Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-27 00:00:00

21 серпня 2013 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, та посилаючись на результати огляду комісії лікарів-психіатрів МОПЛ №1 щодо громадянина [PERSON] просив суд ухвалити рішення про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, оскільки на його думку [PERSON] не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Прокурор, Федірчик Наталія Олександрівна, в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, оскільки [PERSON] є особою дієздатною, а за такого вважати, що вказана особа не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, немає юридичних підстав, як немає й інших, передбачених Законом підстав для надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку. Вислухавши пояснення учасників засідання та дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про неможливість задоволення заявлених вимог з наступних підстав: Матеріалами справи встановлено, та учасники процесу не заперечують того, що [PERSON] є повнолітньою особою, яку у встановленому законом порядку недієздатним раніше визнано не було, та при цьому він страждає на слабоумство, через що потребує постійного стороннього догляду. Вказане підтверджується поясненнями лікаря, однак медична документація до суду надана не була. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу за рішенням суду у разі одночасного дотримання таких умов: відсутність її усвідомленої згоди; можливість її обстеження або лікування лише в стаціонарних умовах; наслідків відсутності такого обстеження або лікування у вигляді вчинення нею або реальної можливості вчинення нею дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; або неспроможності самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, заявник посилається на те, що [PERSON] внаслідок стану свого здоров'я об'єктивно не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а отже й не може надати усвідомлену згоду на лікування. Разом з тим, під час судового розгляду справи [PERSON] не заперечував проти продовження курсу лікування, при цьому інформація про обставини лікування була доведена йому у спосіб, що був йому доступним та зрозумілим. Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених нами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільна дієздатність повнолітньої фізичної особи може бути обмеженою виключно на підставі судового рішення та її обмеження у інший спосіб не допускається. Виходячи з викладених обставин суд доходить висновку про необґрунтованість вимог заявника та відсутність правових підстав для їх задоволення, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed