Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-13 00:00:00

Позивач за первісним позовом - Об'єднання співвласників будинку («ОСБ») [ADDRESS] - звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] - про стягнення з [PERSON] - 11 781, 88 грн. та з [PERSON] - 41 211, 86 грн. заборгованості з плати за утримання будинку, прибудинкової території та відшкодування інших витрат. Свої позовні вимоги за первісним позовом позивач мотивував тим, що відповідачі є, відповідно, власниками квартир [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] є також власником підвального приміщення, площею 47, 5 кв. м. у зазначеному будинку. У серпні 2008 р. у будинку [ADDRESS] було утворено позивача у формі об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, якого рішенням Виконавчого комітету Глевахівської селищної ради від 31.03.2009 р. було визнано виконавцем з надання послуг по утриманню житла та прибудинкової території. Однак, відповідачі відмовляються укладати з позивачем договір про оплату житлово-комунальних послуг, а також відмовляються сплачувати заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача, у якому просив визнати недійсним рішення загальних зборів Об'єднання співвласників будинку [ADDRESS] в частині встановлення тарифу на утримання будинку та прибудинкової території та введення його в дію з 01.02.2011 року, вказуючи на те, що зазначений тариф було затверджено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ОСББ «Оселя» не мало право на затвердження таких тарифів, так як не наділене, відповідно до вимог чинного законодавства, такими повноваженнями. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом зазначені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнав та проти їх задоволення заперечив. Відповідачі проти задоволення первісного позову заперечили, вважаючи його безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, натомість просили суд задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. З положень ст.ст.57 і 58 ЦПК України вбачається поняття доказів в цивільному процесі та їх допустимість. Рішенням Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 31 березня 2009 р. № 54 позивача було визначено виконавцем з надання послуг по утриманню житла, прибудинкової території житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 28 серпня 2009 р. № 138 було затверджено плату за утримання будинку [ADDRESS]. 6 лютого 2011 р. загальними зборами мешканців будинку [ADDRESS], оформленим протоколом №1, було прийнято рішення, яким, зокрема, встановлено диференційований тариф по поверхах з утримання будинку та прибудинкової території та введено його у дію з 1 лютого 2011 року. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2012 р. у справі №1008/4997/12 (провадження №2а-/1008/578/12) було визнано протиправним та скасовано рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 31 березня 2009 р. №54 та від 28 серпня 2009 р. №138. Зазначене рішення суду у встановленому порядку набрало законної сили та не було скасовано судами апеляційної або касаційної інстанцій. Підставами для скасування стало те, що ОСББ має право лише на управління порядком отримання відповідних житлово-комунальних послуг у разі, коли відповідні рішення будуть прийняті власниками квартир та інших приміщень у відповідному будинку. З огляду на це ОСББ не є та не може бути суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та не наділений повноваженнями щодо затвердження тарифів по сплаті комунальних послуг будь-якої «плати», зокрема за «утримання будинку», оскільки існування такої плати, чи-то навіть «тарифу на утримання будинку» не передбачено законом. Як видно з змісту рішення загальних зборів мешканців будинку [ADDRESS] рішення від 06.02.2011 р., оформленого протоколом №1, зазначеним рішенням було, зокрема, затверджено диференційований тариф на утримання будинку та прибудинкової території у залежності від поверху будинку. Станом на сьогоднішній день в Україні перелік житлово-комунальних послуг та порядок встановлення тарифів (цін) на такі житлово-комунальні послуги визначається Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 зазначеного закону послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належать до житлово-комунальних послуг. Положеннями ч. 2 ст. 14 зазначеного закону передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються та затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом. П. 2 ч. 1 ст. 7 зазначеного закону, а також пп. 2 п. «а» ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги належить до компетенції органів місцевого самоврядування - виконавчих органів місцевих рад. Положеннями ч. 2 ст. 8 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відповідні стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляються і затверджуються, зокрема, Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. №529 було затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (надалі - «Порядок»). П. 2 зазначеного Порядку у редакції, чинній на момент прийняття загальними зборами мешканців будинку [ADDRESS] рішення від 06.02.2011 р., оформленого протоколом №1, передбачалося, що тариф (нормативні витрати, пов'язані з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій) підлягав розрахуванню окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з додатком. З власниками (наймачами) квартир та власниками нежитлових приміщень у житловому будинку укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг), що передбачає надання послуг, перелік яких визначений за результатами громадських слухань згідно з типовим переліком. Послуги надаються відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг. Таким чином, станом на лютий 2011 р. відповідно до зазначених вище норм ст.ст. 7, 8, 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 2 Порядку встановлення тарифів/цін на житлово-комунальні послуги, включаючи послуги з утримання будинку та прибудинкової території, відносилися до виключної компетенції виконавчих органів місцевих рад та підлягали розрахуванню окремо за кожним будинком відповідно до закону, а відповідні послуги мали надаватися власникам (наймачам) квартир (нежитлових приміщень) у будинку згідно укладеного у встановленому порядку договору. У відповідності до положень ст. 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», серед повноважень загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку не передбачено повноважень щодо затвердження будь-яких тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій. Цією статтею передбачено лише повноваження таких загальних зборів щодо визначення виключно розміру внесків та платежів членів об'єднання, однак не передбачено, що такі платежі або внески є або визнаються «тарифами» з надання житлово-комунальних послуг, у т. ч. з утримання будинків та прибудинкових територій. Положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2012 р. у справі №1008/4997/12 (провадження № 2а-/1008/578/12) за позовом відповідача-1 до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, у якій третьою особою виступав позивач, було встановлено, що позивач як об'єднання співвласників багатоквартирного будинку не є та не може бути суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З огляду на це, позивач не є виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг, а тому в силу закону не наділений повноваженнями здійснювати затвердження будь-яких тарифів з надання житлово-комунальних послуг, у т.ч. з утримання будинків та прибудинкових територій. Відповідно до діючого законодавства України, затвердження вказаних тарифів відноситься до компетенції виключно виконавчих органів місцевих рад. Як вже зазначалося вище, рішенням загальних зборів мешканців будинку [ADDRESS] від 06.02.2011 р., оформленим протоколом №1, було, у т.ч., встановлено саме «тариф» на утримання будинку та прибудинкової території, а не «внесок» або «платіж» членів об'єднання., згідно ст. 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Таким чином, фактично позивачем здійснено втручання у компетенцію органу місцевого самоврядування - виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області шляхом затвердження відповідного тарифу на утримання будинку та прибудинкової території, що суперечить нормам ст. 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст.ст. 7, 8, 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 2 Порядку. А тому вказане рішення позивача у частині затвердження тарифу на утримання будинку та прибудинкової території прийнято останнім з порушенням норм законодавства і підлягає визнанню недійсним. З огляду на це, суд приходить до висновку про те, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача за первісним позовом, то такі позовні вимоги на думку суду є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановлюються судом на підставі відповідних фактичних даних - доказів. Положеннями ч.ч. 1-2 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач у своїй позовній заяві стверджує про те, що ним начебто надавалися відповідачам послуги з утримання будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, заборгованість з оплати яких він просить стягнути з відповідачів. Однак, як встановлено судом, будь-яких договорів щодо надання таких послуг між позивачем та відповідачами не укладалися, що визнає у своїй позовній заяві і сам позивач. Відповідне рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 28 серпня 2009 р. №138, яким було затверджено плату за утримання будинку [ADDRESS], станом на сьогоднішній день визнано протиправним та скасоване рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2012 р. у справі №1008/4997/12, яке набрало законної сили. Відповідне рішення загальних зборів мешканців будинку [ADDRESS] від 06.02.2011 р., оформлене протоколом №1, яким затверджено відповідний тариф на утримання будинку та прибудинкової території, як вказано вище, прийнято з порушенням норм діючого законодавства України, а тому підлягає визнанню недійсним. Будь-які інші рішення виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, якими були б затверджені у встановленому законом порядку тарифи на утримання будинку [ADDRESS] та прибудинкової території станом на сьогоднішній день не приймалися, доказів існування таких рішень особами, які беруть участь у справі, до суду не подавалося, і у матеріалах справи такі докази відсутні. Також позивачем, а також будь-якими іншими особами, які беруть участь у справі, не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що будь-які послуги з утримання будинку якими були б затверджені у встановленому законом порядку тарифи на утримання будинку [ADDRESS] та прибудинкової території такого будинку узагалі надавалися позивачем відповідачам. Суд враховує також встановлений рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2012 р. у справі №1008/4997/12 (провадження №2а-/1008/578/12) за позовом [PERSON] до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, у якій третьою особою виступав позивач, факт того, що позивач як об'єднання співвласників багатоквартирного будинку не є та не може бути суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у т.ч., здійснювати надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, та визнає зазначену обставину такою, що не підлягає доказуванню відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Крім того, позивач, серед іншого просить стягнути з [PERSON] заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території, яка виникла у [PERSON] у частині, що стосується «утримання» належного останньому підвального приміщення. Однак, рішенням загальних зборів мешканців будинку [ADDRESS] від 06.02.2011 р., оформленим протоколом №1, узагалі не передбачено жодного тарифу за утримання будинку та прибудинкової території для власників нежитлових приміщень, розташованих у підвалі будинку. Доказів затвердження такого тарифу у встановленому законом порядку для власників таких приміщень у підвалі будинку, позивачем до суду не надано, і у матеріалах справи такі докази відсутні. Також, як видно з витягу з протоколу №1, зазначене рішення загальних зборів мешканців будинку [ADDRESS] було прийнято 06.02.2011 р., натомість вступ у дію нового тарифу на утримання будинку і прибудинкової території передбачено з 01.02.2011 р., тобто, тим самим, зазначеному рішенню фактично надано зворотну силу, що так само не передбачено ані Конституцією, ані законодавством України у сфері житлово-комунальних послуг та встановлення цін/тарифів на них. Ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на це, оскільки, позивач обґрунтовує заборгованість відповідачів по сплаті комунальних послуг за утримання будинку [ADDRESS] та прибудинкової території виходячи з тарифів у відповідачів виникла на підставі не оплати останніми рахунків, виставлених позивачем, на основі тарифів, затверджених рішенням загальних зборів мешканців будинку [ADDRESS] від 06.02.2011 р., оформленим протоколом №1, яке прийнято позивачем з порушенням норм чинного законодавства, і навіть цим рішенням будь-яких тарифів за утримання будинку та прибудинкової території для власників підвальних приміщень будинку не встановлювалося, відповідне рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 28 серпня 2009 р. №138, яким було затверджено тарифи на оплату житла та прибудинкової території будинку [ADDRESS], станом на сьогоднішній день визнано протиправним та скасоване рішенням суду, яке набрало законної сили, позивач в силу закону не може здійснювати безпосереднє надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, між позивачем та відповідачами не укладалося будь-яких договорів з надання таких послуг, і будь-яких доказів того, що такі послуги узагалі надавалися позивачем відповідача до суду не надано, то суд приходить до висновку про те, що нарахування відповідачам відповідної плати за комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території є незаконним, а тому позовні вимоги позивача за первісним позовом не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved