Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-21 00:00:00

21 серпня 2013 року Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми наданої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що [PERSON] згідно довідки Жовтневого РВ ДМУ УМВС України від 29.08.2006 року знаходився в розшуку за несплату аліментів на користь [PERSON] на утримання доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за виконавчим листом, виданим Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 14.03.2006 року № 2 - 1728. 04.09.2006 року [PERSON] звернулась до УПСЗН Самарської районної у м. Дніпропетровську ради за призначенням тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів на дітей. Така допомога призначалась їй на дітей період до 31.05.2013 року. [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років. У відповідності до Порядку призначення та виплати тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або їх місце проживання їх невідоме, виплата тимчасової допомоги припиняється у разі досягнення дитиною 18-річного віку. Згідно законодавства України, суми наданої допомоги дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України. Сума вказаної допомоги за періоди з 01.09.2006 року по 31.05.2013 року склала 35 973,30 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму наданої дітям тимчасової державної допомоги в сумі 35 973,30 грн. Разом з цим, позивач просив витребувати у відповідача копію ідентифікаційного коду. У судове засідання представник позивача не з'явилась, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомив, надала суду заяву, у якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу за її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та ухвалити по справі заочне рішення. Так як, розгляд справи здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. [PERSON], 1973 року народження, перебуває у розшуку за несплату аліментів згідно виконавчого листа № 2-1728 від 14.03.2006 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про що свідчать довідки, видані Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, копії яких наявні в матеріалах справи. Судом встановлено, що на підставі заяв [PERSON], копії яких наявні в матеріалах справи, їй була призначена тимчасова державна допомога дітям, місце проживання яких не відоме на шість місяців на період з 01.09.2006 року по 28 лютого 2007 року. Надалі така допомога призначалась на періоди: з 01.03.2007 року по 31.08.2007 року, 01.09.2007 року по 29.02.2008 року; з 01.03.2008 року по 31.08.2008 року; з 01.09.2008 року по 28.02.2009 року; з 01.03.2009 року по 31.08.2009 року; з 01.09.2009 року по 28.02.2010 року; з 01.03.2010 року по 31.08.2010 року; з 01.09.2010 року по 28.02.2011 року; з 01.03.2011 року по 31.08.2011 року; 01.03.2012 року по 31.08.2012 року; з 01.09.2012 року по 31.05.2013 року, що підтверджується рішеннями Самарського УПСЗН м. Дніпропетровська, копії яких наявні в матеріалах справи. Відповідно до п. 2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 189, тимчасова допомога призначається у разі, коли місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 5 ст. 181 СК України передбачено, що якщо місце проживання батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, дитині призначається тимчасова державна допомога. Пунктом 3 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 189 встановлено, що тимчасова допомога призначається дитині віком до 18 років. Згідно ч. 3 п. 10 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 189, виплата тимчасової допомоги припиняється у разі досягнення дитиною 18 - річного віку. Також п. 12 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 189 передбачено, що якщо місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач не повертає позивачу коштів в сумі 35 973,30 грн., а законом таке повернення передбачено, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення суми. Оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, тому суд позбавлений можливості витребувати у нього довідку про присвоєння ідентифікаційного коду. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 359,73 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial