Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

11.10.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі з червня 2009 року. Від шлюбу в 2010 році у них народилася донька [PERSON]. На даний час сторони проживають окремо, неповнолітня дочка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання дитини, матеріальної допомоги не надає. Позивачка також зазначає, що на даний час вона не працює, так як перебуває у декретній відпустці, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги для забезпечення гідних умов життя, необхідних для розвитку дитини. Водночас відповідач офіційно працевлаштований та має можливість надавити матеріальну допомогу на утримання дитини. З наведених підстав просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти стягнення на користь позивачки аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його доходу щомісяця. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 2009 року перебувають в шлюбі. Від шлюбу подружжя має малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.03.2010 року [NUMBER], актовий запис №574. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Водночас відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що на час розгляду справи малолітня дитина проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від обов'язку по утриманню дітей, оскільки матеріальну допомогу не надає. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. З огляду на викладене вище, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої [PERSON], всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з цим, сторони під час розгляду справи в суді просили ухвалити рішення про стягнення аліменів з 01.11.2013 року з огляду на те, що відповідач надав матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини в жовтні 2013 року в добровільному порядку. Враховуючи, що відповідач фізично здоровий та має можливість сплачувати аліменти, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, а також те, що відповідач не заперечує проти вимог позивачки, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення на користь останньої аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів і суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved