфері надання і оплати комунальних послуг, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (з відповідними змінами) «Про житлово-комунальні послуги»(далі -Закон). Частиною першою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Комунальні послуги, як убачається зі змісту статті 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пунктів 1-4 статті 13 наведеного Закону залежно від функціонального призначення визначено перелік житлово-комунальних послуги, які поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо- будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення міць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд ( заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального значення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. За приписами статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору. Таким чином, необхідність укладення договору на надання комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Однак дана вимога Закону сторонами спірних правовідносин не виконана. Між тим відсутність договору відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг з водопостачання та водовідведення, оскільки згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Такою дією є надання комунальних послуг позивачем та їх отримання відповідачем. Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Чинним Цивільним кодексом України, нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання населенню послуг водотеплопостачання та водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 26.07.2005 року не передбачена недійсність договору про надання комунальних послуг у випадку недодержання сторонами його письмової форми. Матеріалами справи підтверджено, що квартира відповідача була підключена до централізованого водопостачання, особистий рахунок відкрито на одного з співвласників [PERSON] підприємством, що свідчить про фактичне існування між сторонами договірних відносин з приводу постачання та споживання холодної води. За таких обставин, при вирішенні спірних правовідносин суд виходить із обсягу прав і обов'язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини суб'єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг з постачання холодної води, та фізичної особи, яка отримує зазначені комунальні послуги. За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Приписами пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічне положення закріплене в чинному Житловому кодексі Української РСР. Положення вказаних нормативно-правових актів носять юридично обов'язковий характер і підлягають виконанню учасниками договірних правовідносин. За правилами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК). Положеннями частин 1-3 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Враховуючи викладе, суд визнає, що відповідачем [PERSON] та іншими співвласниками квартири: [PERSON], [PERSON], [PERSON], - порушено виконання зобов'язання з оплати фактично наданих КП «Макіївський міськводоканал» послуг з водопостачання та водовідведення, чим заподіяно матеріальну шкоду позивачу. Стороною відповідача надано судові квитанції про сплату послуг з водопостачання, проте зазначені сплати увійшли до розрахунку заборгованості та були враховані при визначенні заборгованості. Отже відповідачем не представлено суду об'єктивних доказів, що це сталося не з його вини. Посилання відповідача на відсутність води в період поливного сезону та відсутність необхідності поливу не може бути підставою для звільнення від оплати, оскільки на відмову від послуг постачання води на полив існує інший порядок і вимоги, які відповідач не виконав, та не отримав відповідних документів. За період з 01.01.2002 року по 01.01.2004 рік ст. 71 ЦК Української РСР передбачала трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст. 80 цього Кодексу визначено, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважною причини пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. За період з 01.01.2004 року по 30.06.2012 рік строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України в три роки. Стаття 264 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обв'язку. При дослідженні у відповідності вимог ст.. 60 ЦПК України стороною позивача надана угода про погашення заборгованості за водопостачанням від 10.06.2011 року, згідно якої [PERSON] взяв на себе обов'язок погасити заборгованість за водопостачання на користь КП «Макіївський міськводоканал» в сумі 3245.46 гривень, що утворилась на 01.07.2011 рік, строк дії угоди до 10.12.2012 року. /а.с.6/ Отже, відповідач відповідно до вимог ст. 264 ЦК України визнав заборгованість з водопостачання, що утворилась на момент підписання угоди про погашення заборгованості, що безумовно свідчить про переривання строку позовної давності. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок терміну та суми заборгованості по оплаті наданих послуг з водопостачання та водовідведення, який відповідає встановленому законодавством порядку і затвердженим тарифам. Проте квартира за адресою: [ADDRESS], - відповідно до наданих правовстановлюючих документів належить не лише відповідачу [PERSON], а і іншим співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], частки співвласників згідно правовстановлюючого документу не виділені. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За правилами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівним, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, що закріплено в ст.370 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Проаналізувавши надані сторонами докази у сукупності та у відповідності вимог ст. 10, 60 ЦПК України, суд дійшов висновку, що за послуги з водопостачання та водовідведення, що надавались КП «Макіївський міськводоканал», до 30.06.2012 року в квартиру за адресою: [ADDRESS], - що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.04.2000 року, - зобов'язані сплачувати усі співвласники, не лише відповідач [PERSON]. Беручи до уваги, що частки кожного з співвласників у спільній сумісній власності є рівними, то кожний з співвласників квартири повинний відповідати у розмірі своє частки, тобто в межах ? частини. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки притягнення в якості співвідповідача у відповідності вимог ст.33 ЦПК України відбувається лише за згодою позивача, а представник позивача КП «Макіївський міськводоканал» на пропонування притягнути в якості співвідповідачів співвласників квартири: [PERSON], [PERSON], [PERSON], - відмовилась, то суд вважає за необхідне пред'явлені позовні вимоги КП «Макіївський міськводоканал» про стягнення заборгованість з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2002 року по 30.06.2012 рік у розмірі 1065.66 гривень з [PERSON] задовольнити частково, пропорційно його частки в спільній сумісній власності та стягнути з останнього 266.42 гривень в рахунок погашення заборгованості. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення сума судового збору, що була сплачена позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial