Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя, визнання права на половину вартості спільно набутого майна та стягнення коштів за половину майна. В заяві вказувала, що в серпні 2000 року зареєструвала шлюб із відповідачем по справі, а в липні 2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначає, що рішенням Хорольського районного суду в листопаді 2007 року було задоволено позов позивача про визнання права власності на половину квартири, яіку сторони придбали в вересні 2000 року. Як вказує позивач, на початку 2008 року вони з відповідачем знову створили сім»ю так як були пов»язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільні доходи і витрати. Сторони почали проживати у тій же квартирі, що була розділена за адресою [ADDRESS]. В позові вказано, що з кінця вересня 2012 року сторони разом не проживають і між ними припинені фактичні шлюбні відносини. Позивач зазначає, що за час спільного проживання однією сім'єю як в зареєстрованому шлюбі, так і в фактичних шлюбних відносинах, вони з відповідачем за спільні кошти, для потреб сім'ї набули таке майно: - у вересні 2000 року купили квартиру, питання про розділ цієї нерухомості вирішено в листопаді 2007 року; - приміщення кафе за адресою: [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи на нерухомість були оформлені на відповідача в квітні 2007 року. Після того, як відповідач пішов від позивача в кінці вересня 2012 року, він почав добудовувати до будівлі магазину "[INFO]" ще частину приміщення, на яку вона не претендує; - в січні 2010 року за спільні кошти сторони купили автомобіль марки АУДІ В4 1992 року випуску. Вказаний автомобіль було зареєстровано 19 січня 2010 року на відповідача. В позові позивач прохала: 1) встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем, не перебуваючи у шлюбі з ним з січня 2008 року по вересень 2012 року; 2) визначити майно (частину будівлі магазину "[INFO]" у стані на вересень 2012 року, розташованого по [ADDRESS] та автомобіль марки АУДІ В4, 1992 року випуску, державний номерний знак - [NUMBER]) спільною сумісною власністю сторін; 3) визначити за нею право на половину вартості частини будівлі магазину "[INFO]" станом на вересень 2012 року, розташованого по [ADDRESS], та на половину вартості автомобіля марки АУДІ В4, 1992 року випуску, державний номерний знак - [NUMBER], та стягнути з відповідача на її користь в грошовому виразі половину вартості вказаного майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, прохала його повністю задоволити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, прохала його повністю задоволити на підставі наявних у справі доказах та показаннях свідків. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав повністю прохав відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав повністю прохав відмовити у його задоволенні на підставі поданих ним заперечень. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зі сторони позивача в судовому засіданні підтвердили, що позивачка з відповідачем проживали однією сім'єю з початку 2008 року по вересень 2012 року. Свідок [PERSON] зі сторони віповідача в судовому засіданні частково підтвердив вищевказаний факт. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі сторони віповідача в судовому засіданні заперечували той факт, що позивачка з відповідачем проживали однією сім'єю з початку 2008 року по вересень 2012 року. Свідок [PERSON] зі сторони віповідача в судовому засіданні частково заперечував вищевказаний факт. Суд, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи та належно оцінивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються в судовому порядку. Факти які прохає визнати в позові [PERSON] є юридичним, оскільки їх встановлення в судовому порядку надає їй можливість реалізувати право на спірне майно. Судом встановлено, що відповідно до довідки відділу РАЦС Хорольського РУЮ Полтавської області №71/03-75 від 27.05.2007 року [PERSON] та [PERSON] 11.08.2000 року зареєстрували шлюб актовий запис №49.(а.с.9) Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 04.07.2006 року розірвали шлюб актовий запис №64.(а.с.10) За час спільного проживання сторонами однією сім'єю в зареєстрованому шлюбі, було придбано нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS], що неоспорювалося в судовому засіданні сторонами та доводиться наступними доказами: рішенням Хорольської міської ради від 23.04.2003 року «Про надання дозволу на виготовлення правоустановчих документів на земельну ділянку п.п.[PERSON].»(а.с.13), рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради від 23.04.2003 року «Про видачу дозволу на розміщення об»єкту торгівлі підприємцю [PERSON].»(а.с.14), експертним висновком самостійної державної пожежної частини №33 м.Хорол вих. номер 271 від 24.06.2003 року(а.с.15), листом Хорольської державної районної екологічної інспекції п.п. [PERSON] вих.номер 120-37/8 «Про будівництво торгівельного павільйону «[INFO]» по [ADDRESS]» (а.с.16). Факт проживання однією сім'єю позивача з відповідачем, не перебуваючи з ним у шлюбі з початку 2008 року по вересень 2012 року повністю доводиться показаннями в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та наданими позивачем в судовому засіданні фотокартками. До показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі сторони відповідача суд змушений поставитися критично, так як [PERSON] являється співмешканкою відповідача, [PERSON] являється дружиною брата відповідача [PERSON], [PERSON] являється матір»ю відповідача, [PERSON] являється братом відповідача. За час спільного проживання сторонами однією сім'єю, але не перебуваючи у шлюбі між собою та будь-якому іншому шлюбі, було придбано та зареєстровано 19 січня 2010 року на відповідача автомобіль марки АУДІ В4 1992 року випуску державний номерний знак [NUMBER], що доводиться довідкою Центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Семенівського, Глобинського та Хорольського районів вих.номер 988 від 08.08.2013 року(а.с.22) та ксерокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER](а.с.65). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що частина будівлі магазину "[INFO]" у стані на вересень 2012 року, розташованого по [ADDRESS] та автомобіль марки АУДІ В4, 1992 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] є спільною сумісною власністю сторін. Зважаючи на докази подані сторонами, між позивачкою та відповідачем, питання про добровільний поділ майна до даного часу не вирішене. Під час спільного проживання стронами окремий порядок розпорядження та розподілу спільного майна, не встановлювався в письмовому вигляді не закріплювався. Об'єкти спільного майна сторін по справі підлягають поділу в натурі. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України та ч.2 ст. 372 ЦК України передбачено у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зважаючи на встановлений законом порядок поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, суд виходить із того, що на момент вирішення питання про поділ майна сторін, розміри часток позивачки та відповідача [PERSON] є рівними, тобто складають по 1/2 частині. Виходячи із роду занять відповідача [PERSON], його інтересів та наявності у останнього прав на керування транспортними засобами, на думку суду, вимоги позивачки про залишення у власності відповідача частини будівлі магазину "[INFO]" станом на вересень 2012 року, розташованого по [ADDRESS], та автомобіль марки АУДІ В4, 1992 року випуску, державний номерний знак - [NUMBER] є обґрунтованими та підлягають врахуванню при вирішенні справи. Враховуючи викладене, на думку суду, вимоги позивачки про стягнення з відповідача [PERSON] половини вартості майна, що є об'єктом їх спільної сумісної власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При визначеності вартості майна, яке визнано об'єктом спільної сумісної власності сторін, судом беруться до уваги звіт про оцінку майна, що належить [PERSON] від 18.10.2013 року (а.с.75-114), а саме частини будівлі магазину "[INFO]" станом на вересень 2012 року, розташованого по [ADDRESS], вартість якого станом на 12.09.2012 року становить 62 000,00 грн. та звіт про оцінку майна, колісного-транспортного засобу (автомобілю AUDI B4 [NUMBER]) від 18.10.2013 року (а.с.115- 154) автомобіль марки АУДІ В4, 1992 року випуску, державний номерний знак - [NUMBER], вартість якого станом на 18.10.2013 року становить 40 000,00 грн. оскільки відповідач, не надав своїх доказів з даного приводу та не оскаржував вартість визначену в даних звітах. З приводу заперечень представника відповідача [PERSON], щодо попуску позивачем строку позовної давності, то суд вважає їх необґрунтованим так як перебіг позовної давності почався у вересні 2012 року. Отже, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження судом при дослідженні доказів, а також факт не надання обґрунтованих заперечень проти позову відповідачем та його представником, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в рахунок компенсації вартості ? частки у їх спільному сумісному майні, кошти в сумі 52 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 624,7 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved