Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд з позовом про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за договором кредиту від 11.06.2008 року у сумі 237012,19 грн., що складається з нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 12588,78 грн. та пені за відсотками в розмірі 224423,41 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]А в судове засідання не з'явились, звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутністю та письмовими поясненнями, згідно яких за позовом заперечують та просять відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В обгрунтування заперечень відповідачі зазначають, що [PERSON], як поручителем за кредитним договором сплачено за позичальника борг в розмірі 12588,78 грн., що складається з нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом, а вимоги банку щодо сплати пені за відсотками є безпідставними та суперечать засадам справедливості, добросовісності та розумності, оскільки заборгованість за тілом кредиту у відповідачів відсутня. Крім того, відповідач [PERSON] є безробітним, тобто неплатоспроможним та має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає по наступним підставам. Судом встановлено, що 11.06.2008 року - між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] був укладений кледитний договір №014/17-37/1274-32, згідно з яким останньому надано кредит у сумі 16000 гривень зі сплатою 29,5% річних, строком 36 місяців, тобто по 11.06.2011р. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позичальника. За просточення виконання будь-яких грошових зобов'язань за кредитним договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Станом на 02.08.2013 року заборгованість відповідачів перед банком по кредитному договору згідно розрахунку банку складає: 0,00 грн. - заборгованість по кредиту, 12588,78 грн. - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом; 224423,41 грн. - пеня за відсотками. Згідно з ст. 526, 530 ЦПК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк. Згідно з ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 22 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що рішення Конституційного Суду України підлягають безумовному виконанню всіма державними органами, органами місцевого і регіонального самоврядування, установами, організаціями, підприємствами, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та громадянами. Згідно приписів статті 23 Закону України «Про Конституційний Суд України» невиконання рішення Конституційного Суду України тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. Тому при розгляді даної справи суд врахув правові позиції, викладені в рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Судом встановлено, що правовідносини між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], [PERSON] виникли з приводу надання йому банком споживчого кредиту. Зі змісту рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року вбачається, що правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобов'язання та договір, так і приписи його частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. В розділі 3.2 рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року зазначено: «Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених "Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання)». В останньому абзаці мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року вказано: «Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності». Враховуючи, що до розгляду справи відповідачем [PERSON] сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 12588,78 грн. сплачена в повному обсязі, а відповідач [PERSON] у відповідності до довідки від 05.12.2013р. перебуває на обліку як безробітний в Правобережному РЦЗ з 07.03.2013р. та має на утриманні двох неповнолітнії дітей, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідачів пені за відсотками. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed