Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Державі виконавчої служби Вінницького РУЮ про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 26.06.2010р., визнання права власності та звільнення майна з під арешту за постанові ВДВС РУЮ від 06.03.2012р. В позові зазначив, що 26.06.2010р. ним було придбано у відповідача легковий автомобіль «Мерседес-Бенц», д.н.з. [NUMBER]. Угода купівлі-продажу зазначеного автомобіля була оформлена шляхом видачі йому доручення, яке було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу, зареєстрована у єдиному державному реєстрі, довіреність №2244 від 26.06.2010р. , укладено просту угоду купівлі-продажу вказаного транспортного засобу. Крім того, [PERSON] позивачу було передано генеральне доручення на право керування та розпорядження даним автомобілем з усіма правами. Таким чином, на думку позивача між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного легкове автомобіля та відповідачем №1 всі істотні умови договору купівлі-продажу було виконано. Так, [PERSON] як продавець передав йому автомобіль та ключі, а позивач в свою чергу сплатив продавцю обумовлену суму грошових коштів. На час укладення даної, угоди автомобіль у спорі, під заставою чи арештом не перебував, однак в подальшому позивач дізнався, що спірний автомобіль був арештований ВДВС РУЮ та відносно даного рухомого майна було накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій. Вказані дії ВДВС РУЮ позивач вважає, такими, що порушують його права власника, тому звернувся до суду з позовом щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та звільнення автомобіля з під арешту. Позивач в особі представника позов в судовому засіданні підтримав. Представник позивача [PERSON] суду показав, що автомобіль був придбаний позивачем за 400 доларів США у м. Біла Церква 26.06.2010р. Тому, позовні вимоги представник уточнив та просить визнати, що договір купівлі-продажу був укладений саме 26.06.2010р. у м. Б Церква в наслідок чого дане майно слід звільнити від арешту для можливості його оформлення належним чином на позивача. Відповідач [PERSON] позов визнав та суду показав, що дійсно продав належний йому автомобіль «Мерседес-Бенц», д.н.з. [NUMBER] та отримав за нього 5400 доле США у м. Біла Церква 26.06.2010р. З реєстрації автомобіль перед продажем не знімав, так як вважав, що це зробить новий власник. Письмова угода ними між собою не укладалася. Представник Державної виконавчої служби Вінницького РУЮ Державної виконавчої служби Вінницького РУЮ - Мельник А.К. у вирішенні судового спору, покладається на думку суду. Суду показав, що арешт на автомобіль був накладений так як у [PERSON] був борг по виплаті кредитного договору, в зв»язку з чим було проведено розшук майна боржника та виявлено даний автомобіль, який не був знятий з реєстрації. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження, суд встановив наступне: Власником транспортного засобу «Мерседес-Бенц», д.н.з. [NUMBER] є згідну свідоцтва про право власності на транспортний засіб серії [NUMBER] - [PERSON] 26.06.2010р. [PERSON] було видано довіреність строком на 5 років на ім»я [PERSON] в м. Біла Церква Київської області за №213958 та видано розписку про оплату йому грошових коштів в сумі « 5400 у.о». За визнанням сторін вказані кошті складають 5400 доларів СІЛА. На час передачі грошових коштів та автомобіля транспортний засіб [PERSON]. з реєстрації не знімався. В подальшому зняття з реєстрації не було проведено і [PERSON] 6.03.2012р. на даний транспортний засіб було накладено арешт за постановою ВДВС РУЮ - в особі державного виконавця Мельника А.К. Даний арешт був накладений в порядку виконання виконавчого листа за №2-1380/2011 щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] Визначаючись щодо заявлених позивачем вимог, суд виходить з того, що позивач просить визнати таким, що був укладений саме договір купівлі-продажу в порядку ст.655 ЦК України. У відповідності до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За ч. 4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За ч. 5 правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Визначаючись щодо оцінки доводів позивача, суд виходить з того, що позивач доводить факт вчинення договору купівлі продажу на підставі наданої суду розписки від 26.06.2010р. (а.с.7). За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За ч. 3 даної статті договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. В силу ст. 627 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, визначення істотних умов договору у даному випадку визначається зі змісту ст.655ЦК України, як нормативно-правового положення, що регулює правовідносини, що випливають з правочинів купівлі-продажу майна. Оцінюючи надану суду розписку від 26.06.2010р., яку сторона позивача вважає фактичним договором купівлі-продажу суд виходить з того, що у відповідності до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а . покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи з тексту розписки права та обов"язки сторін, у відповідності до вимог ст.ст. 626,627,639,655 ЦК України не визначені, текст розписки лише підтверджує факт передачі грошових коштів, однак не носить ознак договору у розумінні вищевказаних нормативних положень. Тому, враховуючи вказане, суд вважає вимогу позивача щодо визнання договору купівлі-продажу від 26.06.2010р. дійсним з подальшим визнанням за позивачем право власності на придбане майно безпідставною, суду не доведеною у відповідності до ст. 60 ЦПК України та такою, що до задоволення не підлягає. Враховуючи недоведеність обставини вчинення між позивачем та відповідачем [PERSON] саме договору купівлі-продажу підстави для задоволення вимог щодо зобов"язання зняття майна з арешту, зобов"язання припинення розшуку та зобов"язання зняття з обліку також є відсутніми.

Outcome: dismissed