Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» про визнання події страховим випадком та стягнення суми страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 жовтня 2012 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю автомобілів марки «Мітсубісі», державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу, та автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER], яким керував водій [PERSON]. Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 28 листопада 2012 року винним у ДТП визнано водія автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого на час вчинення ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Лафорт» (надалі - ПрАТ «СК «Лафорт»). Внаслідок ДТП позивачу було заподіяно матеріальну шкоду, яка, відповідно до проведеного на його замовлення висновку, складає 8 957 грн. 86 коп. Також, позивачем за проведення робіт з оцінки розміру матеріальної шкоди було сплачено 500 грн. 00 коп. При цьому, позивач зазначає, що ним було вчасно повідомлено ПрАТ «СК «Лафорт» про ДТП та надано всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування. Однак, не зважаючи на те, що відповідач повинен був виплатити позивачу страхове відшкодування не пізніше 29 лютого 2012 року, станом на 25 жовтня 2013 року цього не зробив, чим порушив вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі зазначеного позивач вважає дані дії відповідача ПрАТ «СК «Лафорт» протиправними та просить визнати подію, що мала місце 29 жовтня 2012 року, страховим випадком та стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування і втрати за проведення робіт з оцінки розміру матеріальної шкоди у загальному розмірі 9 457 грн. 86 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ПрАТ «СК «Лафорт» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2012 року о 09 год. 35 хв. на площі Перемоги в м. Дніпропетровськ водій [PERSON] керуючи автомобілем «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER], відволікся від управління, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль марки «Мітсубісі», державний номерний знак [NUMBER], який зупинився попереду, під керуванням водія [PERSON] Згідно з постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 28 листопада 2012 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП (а.с. 10). В результаті ДТП автомобілю марки «Мітсубісі», державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7), були завдані механічні пошкодження, а його власнику матеріальна шкода. Відповідно до Висновку № ZU121112 про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, від 20 листопада 2012 року, який складений експертом-товарознавцем [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю марку «Мітсубісі», державний номерний знак [NUMBER], дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу та складає 8 957 грн. 86 коп. (а.с. 21-25). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з даною ДТП позивач також поніс додаткові витрати у розмірі 500 грн. 00 коп. за проведення автотоварознавчого дослідження (а.с. 20). Положеннями ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, як встановлено цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час вчинення ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Лафорт», про що свідчить витяг з централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) (а.с. 43). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Окрім того, згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було повідомлено та надано відповідачу ПрАТ «СК «Лафорт» всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП (а.с. 11-19), однак, не зважаючи на вимоги п. 36.2 ст. 36 Закону ПрАТ «СК «Лафорт» не здійснити виплату страхового відшкодування позивачу. На підставі зазначеного, враховуючи вказані положення закону і встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з ПрАТ «СК «Лафорт» страхового відшкодуванню у розмірі 8 957 грн. 86 коп. та витрат за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 500 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо позовних вимог позивача про визнання події, що мала місце 29 жовтня 2012 року, страховим випадком відповідно до полісу №АВ 7765711 та Закону слід зазначити наступне. Так, згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи вказані положення закону, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову в частині вимог щодо визнання події, що мала місце 29 жовтня 2012 року, страховим випадком, оскільки, у даному випадку, порушенні права позивача підлягають захисту саме шляхом стягнення суми страхового відшкодування з відповідача. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» про визнання події страховим випадком та стягнення суми страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 229 грн. 40 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 22, 34, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 525, 526, 979, 990, 1166, 1187 ЦК України та

Outcome: partial