Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача державного підприємства «Смоли» про стягнення середньої заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 22.04.2008 року він був прийнятий на посаду майстра виробництва в державного підприємства «Смоли», а 08.10.2012 року його було звільнено за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. В день його звільнення, 08.10.2012 р., відповідач зобов'язаний був, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, виплатити йому нараховану заробітну плату за період з 01.09.2012 р. по 08.10.2012 р. в сумі 3930,08 грн. Але відповідач відмовився провести з ним повний розрахунок, мотивуючи відмову відсутністю грошових коштів на рахунку. Після неодноразових звернень остаточний розрахунок був проведений 25.12.2012 р. В зв'язку з наведеним позивач вважає, що, у відповідності з вимогами ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки проведення повного розрахунку з ним в сумі 9628,50 грн., а також суму моральної шкоди в розмірі 1371,50 грн. Під час судового розгляду [PERSON] збільшив позовні вимоги, просив суд стягнути з державного підприємства «Смоли» середній заробіток за весь час затримки проведення повного розрахунку з ним в сумі 26 608,47 грн., а також суму моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., мотивуючи свою заяву тим, що на його думку підприємство провело з ним остаточний розрахунок 20.05.2013 р. В судовому засіданні [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позовну заяву з вказаних в ній підстав, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Пояснила, що підприємство знаходиться в складному фінансовому стані, що зумовлений відсутністю сировини й простоєм виробництва, і як наслідок відсутністю обігових коштів для виплати заробітної плати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 47,116, ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що згідно наказу 34/ос від 21.04.2008 року [PERSON] був прийнятий на посаду майстра виробництва державного підприємства «Смоли». Згідно наказу 107/ос від 04.10.2012 р. позивач був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтвердили сторони в судовому засіданні та підтверджується копією трудової книжки, копією наказу про звільнення позивача. При звільненні позивача з роботи в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач державне підприємство «Смоли» не провів з позивачем [PERSON] повний розрахунок в день звільнення, що визнала представник відповідача в судовому засіданні. Остаточний розрахунок з [PERSON] був проведений 25.12.2012 р., що підтверджується довідкою від 31.01.2013 р. № 5, яка є в матеріалах справи (а. с. 17). Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України відповідачем при звільненні позивача з роботи. Передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає при наявності у цьому вини роботодавця. Суд критично ставиться до доводів представника відповідача, про відсутність вини з боку підприємства, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Відсутність обігових коштів на рахунках і складне фінансове становище підприємства не позбавляє відповідача від обов'язку по виплаті заробітної плати. Зазначені обставини не повинні порушувати Конституційне право робітника на отримання заробітної плати. До тверджень позивача про те, що проведення з ним остаточного розрахунку було проведено 20.05.2013 р., суд відноситься критично, оскільки, як вбачається з пояснень позивача, підтверджених матеріалами справи, 20.05.2013 р. йому була сплачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів, у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159. Відповідно до п. 4 постанови КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 р. № 100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховується компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вина відповідача в порушенні вимог ст.116 КЗпП України є доведеною. Тому у відповідності до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку за період з 09 жовтня 2012 року по 25 грудня 2012 року. [PERSON] працював на підприємстві змінами, що підтверджується посадовою інструкцією, яка є в матеріалах справи. З матеріалів справи вбачається, що норма тривалості робочого часу для змінних працівників визначена розрахунком фактичної норми тривалості робочого часу на 2012 рік, який погоджено профспілковим комітетом, - - протокол № 66 від 22.12.2011 р. Розрахунок середньої заробітної плати проводиться з урахуванням 38 відпрацьованих робочих днів: серпень 2012 р. - 19 робочих днів (152норма/8 годин на тиждень); вересень 2012 р. - 19 робочих днів (152норма/8 годин на тиждень), та 47 робочих днів, які мають бути сплачені за середнім заробітком: жовтень 2012 р. - 13 робочих днів (з 09.10.2012 р. по 31.10.2012 р.; норма тривалості робочого часу 19 робочих днів, згідно табельної картки [PERSON] кількість відпрацьованих днів - 6 робочих днів, 4 з яких лікарняні, тому 19-6=13 робочих днів); листопад 2012 р. - 19 робочих днів (з 01.11.2012 р. по 30.11.2012 р.; норма тривалості робочого часу 19 робочих днів); грудень 2012 р. - 16 робочих днів (з 01.11.2012 р. по 25.12.2012 р.; норма тривалості робочого часу 19 робочих днів). Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача складає: 7341,16 (Сума заробітної плати позивача за останні 2 місяці роботи) /38 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за цей період), відповідно, розмір середньоденної заробітної плати складає 193,18 (середньоденна заробітна плата). Таким чином, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача становить 193,18х47=9079,46 грн. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку в сумі 9079,46 грн. У зв'язку з невиплатою позивачу належних сум у строки, встановлені законом, йому була спричинена і моральна шкода, яка полягає у порушенні відповідачем його прав. Відповідачем позивачу були спричинені моральні страждання. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування слід врахувати тяжкість фізичних і моральні страждань позивачів, їх тривалість, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках. Суд вважає, що позивачам була заподіяна моральна шкода, однак до заявленої ними суми, суд відноситься критично й враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б принципам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, діяння відповідача, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, суд вважає необхідним, задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково і стягнути на користь позивача моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача, в розмірі 2000 (двох тисяч),00 грн. В задоволенні решти позовних необхідно відмовити. Так як позовні вимоги задоволені частково, а позивач при зверненні з позовною заявою до суду, звільнений від сплати судового збору, то суд вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial