Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-17 00:00:00

ПАТ КБ „ПриватБанк” звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.09.2007 року вони уклали з [PERSON] кредитний договір № LGХRRX14680133, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8448,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "розстрочка" складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення зазначених норм та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в зв’язку з чим станом на 29.04.2013 р. відповідач має заборгованість в розмірі 42044,70 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом – 6890,02 грн., суми заборгованості по процентам за користування кредитом – 15089,93 грн., суми заборгованості по комісії за користування кредитом – 1926,22 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором – 15660,21 грн., а також штрафів відповідно до умов та правил надання банківських послуг: штраф фіксована частина – 500 грн., штраф процентна частина – 1978,32 грн. Просить стягнути суму заборгованості та судовий збір, сплачений при подачі позову до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги надавши аналогічні пояснення та просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що насправді кредит вона брала для [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]. По домовленості між магазином та Приватбанком, вона нібито брала кредит на придбання скутера, але ні грошей ні скутера не отримувала, підписала лише бумаги які їй було надано. [PERSON] їй говорила, що кредит вона буде сплачувати сама, ніяких повідомлень від банка за весь цей час вона не отримувала. Про заборгованість вона дізналася коли її викликали до суду. Вважає, що строк позовної давності минув, просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між ПАТ КБ „ПриватБанк” та [PERSON] укладено кредитний договір № LGХRRX14680133, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8448,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно заяви позичальника (а.с.4) банк надав кредит відповідачу строком на 24 місяці тобто з 07.09.2007 року по 07.09.2009 рік. Статею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто дія кредитного договору закінчилася 07.09.2012 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано позов до суду 04.06.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідачка в судовому засіданні просила суд застосувати строк позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти застосування строку позовної давності зіславшись на п. 1.7.12 умов (мовою оригіналу) "договор действует в течении 12 месяцев с момента подписания. Если в течении этого срока ни одна из сторон не проинформирует другую Сторону о прекращении действия договора, он автоматически лонгитуется на такой же срок" (а.с.14). Таким чином строк дії кредитного договору складений 07.09.2007 року згідно "Умов" спливає 07.09.2009 року. Окрім того досліджений в судовому засіданні розрахунок заборгованості суд до уваги не бере, так як з даного розрахунку не вбачається механізму нарахування заборгованості та не вказані суми та дати повернення кредиту. Також суд не вважає доказом матеріали справи аркуші № 6-15 так як, дані матеріали не мають ні назви, ні дати ознайомлення з ними відповідача, а також вони додані до матеріалів справи як самостійний документ, а не кредитна справа. А підпис відповідача в анкеті позичальника (а.с.4) 07.09.2007 року, що вона ознайомлена та згодна з умовами надання споживчого кредиту не дає суду підстав вважати, що "Умовами" є матеріали справи на аркушах справи 6-15. Представник позивача в судовому засіданні не надав суду жодного доказу, що банк попереджав відповідача про заборгованість по даному кредиту, також щодо поважності причин пропуску строку позовної давності. Згідно ст.267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.258 ч.2 ЦК України Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач не заявляє клопотання про поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed