Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

В березні 2013 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з зазначеним позовом, в якому пояснив, що вона працювала на посаді техніка з обробки документації відділу забезпечення в приватному акціонерному товаристві "Авіакомпанія"Аеросвіт" по 10.09.2013 року. Згідно наказу була звільнена з вказаної посади за власним бажання. Відповідач був зобовязаний в день звільнення видати позивачу належним чином заповнену трудову книжку та виплатити розрахункові кошти в розмірі 12 870 грн. 76 коп., що складаються із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати. Позивач в судове засідання не з'явився, разом з тим 13.12.2013 р. через канцелярію суду подав заяву якою на позові наполягає, а справу просить слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки невідомі, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем склалися трудові правовідносини щодо оплати праці, які передбачені ст.ст. 47, 115, 116 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Встановлено, що позивач [PERSON] по 10.09.2013 року працювала в приватному акціонерному товаристві "Авіакомпанія"Аеросвіт" на посаді техніка з обробки документації відділу забезпечення. 09.09.2013 року вона була звільнена з займаної посади за власним бажанням, наказ № 1797-ос від 09.09.2013 року. З цього приводу позивачем доведено наявності трудових відносин постійного характеру в порядку, визначеному ст. 60 ЦПК України, в період до 10.09.2013 року, що підтверджується записом в трудовій книжці. 10.09.2013 року позивач вже не працював, а тому розрахунок з ним повинен бути проведеним до 10.09.2013 року, чого зроблено не було. Судом встановлено, що при звільненні позивачу не виплачено заробітної плати за період з січня місяця 2013 року по вересень місяць 2013 року, а також не проведено розрахунок при звільненні, чим відповідачем порушені вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України. З цього приводу суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 12 870 грн. 76 коп., до складу якої входить заробітна плата за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень та вересень 2013 року, що з вирахуванням сум обовязкових платежів та податку становить вказану вище суму. Позивач також зазначає, про те, що його незаконно було переведено на інші умови оплати праці в бік погіршення без його згоди, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача недораховані в результаті зміни умов праці кошти в розмірі 9 352 грн. 00 коп. Однак відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 2 ст. 59 України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказує на те, що при звільненні вона дізналась про те, що з 01.07.2013 р. її було переведено на інші умови праці, однак будь-яких доказів на підтвердження такого переведення не надає, у звязку з чим суд критично ставиться до таких посилань позивача та вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача недораховану заробітну плату, оскільки позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст. 59 ЦПК України на підтвердження доводів, щодо незаконного переведення позивача на інші умови оплати праці. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача недораховано заробітної плати в розмірі 9 352 грн. 00 коп. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 116 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці",

Outcome: partial