Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Керченського міського суду з позовом до Керченської міської ради про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що у 29 січня 1991 року помер батько позивача – [PERSON], який був власником 51/100 частини домоволодіння №25 по вулиці Левіна у м. Керчі, а 28 липня 2009 року померла мати позивача – [PERSON], яка була власником 49/100 частини домоволодіння №25 по вулиці Левіна у м. Керчі. Після смерті матері спадкоємцем за заповітом став позивач, а після смерті батька – позивач та співмешканка покійного - [PERSON] На час подання позову право власності на спірне домоволодіння зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. Але, 11.10.1994 року [PERSON] знялась з реєстрації та по теперішній час у будинку ні хто не зареєстрований. Позивач вказує, що з 1994 року відповідач своїм майном не користується, інтересу до нього не проявляє, участи в утримані будинку не приймає, а він, сумлінно володіє своє частиною домоволодіння та частиною відповідача, проводив поточні та капітальні ремонти, стежив за порядком у будинку та у дворі, сплачував комунальні платежі. З наведеного просив суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: м. Керч вул. Левіна №25 за правом набувальної давності, оскільки він відкрито володіє нім понад 10 років та припинити право власності [PERSON] Моісеєвни на 51/100 частину домоволодіння №25 по вулиці Левіна у м. Керчі. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, навівши доводи, аналогічні викладеним у позовної заяві. Відповідач [PERSON] будучі належним чином сповіщеною про час та місце судового розгляду справи, через засоби масової інформації у судове засідання не з'явилась. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Так ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено? що “Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.” Виходячи зі змісту ст.. 344 ЦК України, обставинами, що мають значення для справі та яки повинен довести саме позивач є: законний об’єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). З матеріалів справи вбачається, що згідно із заповітом [PERSON] є власником 49/100 та 51/100 часток житлового будинку №25 по вулиці Левіна у м. Керчі (а.с.7-9). З метою доведення відкритості та безперервності володіння будинком, з боку позивача суду були надані наступні докази: довідка ЖЄУ – 3,страхове свідоцтво, договір про користування електричною енергією, договір про надавання послуг по утриманню домів, споруд та прибудинкових територій (а.с.22-26). Проте суд не може погодитися з доводами сторони позивача про те, що досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про виникнення у [PERSON] права власності на спірну частину будинок, оскільки суду не було надано доказів того, що власник майна [PERSON] була обізнана щодо заволодіння позивачем належним їй майном. Вирішуючи спір між сторонами суд приймає до уваги вимоги ст.. 256 ЦК України, якою встановлено, що “Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, також вимоги ст. 261 ЦК України , яка передбачає, що “Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.” Окрім того, суд керується вимогами ст. 321 ЦК України, яка закріплює, що “Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.” Отже, з виходячи з аналізу наведених норм права, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач власник майна, будучі необізнаною стосовно того, що позивач заволодів належним їй майном досі не позбавлений права витребувати його у межах строку позовної давності, тому на думку суду, позивач має право заявляти вимоги про визнання права власності на спірний будинок за правом набувальної давності тільки за умови спливу у власника строку позовної давності на витребування майна. Суд не приймає до уваги усі інші докази, долученні стороною позивача до матеріалів справи, оскільки вони не стосуються предмету спору між сторонами.

Outcome: dismissed