Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

ПП «Висла» , в особі його засновника [PERSON], звернулось з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої підприємству шкоди в сумі 150 000грн.. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що відповідач працював на посаді директора ПП «Висла». У 2008році відповідач , як директор ПП «Висла» уклав договір із Слов’янським професійним ліцеєм залізничного транспорту на виконання ремонтних робіт. На час виконання зазначених робіт відповідач був найманим працівником ПП «Висла» та безпосередньо займався виконанням зазначених робіт. Для цього він отримував з розрахункового рахунку ПП «Висла» грошові кошти перераховані замовником робіт та розпоряджався ними на свій розсуд. Після виконання зазначених робіт Слов’янським контрольно-ревізійним відділом від 12.06.2009року було складено акт, з якого встановлено, що мало місце перевищення вартості виконаних робіт на суму 53454грн.. Пізніше за даним фактом порушено кримінальну справу та встановлено, що останній шляхом зловживання службовим становищем заволодів грошовими коштами , що перераховувались на рахунок ПП «Висла» за виконані роботи на суму 109438,8грн.. Окрім того відповідач під час виконання своїх обов’язків отримував від імені ПП «Висла» матеріали не розрахувавшись в повному обсязі, виступав поручителем по кредиту отриманому [PERSON], хоча фактично грошові кошти отримав він сам, ці кошти також не повернув. Внаслідок таких його дій підприємству завдано збитків на загальну суму 150 000грн., що відповідач визнавав та написав про це розписку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та навела аналогічні доводи. [PERSON] позов не визнав в повному обсязі. Представник відповідача в суді- Землянський Ю.В. позов не визнав. В судовому засіданні відповідач зазначив, що дійсно працював на посаді директора ПП «Висла» в період з 29.06.2004року по 04.01.2008року. Дійсно підприємством виконувались роботи за договором із Слов’янським професійним ліцеєм залізничного транспорту. Після виконання робіт, замовником було пред’явлено претензію стосовно невідповідності об’єму та вартості виконаних робіт фактичному об’єму. Однак на той час було він вже не працював директором підприємства. Вважає, що особистої вини його в цьому не має. Розписки надані позивачем, були ним написані під впливом погроз з боку позивача, фактично цих коштів він не брав та шкоду підприємству не завдавав. Шкоду було завдано ліцею а не ПП «Висла». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В суді з вірогідністю встановлено, що [PERSON]І наказом №1-к від 29.06.2004року був прийнятий на посаду директора ПП «Висла». В цей же день з останнім укладено контракт. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що [PERSON] завдав матеріальної шкоди підприємству своїми протизаконними діями. А також на те, що останній в період своєї роботи не виконав зобов’язання перед контрагентами з якими працював, тобто не повернув грошові кошти, внаслідок чого підприємство перед цими особами має заборгованість. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України. Приписами ч.4 ст.61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов’язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що вироком суду від 01 березня 2013оку, що набрав чинності, [PERSON] визнано винним в тому, що останній виконуючи обов’язки директора ПП «Висла» та будучи особою, що виконує організаційно-розпорядчі функції, при виконанні укладеного із Слов’янським професійним ліцеєм залізничного транспорту здійснивши службове підроблення, заволодів чужим майном , зловживаючи своїм службовим становищем, та в період часу з 26.0-09.2008року по 14.04.2009року заволодів грошовими коштами Слов’янського професійного ліцею залізничного транспорту в розмірі 109438,8грн. . Згідно ч.3 ст. 61 ЦК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із рішення господарського суду Донецької області від 12.10.2001року за позовом Слов’янського професійного ліцею залізничного транспорту до ПП «Висла», було встановлено, що ПП «Висла» під час виконання умов договору №4 від 23.09.2008року, виконано фактичних робіт на суму меншу ніж було передбаченого договором та сплачено Слов’янським професійним ліцеєм залізничного транспорту, чи завдано ліцею збитків на суму 109438,8грн., які за цим рішенням було стягнуто з ПП «Висла». За цим рішенням 09.11.2011року Державною виконавчою службою Слов”янського міськраойнного управління юстиції відкрито виконавче провадження. Враховуючи встановлені вищенаведені обставини, суд робить висновок про те, що наведеним вище вироком суду та рішенням господарського суду, підтверджено той факт, що під час виконання своїх трудових обов’язків, [PERSON], зловживаючи своїми службовими обов”язками, заволодів грошовими коштами, що знаходились на рахунку ПП «Висла» , отриманими останнім від Слов’янського професійного ліцею залізничного транспорту, розпорядившись ними на свій розсуд. Оскільки зазначені грошові кошти в сумі 109438,8грн., на відшкодування збитків стягнуто з ПП «Висла», зазначена сума збитків є збитками завданими відповідачем ПП «Висла», при виконанні ним своїх трудових обов’язків, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. За таких обставин зазначена сума підлягає стягненню з відповідача, як винної особи, що завдала шкоду, в повному обсязі, оскільки такі дії відповідача. що завдали шкоди, дають підстави для застосування повної матеріальної відповідальності. Стосовно вимог позивача про стягнення іншої суми в розмірі 40562грн., яка як вбачається із пояснень позивача, складається із сум, що було заборговано ПП «Висла» іншим підприємствам, з вини відповідача, суд приходить до переконання, що зазначена сума не знайшла свого підтвердження в суді і позивачем не надано доказів, що сама на таку суму [PERSON] було завдано шкоду ПП «Висла». Надані позивачем з цього приводу копії розписок написаних [PERSON] про зобов’язання повернення ним відповідних грошових сум в розмірі 30 000грн. по лісгоспзагу, 15000грн., борг по магазину «Євростандарт» - 7440грн., борг за кредитом по «Приватбанку» в сумі 170000грн., не можуть свідчити про завдання шкоди ПП «Висла», при виконанні відповідачем трудових обов”язків. Оскільки зазначені розписки не містять відомостей про те, що це за кошти, ким було використано та за яких обставин. Інших доказів про те, що відповідачем було завдано шкоду ПП «Висла» ще на суму 40562грн., позивачем не надано. Тому в цій частині в задоволені вимог слід відмовити.

Outcome: partial