Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що у 1994 році за рахунок майнового сертифікату було викуплено 618, 56 кв.м. загальної площі будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS] Рішенням арбітражного суду Рівненської області від 02 жовтня 1995 року договір купівлі- продажу визнано недійсним. Відповідачі вказані кошти не повернули. Зазначає, що Фонд Державного майна України своїм протоколом наради від 26 лютого 1996 року за підписом першого заступника ФДМУ зобов»язав Регіональне відділення ФДМУ в Рівненські й облаті і особисто [PERSON] повернути кошти членам товариства покупців або визначити кількість майна за згодою громадян. Проте, вказані вимоги [PERSON] виконані не були. Просить суд стягнути з відповідачів на його користь 2155063 грн - сплачених за придбання майна та 1000000 грн. - у рахунок відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача Регіонального відділення фонду державного майна в Рівненській області під час судового засідання позовні вимоги не визнав, пояснив, що Рівненським міським судом було винесено рішення 15.07.2011 року у справі № 2-285111, яким у задоволення позовних вимог [PERSON] до Регіонального відділення ФДМУ в Рівненській області про стягнення 3 173507 грн було відмовлено.Вказане рішення набрало законної сили, а тому обставини встановлені вказаним рішенням не підлягають доказуванню в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України. Вказаним рішенням суду досліджено питання правомірності вимоги [PERSON] щодло стягнення грошових коштів з регіонального відділення. Також зазначив, що згідно протоколу наради від 15.12.1995 року наданого позивачем, регіональному відділенню ФДМУ в Рівненській області доручено повернути ВАТ « Полісся» грошові кошти витрачені ним для викупу державної частки державного майна ЖКК « Рівнеагробуд» з урахуванням індексації, а не [PERSON], як учаснику цього товариства. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив, що у 1994 році в план приватизації адмінбудівлі по [ADDRESS] та [ADDRESS] були включені не з ініціативи [PERSON], як стверджує позивач, а згідно наказу ФДМ України. Просить врахувати, що [PERSON] не надано жодної копії платіжного документу, щодо сплати ним 2155063 грн, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Оцінюючи пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що в 1994 році регіональним відділенням ФДМУ у Рівненській області було здійснено приватизацію державної частки в майні житлово- комунальної контори « Рівнеагробуд» В судовому засіданні встановлено і дані обставини визнані сторонами, що на підставі договору купівлі продажу державної частки майна ЖКК « Рівнеагробуд» від 30 травня 1994 року [ADDRESS] як один із складових державної частки по акту передачі від 15 серпня 1994 року був переданий ЖКК «Рівнеагробуд» та видано товариству покупців членів трудового колективу ЖКК « Рівнеагробуд» свідоцтво про власність від 15 серпня 1994 року У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Рівненського міського суду від 15.07.2011 року встановлено, що рішенням арбітражного суду Рівненської області від 02 жовтня 1995 року по справі № 219-Д договір купівлі- продажу державної частки майна ЖКК « Рівнеагробуд» від 30 травня 1994 року № 31 визнано недійсним, оскільки при прийнятті рішення про приватизацію не були враховані законні інтереси Рівненського обласного управління Національного банку України, Рівненського управління архітектури облвиконкому, які користуються частиною, що було приватизоване. Рішенням арбітражного суду Рівненської області від 09 липня 1996 року зобов»язано ВАТ « Полісся» повернути вищевказані об»єкти нерухомості Рівненській обласній асоціації « Рівнеагробуд» Вказаним вище рішенням Рівненського міського суду від 15.07.2011 року та ухвалою колегії суддів судової палати апеляційного суду Рівненської області від 06.10.2011 року встановлено, що з приватизаційного платіжного доручення № 37 від 28.06.1994 року слідує, що одержувачем майнового сертифікату [PERSON] на суму 1050000 карбованців було ЖКК « Рівнеагробуд».Доказів того, що відповідач ( Регіональне відділення ФДМУ в Рівненській області ) укладав з позивачем договір купівлі- продажу 618, 56 метрів квадратних будинку по [ADDRESS] та [ADDRESS] та внесення позивачем коштів на рахунок відповідача [PERSON] не надав ( а.с.15), тому вказані обставини не підлягають доказуванню у вказаній цивільній справі. Не заслуговують на увагу суду і доводи позивача, що з ініціативи [PERSON] в план приватизації були включені адмінібудинок по [ADDRESS] та будинок по вул.[ADDRESS] в місті Рівне, оскільки з оглянутого в судовому засіданні наказу ФДМ України № 235 від 25.05. 1993 року, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України № 73 від 23.06.1993 року « про затвердження Порядку створення та реєстрації товариства покупців в процесі приватизації». Згідно п.5.3. даного Порядку голова відповідно до рішення загальних зборів або угоди про спільну діяльність від імені товариства може подавати заяву на приватизацію. Тобто заяву на приватизацію ЖКК «Рівнеагробуд» подав саме голова товариства, а не [PERSON] Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України. З оглянутого в судовому засіданні протоколу наради від 15.12.1995 року, який був наданий позивачем, регіональному відділенню ФДМУ в Рівненській області доручено повернути ВАТ « Полісся» грошові кошти, витрачені ним для викупу державної частки державного майна ЖКК « Рівнеагробуд» з урахуванням індексації, а не [PERSON], як учаснику цього товариства.( а.с.5) Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не подано жодного доказу, що відповідачами порушено його право, доказів сплати грошей за придбане майно, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення 2155063 грн. З огляду на те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а в судовому засіданні не доведено порушення прав позивача, то позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed