Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-16 00:00:00

В серпні 2013 року позивач [PERSON] звернувся з позовною вимогою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що що з 22 червня 1984 року перебуває у шлюбі з відповідачкою [PERSON], зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №565. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідачка на розірвання шлюбу відповідно до ст.106 СК України в органах ДРАЦС не згодна, тому позивач просив суд розірвати шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №565. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги. Просив його шлюб з відповідачкою розірвати, так як відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно, також пояснив, що не проживає разом з відповідачкою з 20.08.2012 року. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі, просить шлюб розірвати, у зв'язку з невірністю чоловіка, на примирення не згодна, майновий спір є, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22 червня 1984 року першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №565. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В матеріалах справи наявний лист № 05/05/1-16 від 20.08.2013 року, в якому вказано, що у зв'язку з тим, що [PERSON] не бажає особисто з'явитися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для розірвання шлюбу, [PERSON] рекомендується звернутись до суду. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з 20.08.2012 року, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що підтверджується її письмовою заявою. Майновий спір є. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] судовий збір у розмірі 114,70 грн. на користь позивача [PERSON]. На підставі ст. 105 ч.3,110,112,113,115,160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved