Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

12 липня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача аліменти з на утримання малолітнього [PERSON] Своєю заявою від 05.11.2013 р. позивач зменшив позовні вимоги, зазначивши, що підтримує лише позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач своєю заявою повністю визнав позовну вимогу про позбавлення нього батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа у судове засідання заявник не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON], [INFO], є сином відповідача (а.с.3). Як вбачається з рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 09.12.2009 р. № 1231, [PERSON], [INFO], було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а позивача призначено опікуном над вказаною особою. (а.с.10-11), позивач як опікун малолітнього [PERSON] забезпечує останнього житлом (а.с.14). Відповідно до ст. 165 СК України за позивачем закріплено право на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно Міжнародної конвенції ООН «Про права дитини» (20 листопада 1989 року), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини, а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, хронічний алкоголізм батьків є відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи докази, наявні в матеріалах справи, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] [INFO].

Outcome: approved