Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-09 00:00:00

У квітні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ВАТ НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 14.12.2012 року по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі сталося ДТП за участю автомобіля [NUMBER], відповідальність якого застрахована ВАТ НАСК «Оранта», та за участю належного йому автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] 08 січня 2013 року до ВАТ НАСК «Оранта» ним було подано заяву про здійснення страхового відшкодування, а також надано усі необхідні документи. Того ж дня представниками відповідача було складено протокол огляду пошкодженого транспортного засобу та відповідно до проведеної оцінки вартість відновлювального ремонту склала 7824,01 гривень. Однак, виплата страхового відшкодування не здійснена. Просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у сумі 7824,01 гривень, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 09.04.2013 року по 13.04.2013 року у сумі 16,08 гривень, а також на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних від суми простроченого грошового зобовязання у розмірі 3,86 гривень. В ході судового розгляду справи позивачем [PERSON] було уточнено позовні вимоги, в остаточній редакції який просив стягнути з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» на свою користь страхове відшкодування у сумі 7314,01 гривень, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 09.04.2013 року по 28.07.2013 року у сумі 323,82 гривень, а також на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних від суми простроченого грошового зобовязання у розмірі 66,73 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги кінцевої редакції підтримав у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив позовом задовольнити. Представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» [PERSON], діюча на підставі довіреності в судовому засіданні вимоги предявленого позову визнала частково, та пояснила, що страховий випадок дійсно мав місце, оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], з вини якого сталася ДТП, застрахована ВАТ НАСК «Оранта». Проте, вважає, що позивач [PERSON] не є належною особою, яка має право грошової вимоги та отримання страхового відшкодування, оскільки пошкоджений транспортний засіб належить [PERSON] У страхової компанія існує вказівка здійснювати виплати страхового відшкодування на банківські рахунки власників пошкоджених транспортних засобів. Банківських платіжних реквізитів [PERSON] до страхової компанія надано не було, як і до сьогодення не надано постанови суду щодо встановлення вини водія [PERSON] Крім того, вважає неправомірним нарахування 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки дана норма застосовується при укладенні договорів майнового страхування, а [PERSON] у даному випадку не є страхувальником ВАТ НАСК «Оранта». З цих підстав просила відмовити у задоволені позову. Залучений в ході розгляду справи співвідповідач [PERSON] вимоги предявленого позову в частині відшкодування на користь [PERSON] суми безумовної франшизи визнав у повному обсязі. Представник третьої особи - Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, у судове засідання не прибув, обмежившись письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Третя особа [PERSON], будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, проте, його неявка не перешкоджає вирішенню справи по суті. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість предявленого позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2013 року, яка набрала чинності 29 січня 2013 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425,00 гривень. Доведеними обставинами, викладеними в мотивувальній частині даного судового рішення, є наступне: 14 грудня 2012 року приблизно о 08:30 годині [PERSON] керував транспо?ртним засобом автомо?білем марки «ГАЗ-33021», д/н [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], рухався по вул?иці Таганрозькій в рай?оні перехрестя з вулиц?ею Олімпійською в Ордж?онікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області, не був уважним, не урахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], який зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, розмір шкоди встановлюється. Вищезазначені встановлені судом обставини за положеннями ст. 61 ЦПК України щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено постанову в адміністративній справі, беруться до уваги в межах вирішення позову у даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ІХС № 359849, виданого від 06.06.2003 року власником автомобіля [NUMBER], є приватний підприємець [PERSON] (а.с. 9). Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» осбою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, в сенсі наведених норм відповідач [PERSON], як володілець джерела підвищеної небезпеки автомобіля [NUMBER], має нести зобовязання за деліктними відносинами, що виникли, зокрема, по відшкодуванню шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. Разом зі тим, судовим розглядом встановлено, що 18 листопада 2012 року між страхувальником [PERSON], з одного боку, та страховиком ВАТ НАСК «Оранта», з іншого, було укладено поліс № АВ/9191365 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом за умовами полісу є автомобіль [NUMBER], ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 50000,00 гривень, сума безумовної франшизи 510,00 гривень (а.с. 84). Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (надалі Закон № 1961-IV) особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Правомірність володіння водієм [PERSON] на момент ДТП автомобілем [NUMBER], не оспорювалася сторонами у справі в ході судового розгляду справи, а тому в сенсі наведеної норми він є особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із ст. 29 ЗУ Закону № 1961-IV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Настання страхового випадку та необхідність здійснення страхового відшкодування на користь власника пошкодженого транспортного засобу представником ВАТ НАСК «Оранта» в ході судового розгляду справи визнано повінстю. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. Як вбачається із довіреності серії ВМТ № 626981, посвідченої приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу [PERSON] від 27.05.2010 року за реєстровим № 1623, чинної до 27.05.2020 року, [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] бути його представниками та вчиняти від його імені дії, повязані з експлуатацією (користуванням) та ремонтом, а також крерувати та розпоряджатися належним йому транспортним засобом автомобілем [NUMBER]. Для цього уповноважив їх подавати від його імені заяви, одержувати документи та довідки, продати або заставити автомобіль, одержати належні йому від продажу гроші, зняти автомобіль з обліку в органах МВС, провести технічний огляд, отримувати дублікати документів в разі втрати, представляти інтереси в страхових компаніях, робити обовязкові платежі, отримувати страхове відшкодування, а також виконувати інші дії, повязані з даним дорученням (а.с. 17). Встановлено, що 08 січня 2013 року [PERSON], користуючись своїми правами, наданими наведеною довіреністю, звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» із заявою встановленого зразка про отримання страхового відшкодування. До заяви ним було долучено копії технічного паспорту транспортного засобу, довіреності, свого паспорту громадянина України та ІПН, а також банківські реквізити. Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону № 1961-IV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам розяснено, що положення ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), та такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] правомірно звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» за отриманням страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу, а тому доводи представника відповідача ВАТ НАСК «Оранта» є безпідставними та надуманими. Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик,

Outcome: partial