Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд із позовом до [PERSON] "Про звернення стягнення", в якому просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DOM7GК40000129 від 09.03.2006 року звернути стягнення на житловий будинок, загальною площею 101,10 м2, житловою площею 49,3 м2, з господарчими та побутовими спорудами, а також земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], - шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідача [PERSON], який зареєстрований і проживає у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], - зі зняттям його з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України міста Макіївки; стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору у розмірі 1021,98 гривень та 8,50 гривень, й витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 30,00 гривень. В ході розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги, зазначивши, що відповідно до укладеного договору № DOM7GК40000129 від 09.03.2006 року [PERSON] 09.03.2006 року отримав кредит у розмірі 121200,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.03.2026 року. У порушення умов закону та договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 27.07.2010 року має заборгованість у розмірі 68545,44 гривень, яка складається з наступного: за кредитом - 3222,41 гривень, відсотки - 36752,11 гривень, пеня - 18700,96 гривень, комісія - 9896,96 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач 09.03.2006 року уклали договір іпотеки № 46, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 101,10 м2, житловою площею - 49,30 м2, з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], - що належать на праві власності відповідачу. Просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на вищезазначене нерухоме майно, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідача, який зареєстрований і проживає у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], - зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України міста Макіївки; стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору у розмірі 1021,98 гривень та 8,50 гривень, й витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 30,00 гривень. Представник позивача Утушкін О. О., що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні змісту позовних заяв. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно отримував кредитні кошти від позивача, однак у зв'язку із фінансовою кризою у країни його фінансовий стан значно погіршився, внаслідок чого він став сплачувати щомісячні платежі частково, у тому розмірі, який дозволяв його фінансовий стан. Зазначив, що він є інвалідом третьої групи, мешкає у будинку, що є предметом іпотеки, разом із дружиною та неповнолітньою дитиною й сплачувати щомісяця по 3000,00 гривень не має можливості. Просив у задоволенні позовних вимог банку відмовити. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до договору № DOM7GК40000129 від 09.03.2006 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній 09.03.2006 року отримав кредит у розмірі 121200,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.03.2026 року /а. с. 6 - 8/. Згідно договору іпотеки № 46 від 09.03.2006 року [PERSON] у забезпечення виконання прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором надав ЗАТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 101,10 м2, житловою площею 49,3 м2, з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. За цим договором іпотекою забезпечується виконання наступних зобов'язань позичальником, що випливають з кредитного договору № DOM7GК40000129 від 09.03.2006 року, а саме: - повернення кредиту, наданого у вигляді не відновлюваної лінії шляхом видачі готівки через касу в сумі 121200,00 гривень у строк до 09.03.2026 року включно; - сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1% за місяць на суму залишку за кредитом у період сплати з « 04» по « 09» число кожного місяця; - щомісячно у період сплати надавати Банку грошові кошти /щомісячний платіж/ у сумі 1679,35 гривень для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагородою; - сплати подвійної доходності за користування кредитом, зазначених у пункті 1.1. кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту; - сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,55% щомісяця у період сплати з 04 по 09 числа місяця /а. с. 9 - 11/. З довідки, наданої позивачем, убачається, що станом на 27.07.2010 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» складає 68545,44 гривень, з яких: за кредитом - 3222,41 гривень, відсотки - 36752,11 гривень, пеня - 18700,96 гривень, комісія - 9896,96 гривень /а. с. 87/. Як убачається з договору купівлі - продажу житлового будинку від 09.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 517 й викладеного на нотаріальному бланку серії ВСР № 320375, [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок під номером [ADDRESS] /а. с. 151/. Відповідно до Витягу з державного реєстру правочинів № 2152694 від 09.03.2006 року, приватний нотаріус [PERSON] о 15 годин 25 хвилин 09.03.2006 року зареєструвала зазначений правочин відповідно до вимог діючого цивільного законодавства /а. с. 152/. З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10475300 від 25.04.2006 року вбачається, що КП «БТІ міста Макіївки» 25.04.2006 року під реєстровим № 13811370 в реєстровій книзі № 183 /номер запису 36977/ зареєструвало право приватної власності [PERSON] на будинок [ADDRESS], - на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2006 року /а. с. 153/. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 053531, при вторинному огляді [PERSON], [INFO], встановлена 3 група інвалідності, у зв'язку із загальним захворюванням /а. с. 203/. З відомостей, що містяться у домовій книзі для прописки громадян, що мешкають у будинку [ADDRESS], убачається, що за зазначеною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON], а з 16.07.2013 року ще й [PERSON] /а. с. 204 - 206, 222 - 224/. Відповідно до обмінної карти КМУ «Міська клінічна лікарня № 3» [PERSON] перебувала на обліку у жіночій консультації з приводу вагітності /а. с. 207 - 210/. Згідно свідоцтва про народження /серії [NUMBER]/, виданого 16.07.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] року, про що 16.07.2013 року складено відповідний актовий запис за № 613, та його батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] /а. с. 221/. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами, чинними на час їх виникнення, тобто Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року та Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року. Як убачається з положень частини першої та частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з договорів та інших правочинів. Виходячи з положень частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином визнаються дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, дво - чи багатосторонні правочини визнаються договорами /частина друга статті 202 Цивільного кодексу України/. У свою чергу, положеннями частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором визнається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як убачається з положень частини першої статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, суд враховує, що укладений сторонами по справі, кредитний договір є підставою виникнення між ними зобов'язань /частина перша статті 509 Цивільного кодексу України/. З огляду на положення частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком /частина перша статті 546 Цивільного кодексу України/. Згідно до положень частини першої статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор /заставодержатель/ має право у разі невиконання боржником /заставодавцем/ зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом /право застави/. Норми права, що містяться у частині першій статті 575 Цивільного кодексу України визначають у якості окремого виду застави - іпотеку. У свою чергу, згідно до положень статті 1 Закону України «Про іпотеку» під іпотекою розуміється вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У ході судового розгляду справи судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 46 від 09 березня 2006 року, за яким відповідач передав позивачу до іпотеки спірний будинок та земельну ділянку до нього /пункти 1, 7 - 9 договору іпотеки № 46 від 09 березня 2006 року/. При цьому, суд приймає до уваги положення частини четвертої статті 5 Закону України «Про іпотеку» відповідно до яких нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Правові наслідки невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою полягають у набутті права заставодержателем звернути стягнення на предмет застави /частина перша статті 589 Цивільного кодексу України/. Крім того, суд приймає до уваги, що з огляду на положення абзацу 5 статті 1, частини 6 статті 3, частини 1 статті 7 Закону України та частини 1 статті 33 «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Виникнення права заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави пов'язане з невиконанням заставодавцем зобов'язання у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом /частина друга статті 590 Цивільного кодексу України, частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»/. Під час вирішення спірних правовідносин суд приймає до уваги посилання ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» про існування у [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 68545,44 гривень та не надання суду з боку [PERSON] доказів виконання ним прийнятих на себе грошових зобов'язань перед банком, які б спростували доводи банку у цій частині. Відповідно до положень частини першої статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У свою чергу, норми права, які містяться у частині третій статті 33 Закону України «Про іпотеку» та пункту 24 договору іпотеки № 46 від 09 березня 2006 року визначають, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, під час вирішення спірних правовідносин суд враховує положення частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку», якими передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки /частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»/. Крім того, суд приймає до уваги, що положеннями пунктів 24 і 29 договору іпотеки № 46 від 09 березня 2006 року, укладеного між сторонами по справі, були передбачені умови про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, які за своїм правовим змістом є також договором. Як убачається з пункту 29 договору іпотеки № 46 від 09 березня 2006 року звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, зокрема, шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом. При цьому, суд враховує, що з огляду на положення статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Також суд вважає за необхідне прийняти до уваги роз'яснення, надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 38 своєї постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, з яких убачається, що наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведених вище норм права та досліджених обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] у частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Розглядаючи позовні вимоги ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про його виселення, у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Положення частини першої статті 109 Житлового кодексу України визначають, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. У свою чергу, норми права, які містяться у частині першій статті 40 Закону України «Про іпотеку», передбачають, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно до положень частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, як убачається з роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 43 своєї постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, з огляду на наведені норми права суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про його виселення та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] "Про звернення стягнення" частково, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як убачається з положень частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При цьому, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення /пункт 1 частини третьої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України/ (в редакції норми права, що діяла на час звернення позивача із позовом до суду). Розмір та порядок оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи залежно від категорії справ встановлюються Кабінетом Міністрів України /частина друга статті 81 Цивільного процесуального кодексу України/. Відповідно до положень пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів» № 1258 від 21 грудня 2005 року та пунктів 1, 6 розмірів витрат - якщо позовна заява містить одночасно вимоги, які належать до різних категорій справ і для яких передбачено різний розмір витрат, їх оплата здійснюється за справою з найбільшим розміром, який у спірних правовідносинах складає 30,00 гривень. Як убачається з роз'яснень, які містяться у абзаці другому пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання, оплачується судовими збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна. Виходячи з того, що ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» у своїй уточненій позовній заяві зазначив, що сума його вимог до [PERSON] за кредитним договором складає 68545,44 гривень, то сума судового збору за подачу вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна складати 685,45 гривень, що дорівнює 1% від зазначеної ціни позову. На виконання вимог частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви ПАТ Комерційного банку "Приватбанк" додало документи, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 1030,48 гривень, з яких 1021,97 гривна оплата судового збору за пред'явлення позовної вимоги майнового характеру та 8,50 гривень оплата судового збору за пред'явлення позовної вимоги немайнового характеру, а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 гривень. Таким чином, виходячи з обсягу позовних вимог, що задоволені судом, з [PERSON] на користь позивача ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 685,45 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 гривень, сплачених позивачем при зверненні до суду із позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial