Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

У серпні 2013 року до суду звернулося ПАТ «Державний ощадний банк України» з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в процесі розгляду справи представник позивача збільшив та просив звернути стягнення на нерухоме майно-належну [PERSON] 1/4 частку в трикімнатній квартирі [NUMBER], загальною площею 70,30 кв.м., жилою плошею 39,90 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS], належну [PERSON] 1/4 частку в трикімнатній квартирі [NUMBER], загальною площею 70,30 кв.м., жилою плошею 39,90 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS], належну [PERSON] 1/4 частку в трикімнатній квартирі [NUMBER], загальною площею 70,30 кв.м., жилою плошею 39,90 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS], належну [PERSON] 1/4 частку в трикімнатній квартирі [NUMBER], загальною площею 70, 30 кв.м., жилою плошею 39,90 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS]. За рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку предмета іпотеки трикімнатної картири [NUMBER], загальною площею 70,30 кв.м., жилою плошею 39,90 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS], задовольнити вимогу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» у розмірі 112683 гривні 46 копійок - суми заборгованості за кредитним договором № 1683 від 28.12.2010 року. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки - трикімнатної квартири [NUMBER], загальною площею 70,30 кв.м., жилою плошею 39,90 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши її початкову вартість у розмірі, визначеному проведеною банком експертною оцінкою. Стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1126 гривень 85 копійок. В обгрунтування позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № 1683 від 28.12.2010 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 150000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20 % річних з кінцевим терміном повернення 28.12.2015 р.. В порушення умов договору та положень ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого має станом на 02.12.2013 року заборгованість на загальну суму 112683 гривні 46 копійок, що складається із: заборгованості за кредитом - 62500 гривень, простроченої заборгованості за кредитом 30536 гривень 76 копійок, простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитом -15329 гривень 85 копійок, пені 4316 гривень 85 копійок. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором з відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно якого вони надали в іпотеку банку трикімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 70, 30 кв.м., жилою плошею 39,90 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] і належить відповідачам на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09.10.2007 року виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на підставі розпорядження міського голови № 483 від 05.10.2007 року, зареєстрованого Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 2007 року, за рахунок звернення стягнення на яку у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги на підставі ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку». У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов, посилаючись на додержання банком умов договору і вимог закону та наявність заборгованості, що підтверджена розрахунком заборгованості і наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що позивачем порушено вимоги п.3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» щодо включення в умови кредитного договору п.1.11, згідно якого за надання банківських послуг позичальник сплачує банку винагороду за надання кредиту в розмірі 1500 гривень до моменту отримання кредиту за цим договором, що є підставою для зменшення розміру заборгованості на 1500 гривень, в рахунок якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, і який є нікчемним згідно ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також необхідно зменшити розмір пені з квітня 2013 року по листопад 2013 року, оскільки банк навмисно не звертався з позовом до суду, щоб стягнути з відповідача [PERSON] пеню в більшому розмірі. Крім того, відповідачку [PERSON] особисто не повідомлено позивачем про наявність заборгованості у [PERSON] перед ПАТ «Державний ощадбанк України» та не попереджено про прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» і підставою для відмови у задоволенні позову в частині звернення стягнення на 1/4 частку квартири, яка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, в порядку, передбаченому ч.5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», позивач у справі(далі кредитор), та [PERSON].(далі позичальник), було укладено кредитний договір № 1683 від 28.12.2010 року, копія якого долучена до матеріалів справи, відповідно до п.1.1 якого банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти в сумі 150000 гривень, а Позичальник зобов'язався належним чином повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20 % річних в порядку та на умовах і в строки, визначені договором. Як зазначено у п.1.2 кредитного договору, кредит надається на п'ять років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 28 грудня 2015 року. Згідно п.1.4 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно до 25 числа місяця, починаючи з наступного місяця після отримання кредиту, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі по 2500 гривень та сплачувати проценти, щомісячно нараховані банком з моменту видачі кредиту на залишок заборгованості за кредитом. Останній платіж в сумі 2500 гривень в рахунок погашення кредиту та сплату нарахованих банком процентів здійснити не пізніше кінцевої дати остаточного погашення кредиту, що визначена цим договором. Відповідно до п.1.11 кредитного договору за надання банківських послуг позичальник сплачує банку комісійну винагороду за надання кредиту в розмірі 1500 гривень. Сплата здійснюється до моменту отримання кредиту за цим договором. За правилами п.5.2 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,055 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Як зазначено у п.7.8 цього договору, сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов'язань позичальника ( в тому числі, але не включно, щодо повернення сум кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами цього договору. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором ( в тому числі й додатковими договорами до нього) забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою, вказаною в цьому договорі. Як зазначено у п.3.4 договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання та/або майновим поручителем будь-яких зобов'язань за договором іпотеки нерухомого майна. 28 грудня 2010 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» і [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 4175 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 28.12.2010 року № 1683. Згідно п. 1.2 іпотечного договору предметом цього договору є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира [NUMBER], загальною площею 70,30 кв.м., жилою плошею 39,90 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.4 іпотечного договору вартість предмета іпотеки визначена шляхом проведення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності і згідно звіту про експертну оцінку від 11 листопада 2010 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності асоціацією «УкрЕкспоБуд», становить 308890 гривень. Договірна вартість премета іпотеки становить 300000 гривень. Згідно наданого позивачем Звіту про оцінку майна від 30 серпня 2013 року, здійсненого ДП «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень», вартість трикімнатної квартири [NUMBER], загальною площею 70,30 кв.м., жилою плошею 39,90 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] становить 165100 гривень. При цьому, як зазначено у п.1.4. іпотечного договору, сторони погодили, що реалізація предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому цим договором та чинним на момент реалізації. Відповідно до п. 3.1.3 іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або цим договором, в тому числі в разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання за кредитним договором в цілому або в будь-якій частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше двох місяців. Згідно п.6.1. іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, зокрема, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання(або відповідної його частини) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцями будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором. При цьому, у разі порушення зобов'язання та/або умов цього договору та прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобов'язаний надіслати іпотекодавцям та боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до п.6.2 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку. В зв'язку з тим, що [PERSON] не виконував свої зобов'язання за кредитним договором № 1683 від 28.12.2010 року, 30 листопада 2012 року, 02 січня 2013 року було направлено позивачем відповідачеві [PERSON] листи повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, 30 січня 2013 року, 25 лютого 2013 року, 05 квітня 2013 року, позивачем було направлено листи - застереження [PERSON], в яких банк попереджав позичальника про наявність у нього прстроченої заборгованості по чергових платежах, які отримував відповідач особисто. В зв'язку з тим, що відповідач не виконував зобов'язання за кредитним договором навіть після отримання від банку листів-повідомлень та листів-застережень, то 22.05.2013 року банком було направлено лист - вимогу № 58.2 про усунення порушення відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким було зобов'язано позичальника здійснити повне погашення кредиту, наданого згідно із кредитним договором від 28.12.2010 року № 1683 в строк не пізніше 30 календарних днів з моменту одержання листа - вимоги, та в якій позивач повідомив відповідачів в разі непогашення позичальником всієї заборгованості по кредитному договору до 21 червня 2013 року про вжиття заходів щодо погашення заборгованості в примусовому порядку шляхом звернення стягнення на майно, передане в іпотеку. З матеріалів справи вбачається, що лист-вимогу про усунення порушення отримали відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] особисто, та відповідачка [PERSON] отримала також лист-вимогу для передачі дочці [PERSON], відповідачці у справі. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1683 від 28 грудня 2008 року, заборгованість станом на 02.12.2013 року становить на загальну суму 112683 гривні 46 копійок, що складається із: заборгованості за кредитом - 62500 гривень, простроченої заборгованості за кредитом 30536 гривень 76 копійок, простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитом -15329 гривень 85 копійок, пені 4316 гривень 85 копійок, достовірність якої сумнівів у суда не викликає. Визначаючи відповідні встановленим обставинам справи правовідносини сторін, суд при вирішенні спору виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 ст. 575 цього Кодексу іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За правилом ч. 2 цієї статті якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 цього Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ч. 2 цієї статті положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Виходячи із наведених положень кредитного договору, іпотечного договору, положень Цивільного кодексу України і Закону України «Про іпотеку» та встановлених судом обставин справи, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки слід визнати обгрунтованими, оскільки боржник [PERSON] за основним зобов'язанням, встановленим кредитним договором, - відповідач, порушив основне зобов'язання, розмір якого встановлено у чітко визначеній сумі на конкретний час, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодавцями, відповідачами, була одержана вимога іпотекодержателя про необхідність виконання порушеного [PERSON] зобов'язання протягом 30 днів з дня одержання вимоги, з одночасним попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі залишення цієї вимоги без задоволення, розмір заборгованості за кредитним договором є співмірним з вартістю предмета іпотеки, визначеної у Звіті про оцінку майна від 30 серпня 2013 року, здійсненого ДП «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень», тобто встановлено наявність всіх необхідних підстав та умов, визначених договором та законом, для звернення стягнення на предмет іпотеки, в т.ч. за рішенням суду. Як роз'яснено судам у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільниї і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Задовольняючи позовні вимоги частково і відмовляючи у їх задоволенні в частині визначення початкової вартості предмета іпотеки у розмірі, визначеному проведеною банком експертною оцінкою, суд виходить із положень п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», яким передбачено можливість суду зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також з положень п. 1.4. іпотечного договору, згідно якого сторони погодили, що реалізація предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації і є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством на момент реалізації. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». За таких обставин необхідно в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк» за кредитним договором № 1683 від 28 грудня 2010 року в сумі 112683 гривні 46 копійок, що складається із: заборгованості за кредитом - 62500 гривень, простроченої заборгованості за кредитом 30536 гривень 76 копійок, простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитом -15329 гривень 85 копійок, пені 4316 гривень 85 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки -трикімнатну квартиру, загальною площею 70,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09.10.2007 року виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на підставі розпорядження міського голови № 483 від 05.10.2007 року, зареєстрованого Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 2007 року, шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид товару на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Посилання представника відповідача на порушення позивачем п.3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» щодо включення в умови кредитного договору п.1.11, згідно якого за надання банківських послуг позичальник сплачує банку винагороду за надання кредиту в розмірі 1500 гривень до моменту отримання кредиту за цим договором, як на підставу зменшення розміру заборгованості на 1500 гривень, в рахунок якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, і який на його думку є нікчемним згідно ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, виходячи з наступного. Як вбачається із п.1.1 кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 150000 гривень. Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі N 1-26/2011, споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Як вбачається із кредитного договору № 1683 від 28 грудня 2010 року, банком було надано відповідачеві [PERSON] грошові кошти шляхом видачі готівки. Таким чином, даний кредитний договір не має ознак споживчого кредиту. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедуру виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Під час підписання кредитного договору відповідач [PERSON] був ознайомлений з його умовами, висловив свою згоду щодо умов договору та волевиявлення шляхом підписання зазначеного договору. Після укладення договору між сторонами виникли кредитні правовідносини, регулювання яких передбачено положеннями ЦК України та спеціальним законодавством у системі кредитування, і після укладення кредитного договору Закон України «Про зхист прав споживачів» не поширюється на дані правовідносини, у зв'язку з чим суд вважає посилання представника відповідача на нікчемність п.1.11. кредитного договору № 1683 від 28.12.2010 року відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» такими, що не заслуговують на увагу. Крім того, пункт 1.11 вказаного кредитного договору в судовому порядку недійсним не визнавався, тому суд виходить з дійсності цього пункту кредитного договору. Доводи представника відповідача про зменшення розміру пені, яка входить до складу загального розміру заборгованості за кредитним договором, тобто за період з квітня 2013 року по листопад 2013 року, а не з листопада 2012 року по листопад 2013 року, як зазначено в позовній заяві, суд вважає не обґрунтованими, оскільки представник відповідача не навів суду правових підстав для зменшення її розміру. Твердження представника відповідача про недотримання позивачем вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» через те, що відповідачці [PERSON] особисто позивач не вручив лист-вимогу про усунення порушення, як на підставу відмови у задоволенні позову в частині звернення стягнення на 1/4 частку квартири, яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки лист-вимога про усунення порушення для передачі [PERSON] було вручено відповідачці [PERSON], яка є її матір'ю. Крім того, згідно ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому вимога позивача щодо стягнення судових витрат по оплаті судового збору з відповідачів в солідарному порядку не підлягає задоволенню, оскільки солідарна відповідальність передбачена у випадках, встановлених законом або договором. Оскільки ст. 88 ЦПК України та договором не передбачено солідарну відповідальність відповідачів по сплаті судового збору, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках 1126 гривень 83 копійки судових витрат по оплаті судового збору, тобто по 281 гривні 71 копійці з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial