Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 16.05.2011 року працював на посаді штукатура ТОВ КПВ-Будінвест, а 09.08.2011 року був звільнений із займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. У день звільнення відповідач видав йому трудову книжку, але не провів з ним розрахунку по заробітній платі та не надав довідку про невиплачену заробітну плату, тому він звертався до нього з письмовою заявою, яку направляв поштою, з проханням надіслати йому довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату за час його роботи на підприємстві. Втім вказаний лист повернувся позивачу за закінченням строку зберігання. У позові вказано, що відповідач заборгував позивачу 2694,18 грн. невиплаченої заробітної плати, яку розраховано позивачем виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в Україні у період його роботи на ТОВ КПВ-Будінвест. Вважає, що внаслідок порушення його трудових прав на відповідача має бути покладений обовязок з виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16009,63 грн. (станом на час написання позову 23.01.2013 року) та відшкодувати завдану йому невиплатою заробітної плати моральну шкоду, яку оцінює в сумі 2000,00 грн. В подальшому подав заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку, який станом на 15.05.2013 року складає 19518,59 грн. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь 2694,18 грн. заборгованості з виплати заробітної плати, 19518,59 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, пояснивши, що позивач в усному порядку звертався до відповідача з проханням надати йому довідку про розмір заборгованості з виплати заробітної плати за час його роботи на ТОВ КПВ-Будінвест, на що відповіді не отримав, а також двічі направляв до роботодавця письмові заяви такого ж змісту за місцем реєстрації юридичної особи та за адресою надання відповідачем послуг. Однак поштові листівки із заявами повернулися позивачу у звязку із закінченням строку зберігання. У судове засідання представник відповідача повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Судова повістка відповідачу направлялася за місцем його знаходження, про зміну якого відповідач не повідомляв, тому згідно ст. 77 ЦПК України повістки, які були повернуті на адресу суду у звязку із закінченням строків зберігання, вважаються доставленими. За згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до статей 224-226 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що згідно наказу № 3/к від 16.05.2011 року позивач був прийнятий на роботу на посаду штукатура ТОВ КПВ-Будінвест, а наказом № 16/к від 09.08.2011 року звільнений із займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в копії трудової книжки позивача. Після звільнення з роботи позивачем двічі направлялись на адресу ТОВ КПВ-Будінвест письмові заяви від 10.09.2012 року та 09.11.2012 року з проханням надати йому довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату за період його роботи на підприємстві. Але, як убачається з поштового конверта та копії поштового конверта, письмові звернення позивача не були отримані відповідачем та були повернуті йому у звязку із закінченням строку зберігання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час судового розгляду справи судом розяснювалося представнику позивача його право на заявлення клопотання про витребування доказів на підставі ст. 137 ЦПК України у разі наявності складнощів щодо їх отримання. Втім такого клопотання представником позивача заявлено не було. Проаналізувавши досліджені судом докази, суд вважає, що стороною позивача не доведено належними, допустими та достатніми доказами наявності заборгованості у відповідача ТОВ КПВ-Будінвест перед позивачем [PERSON] з виплати йому заробітної плати та розрахункових коштів при звільненні позивача із займаної посади, а також розміру такої заборгованості. Надані до суду письмові заяви позивача від 10.09.2012 року та 09.11.2012 року до відповідача, в яких він просить видати йому довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату, квитанції та поштові конверти, не можна вважати безпосередніми доказами існування заборгованості у відповідача з виплати заробітної плати позивачу, оскільки вони лише підтверджують факт його звернення до відповідача із заявами зазначеного змісту. Тому за відсутності доказів існування заборгованості у відповідача перед позивачем суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 2694,18 грн., розрахованої у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати в Україні у період роботи позивача на ТОВ КПВ-Будінвест. У такому разі не підлягають задоволенню також вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними від позовної вимоги щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати. За наведених обставин суд підстави для задоволення позову відсутні, так як обставини, яким позивач обгрунтовував свої вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому позов не ґрунтуються на вимогах закону. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів за подання до суду позову про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed