Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати в сумі 13900,16 гривень, середнього заробітку за час затримки заробітної плати в сумі 3984,52 грн., 5000 гривень відшкодування заподіяної моральної шкоди, судового збору в сумі 229,40 грн. та витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги в розмірі 300 гривень. В подальшому збільшив позовні вимоги щодо стягнення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та просив стягнути його в сумі 6140,08 гривень. В обгрунтування свої вимог посилався на те, що з 23 грудня 1999 року він знаходився з відповідачем у трудових правовідносинах. 03 вересня 2013 року був звільнений з роботи за згодою сторін на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України. В порушення норм ст.116 КЗпП України відповідач розрахунок з ним у день звільнення та на слідуючий день не зробив, відмовившись виплатити таку заборгованість у зв'язку з відсутністю коштів. В зв'язку з тим, що з вини заводу йому при звільненні не були виплачені належні гроші в строки передбачені трудовим законодавством, він також просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, починаючи з 04.09.2013р. до 05.12.2013р., в розмірі 6140,08 гривень. Крім того невиплатою заробітнї плати йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевному хвилюванні за його матеріальний стан, відсутністю коштів на утримання, необхідністю позичати гроші у сторонніх осіб, прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Такими діями відповідача була принижена його честь та професійна гідність як працівника. Моральну шкоду він оцінив в 5000 гривень. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач підтримав збільшені позовні вимоги, просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 13900,16 гривень, середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 6140,08 грн., 5000 гривень відшкодування заподіяної моральної шкоди, судовий збір в сумі 229,40 грн. та витрати, пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 300 гривень. Відповідач свого представника в судове засідання повторно не направив, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що також працювали в ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан" та звільнилися; підтвердили, що після звільнення їм виплатили заборгованість по заробітній платі. Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши наявні докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з наказом № 67/1 від 21 грудня 1999 року [PERSON] був прийнятий з 23.12.1999 року на роботу до ВАТ „Суднобудівний завод „Океан" в цех № 5 учнем токара. Наказом № 456/к від 03.09.2013р. [PERSON] звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП з 03 вересня 2013 року. У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений законом термін виплатити не оспорюванні суми. Згідно з наданою ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан" довідкою №50400/582 від 16.10.2013р. заборгованість по заробітній платі станом на 16.10.2013р. складає 13900,16 гривень. Згідно з нормами ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені у ст.116 КЗпП України при відсутності спору підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отж, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення, або наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для суду застосування відповідальності, передбаченою нормами ст. 117 КЗпП України. Як вбачається з довідки ПАТ МСЗ „Океан" № 50400/415 від 05.09.2013р. середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 65 грн. 32 коп. При визначенні розміру середнього заробітку суд виходить з середньоденної зарплати позивача у розмірі 65,32 грн. та часу затримки з дня звільнення, починаючи з 04.09.2013р.і до 05.12.2013р. (як того просить позивач), тобто за 91 день. Середній заробіток на цей час складає 5944,12 грн. (65,32 грн.х 91 дн. ), а не 6140,08 гривень, як зробив розрахунок позивач, тому стягненню підлягає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку саме в сумі 5944,12 грн. Крім того, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про відшкодування заподіяної порушенням його трудових прав на оплату праці моральної шкоди. З урахуванням характеру страждань позивача, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, мотивів дій відповідача та обставин вчинення допущених порушень суд вважає, що достатньою грошовою компенсацією моральною шкоди є сума у розмірі 500 гривень. Що стосується позовних вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги у розмірі 300 гривень, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. Виходячи з викладеного, підстав для задоволення вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу немає. Відповідно до ст.7 Закону України „Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору у більшому розмірі, ніж це встановлено законом. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, але сплатив судовий збір в сумі 229,40 гривень, отже зазначена сума повинна бути повернута позивачу з державного бюджету. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, в сумі 229,40 гривень за позовні вимоги майнового характеру та 229,40 гривень за вимоги про стягнення моральної шкоди, а всього на суму 458,80 гривень.

Outcome: partial