Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно, як на частку в спільній сумісній власності, в якому вказано, що він познайомився з відповідачем [PERSON] у червні 2006 року. Знайомство сталося в кафе «Дежавю», яке знаходиться у м. Сєвєродонецьку. Після знайомства їхні стосунки стали більш тісними і десь через два місяці вони вирішили мешкати разом. Знайома відповідачки Ліда виїжджала у Крим на заробітки та її квартира, що розташована по пр. Хіміків, 32, була вільною, вони вирішили взяти цю квартиру в оренду та мешкати разом в ній. Отже, починаючи з цього моменту вони почали проживати однією сімєю, вести спільне господарство, нести витрати на утримання орендованого житла, витрати на їжу, на одяг та інше. У жовтні 2007 року вони разом з відповідачкою вирішили купити власну квартиру. Так як коштів для купівлі квартири не вистачало було вирішено оформити кредит. Враховуючи, що їхні відносини не були зареєстровані відповідно до діючого законодавства, вони вирішили, що при купівлі квартири формально її власницею буде відповідачка, тому кредитний договір було оформлено на її імя, але сплачувати за кредитом вони будуть разом. Отже, ними фактично була придбана однокімнатна квартира, що розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна, 6/28, яка, як він вважає, є майном набутим ними за час спільного проживання. Вони продовжували мешкати разом, ними було погашено кредит та відповідачка формально стала власницею майна набутого ними за час спільного проживання (квартири, що розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна, 6/28). Протягом цього періоду вони часто виїжджали на відпочинок. Також до них у квартиру часто приходили гості, наприклад, вони кожен рік святкували день їхнього знайомства. Восени 2011 року їхні стосунки з відповідачкою погіршились і позивач був змушений переїхати мешкати до своїх родичів. У звязку з тим, що спірна квартира була придбана також і за його кошти він забажав від відповідачки, щоб вона повернула йому половину вартості квартири або продала цю квартиру та отримані кошти поділили на двох. Відповідачка категорично відмовилася від запропонованої ним пропозиції та взагалі почала ігнорувати його, не пускати у цю квартиру та погрожувати, що буде викликати міліцію, якщо він буде намагатися забрати свої речі, які залишилися у квартирі, а це й меблі, компютер, бойлер, уся кухня та інша побутова техніка, яку вони разом придбали за час спільного проживання. Позивач вважає, що відповідачка своїми діями порушує його законні права та інтереси. У звязку з вищенаведеним позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що з 2006 року вони проживали разом з відповідачкою, у жовтні 2007 року вони купили спірну квартиру за 11\~000 доларів США та оформили її на відповідачку. На той час він офіційно не працював, займався продажем меду, а відповідачка була приватним підприємцем та займалась оптовою торгівлею будівельних матеріалів. Тому для покупки квартири кредит в банку оформляли на відповідачку. В листопаді 2011 року вони перестали разом проживати. Він просив її сплатити їй вартість половини квартири, однак вона від цієї пропозиції відмовилась. Просив суд встановити юридичний факт, що [PERSON] та [PERSON] в період з червня 2006 р. по листопад 2011 р. проживали однією сімєю, як дружина та чоловік. Визнати, що однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна, 6/28, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Визнати за ним [PERSON] право власності на 1/2 частку однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна, 6/28. Визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/2 частку однокімнатної квартира, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна, 6/28. Стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 229 гривень 40 копійок. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала у повному обсязі, суду пояснила, що з позивачем вони знайомі з 2006 року, а проживали разом з червня 2006 року. Спочатку проживали в орендованій квартирі її подруги, а потім у 2007 році придбали у кредит власну квартиру. Оформили квартиру на неї. Потім деякий час робили в ній ремонт, а в грудні 2009 року переїхали в нову квартиру. У 2011 році вони припинили спільне проживання. Весь цей час вони проживали однією сімєю. Вели спільне господарство. Гроші на виплату кредиту за квартиру були їх спільні. Квартира була придбана пополам. На даний час вона не може віддати йому половину грошей за квартиру. Тому вважає, що нехай право власності на половину квартири буде зареєстроване за позивачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідо до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. В судовому засіданні з пояснень сторін було встановлено, що вони проживали разом з червня 2006 року по листопад 2011 року. Вказані обставини визнані обома сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню і вважаються судом доведеними. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява в частині встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сімєю без шлюбу підлягає задоволенню. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 10.10.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 4599, 10 жовтня 2007 року [PERSON] придбала квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з витягом з Державного рестру правочинів № 4749177 від 10.10.2007 року вказаний правочин зареєстрований в реєстрі за № 2406372. Згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 18207570, виданим 24.03.2008 року КП «Сєвєродонецьке БТІ», власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. Згідно з копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого КП «Сєвєродонецьке БТІ» станом на 14.03.2008 р., власником вказаної квартири є [PERSON], [INFO] Згідно з копією паспорту громадянина України серії ЕК 319531, виданого 13.11.1996 року Сєвєродонецьким МВ УМВСУ в Луганській області на імя [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою з 23.08.2011 року. Отже, в судовому засіданні з пояснень сторін та матеріалів справи було встановлено, що 10 жовтня 2007 року під час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу, ними за їх спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS]. Вказані обставини визнані обома сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню і вважаються судом доведеними. За таких обставин, суд вважає, що вищевказана однокімнатна квартира, що розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна, 6/28, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і їх частки у спільній сумісній власності є рівними, тобто по 1/2 частки кожного, а тому суд вважає, що позовна заява в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно, як на частку в спільній сумісній власності, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved