Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-19 00:00:00

[PERSON] оскаржує рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2013 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд вважає рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване, виходячи з наступного. [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом, у якому просив зменшити розмір присуджених аліментів на утримання дитини з 900грн. до 450грн. посилаючись на зміну його матеріального стану, оскільки не має постійної роботи, має нерегулярний, мінливий дохід та на його утриманні знаходяться непрацездатна дружина з малолітньою дитиною. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2013 року частково задоволено позов [PERSON] та змінено розмір аліментів на утримання дитини до 550грн. Ухвалюючи рішення про зміну розміру присуджених аліментів на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції посилався на зміну матеріального стану платника аліментів, так як, останній не має постійної роботи, має нерегулярний, мінливий дохід. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2012 року ухвалено стягнути з [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 900 грн. щомісячно до досягнення її повноліття (а.с.5). Відповідно до положень ч.1 ст.192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Позовні вимоги про зменшення розміру присуджених аліментів [PERSON] обґрунтовував тим, що 07.09.2012 року він одружився, у цьому шлюбі народилась дитина, в зв'язку з зазначеним його матеріальний стан змінився, він має нерегулярний, мінливий дохід. Проте, зазначені обставини не можна брати до уваги, як такі, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, оскільки вони не свідчать, що його матеріальний стан погіршився. Чітких обґрунтувань саме про те, як змінилось його матеріальне положення після ухвалення рішення про стягнення аліментів, в чому виражається різниця, - ним не наведено. Його доводи є неконкретними: з одного боку, він стверджує, що не працює, а з другого - що його доходи є мінливими та нерегулярними. Однак, які суми становлять ці доходи - не зазначив та доказів не надав. Твердження відповідачки про те, що позивач працює у фірмі по виготовленню камінів та надання нею фото автомобілю, на якому він працює, з відповідною рекламою, - заперечував лише тим, що вказаним автомобілем користується за власними потребами. Однак, таке пояснення з огляду на те, що автомобіль належить на праві власності іншій особі, не може заслуговувати на увагу. Такі обставини у сукупності не давали районному суду підстав приймати до уваги доводи позивача про мінливий та нерегулярний заробіток. В зв'язку з цим, сам по собі факт наявності народженої дитини та дружини, що не працює, за умови, що позивач не довів факту зміни його матеріального становища, не свідчить про законність зменшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ч.1,4 ст.60 ЦПК України законодавцем покладено обов'язок довести обставини, на які сторона посилається на підтвердження своїх вимог, саме на неї, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи встановлені обставини та зазначені вимоги закону, підстав для зменшення розміру присуджених аліментів не вбачається, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Outcome: dismissed