Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-04 00:00:00

В квітні 2013 року позивач звернулась із вказаним позовом до Центрального районного суду м. Миколаєва та посилаючись на те що між КС «Надія» та відповідачем було укладено кредитний договір, право вимоги за яким було в подальшому відступлено на користь позивача, та відповідач не виконує взяті на себе обов'язки належним чином, просила позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, тому суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 10 липня 2006 року між відповідачем та КС «Надія» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 4000,00 грн., із кінцевим терміном повного розрахунку через 24 місяці з дня укладання договору та сплатою відсотків за користування кредитом виходячи розрахунку 0.151% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом та відповідно до п. 2.4 договору у разі порушення позичальником своїх зобов'язань з повернення кредитних коштів, для нього встановлюється відсоткова ставка за користування кредитом у подвійному розмірі. 21 червня 2011 року позивач та КС «Надія» уклали договір відступлення права вимоги за кредитним договором №109/з/06, відповідно до умов якого позивач набрала прав кредитора за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного Кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту в наслідок чого станом утворилась заборгованість, сума якої, відповідно до наданих позивачем розрахунків, що не були заперечені відповідачем, становить 5696,87 грн. з яких: 5316,13 грн. - заборгованість за кредитом; 85,06 грн. - індекс інфляції за період прострочення; 295,68 грн. - 3 відсотки річних за весь час прострочення. Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями документів, довідками та розрахунками, а тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи даний позов, суд враховує вимоги ст. 88 ЦПК України, а саме стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved