Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-07 00:00:00

05.07.2013 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у грудні 2011 року відповідачі за попередньою змовою скоїли крадіжку металевих предметів, а саме: металеві швелера довжиною чотири метри кожний, вартістю 110 грн. за 1 метр погонний, та металеву трубу довжиною чотири метри діаметром 100 мм, вартістю 98 грн. за 1 м. погонний, із належного йому домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], чим завдали позивачу матеріальні збитки у сумі 1272 грн. та моральні збитки у сумі 2000 грн. Вироком Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] визнано винними у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання. Проте в ході розгляду кримінального провадження позивачем цивільний позов не заявлявся, тому матеріальна та моральна шкода позивачу не відшкодована. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається в грудні 2011 року відповідачі за попередньою змовою скоїли крадіжку металевих предметів, а саме: металеві швелера довжиною чотири метри кожний, вартістю 110 грн. за 1 метр погонний, та металеву трубу довжиною чотири метри діаметром 100 мм, вартістю 98 грн. за 1 м. погонний, із домоволодіння, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 липня 2005 року державним нотаріусом Юрївської державної нотаріальної контори, Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за №652, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], чим завдали позивачу матеріальні збитки у сумі 1272 грн. Вироком Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] визнано винними у скоєні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Згідно ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В ході розгляду кримінального провадження позивачем цивільний позов не заявлявся, тому матеріальна та моральна шкода позивачу не відшкодована. Таким чином відповідача 1 та відповідача 2 визнано винними у скоєні злочину передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України. Розмір матеріальних збитків спричинених позивачу внаслідок крадіжки його майна, складає 1272 грн., що встановлено Вироком Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року, та відповідачами не оспорювався. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача збитки, завдані останньому внаслідок крадіжки належного йому майна. Крім того позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка полягає у спричиненні незручностей, порушенні звиклого способу життя, переживань та відчуттям стресу, якого він зазнав у зв'язку з втратою свого майна. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у сумі 2000 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у сумі 200,00 грн. Таким чином, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та стягнення до відшкодування матеріальної, у сумі 1272 грн., та моральної шкоди, у сумі 200 грн., спричиненої злочином, на користь позивача з відповідачів у зазначеному вище розмірі. Згідно п.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial