Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наймачем квартири [ADDRESS] була [PERSON], яка [INFO] року померла. Також за вказаною адресою зареєстровані позивач та відповідач. Однак, з 1999 р. відповідач у спірній квартирі не мешкає, належних його речей у квартирі немає. Позивач мусить проводити оплату за комунальні послуги у тому числі і за відповідача, який фактично у житловому приміщенні не мешкає, що створює для нього матеріальні труднощі. З наведених підстав позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтвердив свої позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Суду пояснив, що проживає у вказаній квартирі з дня народження. Основним квартиронаймачем була його мати, яка померла у 2011 році. Разом з ними в квартирі був зареєстрований його брат, який в 1999 році виїхав зі спірної квартири жити до своєї цивільної дружини, де у них народилась дитина. Відповідачу він не чинив перешкод у користуванні спірною квартирою, разром з цим з 1999 року відповідач не мешкає у квартирі без поважних причин. Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку до суду був повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні дані, які знаходяться в матеріалах справи. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або, якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи до суду не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просить суд розглянути справу на розсуд суду. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. В судовому засіданні належними документами встановлено, що [PERSON] була основним наймачем квартири [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла. За вказаною адресою зареєстрований також [PERSON], який у 1999 році добровільно виїхав зі спірної квартири, повернутися не намагався. Оплату за комунальні платежі здійснює позивач [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача. За вказаною адресою проживає 24 роки. [PERSON] мати сторін померла 2 роки назад. Відповідача з 2002 року за вказаною адресою не бачила, ій відомо, що він роживає з цивільною дружиною, за якою адресою їй невідомо, про чинення перешкод позивачем у проживанні відповідача їй не відомо. Останнє бачила його на похоронах матері. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, знає його близько 20 років. Відповідача не бачила більш 10 років, до квартири він не приходить, про чинення перешкод позивачем у проживанні відповідача ій не відомо. Останнє його бачила на похоронах матері. Згідно з актом про непроживання житлової організації, [PERSON] будучи зареєстрованою за вказаною адресою, не мешкає там з 2003 р. по теперішній час (а.с.22). Відповідно до ст. 71 ч. 1 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, відповідач у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, ніяких доказів про поважність причин відсутності відповідача суду не надано, що у відповідності зі ст.ст. 71, 72 ЖК України є підставою для визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням, та задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved