Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивачка в позові вказує, що 29 травня 1992 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Іванівській сільській раді, що підтверджується відміткою в її паспорті в розділі сімейний стан. В шлюбі, [INFO] року в них народилася донька [PERSON]. Враховуючи, те що спільне з відповідачем подружнє життя в подальшому не склалося, тому 25.11.2009 року, шлюб з відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, видане їй повторно 22.11.2012 року. За час перебування у шлюбі позивачкою спільно з відповідачем було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок технічною готовністю 50%, який знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.12.1995 року, який був укладений між відповідачем та [PERSON] - батьком позивачки. Відповідно до рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради від 20.03.2013 року поштову адресу вищевказаного будинку було змінено на номер - [ADDRESS]. Позивачка вказує, що за час їхнього шлюбу, цей житловий будинок з господарськими будівлями вони спільно добудували і довели до повної готовності для експлуатації. В цьому їм допомагали батьки позивачки та відповідача. І в березні 2007 року вони з донькою перейшли жити в новозбудований будинок, що підтверджується відміткою про державну реєстрацію місця проживання проставленою в паспорті позивачки. Позивачка вказує, що після розірвання шлюбу вона з відповідачем ще майже рік проживала разом, з надією про те що їх шлюбні відносини відновляться. Але як виявилося в подальшому відповідач таких намірів не мав, так як постійно між ними виникали непорозуміння і сварки. На думку позивачки це відбувалося з вини відповідача. Відповідач також не виявляв належної уваги до їх спільної дитини. А тому вона вимушена була покинути цей будинок і піти проживати до своїх батьків. Але в вересні місяці 2012 року їй стало відомо, що відповідач без її дозволу з будинку вивіз повністю спільно придбані ними під час шлюбу меблі та інше рухоме майно. В зв'язку з цим вона звернулася до відповідача з пропозицією добровільно поділити спільно нажите ними майно. Але відповідач від її пропозиції відмовився, а тому добровільного поділу майна між ними досягнуто не було. Для підтвердження відсутності в будинку спільно нажитого сторонами майна позивачка до суду надала, складений комісією з представників органу місцевого самоврядування та дільничного інспектора Ковальчука П.В., акт від 20.03.2013., про те, що відповідач без її згоди вивіз та реалізував майно згідно переліку та по ціні вказаному в акті на загальну суму 12 000 грн. Враховуючи те, що відповідач в односторонньому порядку розпорядився спільно нажитим ними майном, тому у позивачки виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак від неї надійшла заява, відповідно до якої вона позовні вимоги підтримує і просить слухати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоч належним чином був повідомлений про день розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, 29 травня 1992 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований в Іванівській сільській раді, Калинівського району, Вінницької області, що підтверджується відміткою в паспорті позивачки, в розділі сімейний стан. В шлюбі, [INFO] року в них народилася донька [PERSON]. 25.11.2009 року шлюб з відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, видане повторно позивачці 22.11.2012 року. За час перебування у шлюбі позивачкою спільно з відповідачем було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок технічною готовністю 50%, який знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.12.1995 року, який був укладений між відповідачем та [PERSON] - батьком позивачки. Відповідно до рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради від 20.03.2013 року поштову адресу вищевказаного будинку було змінено на номер - [ADDRESS]. Позивачка вказує, що за час їх з відповідачем спільного шлюбу, цей житловий будинок з господарськими будівлями ними був спільно добудований і доведений до повної готовності для експлуатації. В цьому їм допомагали батьки позивачки та відповідача. І в березні 2007 року вони з донькою перейшли жити в новозбудований будинок, що підтверджується відміткою про державну реєстрацію місця проживання, проставленою в паспорті позивачки. Позивачка вказує, що після розірвання шлюбу вона з відповідачем ще майже рік проживала разом, з надією на те, що їх шлюбні відносини відновляться. Але як виявилося в подальшому відповідач таких намірів не мав, так як постійно між ними виникали непорозуміння і сварки. На думку позивачки це відбувалося з вини відповідача. Відповідач також не виявляв належної уваги до їх спільної дитини. А тому вона вимушена була покинути цей будинок і піти проживати до своїх батьків. Але в вересні місяці 2012 року їй стало відомо, що відповідач без її дозволу з будинку вивіз повністю спільно придбані ними, під час шлюбу, меблі та інше рухоме майно. В зв'язку з цим вона звернулася до відповідача з пропозицією добровільно поділити спільно нажите ними майно. Але відповідач від її пропозиції відмовився, а тому добровільного поділу майна між ними досягнуто не було Для підтвердження відсутності в будинку спільно нажитого сторонами майна, позивачка до суду надала, складений комісією з представників органу місцевого самоврядування та дільничного інспектора Ковальчука П.В., акт від 20.03.2013., про те, що відповідач без її згоди вивіз та реалізував майно згідно переліку та по ціні вказаному в акті на загальну суму 12 000 грн. Крім цього позивачкою та відповідачем за час шлюбу було набуте і рухоме майно, а саме: 1. Меблевий гарнітур - 5 шаф, розмір 2 х 2.20, темно коричневий, вартість - 2000 грн. 2. Тумбочка під телевізор - темно-коричнева - 900 грн. 3. М'ягкий уголок - складається з 1 диван, 2 крісла, журнальний стіл, 2- пуфики, розмір 3 м., колір - сірий, вартістю 1500 грн. 4. Кухонний гарнітур - складається з 8 шаф, 1 мойка, колір темно горіховий, вартістю 2500 грн. 7. Кухонний м'який уголок - складається з 1-го стола, 2- стільці, диван., колір зелений, вартістю 500 грн. 8. Холодильник Норд - вартістю 1500 грн. 9. Електродуховка - вартістю 600 грн. 10. Насосна станція для подачі води - вартістю 1600 грн. 11. Ліжко дерев'яне 2шт., - 600 грн. за 1шт. - заг. вартість - 1200 грн. 12. Матраци 2 шт. - по 700 грн. за 1шт. - заг. вартість - 1400 грн. 13. Карнізи віконні 25 м.п , 40 грн. за 1м.п. - заг. вартість - 1000 грн. 14. Металева квадратна труба , розмір - 20мм х 30 мм., 26 м. - 18 грн. за 1м., заг. вартість - 468 грн. 15. Скляні банки в асортименті, заг. вартість - 300 грн. 16. Кімнатні вазони в асортименті, заг. вартість - 200 грн. 17. Коврики для підлоги 2 шт., вартістю-250грн. за 1 шт., заг. вартістю - 500 грн. 18. Вентилятор побутовий - 150 грн. 19. Жалюзі віконні, 4 шт., заг. вартість - 400 грн. 20. Корзина для білизни - 100 грн. 21. Бойлер «Qoreje» - вартістю 1000 грн. 22. Котел газовий «Красилів» - вартістю 1900 грн. 22. Котел КС - вартістю 2000 грн. 23. Вана - вартістю 600 грн. Рухоме майно згідно пунктів 1 - 20 було вивезене відповідачем без згоди позивачки, що підтверджується, в тому числі і актом від 20.03.2013 року, складеним комісією з представників органу місцевого самоврядування та дільничного інспектора Ковальчука П.В. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи вищенаведене, вищевказаний житловий будинок являється спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Враховуючи те, що вищевказане майно було набуте позивачкою та відповідачем за час шлюбу і в ньому відсутнє майно, яке виключено з цивільного обороту, тому воно належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи загальна ринкова вартість спільно нажитого нерухомого майна становить 31 192 грн. Відповідно до викладених позивачкою в позовній заяві обставин та наявних в матеріалах справи доказів загальна вартість спільно нажитого рухомого майна становить - 20 518 грн., загальна вартість вивезеного та реалізованого відповідачем без згоди позивачки рухомого майна становить - 15 018 грн. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Враховуючи вищенаведене суд критично відноситься до дій відповідача, щодо розпорядження ним в односторонньому порядку рухомим майном на суму 15 018 грн. Відповідно до ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди, щодо порядку поділу майна, тому суд вважає, що дане майно повинно бути розділене судом. Відповідно до варіантів поділу житлового будинку (домоволодіння), викладених у висновку будівельно-технічної експертизи № 1280/1281/1282/13-21 від 23.10.2013 року, а також за погодженням з позивачкою, суд вважає розділити житловий будинок (домоволодіння) за варіантом №1, так як це дасть змогу, максимально рівномірно, з технічної точки зору, розділити житловий будинок та виконати мінімальний об'єм ремонтно-будівельних робіт, для облаштування ізольованих, згідно дольових часток сторін, приміщень для подальшого користування ними. Враховуючи загальну вартість спільно нажитого рухомого майна, позивачці належить майно вартістю 10 259 грн. (20 518 : 2). Враховуючи те, що відповідач в односторонньому порядку розпорядився частиною рухомого майна, шляхом його вивезення в невідомому напрямку, тому суд вважає, що позивачці повинно бути виділено майно, яке залишилось в будинку, а саме: 1. Бойлер «Qoreje» - вартістю 1000 грн. 2. Котел газовий «Красилів» - вартістю 1900 грн. 3. Котел КС - вартістю 2000 грн. 4. Ванна - вартістю 600 грн. Загальна вартість даного майна становить 5 500 грн. З урахуванням вартості майна яке залишилося в будинку і може бути виділено, залишок вартості належного позивачці рухомого майна становить - 4 759 грн. (10 259 - 5 500). В такому випадку відповідач повинен компенсувати позивачці вартість частини спільно нажитого рухомого майна на загальну суму 4 759 грн., яким він розпорядився без дозволу позивачки. Відповідно до варіанта №1 проведеної будівельно-технічної експертизи, позивачка повинна компенсувати відповідачу вартість відступу від ідеальної частки будинковолодіння, яка складає - 4 990 грн. Але враховуючи, те що відповідач повинен компенсувати позивачці вартість рухомого майна на суму 4 759 грн., тому вартість компенсації за відступ від ідеальної частки повинна складати 231 грн.(4 990 - 4 759). Відповідно варіанта №1 розподілу житлового будинку з господарськими будівлями, для ізольованого користування виділеними частинами необхідно провести відповідні будівельні роботи, зокрема ті які фактично розділять будинок між співвласниками, а саме: - закласти дверний проріз між приміщеннями ІV-II - вартість робіт 533 грн. - побудувати перегородку в приміщенні 1-6, вартість робіт - 5 926 грн. Враховуючи, те що відповідач в судове засідання не з'явився, а тому не відомо чи він зможе здійснити такі роботи, крім цього за поясненнями позивачки у відповідача відсутні відповідні кошти на проведення таких робіт, тому зобов'язання виконати такі роботи необхідно покласти на позивачку, так як на це є її згода, з компенсацією відповідачем позивачці 1/2 вартості таких робіт, що становить 3 229,50 грн. Відповідно до квитанції про сплату за експертизу, позивачкою було сплачено повну її вартість в сумі 2 754.00 грн., крім цього для розгляду справи було замовлено виготовлення технічної документації на будинок в органах БТІ, вартість якої становить 1 332,71 грн., відповідно до договору про надання правової допомоги від 11.04.2013 р. позивач сплатив адвокату 1 500 грн.(квитанція від 10.12.2013 р.), а також позивачкою було сплачено витрати на публікацію в пресі оголошення про виклик до суду в сумі 120 грн.(квитанція від 12.12.2013 р.). Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved