Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що наказом № 48-П від 01 лютого 2006 року вона була прийнята на посаду провідного спеціаліста відділу транспортної логістики Управління продаж на країни дальнього зарубіжжя ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА», наказом № 236-Р від 01 грудня 2009 року була переведена на посаду начальника Управління логістики ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА». 10 квітня 2013 р. була звільнена із займаної посади начальника Управління логістики ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА» згідно з наказом № 170-У від 10 квітня 2013 року на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. Після звільнення в № 08 (197) від 29 квітня 2013 р. корпоративного друкованого засобу масової інформації «Промышленные известия», одним із засновників якого є відповідач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА», у рубриці «Вікна совісті. Служба безпеки ІНТЕРПАЙП інформує» було опубліковано статтю під назвою «Американське плавання, або коли «сім футів під кілем» приводять до економічних злочинів». Ця стаття була присвячена її роботі у відповідача. При цьому у статті були наведені завідомо недостовірні факти та давалась негативна характеристика їй, як особистості. Під заголовком статті було розташоване її зображення із підписом «[PERSON]». У преамбулі до статті вказано, що «за ст. 41 (втрата довір'я) КЗпП України з Компанії ІНТЕРПАЙП звільнена начальник Управління логістики [PERSON]. її участь в корупційних схемах в 2012-2013 pp. спричинила заподіяння збитків Компанії у розмірі понад 3 млн. доларів». В статті зазначено, що «факти, які були виявлені в ході даного службового розслідування, свідчать про те, що протягом 2012 року [PERSON] лобіювала інтереси компаній Pavasaris, Racovapo, SCOU, які надавали послуги по водному транспортуванню трубної продукції в Х'юстон (США) на безальтернативній основі. Вартість послуг перевищує їх ринкову вартість практично на третину. Більш того, всі ці компанії представляв в Україні один і той же чоловік [PERSON], що теж змушує замислитись. При цьому щомісяця співробітниками Управління логістики збиралася інформація від контрагентів про фрахтові ставки, надходило багато вигідних пропозицій, але перевага віддавалася тільки вищевказаним структурам. Конкурентам, що працюють в цьому ж секторі перевезень, шлях у ІНТЕРПАЙП був заказаний - [PERSON] робила все, щоб у перелік рекомендованих постачальників не потрапили компанії з більш гнучкою ціновою політикою. При цьому ті підлеглі, які проявляли ініціативу і намагалися розширити базу постачальників з розумними цінами, не були почуті. Надалі ситуація розвивалася таким чином: як тільки в лютому 2013 року з'явилася реальна конкурентна загроза, компанії-«монополісти» почали активно демпінгувати. За дуже короткий проміжок часу компанії стали більш поступливими і знизили ціни з 89 до 55 доларів за транспортування кожної тонни продукції по морю. Тим не менш, договір на морські перевезення труб в Х'юстон вже укладено з більш сумлінними контрагентами. В ході прояснення ситуації [PERSON] старанно уникала відповідей на конкретні питання. На сьогоднішній день вона звільнена, документи за цим фактом будуть передані в правоохоронні органи. Санкція ст. 364 Кримінального кодексу [PERSON] загрожує позбавленням волі на строк від 5 до 8 років і втратою права обіймати певні посади на строк до 3 років». Зазначенні у даній статті обставини є такими, що містять неправдиву інформацію та дискредитують її, принижують честь та гідність, а також ділову репутацію. Тому позивач просить суд визнати викладену інформацію у статті не достовірною та такою що не відповідає дійсності, ганьбить її честь гідність та ділову репутацію, зобов'язати відповідача спростувати зазначену інформацію та стягнуту на її користь спричинену моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі . Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог та пояснив що інформації яка була викладена в статті ніяким чином не порочить честь та гідність позивача. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.32 Конституції України, фізична чи юридична особа має право на захист своїх честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно п. 9 вказаної постанови ПВСУ відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до ст.277 Цивільного кодексу України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Судом встановлено, що наказом № 48-П від 01 лютого 2006 року [PERSON] була прийнята на посаду провідного спеціаліста відділу транспортної логістики Управління продаж на країни дальнього зарубіжжя ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА» /а.с. 11/. Наказом № 236-Р від 01 грудня 2009 року [PERSON] була переведена на посаду начальника Управління логістики ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА» /а.с.12/. 10 квітня 2013 р. [PERSON] була звільнена із займаної посади начальника Управління логістики ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА» згідно з наказом № 170-У від 10 квітня 2013 року на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України /а.с. 13/. 29 квітня 2013 року, після звільнення, в № 08 (197) корпоративного друкованого засобу масової інформації «Промышленные известия», одним із засновників якого є відповідач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА», у рубриці «Вікна совісті. Служба безпеки ІНТЕРПАЙП інформує» було опубліковано статтю під назвою «Американське плавання, або коли «сім футів під кілем» приводять до економічних злочинів». Стаття була присвячена роботі [PERSON] у відповідача. Під заголовком статті було розташоване її зображення із підписом «[PERSON]». У преамбулі до статті вказано, що «за ст. 41 (втрата довір'я) КЗпП України з Компанії ІНТЕРПАЙП звільнена начальник Управління логістики [PERSON] її участь в корупційних схемах в 2012-2013 pp. спричинила заподіяння збитків Компанії у розмірі понад 3 млн. доларів». /а.с. 15-16/. 03 липня 2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська визнано незаконним наказ № 170-У від 10 квітня 2013 року про звільнення [PERSON] з посади начальника Управління логістики ТОВ «ІНТЕРПАЙП України» на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір*я. Поновлено [PERSON] на посаді начальника Управління логістики ТОВ «ІНТЕРПАЙП». Стягнуто з ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНИ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 141 687 грн. 55 коп. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. /а.с. 20-24/. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2013 року рішення Жовтневого районного сулу м. Дніпропетровська залишено в силі /а.с. 25-26/. Так, 29 квітня 2013 р. в корпоративному друковану засобу масової інформації «Промышленные известия», у рубриці «Вікна совісті. Служба безпеки ІНТЕРПАЙП інформує» було опубліковано статтю під назвою «Американське плавання, або коли «сім футів під кілем» приводять до економічних злочинів». Ця стаття була присвячена роботі [PERSON] у відповідача. Під заголовком статті було розташоване її зображення із підписом «[PERSON]». У преамбулі до статті вказано, що «за ст. 41 (втрата довір'я) КЗпП України з Компанії ІНТЕРПАЙП звільнена начальник Управління логістики [PERSON] її участь в корупційних схемах в 2012-2013 pp. спричинила заподіяння збитків Компанії у розмірі понад 3 млн. доларів». В статті зазначено, що «факти, які були виявлені в ході даного службового розслідування, свідчать про те, що протягом 2012 року [PERSON] лобіювала інтереси компаній Pavasaris, Racovapo, SCOU, які надавали послуги по водному транспортуванню трубної продукції в Х'юстон (США) на безальтернативній основі. Вартість послуг перевищує їх ринкову вартість практично на третину. Більш того, всі ці компанії представляв в Україні один і той же чоловік [PERSON], що теж змушує замислитись. При цьому щомісяця співробітниками Управління логістики збиралася інформація від контрагентів про фрахтові ставки, надходило багато вигідних пропозицій, але перевага віддавалася тільки вищевказаним структурам. Конкурентам, що працюють в цьому ж секторі перевезень, шлях у ІНТЕРПАЙП був заказаний - [PERSON] робила все, щоб у перелік рекомендованих постачальників не потрапили компанії з більш гнучкою ціновою політикою. При цьому ті підлеглі, які проявляли ініціативу і намагалися розширити базу постачальників з розумними цінами, не були почуті. Надалі ситуація розвивалася таким чином: як тільки в лютому 2013 року з'явилася реальна конкурентна загроза, компанії-«монополісти» почали активно демпінгувати. За дуже короткий проміжок часу компанії стали більш поступливими і знизили ціни з 89 до 55 доларів за транспортування кожної тонни продукції по морю. Тим не менш, договір на морські перевезення труб в Х'юстон вже укладено з більш сумлінними контрагентами. В ході прояснення ситуації [PERSON] старанно уникала відповідей на конкретні питання. На сьогоднішній день вона звільнена, документи за цим фактом будуть передані в правоохоронні органи. Санкція ст. 364 Кримінального кодексу [PERSON] загрожує позбавленням волі на строк від 5 до 8 років і втратою права обіймати певні посади на строк до 3 років». Дані факти викладенні в статті були спростовані в судовому засіданні. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що факти викладені в статті про [PERSON] є достовірними. Так, позивач [PERSON] працювала в ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНИ», а не в Компанії ІНТЕРПАЙП. Суду не надано доказів того, що позивач брала участь у корупційних схемах та завдала збитків підприємству, укладала договори з зазначеними в статті компаніями, брала участь у тендерах, не вказано якими саме діями [PERSON] перешкоджала залученню інших постачальників послуг з перевезення. Окрім того, суду не надано доказів порушення кримінальної справи відносно [PERSON] та що їй загрожує позбавлення волі на строк від 5- до 8 років з втратою права обіймати певні посади на строк до 3 років на підставі санкції статті 364 Кримінального кодексу України. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2013 року про скасування наказу про звільнення [PERSON], поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягненню моральної шкоди відповідачем виконано. Окрім того даним рішенням встановлено, що суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків відповідачу було завдано ушкодження здоров'я, порушено його права, завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Тобто судом було встановлено, що твердження відповідача щодо вищевказаних дій [PERSON], які начебто мали місце, є безпідставним, оскільки у судовому засіданні відповідачем не було надано доказів спричинення [PERSON] шкоди відповідачу, а також вчинення будь-яких протиправних дій. У відповідності до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 46 справи «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Так, оціночним судженням є висновок, отриманий в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними джерелами інформації. Згідно із ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема: гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вищевикладене свідчить, що поширювана відповідачем інформація не є оцінкою певних фактів, оскільки така інформація поширена у формі подачі істинних фактів, які дійсно мали місце, первинним джерелом поширення цієї інформації є сам відповідач, а оцінка інших людей ґрунтується на інформації, яку вони отримували від нього. Так, відповідач у статті не критикував позивача, не виражав суб'єктивну думку, тому текст статті не можливо інтерпретувати як оціночні судження. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач вчиняла дії, про які повідомляє відповідач, тому не можна говорити про їх оцінку. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що інформація, викладена у корпоративному друкованому засобі масової інформації «Промышленные известия» в статті під назвою «Американське плавання, або коли «сім футів під кілем» приводіть до економічних злочинів» (рубрика «Вікна совісті. Служба безпеки ІНТЕРПАЙП інформує) № 8 від 29 квітня 2013 року є недостовірною. Тому суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНИ» опублікувати спростування відомостей під заголовком „Спростування" у друкованому засобі масової інформації «Промышленные известия» у рубриці «Вікна совісті. Служба безпеки ІНТЕРПАЙП інформує», тим же шрифтом, не пізніше 15 днів з дня набрання рішенням законної сили. Вирішуючи спір частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, враховуючи глибину душевних страждань позивачів, ступінь вини відповідача, яка полягає у поширенні відомостей, які принижують та порочать честь, гідність та ділову репутацію позивачів, а також, беручи до уваги майновий стан відповідача та

Outcome: partial