Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-10 00:00:00

В серпні 2013 року позивач ПП ВФ «ГиС» звернувся до суду із даним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 19 квітня 2012 року [PERSON] був прийнятий на підприємство на посаду слюсаря четвертого розряду. В заяві про прийняття на роботу оговорювались умови роботи, що стосуються правил внутрішнього трудового розпорядку, повязаних із виконанням виробничих задач на території ПАТ «МК «Азовсталь», з якими [PERSON] був згоден. 29 червня 2012 року начальником караулу №3 ТОВ «Охорона-Рівне» був складений акт №3185, згідно з яким о 06.50 годині контролером КПП №3 на караульній ділянці №1 (КПП-1) входу ПАТ «МК «Азовсталь» був встановлений факт порушення громадянином [PERSON] п.5.10б СТП 232-104-2011, а саме: останній проходив на територію комбінату у нетверезому стані, що виразилося в різкому запаху алкоголю з порожнини рота, тремтінні пальців рук, почервоніння очей. Згодом, [PERSON] було запропоновано протягом двох годин пройти медичне обстеження в Маріупольському міського наркологічному диспансері, видано на руки відповідне направлення, про що мається відмітка в вищезгаданому акті. Того ж дня, після огляду лікаря-нарколога [PERSON] отримав висновок, де вказано діагноз «гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю». В результаті порушення [PERSON] умов трудового договору 29 червня 2012 року був виданий наказ про звільнення останнього по ст.40 п.7 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані та із заробітної плати [PERSON] за червень 2012 року була утримана сума штрафу в розмірі 733,00 грн. Згідно умов договору підряду №2012/14ск від 01 листопада 2011 року та додатку №1, у звязку з порушенням правил розпорядку на території комбінату ПАТ «МК «Азовсталь» робітником ПП ВФ «ГиС» [PERSON], позивач сплатив штраф у розмірі 10000 грн. Посилаючись на діюче законодавство, з урахуванням утриманої суми штрафу в розмірі 733,00 грн., позивач просить стягнути з [PERSON], суму заподіяної ПП ВФ «ГиС» матеріальної шкоди в розмірі 9267,00 грн. та витрати, повязані з розглядом даної справи. У судовому засіданні представник позивача діючий на підставі довіреності [PERSON], повністю підтримав зміст позовної заяви, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовної заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі та додатково просив стягнути витрати повязані з наданням юридичної допомоги в сумі 650 грн. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснював, що при працевлаштування на роботу до позивача підписував заяву при прийнятті його на роботу та був ознайомлений з особливими умовами договору. Однак, вважає, що штраф в розмірі 10000 грн. був накладений на підприємство, тобто позивача, відповідно він його не повинен оплачувати. Крім того пояснював, що після звільнення за ст.40 п.7 КЗпП України, він не може не де працевлаштуватися, що порушує його права, передбачені Конституцією, однак наказ про звільнення він не оскаржував. Йому відомо, що з нього за червень була утримана сума в рахунок погашення штрафу, однак він теж дії позивача в даної частині не оскаржував. Вважає, що даний штраф занадто великий, тому позовні вимоги він не визнає. Суд, зясувавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що згідно наказу №38-к від 19 квітня 2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Приватного підприємства виробнича фірма «ГиС» на посаду слюсаря по ремонту металургійного обладнання четвертого розряду (а.с.8). Наказ був виданий на підставі заяви [PERSON] від 18 квітня 2012 року про прийняття на роботу, з якої вбачається, що в разі порушення режиму підприємства, а саме: появу на території комбінату «Азовсталь» в стані алкогольного спяніння, наркотичному стані, пронесення спиртних напоїв, або інших предметів (які кваліфікуються як крадіжка), [PERSON] зобовязався оплатити штраф в розмірі 10000 грн. та звільнитись по ст.40 п.8 КЗпП України за крадіжку; по ст.40 п.7 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані. Заява була підписана [PERSON] особисто (а.с.6). З цього вбачається, що відповідач фактично уклав із ПП ВФ «ГиС» трудовий контракт згідно ч.3 ст.21 КЗпП України. 29 червня 2012 року начальником караулу №1 ТОВ «Охорона-Рівне» був складений акт №3185, згідно з яким о 06.50 годині контролером КПП №3 на караульній ділянці №1 (КПП-1) входу ПАТ «МК «Азовсталь» був встановлений факт порушення громадянином [PERSON] п.5.10б СТП 232-104-2011, а саме: останній перебував на території комбінату у нетверезому стані, що виразилося в різкому запаху алкоголю з порожнини рота, тремтінні пальців рук, почервоніння очей (а.с.10). Згідно п.5.10б СТП 232-104-2011 заборонено пропуск та перебування на території комбінату осіб, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного спяніння (а.с.17-48). З довідки №1058 КЛПУ «Міський наркологічний диспансер міста Маріуполя» вбачається, що 29 червня 2012 року о «08.05» годині здійснено огляд [PERSON] та встановлено діагноз: гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю (а.с.11). Наказом №73-к від 29 червня 2012 року [PERSON] був звільнений з Приватного підприємства виробнича фірма «ГиС» по ст.40 п.7 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані (а.с.12). За умовами договору підряду №2012/14ск від 01 листопада 2011 року та додатку №1 (а.с.49-67), укладеного між ПАТ «МК «Азовсталь» та ПП ВФ «ГиС», у звязку з порушенням робітником ПП «ГиС» [PERSON] правил розпорядку на території комбінату «Азовсталь» - ПП ВФ «ГиС» сплатив штраф у розмірі 10000 грн., про що свідчать накладна №158 та платіжне доручення №761 від 05 вересня 2012 року (а.с.15-16). Крім того, з заробітної плати [PERSON] за червень 2012 року була утримана сума штрафу в розмірі 733,00 грн. за порушення ним правил розпорядку на території комбінату «Азовсталь», що підтверджується відповідною довідкою №13 від 15 квітня 2013 року, виданою ПП ВФ «ГиС» (а.с.9). Наказ про звільнення з роботи та утримання суми штрафу з заробітної плати [PERSON] не оскаржував. Згідно ч.1,2 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Згідно абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх робітниками» від 29 грудня 1992 року №14, за правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, робітники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну шкоду в розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Однак, якщо розмір матеріальної відповідальності був встановлений в укладеному з робітником контракті, шкода стягується з робітника згідно умов контракту. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачу ПП ВФ «ГиС» була заподіяна шкода в розмірі 9267,00 грн. в результаті неправомірних дій [PERSON], про наслідки яких останній був письмово попереджений при прийомі на роботу, тому позовні вимоги ПП ВФ «ГиС» до [PERSON] підлягають задоволенню, а сума заподіяної шкоди в розмірі 9267,00 грн. стягненню з відповідача. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує наступним чином. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею та документально підтвердженні судові витрати, які відповідно до ст.79 цього Кодексу складається з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу. Крім того, ч.1 ст.84 цього Кодексу встановлено, що витрати повязані з оплатою правої допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно із ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Як вбачається з довідки ФОП [PERSON] від 05 липня 2013 року, за складання даного позову позивач ПП ВФ «ГиС» сплатив ФОП [PERSON] 650 грн. Крім того, надана квитанція 040 від 05.07.2013 року, яка підтверджує документально понесені витрати на правову допомогу, саме в сумі 650 грн., у звязку з чим дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір у розмірі 229,41 грн.

Outcome: approved