Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним патент України [NUMBER] від 20.06.2012 року на промисловий зразок «[INFO]», зареєстрований на імя [PERSON], та зобовязати Державну службу інтелектуальної власності України внести відповідні відомості про це до Державного реєстру патентів України на промислові зразки і здійснити відповідну публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». В обґрунтування вимог позивач вказав, що підприємство є власником патенту України [NUMBER] на промисловий зразок «Захисні робочі рукавички» (8 заявлених варіантів) і з початку 2010 року займається виробництвом продукції за вказаним патентом і її реалізації на всій території України. Як зазначає позивач, патентом України [NUMBER] від 20.06.2012 року захищений зовнішній вигляд рукавиць, які повністю відтворюють промисловий зразок (чотири варіанти), що захищений патентом [NUMBER], належного позивачу. На переконання позивача, сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України [NUMBER] (чотири варіанти) стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки та його реєстрацію, а отже такий промисловий зразок не є новим і відповідно не відповідає умовам патентоспроможності, визначеним ст. 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», що і дає підстави для визнання патенту недійсним. В судовому розгляді представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві. Також вказала, що висновком №896 судової експертизи обєктів інтелектуальної власності від 19.07.2013 року встановлено, що в матеріалах справи містяться відомості, згідно з якими сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України [NUMBER] стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки на реєстрацію, а саме до 20.06.2012 року. Виходячи з викладеного, представник позивача зазначила про обґрунтованість позовних вимог, їх доведеність належними засобами доказування, на підставі чого просила позов задовольнити. В судове засідання 24.10.2013 року представник позивача не зявилась, направивши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити, вирішивши питання про розподіл понесених позивачем судових витрат відповідно до поданих доказів. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, зазначивши про те, що [PERSON] 03.09.2013 року звернувся до Державної служби інтелектуальної власності України із заявою про припинення патенту [NUMBER]. Вказана заява була задоволена та 25.09.2013 року дія патенту [NUMBER] була припинена, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру патентів України. Таким чином представник відповідача вважає, що у звязку з припиненням чинності патенту, спірні правовідносини між сторонами припинили існувати, а отже позов задоволенню не підлягає. Представник Державної служби інтелектуальної власності України проти задоволення позову також заперечував, пославшись на припинення чинності спірного патенту. Суд, заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» особа, яка бажає одержати патент і має на це право, подає до установи заявку. Згідно пункту 2 статті 5 вказаного закону, обєктом промислового зразка може бути форма, малюнок чи розфарбування або їх поєднання, які визначають зовнішній вигляд промислового виробу і призначені для задоволення естетичних та ергономічних потреб. Відповідно до вимог вказаного закону за заявками на промислові зразки проводиться формальна експертиза, під час якої встановлюється дата подання заявки, визначається належність обєкта, що заявляється, до обєктів зазначених у пункті 2 статті 5 цього закону, заявка перевіряється на відповідність формальним вимогам статті 11 закону та правилам, встановленим на його основі (заявка повинна стосуватися одного промислового зразка і може містити його варіанти, складається українською мовою, повинна містити заяву про видачу патенту, комплект фотографій із зображенням виробу, що дають повне уявлення про зовнішній вигляд виробу, опис промислового зразка, креслення, схему, карту, якщо необхідно тощо), документ про сплату збору за подання заявки перевіряється на відповідність встановленим вимогам. В разі якщо заявка відповідає вказаним формальним вимогам статті 11 «Про охорону прав на промислові зразки» та документ про сплату збору за подання заявки відповідає встановленим вимогам, заявнику надсилається рішення про видачу патенту. Встановлено, що ТОВ «Виробниче обєднання «Дніпрошкіргалантерея» є власником патенту України [NUMBER] від 25.11.2010 року на промисловий зразок «Захисні робочі рукавички» (8 заявлених варіантів) і з початку 2010 року займається виробництвом продукції за вказаним патентом і її реалізації на всій території України. В свою чергу гр. [PERSON] є власником патенту України [NUMBER] від 20.06.2012 року на промисловий зразок «[INFO]» (4 варіанти). При цьому, як вбачається з матеріалів позову, сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України [NUMBER] (чотири варіанти) стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки та його реєстрацію, а отже такий промисловий зразок не є новим і відповідно не відповідає умовам патентоспроможності, визначеним ст. 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки». Згідно з пунктом 1 статті 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» промисловий зразок відповідає умові патентоспроможності, якщо він є новим. Промисловий зразок визнається новим, якщо сукупність його суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки до установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. Відомості щодо сукупності суттєвих ознак промислового зразка, які містяться в різних джерелах інформації, із змістом яких будь-яка особа може ознайомитись, можна вважати загальнодоступними у світі. Ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 20.05.2013 року у справі було призначено судову експертизу обєктів інтелектуальної власності (а.с. 93), проведення якої доручено Науково-дослідному інституту інтелектуальної власності Академії правових наук України. Висновком №896 судової експертизи обєктів інтелектуальної власності від 19.07.2013 року встановлено, що в матеріалах справи містяться відомості, згідно з якими сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України [NUMBER] стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки на реєстрацію, а саме до 20.06.2012 року. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Представниками відповідачів не подано суду жодного належного доказу, які б спростовували б висновки вказаного експертного дослідження чи ставили б його під сумнів. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про доведеність позивачем відсутності новизни промислового зразка за патентом України [NUMBER] від 20.06.2012 року, зареєстрованого на імя [PERSON] та невідповідності такого промислового зразку умовам патентоспроможності, визначеним п. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки». Відповідно до ст. 469 ЦК України права інтелектуальної власності на промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановленому законом. Статтю 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» визначено, що невідповідність зареєстрованого промислового зразку умовам патентоспроможності, визначеним цим законом, є підставою для визнання патенту недійсним повністю або частково. Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню і відповідно патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]», зареєстрований 25.10.2012 року на ім'я [PERSON], слід визнати недійсним та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно визнання недійсним патенту України [NUMBER] та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». При цьому суд критично ставиться до заперечень проти позову представників відповідачів з підстав припинення на час ухвалення рішення чинності патенту за заявою [PERSON], оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» патент або його частина визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності, від дати публікації відомостей про видачу патенту, про що Державна служба інтелектуальної власності України повідомляє у своєму офіційному бюлетені, а отже припинення дії патенту та визнання його недійсним мають різні правові наслідки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому з [PERSON] на користь ТОВ «Виробниче обєднання «Дніпрошкіргалантерея» підлягає стягненню 13700 гривень 00 копійки понесених останнім та документально підтверджених (а.с. 134-159, 166-170) судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved