Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-10 00:00:00

Позивачка звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що шлюб між нею та відповідачем фактично розпався, причина розпаду - несумісність характерів, різні погляди на життя, постійні сварки, постійний моральний тиск та вживання алкогольних напоїв з боку відповідача. На теперішній час шлюб існує формально сторони мешкають окремо з грудня 2013 року. Від шлюбу мають спільну дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Також позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати свою малолітню дитину, не надає матеріальну допомогу. Дитина проживає з нею. У зв'язку з наведеним просила шлюб розірвати, стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання малолітньої дитини та встановити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання позивачки, а саме: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов, з урахуванням доповнень, підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про розгляд вказаної цивільної справи повідомлявся належним чином. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивачку та її представника, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01 жовтня 2010 року міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №913, від даного шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], шлюб - перший, шлюб фактично розпався, причина розпаду - несумісність характерів сторін, постійні сварки, втрата почуття взаємоповаги, сім'я фактично розпалась, сумісне проживання фактично припинено, поновлювати її позивачка не збирається, збереження сім'ї неможливе. Враховуючи вищезгадане, суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище позиваки та те, що зі слів позиваки відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500грн. підлягає задоволенню. Згідно зі ст.160 ч.1 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачки та її представника, до судового розгляду вказаної цивільної справи, згоди про те, з ким буде проживати дитина між сторонами не досягнуто. Також позивачкою в обґрунтування своїх вимог, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, не надано доказів того, що вона має у приватній власності майно, яке б відповідало побутовим та санітарним нормам для проживання та нормального розвитку малолітньої дитини. Також в рамках судового розгляду, позивачка не надала до суду відповідний висновок органів опіки та піклування, щодо доцільності місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері. Також позивачкою не надано доказів того, що відповідач негативно впливає на розвиток та виховання малолітньої дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального розвитку та що дитина не може проживати за місцем проживання батька.

Outcome: partial