Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

13.11.2013 року до Слов’янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що вони є власником гуртожитку на площі Дзержинського, 1, у місті Миколаївка, на підставі рішення Миколаївської міської ради №02-ХХІ-5 від 30.12.2008 року «Про прийняття об’єктів житлового фонду та об’єктів соціальної інфраструктури ВАТ «Донбасенерго» в комунальну власність територіальної громади м. Миколаївка». На момент передачі гуртожитку, 30.12.2008 року, відповідачі були зареєстровані в гуртожитку за адресою м. Миколаївка, пл. Дзержинського, 1, кім. 72, однак ніколи в ньому не мешкали та особистих речей не зберігали. Де на даний час місце мешкання [PERSON], [PERSON], [PERSON] невідомо, відповідач жодного разу не звертався до них зі скаргами та заявами, комунальні послуги не оплачують. Тому просять суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У судове засідання позивач не з’явився, однак представник позивача, за довіреністю, [PERSON], до суду надала заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, просить суд позовні вимоги задовольнити, визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з’явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення Миколаївської міської ради №02-ХХІ-5 від 30.12.2008 року «Про прийняття об’єктів житлового фонду та об’єктів соціальної інфраструктури ВАТ «Донбасенерго» в комунальну власність територіальної громади м. Миколаївка», на підставі зведеного акту приймання-передачі, був прийнятий та переданий в володіння та користування КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» з закріпленням права повного господарського відання гуртожиток на пл. Дзержинського, 1, в м. Миколаївка. Згідно довідки КП «Сервіскомуненерго» № 04/1691 від 29.10.2013 року та довідок форми А, [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], кім. 72, в м. Миколаївка. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено актом комісії від 29.10.2013 року, [PERSON], [PERSON], в гуртожитку на пл. Дзержинського, 1, кім. 72, в м. Миколаївка зареєстровані з 10.02.1993 року по даний час, а [PERSON], в гуртожитку на пл. Дзержинського, 1, кім. 72, в м. Миколаївка зареєстрований з 19.03.1993 року по даний час. [PERSON], [PERSON], [PERSON] в гуртожитку на пл. Дзержинського, 1, кім. 72, в м. Миколаївка не мешкають з 30.12.2008 року по даний час, особистих речей в кімнаті не зберігають, фактичне місце мешкання не відомо. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або його членів сім’ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 Житлового Кодексу України, особа визнається такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, якщо ця особа відсутня понад встановлені строки. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: Донецька область, місто Миколаївка, площа Дзержинського, 1, кім. 72, не мешкають та своїх особистих речей не мають в гуртожитку понад встановлений законом строк, що підтверджується актом комісії від 29.10.2013 року, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, який позивач сплатила при подачі даної позовної заяви у сумі 229,40 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved