Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернувся у суд із позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом та зняття з реєстрації. В обґрунтування вимог послався на те, що є власником квартири [ADDRESS]. 02.08.2011 р. у вказану квартиру він прописав відповідача -[PERSON], так як останньому потрібна була реєстрація для влаштування на роботу. Оскільки, з часу фактичної реєстрації у даній квартирі відповідач в квартирі не проживає, не несе витрат на її утримання та сплату житлово-комунальних послуг, просить суд визнати його таким що втратив право на проживання у даному житловому приміщенні та зняти його з реєстрації. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснила, що відповідач є його знайомим. 02.08.2011 року він прописав його у свою квартиру, для того, щоб той зміг влаштуватись на роботу. З того часу фактично відповідач жодного дня не проживав у цій квартирі. Просить позов задовольнити. Відповідач до суду повторно не з'явився, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. 06.11.2013 р. відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження по справі та матеріали цивільної справи, який повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Окрім цього відповідачу було надіслано повістку про виклик до суду на 18.12.2013 р.. Однак, рекомендований лист із повідомленням про вручення адресований [PERSON] повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що у відповідності до положень абз. 5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, як вручення належним чином судового виклику або судового повідомлення. Як передбачено ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або причина неявки визнана судом не поважною, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення позивачки, оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав: Позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА №646628, № витягу 12486387 від 13.11.2006 р. Як вбачається із копії будинкової книги квартири [ADDRESS], позивач 02.08.2011 р. прописав [PERSON], [INFO] у вказану вище квартиру. В судовому засіданні встановлено, що після реєстрації відповідача в даній квартирі, останній в ній фактично не проживав. Даний факт підтверджується актом від 14.10.2013 р. складеного працівниками КП «Соснівкажитлокомунсервіс» зі слів сусідів. Це також підтверджується поясненнями свідка [PERSON], який суду пояснив, що є сусідом [PERSON]. Про відповідача ([PERSON]) ніколи не чув, хоча кожного дня буває в квартирі позивача. Згідно із ст.ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ч.1 ст.71 та ч.1 ст.163 Житлового кодексу України у разі відсутності наймача та членів його сім'ї, за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає тривалий час, добровільно не знявся із реєстраційного обліку, суд вважає, що такими діями відповідач порушує право власності [PERSON] на володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування даним житлом.

Outcome: approved