Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] та зобов'язати Іванковичівську сільську раду Васильківського району Київської області провести зняття їх з реєстрації постійного місця проживання, окрім того стягнути з відповідачів кошти понесені позивачем судові витрати. Позивач зазначає, що у її приватній власності знаходяться будинок та земельна ділянка, розташовані за вищевказаною адресою, що підтверджується нотаріально оформленим договорами купівлі-продажу від 15 грудня 2011 року. Позивач стверджує, що при намірі зареєструватися за місцем знаходження своєї власності виявилося, що у цій же квартирі вже були зареєстровані попередній власник та члени його родини. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив ухвалити рішення. Відповідачі, повідомлені відповідно до ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явились про причини неявки суд не повідомили. Третя особа, повідомлена відповідно до ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилась про причини неявки суд не повідомила. У зв'язку з зазначеним суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулікаловою І.І., зареєстрованого в реєстрі за №2372, [PERSON] являється власницею земельної ділянки площею 0,208 га, кадастровий номер [NUMBER] 01 005 0014, цільове призначення: будівництво, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулікаловою І.І., зареєстрованого в реєстрі за №2370, [PERSON] являється власницею житлового будинку з будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки, наданої Виконавчим комітетом Іванковичівської сілької ради Васильківсько району, Київської області, будинок в [ADDRESS] належить [PERSON], особовий рахунок значиться за позивачем, однак за вищевказаною адресою прописані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст. 71 ЖКУ, за особою, що без поважних причин відсутня в житловому приміщенні, право користування ним зберігається на протязі шести місяців. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положенням ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка не мала на це право. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, крім у випадках і в порядках, встановлених законом. Крім того, положення ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом достовірно встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами, що [PERSON] являється власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], суд приходить до висновку про необхідність захисту майнових прав позивача, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним вищезазначеним будинком. Що стосується вимог до третьої особи про зняття з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд прийшов до висновку про необхідність відмови в даному позові, оскільки, по-перше, третя особа не є відповідачем у справі, а тому до неї не можуть заявлятися позовні вимоги, по-друге, позивачем не надано суду доказів, що третя особа порушила його права. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат судового збору в розмірі 114 грн. 71 коп. підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial