Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Донбасантрацит» в особі ВП шахта «Княгинівська» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України, розглянувши його заяву до ДП «Донбасантрацит» в особі ВП шахті «Княгинінська», прийняла рішення від 15.08.2012 р. про утримання з відповідача середнього заробітку у розмірі 65711 грн. 02 коп., чим підтвердила його знаходження у вимушеному прогулі. Оскільки розрахунок був проведений по 30.06.2011 р., а до теперішнього часу він продовжує знаходитись у вимушеному прогулі, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2011 р. по 31.03.2013 р. у розмірі 31794 грн. 18 коп., виходячи з розрахунку: середньоденний заробіток 79,09 грн. х 402 днів вимушеного прогулу. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Савін С.М. позовні вимоги не визнав в повному обсязі, при розгляді справи просить застосувати строк позовної давності відповідно до ст. 233 КЗпПУ, п.4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р., який рахувати з 16.01.2006 р., з дня винесення рішення суду про поновлення позивача на роботі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали по справі, прийшов до наступного висновку. Рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 16.01.2006р. [PERSON] поновлено на посаді виконуючого обов`язки директора ДВАТ «Шахта «Княгинівська» ДП ДХК «Донбасантрацит». Рішення набрало законної сили і допущено до негайного виконання. У виконання рішення суду 24.01.2006 р.[PERSON] був виданий виконавчий лист, який був наданий ним до ВДВС Краснолуцького МУЮ для примусового виконання. 26.01.2006 р. постановою державного виконавця ВДВС Краснолуцького МУЮ було відкрите виконавче провадження і надіслана відповідачу для негайного виконання. Рішенням Краснолуцького міського суду від 15.03.2006 р. з відповідача на користь [PERSON] стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7045 грн. 21коп. за період часу з 13.09.2005 р. по 17.02.2006 р., моральна шкода у розмірі 10000 грн.. Рішенням апеляційного суду Луганської області від 30.06.2011р. на користь [PERSON] стягнуто з ДП «Донбасантрацит» в особі «Шахта «Княгінівська» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 52142 грн. 73 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.08.2012 р. сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу , що підлягає стягненню на користь позивача, збільшена до 65 711 грн. 02 коп.. До теперішнього часу [PERSON] на роботі не поновлено. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Позивач посилається на рішення колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України від 15.08.2012 р. про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу як на підставу задоволення його вимог і у подальшому при зверненні з таким позовом до суду. Відповідно до норми ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Зважаючи на те, що ч.1 ст. 233 КЗпП України, встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права,суд вбачає, що в даній справі предметом спору не є правовідносини, які б стосувалися порушення відповідачем законодавства про оплату праці, а предметом спору є виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Про порушення свого права (як випливає з наявних у справі доказів ) позивачу було відомо одразу після 30.06.2011 року, тобто після останнього перерахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а з дійсним позовом позивач звернувся 23.01.2013 року, то позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з вимогами про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2011 року по 31.01.2013 року включно. Так, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. В суді позивачем не було повідомлено причин, з яких він звернувся до суду з пропуском встановлених трудовим законодавством строків і ним не заявлялося клопотання про поновлення строків звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, підстави для поновлення тримісячного строку звернення до суду відсутні. Незважаючи на підставність позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2011 року по 31.01.2013 року, в задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу період з 01.07.2011 року по 31.01.2013 року, слід відмовити з підстав пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду.

Outcome: dismissed