Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить поновити його на посаді майстра стрижневої дільниці цеху № 111 сталевого литва та термооброботки державного підприємства заводу " Електроважмаш"; стягнути з державного підприємства заводу " Електороважмаш" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов'язати державне підприємство завод " Електроважмаш" моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. В судовому засданні позивач підтримав позовну заяву з підстав вказаних в ній та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з підстав вказаних в запереченнях, які долучені до матеріалів справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 15.08.2011 року був прийнят на роботу до Державного підприємства заводу " Електроважмаш" на посаду майстра стрижневої дільниці по цеху № 111 сталевого литва та термообробки, відповідно до наказу № 921 - К від 15.08.2011 року. [PERSON] було звільнено з роботи за прогул на підставі наказу № 388-к від 25.03.2013 року " Про накладення дисциплінарного стягненн у вигляді звільнення на [PERSON].", який він здійснив 12.03.2013 року За п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше 3 годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до Постанови пленуму ВСУ України №9 від 06.11.1992 р. (з подальшими змінами) „Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). . При розгляді справ вказаної категорії встановленню підлягає факт невиходу на роботу без поважних причин. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 р. №9 (з подальшими змінами) „Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4, 7,8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Законом України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 р. № 504/96-ВР (далі - Закон № 504) передбачено надання двох видів відпусток без збереження заробітної плати: відпусток, що надаються працівникам на підставі суб'єктивного права, тобто в обов'язковому порядку, і відпусток, що надаються за погодженням сторін трудових відносин - роботодавця і працівника. Згідно зі статтею 25 Закону № 504 відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку: працівникам у разі смерті рідних по крові або по шлюбу: чоловіка (дружини), батьків (вітчима, мачухи), дитини (пасинка, падчерки), братів, сестер - тривалістю до 7 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця поховання і назад; інших рідних - тривалістю до 3 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця поховання і назад; також працівникам для догляду за хворим рідним по крові або по шлюбу, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше 30 календарних днів; В даних випадках відпустка надається з дня коли просить робітник в межах періода, в котром тривала обставина, яка дає право на відпустку. 04.03.2013 року [PERSON] надав заяву в який просив надати йому відпустку за власний рахунок 11.03.2013 року та 12.03.2013 року, в зв'язку з сімейними обставинами [INFO] року у [PERSON] помер онук [PERSON] ( а.с 111) Також разом з [PERSON] мешкає мати похилого віку [PERSON], [INFO], яка хворіє на сахарний діабет, ІІ типу, середньої тяжості, ст.. субкомпенсації СДС, ішемічної форми, ступень пораження по Вагнеру ІІ В, Інфіцирована трофічна язва І п. лівої стопи та відповідно до виписки потребує постійного амбулаторного нагляду ендокринолога, хірурга та кордиолога за місцям мешкання. (а.с 72) 11.03.2013 року [PERSON] на імя В.О. директора заводу ДП " Електоротяжмаш" надав заяву в якій просив надати йому відпустку за власний рахунок на 11.03.2013 року, в зв'язку тяжкою хворобою матері та смертю онука ( а.с. 71) Оцінюючі зібрані по справі докази, суд вважає, що у відповідача не було підстав для розірвання трудового договору за пунктом 4 ст. 40 КЗпП, так як позивач надав відповідачу заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, яка за бажанням працівника надається йому в обовязковому порядку. Відповідно до ч.1,2 та 3,4 ст.235 КзпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно довідки про середню заробітну плату [PERSON], видану ДП завод " Електроважмаш", середня заробітна плата складає 104 гривні 30 копійок. Так за період з 26 березня 2013 року по 18 вересня 2013 року час вимушего прогулу склав 178 днів. Зважаючи на вище викладене суд, вважає необхідним зобов'язати державного підприємства заводу " Електроважмаш" сплатити працівнику [PERSON] середній заробіток за час його вимушеного прогулу у розмірі 18 565 гривень 40 копійок. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Приймаючи рішення про задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, суд враховує ступінь вини відповідача, характер та протяжність фізичних та моральних страждань позивача, що пов"язано з сильним хвилюванням, додатковими фізичними навантаженнями необхідними для організації побуту своєї сім"ї з втраченою доходу, однак з урахуванням всіх обставин вважає, що суми в 1000грн. буде достатньо для її відшкодування і зменшує заявлену у позові суму. Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги частково задоволені, то підлягає стягненню із відповідача на користь держави неоплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 229.40 грн. за позовні вимоги майнового характеру та 114.70 грн. за позовні вимоги немайнового характеру, а всього 344. 10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial