Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач за первісним позовом – [PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами, що були змінені та доповнені в процесі судового розгляду /а.с.203,204,314/, в яких просить визнати за ним право на користування квартирою (блоком) № 93, в буд. № 27 по вул. Ряшівська в м. Львові; зобов’язати відповідачів здійснити реєстрацію ордеру № 372 від 24 квітня 2007 на зазначену квартиру, а також не чинити перешкод в доступі до спірної кухні під літ. « 93-5»; зобов’язати відповідача, ОСББ «Титан», відновити попередній стан приміщень кухні під літ. « 93-5», площею 5, 6 кв.м. та кімнати під літ. « 93 2», площею 16.6 кв. м., – встановити (відновити) двері між зазначеними приміщеннями у відповідності з поверховим планом; зобов’язати ОСББ «Титан» відновити попередній стан приміщення загальної кухні, згідно поверхового плану та усунути перешкоди в доступі [PERSON] до приміщень загальної кухні. Свої вимоги мотивує тим, що 8.02.2007 року спільним рішенням профспілкового комітету та адміністрації ВАТ Заводу «Львівсільмаш» та відповідно до ордер № 372 від 24.04. 2007 р йому було надано у користування суміжне приміщення квартири № 93 у гуртожитку за адресою м. Львів, вул.. Ряшівська, 27. З метою реєстрації даного ордеру, позивач звернувся до відповідача – голови правління ОСББ «Титан» [PERSON], однак, остання відмовила в реєстрації ордеру, оскільки не визнає його права на користування кімнатою під літ. « 93-2» та кухнею під літ. « 93-5», які є частиною квартири (блоку) № 93 в згаданому гуртожитку. Зазначає, що чинним законодавством не передбачена можливість (право) житлово-експлуатаційної організації відмовити в реєстрації ордеру. Стверджує, що в наслідок самочинного перепланування приміщень гуртожитку позивач за первісним позовом позбавлений можливості доступу до приміщення згаданої кухні під літ. « 93-5». Свої доводи обґрунтовує матеріалами інвентаризаційної справи наданої ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та відсутністю будь-яких дозволів на перепланування спірних приміщень. Крім того, зазначив, що він та члени його сім’ї обмежені в доступі до приміщень загальної кухні, розміщеної на дев’ятому поверсі згаданого гуртожитку. Проти зустрічного позову заперечив, покликаючись на пропущення строків позовної давності, неналежність позивачів і на те, що на момент видачі спірного ордеру гуртожиток знаходився в оперативному управлінні ВАТ Завод «Львівсільмаш», а інших осіб уповноважених видавати ордери не існує. Відповідачі за первісним позовом – ОСББ «Титан» звернувся до суду з зустрічним позовом /а.с.43-46/, в якому просить поновити строк позовної давності та скасувати рішення спільного засідання профспілкового комітету та адміністрації ВАТ Завод «Львівсільмаш» від 8.02.2007 року про приєднання суміжного приміщення квартири № 93 у гуртожитку за адресою м. Львів, вул.. Ряшівська, 27, визнати ордер № 372 від 24.04. 2007 р на згадану квартиру недійсним та скасувати його, виселити [PERSON] та членів його сім’ї зі згаданої квартири. Свої вимоги обґрунтовують, тим, що профспілковий комітет та адміністрація ВАТ Завод «Львівсільмаш» не мали права розпоряджатися приміщеннями гуртожитку, надавати їх у користування окремим особам. У судовому засідання представник позивача за первісним позовом первісний позов підтримав посилаючись на мотиви такого. Додав, що позивач за первісним позовом, як мешканець гуртожитку має право на доступ до приміщення загальної кухні на дев’ятому поверсі, однак позбавлений такого внаслідок протиправних дій відповідачів за первісним позовом. Проти зустрічного позову заперечив покликаючись на те, що з моменту прийняття оскаржуваного рішення та видачі ордера минуло більше чотирьох років, а відповідачі за первісним позовом не навели жодної поважної причини пропуску строку позовної давності. Вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову у зв’язку з закінченням строків позовної давності. Крім того, вважає що позивачі за зустрічним позовом є неналежними, оскільки згідно наданих суду доказів власником гуртожитку на момент прийняття спірного рішення та ордеру була держава в особі фонду державного майна, а ОСББ «Титан» є, лише, житлово-експлуатаційною організацією. Додатково пояснив, що відповідно до листа ВАТ «Завод «Львівсільмаш» від 03.05.2007 року останній здійснював, станом на 2007 рік, оперативне управління даним гуртожитком. Також зазначив, що згідно чинного законодавства видача ордерів на квартиру перебуває в компетенції адміністрації підприємства, установи або організації та відповідного профкому, а у Фонд державного майна України такі повноваження відсутні. Представник відповідача за первісним позовом – ОСББ «Титан», в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, зустрічний позов просить задовольнити покликаючись на мотиви такого. Відповідач за первісним позовом, [PERSON], в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, покликаючись на незаконність спірного ордеру та рішення адміністрації та профкому. Зазначила, що проходу між кухнею під літ. « 93-5» та кімнатою під літ. « 93 2» ніколи не існувало, а загальна кухня є розділена між мешканцями гуртожитку, на підтвердження чого долучила поверховий план гуртожитку /а.с.205/ та ситуаційну схему розподілу загальної кухні гуртожитку /а.с./. Вказала, що загальна кухня була розподілена між мешканцями поверху за усною домовленістю. Зустрічний позов підтримала , просить задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області в судовому засіданні пояснила, що не приватизовані приміщення гуртожитку № 27 по вул. Ряшівська в м. Львові перебувають у державній власності. Крім того зазначила, що Регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області не уповноважувало ОСББ «Титан» представляти його інтереси в суді, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в судовому засіданні пояснив, що поверховий план гуртожитку, який міститься в інвентаризаційній справі та поверховий план долучений відповідачами за первісним позовом є рівнозначними. Не може однозначно стверджувати про наявність або відсутність в 1986 році спірного приміщення кухні під літ. « 93-5», площею 5, 6 кв.м., а також про наявність в минулому проходу між зазначеною кухнею під літ. « 93-5» та кімнатою під літ. « 93 2», площею 16.6 кв. м., які зазначені в поверховому плані, що міститься в інвентаризаційній справи. У вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представники виконавчого комітету Львівської міської ради та Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні пояснили, що виконавчий комітет та райадміністрація не мають відношення до зазначеного гуртожитку, оскільки такий не перебуває в комунальній власності. Інформаціє. щодо перепланування спірних приміщень не володіє, ніяких дозволів на переобладнання кухні ними не видавалося. Також, зазначила, що експлуатуюча організація зобов’язана проводити реєстрацію ордерів. У вирішенні справи покладається на розсуд суду. У судовому засіданні представник органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради повідомив, що при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду, проте просить врахувати при винесенні рішення інтереси неповнолітніх осіб. Суд ухвалив розглядати справу без участі третіх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представника ВАТ «Заводу «Львівсільмаш», які неодноразово були належним чином повідомленні про час і місце судового засідання, проте не з’явилися, про причини не явки не повідомили, однак матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи на будинок, суд прийшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Зі змісту ч. 1 ст. 4 Закону України «Про управління об’єктами державної власності» вбачається, що одним зі суб’єктів управління об’єктами державної власності є Фонд державного майна України. Відповідно до листів Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області від 18.04.12 р та від 26.11.12 р з 28.03.1996 року гуртожиток по вул. Ряшівська, 27 в м. Львові не увійшов до статутного фонду ВАТ «Завод «Львівсільмаш», а тому неприватизовані приміщення даного гуртожитку перебувають у державні власності. /а.с.107,134/. З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.11.2004 року слідує, що за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області зареєстровано право власності на гуртожиток з прибудовою по вул. Ряшівська, 27 в м. Львові /а.с.159/. З витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.07.2006 та від 06.08.2007 року слідує, що на гуртожиток з прибудовою по вул. Ряшівська, 27 в м. Львові зареєстровано право приватної спільної власності в частці 5/100 за ПП «Мозайка» на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2006 року № 5342 та загальнодержавна власність на частку 95/100 за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2004 року /а.с.160,161/. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що право власності на неприватизовані приміщення в гуртожитку за адресою м. Львів вул. Ряшівська, 27 належить державі в особі на Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області. Відповідно до Статуту ОСББ «Титан», таке створено на підставі рішення загальних зборів мешканців будинку від 06.03.2003 року та є житлово-експлуатаційною організацією /а.с.37-42/. Згідно акту приймання передачі від 13.10.2003 року ВАТ «Завод «Львівсільмаш» передав на баланс ОСББ «Титан» весь житловий комплекс. /а.с. 52-54/ За таких обставин, суд не приймає до уваги покликання позивача за первісним позовом на те, що гуртожиток перебуває в оперативному управлінні ВАТ «Завод «Львівсільмаш», оскільки наведене не підтверджується жодним з долучених доказів. Згідно копії ордеру № 370 від 06.04.2005 р. [PERSON] та його дружині, на підставі спільного рішення профспілкового комітету та адміністрації ВАТ «Завод «Львівсільмаш» було надано у користування квартиру [ADDRESS], загальною площею 19,4 кв.м /а.с.169/. Зазначений ордер був зареєстрований ОСББ «Титан», а останнє ніяким чином не заперечувало проти видачі зазначеного ордеру позивачу за первісним позовом. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім»ї № 116 від 16.02.2007 р., виданого ОСББ «Титан» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані у [INFO] з 06.05.2005 р. /а.с.75/. З копії протоколу № 1 спільного засідання профспілкового комітету вільної профспілки ВП ВОСТ ВАТ «Завод «Львівсільмаш» та адміністрації від 08.02.2007 року убачається, що на засіданні було вирішено приєднати згідно ст..54 ЖК України звільнене суміжне приміщення квартири [ADDRESS] наймачеві даної квартири першочерговику підприємства [PERSON] на сім’ю з двох осіб: він та його дружина - [PERSON] /а.с.7/ Відповідно до копії ордеру слідує, що такий видано [PERSON] на право зайняття з сім’єю з 2-х чоловік жилої площі 48, 5 кв. м. по вул.. Ряшівська, 27/93. Ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету згідно протоколу № 1 від 08 лютого 2007 року /а.с.8/ Технічним паспортом виданим ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на квартиру [ADDRESS], 27 в м. Львові, передбачено, що зазначена квартира складається з коридору під літ. « 93-1», площею 1.7 кв. м.; ванної кімнати під літ. « 93-4», площею 3.1 кв. м.; кімнати під літ. « 93-3», площею 11.4 кв. м.; кімнати під літ. « 93 2», площею 16.6 кв. м.; кухні під літ. « 93-5», площею 5, 6 кв.м./а.с.9-12/. Як убачається з аналізу фрагменту поверхового плану 9-ого поверху гуртожитку складеного ЖКВ ВАТ «Завод «Львівсільмаш» 31.10.2000 року /а.с.230/ на даний час загальна кухня, яка позначена на поверховому плані від 20.04.1986 року під літ. 93-2 /а.с. 205/ поділена на три окремих приміщення, які мають окремі входи з коридору, та які позначені у першому плані під літ. 96-5, площею 5,5 кв.м.; літ. 98-5, площею 7,1 кв.м. та приміщення під літ. 93-2, що визнано учасниками судового процесу, і тому ті обставини в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до свідоцтва про право власності № 885 від 16.03.2001 частина загальної кухні під літ. 98-5, належить на праві спільної власності [PERSON] та членам її сім’ї /а.с.251,252/. Згідно з свідоцтвом про право власності № 756 від 10.04.2000 року частина загальної кухні під літ. 96-5, належить на праві власності сім’ї [PERSON] /а.с.249,250/ Разом з тим, суд критично ставиться до твердження відповідачів за первісним позовом, що решта площі загальної кухні перебувають в користуванні третіх осіб [PERSON]., [PERSON], [PERSON], оскільки суду не було надано жодних правовстановлюючих документів, які б засвідчували право зазначених осіб на згадані приміщення загальної кухні. З аналізу технічних даних, які містяться у вищезазначених фрагменті поверхового плану 9-ого поверху гуртожитку складеного ЖКВ ВАТ «Завод «Львівсільмаш» 31.10.2000 року та технічного паспорту виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на квартиру 93 убачається, що приміщення спірної кухня літ. « 93-5», згідно технічного паспорту, розміщене в частині загальної кухні яка є неприватизована, що не заперечується сторонами. Законом України «Про Фонд державного майна України» визначено, до компетенції ФДМУ та його регіональних органів, які виступають власником спірних приміщень, не належить видача ордерів та дозволів на приватизацію. Відповідно до ст. 52, 54, 128, 129 ЖК рішення про надання приміщень (кімнат в гуртожитках) та видача відповідних ордерів належить до компетенції адміністрація підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. При цьому, ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Статтею 52 ЖК України встановлено, що жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.54 ЖК України – якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частиною першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. На підставі викладеного, зважаючи на те, що власник гуртожитку, в особі Регіонального відділення ФДМУ у Львівській області, не оскаржував згадані спільне рішення та ордер, суд приходить до висновку, що позивач, [PERSON], має право на користування квартирою (блоком) № 93, в буд. № 27 по вул. Ряшівська в м. Львові та на усунення перешкод в доступі до частини кухні загального користування, яка у технічному паспорті позначена під літ. « 93-5», яка знаходиться на 9 поверсі будинку № 27 по вул. Ряшівський в м. Львові. Крім того, як убачається зі змісту листа Регіонального відділення ФДМУ у Львівській області від 23.08.2012 року № 13-12-04800, останнє вважає, що питання розподілу вільних кімнат у гуртожитку може розглядатися Львівською міською радою за умови подання ОСББ «Титан» довідки Ф-2 про вільне житлове приміщення /а.с.290/. Проте представник виконкому Львівської міської ради, яка була присутня на судовому засіданні також не оскаржила у судовому порядку згадані спільне рішення та ордер. Згідно з п 16. Примірного положення про гуртожитки робітники, службовці, студенти, учні, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, мають право, зокрема, на користуватися приміщеннями культурно-побутового призначення, обладнанням, інвентарем гуртожитку та комунально-побутовими послугами. За таких обставин, суд приходить до переконання, що право користування загальною кухнею належить всім мешканцям гуртожитку. Сторонами не заперечується право позивача за первісним позовом на кімнату 93-а в даному гуртожитку, а отже позивач має право на доступ до неприватизованих приміщень загальної кухні на дев’ятому поверсі в гуртожитку по вул. Ряшівська, 27. Відповідно до ч. 2 ст. 24. ЖК України Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Згідно з п. 2.1 Статуту ОСББ «Титан» метою діяльності зазначеного об’єднання є забезпечення згоди власників квартир, жилих та нежилих приміщень будинку про порядок реалізації ними своїх прав на володіння, користування і розпорядження об’єктами будинку, що перебувають у спільній власності членів об’єднання. На підставі наведеного, беручи до уваги вищезазначені положення Статуту ОСББ «Титан», суд вважає, що первісний позов в частині зобов’язання ОСББ «Титан» усунути перешкоди в доступі [PERSON] до кухні під літ. « 93-5», та до неприватизованих приміщень загальної кухні, яка знаходиться на 9 поверсі будинку № 27 по вул. Ряшівський в м. Львові підлягає задоволенню. Відповідно до п. п. 69,72 Правил обліку громадян, які потребують полі, житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській PCP від 11.12.1984 р. ордер є дійсним протягом 30 днів (п.69). При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації, ордер зберігається, як документ суворої звітності. Згідно ст. 59 ч.ч.1,2 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянам не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових у порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про наді жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень(ч.1). Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі (ч.2). Абзацом 4 п.10 Примірного положення про гуртожитки затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 3.06.1986 р. № 208 передбачено, що адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Пункт 72 згаданого Положення передбачає, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. З наведеного слідує, що чинним законодавством не передбачена можливість (право) житлово-експлуатаційної організації відмовити в реєстрації ордеру, а отже позовна вимога первісного позову про зобов’язання ОСББ «Титан» здійснити реєстрацію ордеру № 372 від 24 квітня 2007 року підлягає задоволенню. Разом з тим, суд приходить до висновку, що не підлягає задоволенню первісний позов в частині покладення на [PERSON] обов’язку не чинити перешкод [PERSON] та членам його сім’ї в доступі до спірних приміщень, оскільки суду не було надано доказів того, що [PERSON], як мешканка гуртожитку, створює будь-які перешкоди для позивача. Суд негативно оцінює покликання позивача за первісним позовом на самочинне перепланування спірних приміщень кухні під літ. « 93-5» та кімнати під літ. « 93 2», згідно інвентаризаційної справи ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Як убачається з матеріалів справи, суду було надано два поверхових плани 9-ого поверху гуртожитку, один з яких міститься у матеріалах інвентаризаційної справи /а.с.153/, а другий знаходиться у ОСББ «Титан» /а.с.205/, обидва зазначених поверхових плани датовані 16.04.1986 року, проте вони містять суперечливу інформацію щодо наявності спірного проходу та перегородок між згаданими вище приміщеннями. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторонами не було надано доказів того, що один із зазначених поверхових планів має перевагу над іншим, жодних додаткових доказів самочинного перепланування зазначених приміщень, позивачем за первісним позовом надано не було. З врахуванням наведеного, а також пояснень даних представником третьої особи – ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», суд приходить висновку, що первісний позов в частині вимог, щодо зобов’язання ОСББ «Титан» відновити попередній стан приміщення кухні під літ. « 93-5» та кімнати під літ. « 93 2» не підлягає задоволенню. Також, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо відновлення попереднього стану приміщення загальної кухні розміщеної на дев’ятому поверсі будинку № 27 по вул. Ряшівський в м. Львові з огляду на те, що частина таких приміщень є приватизована, а вимога про скасування актів приватизації позивачем не заявлялася. Щодо зустрічного позову, то такий не підлягає до задоволення, виходячи з наступних обставин. В зустрічному позові ОСББ «Титан» та [PERSON] просять поновити строки позовної давності, покликаючись на необізнаність з існуванням спірного ордеру і що про такий стало відомо тільки 10.07.2011 p. Суд критично оцінює твердження відповідачів за первісним позовом, оскільки таке спростовується представленими суду доказами. Так, з листа ВАТ «Завод «Львівсільмаш» за № ОП-03,132 від 03.05.2007 р. адресованого [PERSON] та до ОСББ «Титан» убачається, що [PERSON] звертався до товариства з приводу перешкод ОСББ «Титан» у реєстрації ордеру та реєстрації місця проживання. У листі зазначено, що копія даного листа направляється правлінню ОСББ «Титан», від якого адміністрація підприємства вимагає зареєструвати ордер на квартиру № 93 і видати необхідні документи про реєстрацію членів сім’ї [PERSON] по місцю їх проживання /а.с.13/. Отже наведеним стверджується, що [PERSON] у встановлені законом терміни звертався за реєстрацією ордеру, однак правління ОСББ «Титан» чинило у цьому перешкоди, а також не усунуло такі після отримання звернення ВАТ «Завод «Львівсільмаш». Вказані факти також вказують, що правління ОСББ «Титан» ще у травні 2007 р. було обізнано про наявність у [PERSON] спірного ордеру, однак у встановлений законом 3-х річний термін не зверталось до суду з приводу скарження його видачі і скасування спільного рішення профкому та адміністрації. Разом з тим, беручи до уваги вимоги ч. 2 ст.5 9 ЖК України та ст. 257 ЦК України щодо 3-х річного строку оскарження вимоги про визнання недійсним ордеру, а також загального строку повної давності, з урахуванням заяви позивача за первісним позовом про застосування строку позовної давності відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, суд вважає, що позивачі за зустрічним позовом пропустили строк звернення до суду з позовом без поважних причин, а наведені ними причини спростовані матеріалами справи, тому підстав для поновлення такого строку не має. Суд також враховує, що позивач за зустрічним позовом [PERSON], як мешканець гуртожитку, не надала суду доказів про яке-небудь порушення її прав та не обґрунтувала які саме її права підлягають захисту. Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» в силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім'ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Як убачається з наданих суду доказів, а також пояснень сторін ОСББ «Титан», як житлово-експлуатаційна організація, та [PERSON] не уповноважені представляти інтереси власника неприватизованих приміщень гуртожитку. Крім того, як вже зазначалося вище ні Регіональне відділення ФДМУ у Львівській області ні міськвиконком Львівської міської ради не оскаржили оспорюємий ордер, а при вирішенні спору поклалися на розсуд суду. На підставі наведеного, суд приходить висновку, що ОСББ «Титан» та [PERSON] є неналежними позивачами за зустрічним позовом, і тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: partial