Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

18.09.2013 р. [PERSON] звернувся в суд із позовом до відділу Державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції та слідчого СВ Галицького РВ УМВС в Івано-Франківській області про скасування протоколу слідчого від 29 жовтня 2011 року про накладення арешту на майно, визнання за ним права власності на : дерев'яну шафу,телевізор « Шарп», дівіді, м'який диван з 2-ма кріслами,газову плиту, холодильний « Норд», стіл з 4-ма м'якими кріслами,м'який куток, меблеву стінку « Віктор» та трюмо від даної стінки,тумбочку,телевізор « Самсунг»,тюнер « Лемберг» та килим мотивуючи тим, що під час судового слідства в кримінальній справі по обвинуваченню його сина [PERSON] для забезпечення можливої конфіскації майна працівником Галицького РВ було складено 29.10.2011 року протокол про накладення арешту на майно. На підставі даного протоколу накладено арешт на нерухоме майно про яке йому стало відомо коли він прибув до виконавчої служби. Описане майно яке підлягає конфіскації є його власністю яке він придбав разом з дружиною [PERSON] Просить задоволити його позовні вимоги. 23.10.2013р. позивач уточнив позовні вимоги вважаючи по даній справі відповідачем повинна бути Державна податкова інспекція а т.о. без самостійних вимог Галицький РВ УМВС та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю і суду пояснив,що 29.10.2011 р. працівниками Галицького РВ УМВС під час розслідування кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] за ст.ст. 307 ч.2,309 ч.1,309 ч.2 КК України за місцем проживання позивача було проведено опис майна,яке передано на зберігання дружині позивача - [PERSON] Вироком Галицького районного суду від 27.07.2012 р. [PERSON] було засуджено до 3 р.9 міс. позбавлення волі з конфіскацією майна. Речі зазначені в протоколі про накладення арешту не можуть бути конфіскованими так як вони не є власністю засудженого. Сам засуджений тривалий час не працював так як неодноразово судимий і відбував покарання,окрім того тривалий час разом з батьками не проживав. Позивач [PERSON] підтримав свої вимоги додатково пояснивши суду,що він перебуває у шлюбі з [PERSON] і разом з дружиною, все майно яке описане в його будинку, придбали за їхні спільні кошти. Син після одруження проживав у своєї дружини за іншою адресою а повернувшись з місць позбавлення волі з 2009 р. почав проживати у його житловому будинку. На речі які ним придбано особисто в нього збереглися документи а деякі з них підтверджені письмовими поясненнями свідка [PERSON] Просить позов задовольнити. Представник відповідача - ДПІ в Галицькому районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області позовних вимог [PERSON] не визнав і суду пояснив,що даний позов не може розглядатися в порядку цивільного судочинства. Питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного слідчим в процесі розслідування кримінальної справи вирішує слідчий,прокурор або суд в рамках кримінального судочинства. Окрім того зазначив,що ДПІ не може бути відповідачем у даній справі,оскільки не порушував права та законні інтереси позивача. Просить провадження у справі закрити. Представники Галицького РВ УМВС в Івано-Франківської області та ВДВС в Галицькому районі в судове засідання не прибули причини неявки суд не повідомили. Т.о. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала повністю і суду пояснила,що позивач є її чоловіком. Майно яке зазначено в протоколі про накладення арешту від 29.10.20111 р. належить її та позивачу. Саме вони за спільні кошти придбали його, а син який засуджений Галицьким районним судом, ніякого відношення до цього майна немає. Майно придбане в той час коли син ходив в школу і коли відбував покарання. Просить позовні вимоги задовольнити. Суд,заслухавши доводи позивача та його представника,представника відповідача,дослідивши матеріали справи вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Нормами ст. 3 ЦПК України встановлено,що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 60 зазначеного Кодексу передбачено,що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами які беруть участь у справі. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено,що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 316 ЦК України передбачено,що правом власності є право особи на річ ( майно),яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб. Нормами статті 392 ЦК України, встановлено, що власник має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що під час судового слідства в кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] для забезпечення можливої конфіскації майна оперуповноважений СБНОН Галицького РВ 29.10.2011р. провів опис майна [PERSON],[INFO] який проживає в [ADDRESS].( а.с.6) Згідно виписки з вироку Галицького районного суду від 27.07.2012 р. [PERSON] засуджено до 3р.9 міс. позбавлення волі з конфіскацією майна. В силу ст. 61 ЦПК України сама по собі вказівка у вироку про звернення стягнення на конкретне майно або про його конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що речі, а саме м'який куток позивач з своєю дружиною придбали у 2005 р. у [PERSON],яка саме той факт підтвердила в письмовому поясненні. Окрім того вона,як свідок в своєму письмовому поясненні підтвердила,що дерев'яна шафа придбана [PERSON] у 90-х роках,телевізор « Шарп» і тюнер придбані ними приблизно в 2006 р. в комісійному магазині в м. Івано-Франківську,телевізор « Самсунг» та тюнер до нього « Лемберг» а також м'які меблі,стінку,газову плитку,холодильник, килим та інші нові речі сім'я придбала після того як отримали грошову компенсацію внаслідок повені,яка мала місце в 2008 році. З пояснення свідка видно,що син позивача [PERSON] участі у придбанні речей не брав як і не брав участі в утриманні будинку, ніде не працював, вчиняв злочини і перебував в місцях позбавлення волі та був на утриманні своїх батьків. Враховуючи, що арешт накладено на майно [PERSON], яке не має ніякого відношення до кримінальної справи порушеної відносно [PERSON] то арешт накладено безпідставно, порушує конституційні права позивача у праві розпорядження особистим майном, а тому слід звільнити з-під арешту. Встановлене судом підтверджено копією протоколу накладення арешту від 29.10.2011 року, поясненнями сторін,товарними чеками,письмовим свідченням свідка та іншими перевіреними в суді доказами. За таких обставин, суд приходить до висновку,що позов [PERSON] є підставним, грунтується на вимогах закону та підлягає до задоволення, а тому слід визнати за ним право власності на майно: дерев'яну шафу,телевізор « SNARP», дівіді «WIN6» № BW 309ВІ 0528218, м'який диван з 2-ма кріслами,газову плиту «INDEZIT», холодильний « NORD», стіл з 4-ма м'якими кріслами,м'який куток, меблеву стінку « Віктор» та трюмо від даної стінки,тумбочку,телевізор « Самсунг»,тюнер « Лемберг», килим розміром 1,5х1 м. та звільнити дане майно з-під арешту На підставі наведеного,Статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 316,392 ЦК України та

Outcome: approved