Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.09.2011 року звернувся в суд із позовною заявою, а обоє позивачів - [PERSON] та [PERSON] 25.11.2011 року із уточненою позовною заявою, в якій просять спонукати відповідача - ТзОВ «Респектінвест-Дубина» виконати пункт 4 договору купівлі-продажу нежитлових будівель та земельних ділянок, що був укладений 03.11.2008 року між [PERSON], за відповідною згодою його дружини [PERSON] з однієї сторони, та ТзОВ «Респектінвест-Дубина» з другої сторони, а згодом 09.12.2008 року зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно та того ж дня у кадастровій книзі № 1. В обґрунтування змінених позовних вимог посилаються на те, що 03.11.2008 року [PERSON] за згодою [PERSON], яка являється його дружиною, уклали з ТзОВ «Респектінвест-Дубина» договір купівлі-продажу нежитлових будівель та земельних ділянок, предметом продажу у якому були наступні об'єкти нерухомого майна: цегляний адмінбудинок площею 59,9 кв. м.; виробничий цегляний цех площею 263,5 кв. м.; вбиральня; ворота; огорожа 1; замощення; ворота 2; огорожа 2; земельні ділянки площею 0,4901 га та 0,3705 га., що знаходяться по [ADDRESS]. Купівля здійснювалася за обумовлену у договорі суму - 793464 грн.. Вказаний договір купівлі-продажу нежитлових будівель та земельних ділянок був укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчувався, а також зареєстрований у встановленому законом порядку. Згідно пункту 4 договору гроші в сумі 793464 грн. [PERSON] отримав від ТзОВ «Респектінвест-Дубина» повністю до його підписання, а сторони договору не мають одна до другої жодних майнових претензій. Разом з тим зазначена обставина насправді не мала місця, а відповідач ТзОВ «Респектінвест-Дубина» до цього часу не виконав взятих на себе зобов'язань за договором щодо передачі грошей у розмірі 793464 грн., відмовляється у добровільному порядку це зробити і це стверджується відповідними документами. У зв'язку з вказаним, вони були змушені звертатися до суду із даним позовом, в якому просити про спонукання відповідача ТзОВ «Респектінвест-Дубина» виконати обумовлений у договорі пункт 4 щодо передачі грошей. Належним чином уповноважений представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні з уточненим позовом (том 1, а. с. 125-126), просив такий позов задовольнити. Додатково вказав, що однією із сторін договору купівлі-продажу нежитлових будівель і земельних ділянок від 03.11.2008 року є юридична особа, а саме ТзОВ «Респектінвест-Дубина», яка і повинна була б виплатити гроші у сумі 793464 грн. у встановленому законом порядку, що визначає розрахунки юридичних осіб із суб'єктами. Однак, такий порядок розрахунку ТзОВ «Респектінвест-Дубина» не дотриманий. Крім того, його довірителі [PERSON] та [PERSON] до цього часу не ставили питання про сплату коштів за договором, так як хотіли, щоб такі кошти спершу були спрямовані і використані для розбудови товариства і накопичення його майна. З цією ж метою [PERSON] оплатив 03.11.2008 року податок з доходу фізичних осіб у розмірі 39673 грн., так як без зазначеної дії договір не міг бути вчиненим. Згодом, як виявилось, останнього взагалі виключили з числа засновників товариства. За таких обставин, не погодившись із вказаною несправедливістю, його довірителі були змушені звертатися до суду із даним позовом. Належним чином уповноважений представник відповідача ТзОВ «Респектінвест-Дубина» Горох В.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з тих підстав, що договір купівлі-продажу нежитлових будівель і земельних ділянок укладався сторонами 03.11.2008 року у порядку, встановленому діючим на той час законодавством. Такий договір ніким не скасований та не визнаний недійсним у судовому порядку, він вважається вчиненим (виконаним). Твердження позивачів та їх представника про нібито неодержання грошей за продаж об'єктів нерухомого майна, які були предметом договору, він вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам, так як всі питання, пов'язані з передачею грошей у розмірі 793464 грн., були вирішені ще до моменту підписання вказаного вище договору та його нотаріального посвідчення і про це прямо вказано у пункті 4 договору. Зазначив, що якщо б такі кошти не були передані, то позивач [PERSON] ніколи б не підписав договір і не вніс би у місцевий бюджет податок з доходу фізичних осіб у сумі 39673 грн., яка є досить значною. Крім того вказав, що справжня воля позивача [PERSON], як сторони у договорі, щодо продажу нерухомого майна та отримання грошей визначається його подальшою поведінкою, зокрема він власноручно поставив підпис на всіх примірниках договору у нотаріуса, а після його укладення не висував жодних майнових претензій, у тому числі і під час державної реєстрації договору та прав товариства на об'єкти нерухомого майна. Відтак, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з їх недоведеністю. Розглянувши матеріали справи, вивчивши уточнену позовну заяву (том 1, а. с. 125-126), заслухавши пояснення представника позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката [PERSON], пояснення представника відповідача ТзОВ «Респектінвест-Дубина» Гороха В.В., давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх недоведеністю з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 03.11.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТзОВ «Респектінвест-Дубина» в особі уповноваженого представника Згоба І.М. укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель та земельних ділянок (том 1, а. с. 6, 42, 87; том 2, а. с. 30), за умовами якого продавець ([PERSON].) продав, а покупець (ТзОВ «Респектінвест-Дубина») купив цілий цегляний адмінбудинок площею 59,9 кв. м., позначений на плані під літерою А-1, виробничий цех (цегляний) площею 263,5 кв. м., зазначений на плані під літерою Б-1, вбиральню В, ворота № 1, огорожу № 2, замощення І, ворота № 3, огорожу № 4 та земельні ділянки площею 0,4901 га. і 0,3705 га., на якій розташовані вищевказані будівлі, надані для обслуговування автосервісного підприємства без зміни їх цільового призначення, що знаходяться у [ADDRESS]. Форма і зміст договору відповідає вимогам, визначеним діючим на час його укладення цивільним законодавством як обов'язкові для чинності правочину, у тому числі і нотаріальне посвідчення правочину. Договір є укладеним (вчиненим), так як у ньому наявні всі встановлені зазначеним вище законодавством умови, необхідні для укладення правочину, у тому числі і 09.12.2008 року здійснено його державну реєстрацію. Будь-які докази на підтвердження недійсності договору, його зміни чи розірвання у матеріалах справи відсутні і сторонами не подані. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму. Відповідно до ст. 657 вказаного Кодексу (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як встановлено судом, позивач [PERSON] передав відповідачу ТзОВ «Респектінвест-Дубина» у власність майно, обумовлене договором, а відповідач ТзОВ «Респектінвест-Дубина» у свою чергу прийняв таке майно, що також не заперечувалось представниками сторін у судовому засіданні і підтверджується відповідними відмітками реєстраційних органів на примірнику договору про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за відповідачем ТзОВ «Респектінвест-Дубина» (том 1, а. с. 6). Що стосується сплати останнім за прийняте майно грошової суми та її розміру, то зазначена обставина регламентована пунктом 4 договору, згідно якого продаж нежитлових будівель вчинено за 152691 грн., продаж земельної ділянки площею 0,4901 га. вчинено за 339149 грн., а продаж земельної ділянки площею 0,3705 га. вчинено за 301624 грн.. Гроші в загальній сумі 793464 грн. продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору. Сторони договору не мають одна до одної ніяких майнових претензій. Факт відсутності у сторін договору майнових претензій одна до одної під час його укладення та підписання підтверджується також показами допитаного у якості свідка приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу [PERSON], який у судовому засіданні показав, що під час підписання [PERSON] та представником ТзОВ «Респектінвест-Дубина» - Згоба І.М. 03.11.2008 року договору купівлі-продажу нежитлових будівель та господарських споруд ним було в усній формі з'ясовано, чи проведена сплата коштів за майно, що буде передане за договором. Обидві сторони договору заявили, що сплата грошової суми у розмірі 793464 грн. проведена у повному об'ємі і суперечок з цього приводу не виникає. Після цього сторони договору ствердили свою волю підписами, а представник юридичної особи ще й відтиском печатки. Також зазначив, що зі слів сторін договору при його укладенні він зрозумів, що вказаний розрахунок проведено готівкою. Враховуючи, що сторони договору підтвердили факт оплати грошової суми до його укладення та підписання, він не вправі був перевіряти зазначену обставину, а лише перевірив повноваження сторін, як того вимагала діюча на час укладення договору Інструкція про вчинення нотаріальних дій. Твердження позивачів [PERSON], [PERSON] та їх представника - адвоката [PERSON] про невиконання пункту 4 договору, зокрема несплату відповідачем ТзОВ «Респектінвест-Дубина» грошей у сумі 793464 грн. за отримане у власність нерухоме майно і, у зв'язку з цим, необхідність спонукання останнього до вчинення таких дій, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не доводяться належними і допустимими доказами у розумінні вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Так, за змістом ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, а також п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Як йдеться у п. 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 вказаного Кодексу про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, виходячи із вказаних вище процесуальних положень, враховуючи заперечення представником відповідача ТзОВ «Респектінвест-Дубина» тверджень про несплату коштів за договором у розмірі 793464 грн., такі докази, як письмові показання свідка Згоба І.М. від 25.05.2013 року, у яких йдеться про передачу ним готівкою наручно позивачу [PERSON] грошей у вказаній сумі ще до підписання договору (том 2, а. с. 170-171), оригінал Звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт № АО-0000001 від 03.11.2008 року, у якому затверджено витрати у вказаній сумі (том 1, а. с. 235), копію листа-відповіді позивачу [PERSON], наданою ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області за вих. № 13444/8/31-036 від 19.10.2011 року, у якому роз'яснюється порядок складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (том 2, а. с. 199-200), а також копію квитанції № 144 від 03.11.2008 року про сплату [PERSON] податку з доходу фізичних осіб у розмірі 39673 грн. (том 1, а. с. 27; том 2, а. с. 31) суд вважає такими, що не доводять і не можуть доводити обставини передачі (чи не передачі) грошей за договором у розмірі 793464 грн., не містять конкретну інформацію щодо предмету доказування, не є тими засобами доказування, які за законом мають підтверджувати обставини справи, зокрема факт передачі (чи не передачі) грошей, а, відтак, є неналежними та недопустимими. До того ж, як йдеться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, заперечення факту виконання зобов'язань, що виникли з правочину, не може доводитись свідченням свідків. Посилання на зміст документів, які на думку представника позивачів могли б свідчити про несплату грошей за договором і про які йдеться вище, є лише припущеннями. Крім того, виконання чи не виконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності (п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року). Разом з тим, як уже йшлося вище, докази про недійсність правочину - договору купівлі-продажу нежитлових будівель та земельних ділянок від 03.11.2008 року, сторонами не подані. Проте, прийшовши до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, суд виходив у першу чергу з діючих на час виникнення спірних правовідносин положень актів цивільного законодавства про свободу договору. Так, п. 3 ст. 3 ЦК України визначає свободу договору, як одну із загальних засад цивільного законодавства, а згідно з ст. 627 вказаного Кодексу сторони договору є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відтак, суд не вправі спонукати (зобов'язувати) сторони договору чи одну із сторін у ньому вчиняти певні дії, пов'язані з виконанням умов договору, здійсненням зобов'язань за договором, здійсненням його державної реєстрації тощо, так як це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору. Про це також наголошується і у п. 8 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, зокрема у частині зобов'язання сторін договору здійснювати його державну реєстрацію. За таких обставин, порушене право позивачів [PERSON] та [PERSON], у разі доведеності такого факту, підлягає захисту іншим способом, встановленим чинним ЦК України та іншими законодавчими актами, однак не у спосіб, що обраний позивачами шляхом спонукання (зобов'язання) до виконання договору купівлі-продажу нежитлових будівель та земельних ділянок. Відтак, позивачами невірно обрано спосіб захисту порушених прав та інтересів. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] про спонукання до виконання договору купівлі-продажу нежитлових будівель та земельних ділянок є не обґрунтованими, не доведеними їх уповноваженим представником належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим не можуть підлягати до задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення може постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Відтак, при ухваленні даного рішення слід скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою суду у даній справі від 29.01.2013 року у вигляді заборони відповідачу ТзОВ «Респектінвест-Дубина» вчиняти дії, пов'язані з відчуженням об'єктів нерухомого майна, що були предметом договору купівлі-продажу нежитлових будівель та земельних ділянок від 03.11.2008 року.

Outcome: dismissed