Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

22 липня 2013 року до Краснокутського районного суду Харківської області звернулась [PERSON] з зазначеним вище позовом. Свої вимоги вона мотивує тим, що в 2008 році КП “Краснокутський райагробуд” їй були надані кімнати №№ 5, 6 в гуртожитку № 11 , що знаходиться за адресою : смт. Краснокутськ, вулиця Челюскинців, будинок № 6 . З зазначеного періоду часу мешкає разом зі своєю родиною в цих кімнатах . Відповідач – КП “Краснокутсий райагробуд” припинило господарську діяльність, однак, його державна реєстрація не скасована, в зв`язку з чим неможливо вирішити питання щодо приватизації житла. Рішенням Краснокутської селищної ради від 17 листопада 2011 року гуртожиток зараховано до комунального майна , але право комунальної власності не зареєстровано. В зв`язку з цим вимушена звернутись до суду для вирішення питання щодо приватизації житла. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача – Комунального Підприємства “Краснокутськагробуд” позов визнала та проти його задоволення не заперечувала. Представник відповідача – Краснокутської селищної ради в судове засідання не прибув, проти позову не заперечував, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду. Згідно положень норм Цивільного – Процесуального Кодексу України , щодо обов`язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, пред`явлений позов розглядається виключно в межах заявлених вимог. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного – Процесуального Кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст. 58, 59 Цивільного – Процесуального Кодексу України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування . Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено наступне: Згідно довідки , наданої Краснокутським ПУЖКГ [PERSON] , вона мешкає в кімнатах №№ 5, 6 , будинку № 6 по вулиці Челюскінців в смт. Краснокутськ разом з родиною ( донькою та онуком ). Згідно довідки № 215 від 05 грудня 2012 року Краснокутським ВУЖКГ надано дозвіл на приватизацію житлової кімнати №№ 5, 6 в будинку № 6 по вулиці Челюскінців в смт. Краснокутськ. Згідно рішення Краснокутської селищної ради від 17 листопада 2011 року будинок № 6 по вулиці Челюскінців в смт. Краснокутськ зараховано до комунальної власності територіальної громади смт. Краснокутськ. Факт передачі зазначеного будинку на баланс Краснокутської селищної ради підтверджується актом прийому – передачі від 31 травня 2012 року. Зазначений акт було затверджено рішенням виконавчого комітету Краснокутської селищної ради № 74 від 30 травня 2012 року та будівлю прийнято на баланс. Відповідно до відомостей свідоцтва про право власності на нерухоме майно та довідки КП “Краснокутське БТІ”№ 361 від 10 вересня 2013 року, на будинок № 6 по вулиці Челюскінців в смт. Краснокутськ зареєстровано право колективної власності за Колективним підприємством “Краснокутський райагробуд” (реєстр № 5 , № запису 400 ) Відповідно до вимог ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на зазначену норму права, позивач здійснила необхідні дії для отримання права власності на кімнати № 5, 6 в будинку № 6 по вул.. Челюскінців в смт. Краснокутськ. Згідно статті 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, з урахуванням цієї норми права, що [PERSON] звернулась з обґрунтованим позовом, так – як її право на власність порушено правовою невизначеністю об`єкту нерухомості. Відповідно до вимог п.а) ч.7 ст.5 Закону України “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків” приватизація житлових приміщень в гуртожитках здійснюється шляхом безоплатної їх передачі громадянамз розрахунку санітарної норми21 квадратний метр на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 25 цього ж Закону спори пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку . З огляду на наведені норми права , суд вважає, що вимоги позивача є такими, що відповідають встановленій санітарній нормі ( з урахуванням кількості мешканців ), крім того не заперечуються відповідачами, що дає суду підстави для задоволення позову. Враховуючи вище наведене,

Outcome: approved