Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, залишене після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, за заповітом від 14.07.2005 року, зареєстрованого за №8 Веселівською сільською радою Коростенського району, Житомирської області, у вигляді житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями і спорудами, розташований на земельній ділянці розміром 0.64 га. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка постійно проживала разом з позивачкою за адресою [ADDRESS]. При житті склала заповіт, яким заповідала їй все своє майно на випадок смерті. В даний час вона звернулась дот нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовляєї їй у видачі свдоцтва про право на спадщину , оскільки відсутній документ, підтверджуючий право власності на вказане майно. В судове засідання позивачка не з»явилась, надіслала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Третя особа проти позову не заперечує, просить розглянути справу без участі її представника, про що надала суду заяву. А тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів та без фіксації технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги повністю, виходячи з таких підстав. Як встановлено судом позивачка [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про одруження. Ще в 1950-х роках батьки позивачки побудували житловий будинок з надвірними будівлями розташований в [ADDRESS] і з того часу вільно і відкрито користувались вказаним домоволодінням, зареєструвавши його в погосоподарській книзі Веселівської сільської ради. Позивачка [PERSON] постійно проживає в будинку батьків разом із своєю сім"єю. 14 липня 2005 року мати позивачки [PERSON] склала заповіт , яким заповідала належний їй будинок [ADDRESS] та всі прилеглі до нього будівлі своїй дочці [PERSON]. Даний заповіт посвідчений секретарем Веселівської сільської ради , зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №8, на день смерті заповідача ніким не скасований і не змінений. [INFO] року в с. Веселівка Коростенського району Житомирської області у віці 83 років мати позивачки [PERSON] померла, про що виконкомом Веселівської сільської ради зроблено запис за №6 в Книзі реєстрації смертей. Позивачка належним чином відповідно до вимог ст.1268 ЦК Українри прийняла спадщину, проживаючи в будинку на момент смерті спадкодавця. Проте, у спадковому будинку проживав чоловік покійної спадкодавця, відповідач [PERSON] , який на момент складення заповіту був особою непрацездатною, старшою 60-ти річного віку, та відповідно до цього мав право на обов"язкову долю у спадковому майні.З його заяви видно, що він не претендує на спадкове майно і не заперечує, щоб право власності було визнано за дочкою. В даний час позивачка звернулася до нотаріальної контор із заявою про офоромлення спадщини, але нотаріус обгрунтовано відмовляє їй, оскільки право власності на спірне домоволодіння не зареєстровано в БТІ. Оскільки спадковий будинок був побудований під час дії ЦК Української РСР в редакції 1963 року, діючим на той час законодавством не передбачено було реєстрацію будинків, документом, що підтверджував право власності на будинок була погосподарська книга сільської ради, то суд приходить до висновку, що і мати позивачки мала право власності на будинок, а , відповідно, і визнає його за нею. Згідно положень ст.ст.100,101 ЦК УРСР (яка діяла на той час) в редакції 1963 року громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 «Особиста власність» цього ж кодексу не пов»язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Відповідно до п.4ч.2п.п.6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1996 року державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. При таких обставинах суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved