Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Адміністрація КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради, звернулась до суду до відповідача з зазначеною позовною заявою про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів у відношені неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які навчаються у КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до дітей, не утримує дітей, не займається їх вихованням, не цікавиться їх здоров'ям та розвитком, матеріально не забезпечує. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснили, що відповідач [PERSON] вихованням своїх дітей [PERSON] та [PERSON] не займається, не утримує їх матеріально, не цікавиться розвитком та здоров'ям дітей. У зв'язку з ухиленням від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, просили позов задовольнити. Відповідач в судому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона неодноразово намагалася відвідати своїх дітей в навчальному закладі, але робітники їй в цьому перешкоджали, вона переживає за своїх малолітніх дітей і має наміри забрати їх із школи - інтернат додому. Представник служби у справах дітей Вільнянської районної адміністрації заперечував про задоволення позовних вимог позивача, на що надав вмотивований висновок від 23.12.2013р. №01-15/1733 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги не підтримав, вважав їх необгрунтованими, просив суд у задоволенні позову відмовити. Матеріалами справи і дослідженими в судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5), та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11) Відповідно до висновку Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 23.12.2013 року, як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 73-75). Допитані в судовому засіданні свідки: соціальний робітник, який наглядає за сім'єю [PERSON], [PERSON], та психолог КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа інтернат» [PERSON], не підтвердили той факт, що відповідач зловживає спиртними напоями, або веде аморальний спосіб життя. На підставі вищевикладеного, заслухавши сторони та їх представників, прокурора, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. В ст.ст. 151,153 СК України, встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що вона вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Згідно зі ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. У відповідності зі статтями 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, та частини 7 і 8 ст.7 СК України, суд при вирішенні будь яких питань щодо дітей повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів. Аналізуючи докази, надані адміністрацією КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради, суд дійшов висновку, що основні доводи позовної заяви зводяться до того, що діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які навчаються у КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради, і з повідомлення директора цієї школи, відповідачка належним чином не займається вихованням своїх дітей, не забирає їх постійно на канікулах та вихідних до дому, не цікавиться їх розвитком та здоров'ям, але висновок Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 23.12.2013 року свідчить про те, що адміністрація даного закладу перешкоджала відповідачу відвідувати дітей, тому і указані причини не можуть бути підставою для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. Встановлені судом факти та надані позивачем докази не свідчать про довгострокове, систематичне, злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. З урахуванням всього зазначеного, суд вважає, що позивачем не доведено, що поведінка [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як вже зазначалось вище, застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. В судовому засіданні встановлено, що превентивні заходи впливу до [PERSON] (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності) не вживались, ніякі заходи реагування з метою поліпшення родинних відносин не застосовувались. Таким чином, судом не встановлено обставин, які є беззаперечною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи викладене, розглянувши дану цивільну справу у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позбавляти відповідача батьківських прав передчасно і в задоволенні позовних вимог КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради слід відмовити. Вимоги про стягнення аліментів є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав, тому задоволенню не підлягають. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed