Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в 2005 році вона з відповідачем уклала договір довічного утримання згідно якого, зобов'язана була утримувати відповідача надаючи йому комплекс послуг згідно щомісячних замовлень, забезпечувати його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберігати за ним право довічного безкоштовного проживання у вказаному домоволодінні. Згодом за кошти позивача було зроблено ремонт спірного домоволодіння. 17 жовтня 2012 року відповідач вигнав позивача з спірного домоволодіння, змінив замки, перешкоджає їй користуватися спірним домоволодінням, виконувати свої обов'язки згідно договору довічного утримання. 07 лютого 2013 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання. 25 червня 2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська договір довічного утримання розірвано, однак рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Жовтневого районного суду скасовано та договір довічного утримання залишено. В зв'язку з тим, що відповідач на протязі року перешкоджає позивачу у користуванні її власністю [PERSON] просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю та вселення. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні Вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено в судовому засіданні, 30 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] будинок [ADDRESS] на земельній ділянці площею 254 кв.м., взамін [PERSON] зобов'язалась довічно утримувати [PERSON], надаючи йому комплекс послуг згідно щомісячних замовлень, забезпечуючи його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберігаючи за ним право довічного безкоштовного проживання у вказаному житловому будинку /а.с. 17/. В жовтні 2012 року [PERSON] вигнав [PERSON] з будинку [ADDRESS], змінив замки, після чого позивач не має можливості потрапити до спірного домоволодіння. [PERSON] неодноразово намагалася врегулювати даний спір шляхом переговорів, однак [PERSON] продовжував перешкоджати її у користуванні її власністю. Даний факт сторони підтвердили в судовому засіданні, окрім того відповідач пояснив суду, що вигнав [PERSON] в зв'язку з тим, що вона припинила виконувати свої зобов'язання згідно договору довічного утримання. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] пояснили, що дійсно сторони з 2005 року проживають разом, уклали договір довічного утримання згідно якого [PERSON] виконували всі покладенні згідно даного договору обов'язки, однак в жовтні 2012 року [PERSON] вигнав [PERSON] зі спірного домоволодіння, змінив замки на вхідних дверях, на протязі року позивач не має можливості потрапити до домоволодіння де залишилися її речі. 25 червня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення яким розірвано договір довічного утримання укладений 30 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] та визнано право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] /а.с.12-16/. 16 жовтня 2013 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скасовано, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання відмовлено /а.с. 9/. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Стаття 755 ЦК України передбачає, що Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Згідно ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження належним йому майном. При цьому ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши та дослідивши пояснення сторін, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи те, що [PERSON] згідно договору довічного утримання від 30 березня 2005 року є власником домоволодіння [ADDRESS], а [PERSON] своїми діями перешкоджає їй у праві користуванні своєю власністю, суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні власністю та вселити [PERSON] в буд. [ADDRESS]. Враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати по справі між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved