Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-11 00:00:00

[PERSON] подала до Івано-Франківського міського суду позов до Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» в особі відділення ПАТ «Західінкомбанк» №27 в м.Івано-Франківськ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визнання припиненою поруки за договором поруки №1 від 29.11.2007 року. У позовній заяві зазначено, що 29.11.2007 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №2911/07/1 на суму 196000 грн. зі сплатою 19% річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підстав кредитного договору від 29.11.2007р. між позивачем, як поручителем, та КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк» укладено договір поруки №1. Про заборгованість позичальника [PERSON] по кредитному договору, позивач дізналася у травні 2013 року з поданого до Івано-Франківського міського суду позову банку про стягнення солідарно заборгованості з боржника-позичальника та поручителя. З матеріалів доданих до позову про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, [PERSON] дізналася про укладення додаткових угод до кредитного договору, в тому числі і збільшення відсотків з 19% до 25%, внаслідок чого збільшено зобов'язання позичальника та без відома позивача обсяг його відповідальності як поручителя. Представник позивача просив позов задовольнити. Визнати поруку припиненою за договором поруки від 29.11.2007 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] подав до суду заяву від 06.12.2013 р. про розгляд справи в його відсутності, та підтримав позовні вимоги. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності,приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.11.2007 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №2911/07/1 на суму 196000 грн. зі сплатою 19% річних за користування кредитними коштами (а.с.3). З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підстав кредитного договору від 29.11.2007р. між позивачем, як поручителем, КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк» як кредитором та [PERSON], як позичальником, укладено договір поруки №1 (а.с.4). Згідно з умовами вищевказаного договору поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед КБ «Західінкомбанк» ТзОВ за виконання позичальником [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, як солідарний боржник (п.1.1., 1.2). Відповідно до п.2.2 договору поруки передбачено також, що поручитель приймає на себе зобов'язання при невиконанні зобов'язань позичальника перед кредитором в строки та на умовах, що обумовлені кредитним договором та додатковими договорами до нього, погасити кредитну заборгованість в розмірі 196000 грн., проценти нараховані за користування кредитними коштами в розмірі передбаченими кредитним договором та додатковими до нього договорами, неустойку,збитки та інші зобов'язання. Сторони даного договору поруки не обумовлювали порядок внесення змін до даного договору, однак за узгодженим сторонами пунктом 5.1 договору поруки, у випадках не передбачених цим договором, сторони керуються чинним законодавством, окрім того в договорі поруки не передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 24.10.2008 року до кредитного договору №2911/07/1 від 29.11.2007р. було укладено додаткову угоду між кредитором та позичальником (а.с.8), згідно якої п.3.2.3 викладено в новій редакції, а саме сплачувати проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 25% (замість 19% обумовлених попередньо). При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами змін до договору поруки №1 щодо цього не вносилось. Отже, при збільшенні відсоткової ставки ще на 6%, з врахуванням значного розміру кредитних коштів в розмірі196000 грн., обсяг відповідальності поручителя значно збільшено без його відома та згоди. Про заборгованість позичальника [PERSON] по кредитному договору, позивач дізналася у травні 2013 року з поданого до Івано-Франківського міського суду позову банку про стягнення солідарно заборгованості з боржника-позичальника та поручителя. З матеріалів доданих до позову про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, [PERSON] дізналася про укладення додаткових угод до кредитного договору, в тому числі і збільшення відсотків з 19% до 25%, внаслідок чого збільшено зобов'язання позичальника та без відома позивача обсяг його відповідальності як поручителя. Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В даних спірних правовідносинах є факт зміни зобов'язання відповідачем та третьою особою без самостійних вимог, без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності останнього. До даного висновку суд прийшов з врахуванням того, що як вже вище зазначалось, до договору поруки не було укладено будь-яких додаткових угод, згідно яких би було збільшено за згодою поручителя розмір процентної ставки з 19% річних, з 25% річних, та внаслідок чого обсяг його відповідальності. Як роз'яснено постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.22), відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Суд приходить також до висновку, що доводи відповідача про те, що поручителя повідомлялося про збільшення процентної ставки та як наслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки позивачу відповідачем направлялися листи про заборгованість позичальника перед банком, не заслуговують на увагу суду. Так, відповідачем надано претензію до [PERSON] (а.с.35) в якій не повідомляється про зміну розміру процентів, а тільки обумовлюється розмір - 25% та загальна сума боргу, однак цей доказ не є належним доказом надання згоди поручителя на збільшення відсотків та як наслідок збільшення відповідальності останнього. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 551-554, 559, 598 ЦК України,

Outcome: approved