Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини. 31 січня 2012 року між АБ «Український [PERSON]» правонаступником якого є ПАТ «Укрбізнесбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ТС 293, за умовами якого відповідачу у довгострокове користування були надані в користування грошові кошти в сумі 16 012, 50 гривень строком на 21 місяць з 31.01.2012 року по 30 жовтня 2013 року включно, зі сплатою 30% річних. У відповідності з положеннями п.1.2 кредитного договору, кредит надавався на умовах терміновості, повернення, платності в обмін на зобов’язання боржника повернути суму кредиту та сплатити відсотки, а також комісії, передбачені кредитним договором шляхом безготівкового перерахування грошових коштів або оплати через касу банку. Згідно п.2.6 кредитного договору, відповідач був зобов’язаний щомісячно, не пізніше дати вказаної в графіку, сплачувати заборгованість за кредитом рівними платежами в сумі не менше 763 гривні. Також, у п.2.7 кредитного договору сторони узгодили, що відповідач повинен повністю виконати всі зобов’язання за кредитним договором не пізніше 30.10.2013 року. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, сукупна вартість кредиту, яка включає вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов’язань наведена в Додатку №1, який є невід’ємною частиною договору. Пунктом 4.2 договору зазначено, що позичальнику, надана повна інформація про всі умови кредитування банком фізичних осіб та із всіх запропонованих він обрав саме ці умови кре6дитування, які містить цей договір, про що свідчить його особистий підпис. Відповідач та позивач у кредитному договорі домовились, що у випадку виникнення у позичальника тимчасових фінансових або інших труднощів з причин, що не залежать від боржника, згідно з п.2.10 кредитного договору, позичальник має право поставити перед банком питання про перенесення строків платежу за кредитом. На момент подання позову, відповідач наданим правом не скористався, тобто у нього відсутня необхідність відстрочки платежу та він навмисно не виконує свої зобов’язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості. Так, станом на 24.10.2013 року заборгованість [PERSON] перед банком складає 13781, 59 гривень, з яких: - 12528,72 гривні – заборгованість за кредитом; - 1252, 87 гривень – сума заборгованості по штрафним санкціям. З метою запобігання збільшенню заборгованості, 14.01.2013 року банком на адресу реєстрації відповідача було направлено претензію за вих. №17027/302 про зобов’язання сплатити заборгованість, яка були отримана відповідачем особисто, однак жодних заходів щодо погашення заборгованості за кредитом відповідач не вчинив. 29.08.2013 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про зобов’язання сплатити заборгованість, однак вказана вимога повернулась до банку з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 13781,59 гривні та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з’явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не з’явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України у випадку неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого та від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, якщо вказані ним причини неявки визнані неповажними, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, якщо позивач не заперечував проти такого розгляду справи. В зв’язку, з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за таких обставин. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлені наступні обставини. 31 січня 2012 року між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ТС 293, за умовами якого відповідачу у довгострокове користування були надані в користування грошові кошти в сумі 16 012, 50 гривень строком на 21 місяць з 31.01.2012 року по 30 жовтня 2013 року включно, зі сплатою 30% річних. У відповідності з положеннями п.1.2 кредитного договору, кредит надавався на умовах терміновості, повернення, платності в обмін на зобов’язання боржника повернути суму кредиту та сплатити відсотки, а також комісії, передбачені кредитним договором шляхом безготівкового перерахування грошових коштів або оплати через касу банку. Згідно п.2.6 кредитного договору, відповідач був зобов’язаний щомісячно, до 31 числа поточного місяця сплачувати заборгованість за кредитом рівними платежами в сумі не менше 763 гривні. Також, у п.2.7 кредитного договору сторони узгодили, що відповідач повинен повністю виконати всі зобов’язання за кредитним договором не пізніше 30.10.2013 року. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, сукупна вартість кредиту, яка включає вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов’язань наведена в Додатку №1, який є невід’ємною частиною договору. Пунктом 4.2 договору зазначено, що позичальнику, надана повна інформація про всі умови кредитування банком фізичних осіб та із всіх запропонованих він обрав саме ці умови кредитування, які містить цей договір, про що свідчить його особистий підпис. Судом встановлено, що позивач виконав свої обов’язки згідно приписів кредитного договору у повному обсязі, та надав відповідачці кредитні кошти в сумі яка обумовлена кредитним договором. Однак, відповідач покладені на неї обов’язки за кредитним договором виконував неналежним чином, в зв’язку з чим станом на 24.10.2013 року складає 13 781, 59 гривень, з яких: - 12528,72 гривні – заборгованість за кредитом; - 1252, 87 гривень – сума заборгованості по штрафним санкціям. В зв’язку з чим, 14.01.2013 року банком на адресу реєстрації відповідача було направлено претензію за вих. №17027/302 про зобов’язання сплатити заборгованість, яка були отримана відповідачем особисто, однак жодних заходів щодо погашення заборгованості за кредитом відповідач не вчинив. Крім того, 29.08.2013 року банком на адресу відповідача була направлена вимога про зобов’язання сплатити заборгованість, однак вказана вимога повернулась до банку з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Позичальник, за вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Виходячи з викладеного, з урахуванням того, що відповідачем суттєво порушуються умови кредитного договору, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Український [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 13781,59 гривні. Згідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору 229, 40 гривень. На підставі ст.ст. 526, 536, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved