Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-19 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Кримської республіканської дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у якому з урахуванням уточнень просили стягнути з відповідача грошові кошти, нараховані на суму вкладів, та інфляційні втрати. Свої вимоги мотивували тим, що 14 травня 2009 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Центрального Ялтинського відділення КРД ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено депозитний договір № [NUMBER] на вклад «Вільні кошти», за умовами якого він передав банку кошти в сумі 2000000,00 гривень строком до 14 червня 2009 року, а банк зобов'язався повернути вказану суму грошових коштів і сплатити 20% річних за користування вказаними грошовими коштами. 18 травня 2009 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Центрального Ялтинського відділення КРД ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено депозитний договір № [NUMBER] на вклад «Вільні кошти», за умовами якого він передав банку кошти в сумі 300000,00 євро строком до 18 червня 2009 року, а банк зобов'язався повернути вказану суму грошових коштів і сплатити 7,25% річних за користування вказаними грошовими коштами. 18 травня 2009 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Центрального Ялтинського відділення КРД ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено депозитний договір № [NUMBER] на вклад «Вільні кошти», за умовами якого він передав банку кошти в сумі 300000,00 доларів США строком до 18 червня 2009 року, а банк зобов'язався повернути вказану суму грошових коштів і сплатити 12,5% річних за користування вказаними грошовими коштами. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняли його дружина та дві доньки, позивачі у справі. Свідоцтво про право на спадщину за законом вони отримали 18 січня 2010 року. Правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який до закінчення дії депозитних договорів та при відсутності правових підстав розпоряджатися спадковим майном, перерахував гроші з депозитних вкладів в рахунок погашення кредитного договору між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Списання банком після смерті [PERSON] грошових коштів з його депозитних рахунків позбавило спадкоємців можливості вирішити питання щодо спадкування права на вклади у встановленому законом позасудовому порядку, визначеному главами 86, 87, 89 ЦК України. Ці обставини встановлені: рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2012 року, яким стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь позивачів суми вкладів з урахуванням нарахованих відсотків, за період, що завершився строком відкриття спадщини [INFO] року; рішенням Апеляційного суду АР Крим від 25 квітня 2013 року та залишеною в силі частиною рішення Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 30.01.2013 року, яким стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] та [PERSON] грошові кошти на відшкодування 3% річних за період з 18 січня 2010 року (дати отримання свідоцтва про спадщину) по 21 серпня 2012 року (дату отримання грошових коштів за рішенням Апеляційного суду м. Києва), які використовувалися банком без достатньої правової підстави, та встановлено, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтями 1212, 1214, 536 і 625 ЦК України. Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Розмір матеріальних втрат позивачів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за їх розрахунком складає 849725,99 грн. Крім того, позивачі вважають, що до них, як спадкоємців [PERSON] переходить також і право на проценти, нараховані на суму вкладу до фактичного повернення коштів, тому що зобов'язання за вищевказаними депозитними договорами, укладеними між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], не пов'язані з особою вкладника, а тому не припинилися у зв'язку із його смертю. За таких обставин вважають, що з відповідача на користь позивачів мають бути стягнуті грошові кошти, нараховані за вищевказаними депозитними договорами, за період з [INFO] року (дати відкриття спадщини) по 21 серпня 2012 року (дату повернення вкладів), загальною сумою 2984662,90 грн., яка складається з грошових коштів у вигляді 20% річних за договором від 14.05.2009 року у розмірі 1277777,70 грн., у вигляді 7,25% річних за договором від 18 травня 2009 року у розмірі 749394,14 грн., та у вигляді 12,5% річних за договором від 18 травня 2009 року у розмірі 957491,06 грн. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі та пояснила, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2012 року у позовних вимогах позивачів у частині стягнення інфляційних втрат було відмовлено, та зазначено, що положення ч.2 ст.625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються. За таких обставин, ці обставини, встановлені судовим рішенням, не повинні доказуватися при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлені ці обставини. Крім того, за двома депозитними договорами, укладеними між Банком і [PERSON], зобов'язання виражено в іноземній валюті, що виключає можливість застосування до них норм по нарахуванню індексу інфляції. Також вважає безпідставними вимоги про стягнення процентів за депозитними вкладами за період з 11.06.2009 року по 21.08.2012 року, оскільки по-перше: вищезазначеним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2012 року було вирішено позовні вимоги позивачів про стягнення процентів за депозитними вкладами, що є предметом розгляду в цій справі, яким у стягненні процентів за депозитними вкладами після 11.06.2009 року (дати смерті вкладника) було відмовлено за безпідставністю. Таким чином ці обставини також не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. По-друге, за умовами договорів, укладеним з [PERSON], сторони домовилися, що тарифи відсоткової ставки діють до закінчення строку вкладу, тобто до 14.06.09 р., 18.06.09 р., та 18.09.09 р. Будь-яких умов щодо продовження нарахування процентів після закінчення строку дії договору і в разі неповернення суми вкладу договори не містять. У відповідності з п.4 Договорів встановлено, що в кінці дії Договору сума вкладу виплачується на поточний рахунок, відкритий вкладнику в банку, реквізити якого наведено в цьому пункті Договору. Таким чином після закінчення дії Договорів на вклад до правовідносин сторін повинні застосовуватися положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ч.1 ст.1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку або законом. Проценти, передбачені ч.1 цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, навіть у випадку, якщо б позивачі мали право на отримання процентів за Договорами на вклад з дня смерті спадкодавця по день фактичного повернення грошових коштів, розмір цих процентів повинен визначатися виходячи із встановленого у Банку розміру процентів за вкладом на вимогу. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що 14 травня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі центрального Ялтинського відділення КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено депозитний договір № [NUMBER] на вклад «Вільні кошти», за умовами якого він передав банку кошти в сумі 2000000,00 гривень строком до 14 червня 2009 року, а банк зобов'язався повернути вказану суму грошових коштів і сплатити 20,50% річних за користування вказаними грошовими коштами (а.с.98). 18 травня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі центрального Ялтинського відділення КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено депозитний договір № [NUMBER] на вклад «Вільні кошти», за умовами якого він передав банку кошти в сумі 300000,00 євро строком до 18 червня 2009 року, а банк зобов'язався повернути вказану суму грошових коштів і сплатити 7,25% річних за користування вказаними грошовими коштами (а.с.96). 18 травня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі центрального Ялтинського відділення КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено депозитний договір № [NUMBER] на вклад «Вільні кошти», за умови якого він передав банку кошти в сумі 300000,00 доларів США строком до 18 червня 2009 року, а банк зобов'язався повернути вказану суму грошових коштів і сплатити 12,5% річних за користування вказаними грошовими коштами (а.с.97). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.95). Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] і [PERSON], які прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у рівних частках кожній. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до закінчення дії депозитних договорів перерахував гроші з депозитних вкладів в рахунок погашення кредитного договору між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2012 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2012 року, було встановлено, що суми вкладів та нараховані до дня смерті спадкодавця відсотки на вклади набули статусу спадкового майна, яке входить до складу спадщини після померлого [PERSON], та за відсутності заповідального розпорядження [PERSON] на випадок його смерті на користь банку, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не мало права списувати з депозитних рахунків спадкодавця грошові кошти, зокрема в порядку договірного списання за п.7.4 кредитного договору № 014/0103/82/070/995, укладеного між [PERSON] та банком 20 лютого 2008 року. Визнавши дії банку неправомірними, суд стягнув з нього на користь позивачів суми вкладів за вищенаведеними депозитними договорами з урахуванням нарахованих відсотків (а.с.92-94). Вказане рішення суду було виконано і позивачами було отримано від банку зазначені грошові кошти 21 серпня 2012 року. Рішенням Апеляційного суду АР Крим від 25 квітня 2013 року було встановлено, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» утримував у себе грошові кошти, що за правом спадкування належать позивачам, без достатньої правової підстави з 18 січня 2010 року по 21 серпня 2012 року, тому у відповідності до правил статті 1214 ЦК України Банк має сплатити позивачам проценти за користування ними, з урахуванням статей 536 і 625 ЦК України, у зв'язку з чим судом було стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь позивачів 3% річних від простроченої суми (а.с.99-100). З урахуванням положень ст.625 ЦК України позивачі вважають, що Банк, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а саме за період з 18 січня 2010 року по 21 серпня 2012 року від суми, стягнутої за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2012 року. Вирішуючи це питання, суд враховує те, що вищезазначеним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2012 року встановлено, що особливістю спірних правовідносин сторін у справі є перехід зі сфери регулювання договірних відносин до сфери регулювання відносин спадкування, тому положення ч.2 ст.625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюється (а.с.92-94). У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в частині, що стосується стягнення з відповідача на користь позивачів грошових коштів, що виникли у зв'язку з інфляцією. Вирішуючи питання стосовно позовних вимог про стягнення на користь позивачів грошових коштів у вигляді відсотків по депозитним договорам, укладеним між Банком та [PERSON], за період з [INFO] року по 21 серпня 2012 року, суд виходить із такого. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини згідно зі ст.1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті. Смерть однієї зі сторін зобов'язання за загальним правилом не призводить до припинення зобов'язання. Згідно із ч.2 ст.608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно нерозривно пов'язане з особою кредитора. У зобов'язаннях, не пов'язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов'язань. У такому разі відбувається перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до п.2 ч.1 ст.512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов'язанні є правонаступництво. Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір в силу ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. В ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Зобов'язання за договором банківських вкладів від 14 травня 2009 року № [NUMBER], від 18 травня 2009 року № [NUMBER] та від 18 травня 2009 року № [NUMBER], укладеними між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі центрального Ялтинського відділення КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] не пов'язані з особою вкладника, а тому не припинилися у зв'язку з його смертю. До спадкоємців вкладника переходить право на вклад у банку та проценти, нараховані на суму вкладу до дня фактичного повернення коштів. Зважаючи на те, що вказані договори банківського вкладу були укладені на певний строк, договори вважаються продовженими на умовах вкладу на вимогу, у відповідності з ч.4 ст.1060 ЦК України. Відсоткові ставки для виплат вкладів на вимогу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були встановлені Рішенням Комітету по управлінню активами і пасивами № КУАП-4/3 від 03.02.2005 року, і складають 3% річних для вкладів у національній валюті, і 1% річних для вкладів в іноземній валюті (а.с.126). Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення процентів підлягають задоволенню частково, стягненню підлягають з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь позивачів в рівних частках проценти на суму вкладу за депозитним договором від 14 травня 2009 року № [NUMBER] за період з [INFO] року по 21 серпня 2012 року у розмірі 191506,85 грн. (2000000,00 грн./100 х 3%/365 х 1165 днів); за депозитним договором від 18 травня 2009 року № [NUMBER] за період з [INFO] року по 21 серпня 2012 року у розмірі 103277,73 грн. (300000 євро/100 х 1%/365 х 1165 днів х 10,7858 грн.(офіц.курс євро); за депозитним договором від 18 травня 2009 року № [NUMBER] за період з [INFO] року по 21 серпня 2012 року у розмірі 103277,73 грн. (300000 євро/100 х 1%/365 х 1165 днів х 10,7858 грн.(офіц.курс євро). Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial