Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

18 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 03 липня 2003 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 20 розташованої за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. 60 років СРСР, буд. 22. Оскільки вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі і вважається недійсним, то вона не має можливості розпорядитися належним їй майном. Посилаючись на те, що нею та відповідачем виконані усі умови договору, просила визнати угоду дійсною. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, крім того відповідач зазначив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи – Південної товарної біржі - в судове засідання не з'явився. Про час розгляду справи третя особа повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно ст. 227 ЦК України (1963р.), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. 03 липня 2003 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 01190 квартири № 20 розташованої за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. 60 років СРСР, буд. 22, який посвідчено Очаківською філією південної товарної біржі. Вказаний договір 12 серпня 2003 року було зареєстровано в Очаківській міській філії ММБТІ за реєстраційний № 2571 в книзі № 21. Відповідно ст. 224 ЦК України (1963р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. За умовами договору позивачка сплатила продавцеві повну вартість квартири в сумі 2000 грн., а той передав квартиру у власність та користування покупця. Спірне майно обтяжень щодо його відчуження не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об’єкта нерухомого майна № 14755980 від 17.12.2013р. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином позов [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved