Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-22 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] звернувся до суду і просить визнати наказ начальника управління філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» від 21.12.2009 року № 222-К «Про звільнення [PERSON] неказенним та скасувати даний наказ; вважати [PERSON] звільненим з посади заступника начальника відділу організації інкасації та перевезення цінностей за власним бажанням на підставі частини 1 ст. 38 КЗпП України від 20.04.2010 року; стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеської філії (код 09328601) на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 13329,80 грн.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 50000,00 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При цьому позивач посилається на те, що наказом начальника філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» від 21.12.2009 р. № 222-К [PERSON] був звільнений у звязку зі скороченням штату у відповідності з п.1 ст.40 КЗпП України, де пропрацював з 18.04.2001 р. до дня звільнення, з яких на посаді «заступник начальника відділу організації інкасації та перевезення цінностей» від березня 2003 р. 21.12.2009 року позивач був повідомлений зі списком вакантних посад та дав згоду на заняття посади «начальник відділу організації інкасації та перевезення цінностей» та отримав необґрунтовану відмову відповідача відносно можливості його праці на цій посаді. Після вручення позивачу відмови він був звільнений з роботи, хоча відповідач мав можливість працевлаштувати його на іншій вакантній посаді. Згідно довідки про середню заробітну плату від 18.01.2010 р. вих. №15/214 середній заробіток [PERSON] під час вимушеного прогулу з дня звільнення по день звернення до суду складає всього 6 474 грн. Відповідно до вимог ст.43 КЗпП, розірвання трудового договору з передбачених п.1 ст.40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації управління банку, членом якої є позивач. Проте, відповідач такої попередньої згоди з виборним органом профспілкової організації управління банку не отримав, незалежного письмового подання цей орган не направляв. Також [PERSON] вказує, що з 03.07.2009 р. по день звільнення він був неодноразово підданий з боку курівництва відповідача психоемоційному тиску, в тому числі приниження, образи, загрози звільнення і незаконній вимозі виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, відповідно до якої позивач оскаржує дії відповідача в Приморському районному суді у позовному провадженні заявою від 19.08.2009 р. Розмір відшкодування моральної шкоди позивач оцінює в 50 000 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. При цьому він посилався на те, що відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору за ініціативою власника або уповноваженого ним органу здійснюється за попередньою згодою виборного органу первинної профсоюзної організації. Однак, при розірванні трудового договору з позивачем [PERSON] попередньої згоди органу первинної профсоюзної організації відповідач не отримував. У звязку з цим Територіальна державна Інспекція праці в Одеській області міського департаменту нагляду за дотриманням законодавства про працю Міністерства праці і соціальної політики України здійснила перевірку і встановила факт порушення відносно [PERSON] вимог ст. 43 КЗпП. По даному факту Інспекцією був складений протокол про здійснення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП. Звільнення [PERSON] відповідач здійснив з порушенням вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, так як відомо, що на момент розірвання трудового договору з позивачем у відповідача була можливість для працевлаштування [PERSON] на іншій посаді відповідно до його освіти та кваліфікації. Також представник позивача вважає, що до необґрунтованих підстав належить те, що додатково була введена посада замісника начальника відділу інкасації, на яку був призначений [PERSON], працював на посаді інкасатора-водія і належного досвіду управлінсько-адміністративної та організаційної роботи не мав. Відповідно як позивач [PERSON] безперечно і добросовісно пропрацював більше 8 років в філіалі Одеському обласному управлінні «Ощадбанку». Відповідно до вимог ч.1 ст. 42, ч.2 ст.49-2 КЗпП України при скороченні штату працівників переважне право залишення на роботі надається працівникам з вищою кваліфікацією і продуктивністю роботи. Незаконні дії відповідача по відношенню до позивача спричинили йому моральну шкоду, що виразилось в його моральних та фізичних стражданнях протягом тривалого часу. В період з липня 2009 року до дня звільнення позивач вимушений був проходити стаціонарне лікування в Воєнно-медичному клінічному Центрі Південного регіону два рази в клініці психіатрії і один раз з тяжкими наслідками язвенного болю, що спричинений негативною стресовою ситуацією на роботі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість доказів. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає позов [PERSON] обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що наказом начальника філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» від 21.12.2009 р. № 222-К [PERSON] був звільнений у звязку зі скороченням штату у відповідності з п.1 ст.40 КЗпП України, де пропрацював з 18.04.2001 р. до дня звільнення, з яких на посаді «заступник начальника відділу організації інкасації та перевезення цінностей» від березня 2003 р. 21.12.2009 року позивач був повідомлений зі списком вакантних посад та дав згоду на заняття посади «начальник відділу організації інкасації та перевезення цінностей» та отримав необґрунтовану відмову відповідача відносно можливості його праці на цій посаді. Після вручення позивачу відмови він був звільнений з роботи, хоча відповідач мав можливість працевлаштувати його на іншій вакантній посаді. Згідно довідки про середню заробітну плату від 18.01.2010 р. вих. №15/214 середній заробіток [PERSON] під час вимушеного прогулу з дня звільнення по день звернення до суду складає всього 6 474 грн. Відповідно до вимог ст.43 КЗпП, розірвання трудового договору з передбачених п.1 ст.40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації управління банку, членом якої є позивач. Проте, відповідач такої попередньої згоди з виборним органом профспілкової організації управління банку не отримав, незалежного письмового подання цей орган не направляв. У звязку з цим Територіальна державна Інспекція праці в Одеській області міського департаменту нагляду за дотриманням законодавства про працю Міністерства праці і соціальної політики України здійснила перевірку і встановила факт порушення відносно [PERSON] вимог ст. 43 КЗпП. По даному факту Інспекцією був складений протокол про здійснення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП. Звільнення [PERSON] відповідач здійснив з порушенням вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, так як відомо, що на момент розірвання трудового договору з позивачем у відповідача була можливість для працевлаштування [PERSON] на іншій посаді відповідно до його освіти та кваліфікації. Відповідно до вимог ч.1 ст. 42, ч.2 ст.49-2 КЗпП України при скороченні штату працівників переважне право залишення на роботі надається працівникам з вищою кваліфікацією і продуктивністю роботи. Відповідно до ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених в п.1 ст.40 допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації управління банку. Згідно вимог ч.1 ст. 42 КЗпП при скороченні штату працівників у звязку із змінами організації виробництва і праці переважне право на залишання на роботі надає працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Пунктом 19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами і доповненнями в редакції від 26.10.1995 р. №18 при розгляді трудових спорів, повязаних зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, передбачений обовязок наявності доказів того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або те, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу в тому ж закладі, організації. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави визнати наказ начальника управління філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» від 21.12.2009 року № 222-К «Про звільнення [PERSON] неказенним та скасувати даний наказ; вважати [PERSON] звільненим з посади заступника начальника відділу організації інкасації та перевезення цінностей за власним бажанням на підставі частини 1 ст. 38 КЗпП України від 20.04.2010 року; стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеської філії (код 09328601) на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 13329,80 грн. Пояснення [PERSON] про те, що з 03.07.2009 р. по день звільнення він був неодноразово підданий з боку курівництва відповідача психоемоційному тиску, в тому числі приниження, образи, загрози звільнення і незаконній вимозі виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial