Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, уточнивши який просив стягнути зі страхової компанії суму невиплаченого страхового відшкодування за страховим полісом № ВВ/8913502 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] 06.12.2008 року в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, у сумі 35000 гривень, з [PERSON] на його користь просить стягнути - 8867,47 гривень - різницю нанесеного матеріального збитку, відповідно до експертного висновку, 530 гривень сплачених ним за оплату послуг експерта щодо проведення експертного дослідження пошкодженого транспортного засобу, 4000 гривень за надання юридичних послуг, 30000 гривень завданої моральної шкоди. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 5 жовтня 2009 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу під його керуванням та автомобілю під керуванням відповідача [PERSON]. Винним в порушенні правил дорожнього руху був [PERSON], що підтверджується вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 15.11.2011 року по справі № 1-487/11, згідно з яким відповідач засуджений за ст.286 ч.1 КК України. Враховуючи, що у [PERSON] зі страховою компанією ВАТ «НАСК«Оранта»» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/8913502, то позивач вважає, що с межах ліміту відповідальності за шкоду завдану майну потерпілого страхова компанія повинна виплатити йому суму страхового відшкодування у розмірі 35000 гривень. Далі позивач в позові вказує, що згідно висновку експерта №607 вартість матеріального збитку, завданого йому в результаті ДТП складає - 43867,47 гривень, тому відшкодувати всю суму завданої шкоди, за рахунок виплати страхового відшкодування не можливо, у зв'язку з цим, він ставить питання про стягнення з [PERSON] різницю між сумою яка має бути виплачена страховою компанією та сумою вказаною в експертному дослідженні, що дорівнює - 8867,47 гривень. Також позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] - 530 гривен сплачених ним за оплату послуг експерта, 4000 гривень оплачених за надання юридичної допомоги, та 30000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Моральну шкоду [PERSON] обґрунтовує тим, що сам факт ДПТ, завдав йому моральної шкоди. В результаті цієї події пасажиру автомобілю «МАЗДА-233» під керуванням [PERSON] буди завдані тілесні ушкодження середньої ступені важкості, автомобілі отримали механічні пошкодження. На його очах була травмована людина, його транспортних засіб був дуже пошкоджений, що привело до психологічного стресу. Після порушення кримінальної справи, на досудовому слідстві і в суді [PERSON] не визнавав себе винним, чим ставив під сумнів його невинність, справа розглядалася в судовому порядку достатньо тривалий час, оскаржувалася в апеляційному та касаційному порядку. До теперішнього часу він як постраждалий від злочину не отримав жодної копійки, щоб мати можливість відремонтувати пошкоджений автомобіль. Всі ці події привели до того, що позивач як після ДТП та і в наступний час погано себе почуває, нервує, переніс стрес внаслідок зіткнення, ще й тому, що був свідком травмування людини. Події які відбувалися після ДТП, порушення справи, відвідування прокуратури та суду, також завдали певної моральної шкоди, він витрачав свій час. Оскільки в результаті ДТП, був пошкоджений його автомобіль, то позивачу необхідно були вживати заходи щодо організації свого життя, тому що він має сім ю, дітей, працює приватним підприємцем, а автомобіль був необхідний йому для роботи. . Далі позивач зазначає, що на протязі тривалого часу позбавлений можливості користуватися належним йому транспортним засобом. З вини [PERSON] витрачав свій час на проведення експертиз, відвідування судових засідань в межах розгляду кримінальної справи, а потім даної цивільної справи. Всі ці обставини стали приводом для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди розмір якої він визначив у 30000 гривень. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред'явлені до нього вимоги не визнав, тому що позивачем не доведено факт завдання йому матеріальної шкоди , належними доказами. Оскільки матеріальна шкода не доведена, то слід відмовити і в задоволенні моральної шкоди. Представник відповідача в судовому засіданні обґрунтовував суду підстави з яких його довіритель не визнає позов. Щодо стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди за автомобіль, вважає що суд не може враховувати висновок № 607, експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди. На думку адвоката висновок не може бути визнаний допустимим доказом по справі, оскільки в порушення вимог ст.59 ЦПК України одержаний з порушенням порядку, встановленим законом. Представник відповідача впевнений, що висновок викликає сумнів, тому що не проведений в експертній установі, а значить особа, яка його проводила, не попереджалася про кримінальну відповідальність. Далі представник відповідача зазначає, що висновок №607 не визнався доказом по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ст..286 ч.1 КК України та не був долучений до матеріалів справи ані постановою слідчого, ані ухвалою суду. Також до порушення порядку проведення товарознавчої експертизи відноситься й те, що про час та місце огляду пошкодженого автомобілю позивача не були належним чином повідомлені відповідач [PERSON] та аварійний комісар ВАТ НАСК «Оранта», з якою у відповідача був укладений договір про страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. Далі на думку представника відповідача, стосовно визначення розміру моральної шкоди позивачем крім голослівних заяв, не було надано жодного доказу, як під час досудового і судового слідства по кримінальній справі, на що звернута увага в ухвалі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, так і при розгляді даної цивільної справи. Представник ВАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заперечення на позов в яких вказують, що дійсно 06.12.2008 року між ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] був укладений договір ( поліс № ВВ/8913502) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 10.04.2013 року [PERSON] звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, яка зареєстрована № 5096. На сьогоднішній день провадиться страхове розслідування страхового випадку, після чого страховиком буде прийняте рішення про виплату( відмову у виплаті) страхового відшкодування. Оскільки на теперішній час, питання про виплату страхового відшкодування не вирішено, тобто позивачу не відмовлено, то не має підстав вважати , що його цивільне право порушене, та значить в задоволенні позову слід відмовити. Суд вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов [PERSON] щодо стягнення з ВАТ НАСК «Оранта» страхового відшкодування підлягає повному задоволенню, до [PERSON] щодо стягнення матеріальної шкоди підлягає повному задоволенню, моральної шкоди частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2009 року о 16 годині 10 хвилин на вулиці Овідіопольська дорога, 27 в місті Одесі сталося зіткнення автомобілю «МАЗДА» державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілю марки «FAW», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. За наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди, прокуратурою Малиновського району м. Одеси порушена кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON], щодо скоєння ним злочину передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. Як вибачається з мотивувальної частини вироку Малиновського районного суду міста Одеси від 15.11.2011 року судом встановлено, що 05 жовтня 2009 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «МАЗДА» державний номер [NUMBER],, рухаючись біля гіпермаркету «Епіцентр» в місті Одесі, порушив вимоги п.2.3 «б» Правил дорожнього руху України, не прослідкував за правильністю розміщення і кріплення багажу в автомобілі, яким він керував на підставі довіреності, в результаті чого тяжкі предмети, придбані раніше [PERSON], виявилися в салоні вказаного автомобіля без відповідного кріплення. Того ж дня [PERSON] рухаючись вказаним автомобілем в напрямку вулиця Аеропортівська в м. Одесі, в порушення п.8.10 Правил дорожнього руху України, проїхав на забороняючий сигнал світлофора, після чого намагаючись уникнути зіткнення, застосував екстрене гальмування та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем « FAW», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажир автомобілю «Мазда» [PERSON] тілесні ушкодження середньої тяжкості. Згідно з вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 15 листопада 2011 року [PERSON] був визнаний винним у скоєні злочину передбаченому статтею 286 ч.1 КК України та йому призначено покарання. За зазначеним вироком з [PERSON] стягнуто на користь НІЄКЦ при ГУМВС України в Одеській області судові витрати в сумі 11031,96 гривень, на користь [PERSON] стягнуто суму матеріальної шкоди у розмірі 44397,47 гривень, моральної шкоди в сумі -10000 гривень. Ухвалою апеляційного суду Одеської області вирок районного суду залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 15.11.2011 року та ухвала колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області від 16.02.2012 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову скасовано та направлений на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідачем не надано суду ніяких доказів на підтвердження, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається з мотивувальної частини вироку Малиновського районного суду міста Одеси від 15.11.2011 року, розглянувши в кримінальній справі цивільний позов [PERSON], суд вважав за необхідне задовольнити його частково, стягнувши з [PERSON] завдану матеріальну шкоду на відновлювальний ремонт автомобілю в сумі 44397,47 гривень, а також моральну шкоду в сумі -10000 гривень, в іншій частині позову - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області вирок районного суду залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 15.11.2011 року та ухвала колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області від 16.02.2012 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову скасовано та направлений на новий розгляд у порядку цивільного судочинства. Як вибачається з мотивувальної частини ухвали від 25 вересня 2012 року колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ колегія суддів скасовуючи вирок в частині цивільного позову [PERSON] , обґрунтовував своє рішення тим, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] стосовно відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, в порушення вимог статей 328,334 КПК України свого рішення належним чином не мотивував та не зазначив, у чому саме полягає заподіяна шкода, з чого виходив позивач, визначаючи її грошовий розмір. Також суд не навів обставин, які відповідно до статі 23 ЦК України є обов'язковими при визначенні розміру моральної шкоди. Такі порушення залишилися поза увагою апеляційного суду Одеської області. Як вбачається з висновку № 607, від 15 березня 2010 року, складеного фізичною особою підприємцем [PERSON], про визначення матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобілю «FAW», державний номер [NUMBER] в результаті ДТП на підставі проведених досліджень, станом на 05.03.2010 року вартість матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження даного автомобілю визначається рівною - 43867,47 гривень. З вступної частини висновку №607 від 15.03.2010 року вбачається, що дослідження проведено [PERSON], який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2. «Визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» (свідоцтво видане Міністерством Юстиції України [NUMBER] від 29 лютого 2008 року), стаж експертної роботи з лютого 2008 року. З цих підстав суд робить висновок про те, що спірний висновок № 607 від 15.03.2010 року, який не визнається стороною відповідача [PERSON], складений Ф.О.П. який має кваліфікацію судового експерта, та згідно з Законом України «Про судову експертизу» внесений до єдиного реєстру судових експертів, які згідно з цим же Законом, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого експертного висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. З дослідницької частини висновку, вбачається, що для проведення дослідження експерту був представлений автомобіль «FAW», державний номер [NUMBER]. Огляд автомобілю відбувався 05.03.2010 року в присутності власника автомобілю [PERSON], другий учасник ДТП - [PERSON] не був присутній при огляді. Разом з тим в матеріалах справи містяться дані проте, що [PERSON] для огляду пошкодженого транспортного засобу запрошувався, про що свідчить телеграма, залучена до даного висновку. Представник ВАТ НАСК «Оранта» не запрошувався для проведення експертизи автотранспорту, однак як пояснював позивач в судовому засіданні, він не знав про те, що транспортний засіб відповідача застрахований, тому що [PERSON] не визнавав себе винним у скоєнні злочину, мав до нього певні претензії, не спілкувався, на запрошення експерта не прибув. Суд приймає до уваги ці пояснення [PERSON], тому що, він був притягнутий до участі у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] не в якості потерпілого, а в якості свідка, та за правилами кримінально-процесуального кодексу України ( в редакції 1960 року) не мав можливості знайомитися з матеріалами кримінальної справи ні на досудовому слідстві, ні в ході судового розгляду, ні після його закінчення. Тому, якщо страховий поліс і знаходився в матеріалах справи, як вказує представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON], який захищав [PERSON] у кримінальному процесі, про його існування не міг знати позивач [PERSON], який був свідком у справі. Крім того, суд враховує, що ВАТ НАСК «Оранта» в своїх запереченнях нічого не вказує про те, що її представник - страховий комісар не був запрошений на огляд пошкодженого транспортного засобу, який обов'язково оглядається перед проведенням авто-товарознавчого дослідження. З викладеного вище судом не можуть бути прийняти до уваги заперечення [PERSON] та заперечення його представника що висновок судового експерта, є незаконним та не може враховуватися судом при визначенні матеріальної шкоди яка підлягає відшкодуванню позивачу [PERSON]. В ході судового розгляду справи представник відповідача [PERSON] вказував, що оспорюваний ним висновок знаходився в матеріалах кримінальної справи № 1-487 Малиновського районного суду міста Одеси за обвинуваченням [PERSON], однак він нічого не вказував, про те, що приймаючи участь у справі як захисник підсудного [PERSON], заявляв будь-які клопотання щодо призначення авто-товарознавчої експертизи, коли справа знаходилася в провадженні слідчих органів, а потім в провадженні суду. Таким чином, [PERSON], захист інтересів якого здійснював адвокат [PERSON], не ставили питання щодо проведення товарознавчої експертизи пошкодженого автотранспорту. Оскільки стороною відповідача не представлено суду доказів, що вартість матеріальної шкоди, завданої даному автомобілю внаслідок ДПТ, інша ніж та, що вказана у висновку № 607, наданого позивачем, а клопотання про призначення в суді авто-товарознавчої експертиза з боку відповідачів не надходило, суд приймає вказаний документ, як належний доказ, що підтверджує розмір завданої шкоди власнику автомобілю «FAW», державний номер [NUMBER], внаслідок ДТП, яке мало місце 5.10.2009 року та сталося з вини відповідача [PERSON]. Оскільки даний висновок складений фізичною особою підприємцем працюючим на підставі свідоцтва Міністерства юстиції України [NUMBER] від 29.02.2008, то стягненню на користь позивача підлягають також кошти витрачені ним на оплату послуг пов'язаних з оцінкою пошкодженого майна у розмірі - .530 гривень. Суд критично оцінює заперечення представника відповідача в тієї частини, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при розгляді 25.09.2012 року касаційної скарги [PERSON], на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 15.11.2011 року у своїй ухвалі визнав слушними вищевикладені доводи про процесуальну порочність Висновку № 607 від 15.03.2010 року, оскільки експерт не був ознайомлений про кримінальну відповідальність за ст..384,385 КК України, тому що в тексті ухвали Вищого спеціалізованого суду не має таких зауважень, навіть згадувань про цей висновок. Крім того, в ході ретельного вивчення вироку Малиновського районного суду міста Одеси від 15.11.2011 року в межах розгляду даної цивільної справи, встановлено, що у даному вироку взагалі не має посилання на висновок № 607 від 15.03.2010 року про визначення матеріальної шкоди завданої [PERSON] внаслідок порушення ПДР [PERSON]. В ході розгляду справи встановлено, що 06 грудня 2008року року між [PERSON] та ВАТ «НАСК «Оранта» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № ВВ/8913502, страховик взяв на себе зобов'язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована шкода, заподіяна життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Мазда» державний номер [NUMBER] при цьому, ліміт відповідальності за цим договором встановлений, зокрема, за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) - 35000 гривень, франшиза - 0 гривень. Згідно п.1.4. ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. На підставі частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно з п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином аналіз, вищенаведених документів дає суду підстави зробити висновок що з відповідача ВАТ «НАСК «ОРАНТА» підлягає до стягнення на користь позивача [PERSON] сума страхового відшкодування у межах встановленого ліміту у розмірі - 35000 гривень. Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням). В контексті даної норми особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, не звільняється повністю від відповідальності перед потерпілим. Якщо страхова виплата є недостатньою для повного відшкодування шкоди, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою відшкодовується особою, яка завдала шкоду. Законодавством про обов'язкове страхування відповідальності зазвичай встановлюється граничний розмір страхової виплати ( страхового відшкодування.) Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З цих підстав суд також вважає за необхідне присудити до стягнення з відповідача [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди, який складається з суми ( 43867,47 + 530) і страховою виплатою в розмірі (35000 гривень), що дорівнює суму 9397,47 гривень. В судовому засіданні також встановлено, що протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] завдана певна моральна шкода. Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. В судовому засіданні досліджувалися деякі документи з кримінальної справи № 1-487/11 року за обвинуваченням [PERSON] за ст..186 ч.1 КК України. В межах даної кримінальної справи у відношенні відповідача, [PERSON] мала правовий статус свідка по справі, хоча в ході досудового слідства було встановлено, та підтверджено в ході судового розгляду, що саме грубе порушення правил дорожнього руху [PERSON] привело до зіткнення його автомобілю з автомобілем під керуванням [PERSON]. Від зіткнення цих транспортних засобів постраждала людина, отримавши тілесні ушкодження середньої ступені важкості. З вироку суду вбачається, що на протязі всього часу, [PERSON] незважаючи на висновки багатьох експертиз, пояснення свідків, заперечував порушення ним ПДР, а саме рух на забороняючий сигнал світлофору, виїзд на зустрічну смугу руху, таким чином ставлячи під сумнів невинність [PERSON], другого учасника ДТП. З цих підстав суд вважає, що в даному випадку позивач переніс моральні страждання і у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, і у зв'язку з пошкодженням його майна. В контексті статті 23 ЦК України при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Законодавець вказує, що межах розумності важливо правильно визначити розмір моральної шкоди в залежності від тяжкості моральних витрат, тривалості страждань, наслідки завданої шкоди відповідачем, а також часу необхідного на відновлення психічного стану позивача. У даному випадку суд враховує безумовні стражданні які позивач зазнав у зв'язку з ДТП, у зв'язку з перенесеним стресом, тому що був свідком завдання людині тілесних ушкоджень середньої важкості, які потерпілий отримав саме від зіткнення з його автомобілем. [PERSON] зазнав душевні страждання пов'язані з повним перетворенням життєвих можливостей, оскільки сам факт ДТП приніс йому хвилювання та страждання. У зв'язку з пошкодженням його транспортного засобу він вимушений був вживати дії пов'язані з оцінкою пошкодженого майна, зустрічатися з експертом, оплачувати його послуги за власний рахунок, відвідувати органи досудового слідства, потім приймати участь у судових засіданням при розгляді кримінальної справи. Позивач був позбавлений можливості користуватися належним йому автомобілем у зв'язку з його пошкодженням з вини відповідача, що стало причиною для вжиття додаткових заходів для організації його життя та роботи. З урахуванням вимог розумності і справедливості суд визначає розмір моральної шкоди у 7000 гривень. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд враховує також, що відповідач [PERSON] винний у скоєнні ДТП до теперішнього часу ніякої допомоги позивачу не надав. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд відмовляє позивачу у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень, тому що в матеріалах справи відсутні буд-які розрахунки, підтверджуючи надання йому правової допомоги на таку суму.

Outcome: partial