Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він народився 16 травня 1951 року в с. Домашлин Корюківського району Чернігівської області. Батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON]. Під час спільного проживання батькам позивача була виділена земельна ділянка під №6 по вул.. Кошового в с. Домашлин Корюківського району Чернігівської області для будівництва житлового будинку та надвірних будівель. Будівництво житлового будинку з надвірними будівлями батьками позивача здійснювалось у 60-х роках минулого століття, тому рішення сільської ради про виділення земельної ділянки для будівництва на теперішній час не збереглось, але земельно-шнуровій книзі проведений запис про наявну земельну ділянку. Будівництво житлового будинку та надвірних будівель було фактично закінчено батьками позивача через декілька років, батьки вселились та почали проживати в новопобудованому житловому будинку, але право власності на даний житловий будинок не було зареєстровано, бо згідно діючого на той час законодавства право власності в сільській місцевості реєструвалось в господарській книзі сільської ради шляхом відкриття особового рахунку. В господарській книзі [PERSON] сільської ради був відкритий номер на вищевказаний житловий будинок і власником його була записана мати позивача, тобто [PERSON]. На даний час житловий будинок вважається незакінченим будівництвом, хоча згідно довідки КРКП «РАМПА» житловий будинок має готовності 100% і вже отримав знос 50%. 23 березня 1989 року батько позивача [PERSON] помер. На майно померлого відкрилася спадщина, яка складається з частини вищевказаного незданого в експлуатацію житлового будинку. [PERSON] заповіту не склав. А після його смерті спадщину фактично прийняла мати позивача, тобто [PERSON], так як вона проживала разом з батьком на час його смерті і була фактично співвласником незданого в експлуатацію житлового будинку (як сумісне майно подружжя). Після смерті батька, мати позивача і надалі проживала в житловому будинку, обробляла город, здійснювала ремонт та обслуговування житлового будинку. Відповідно до діючої на час виникнення спірних правовідносин ст. 529 ЦК України 1963 року, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У померлого [PERSON] на час смерті батьків не було, була тільки дружина, тобто мати позивача – [PERSON], і син, тобто – позивач [PERSON] Відповідно до діючої на час виникнення спірних правовідносин ст. 549 ЦК України 1963 року, визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Мати позивача [PERSON] проживала разом із спадкодавцем на час його смерті, та після смерті [PERSON] вона продовжувала проживати в житловому будинку де була частина спадкового майна [PERSON], мати позивача обробляла город, здійснювала ремонт та обслуговування житлового будинку, отже, мати позивача вступила у володіння та управління спадковим майном. 31 серпня 2009 року [PERSON] померла. За життя вона розпорядилась своїм майном, склала заповіт, посвідчений [PERSON] сільською радою корюківського району Чернігівської області 19 червня 1989 року, зареєстрованого в реєстрі за №26, в якому заповідала все своє майно [PERSON] Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкодавцями одну або декількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Отже, згідно заповіту позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлої. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву. Заяву про прийняття спадщини позивач подав до Корюківської районної державної нотаріальної контори, була відкрита спадкова справа №48939728, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №22985918 виданого 26 лютого 2010 року Корюківською районною державною нотаріальною конторою. Отже, відповідно до ст. 1269 ЦК України 2003 року, позивач є спадкоємцем майна померлої. Після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, позивач [PERSON] вирішив отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно померлої [PERSON] Для вирішення даного питання він звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори. Державний нотаріус видав йому 07 листопада 2013 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно померлої матері, в якому спадкове майно складається із земельної ділянки. Державний нотаріус відмовився включити в перелік спадкового майна спадковий житловий будинок з надвірними будівлями, бо відсутній документ на право власності померлої на це нерухоме майно. Пославшись на ст. 331 ЦК України, нотаріус порекомендувала позивачу звернутися до суду для вирішення права власності на спадкове нерухоме майно. Отже, спадковий житловий будинок побудований, але право власності на нього не зареєстровано, забудовники померли, тому на даний час немає можливості провести реєстрацію права власності на спадковий житловий будинок і оформити спадщину в нотаріальній конторі. Нотаріус районної державної нотаріальної контори не може видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом за відсутності правовстановлюючого документа, тому він вимушений звернутися до суду для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України 2003 року, власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документу, який засвідчує його право власності. У померлої [PERSON] немає чоловіка, батьків. Позивач [PERSON] є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, померла залишила заповіт в якому заповідала все своє майно [PERSON], отже він є спадкоємцем майна померлої. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері. Той факт, що [PERSON] є спадкоємцем, тобто власником, незданого в експлуатацію спадкового житлового будинку з надвірними будівлями, підтверджується документально, а саме: довідкою КРКП «РАМПА» про вартість та стан житлового будинку, свідоцтвами про смерть батьків, свідоцтвом про народження, технічним паспортом на житловий будинок, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, довідкою сільської ради про проживання [PERSON] та про відкриття особового рахунку на садибу. Більше ніхто спадщини не прийняв, тому відповідачем по справі повинен бути орган самоврядування – [PERSON] сільська рада, бо на її території знаходиться спадкове майно, а відповідно до ст. 1277 ЦК України, в разі не прийняття спадщини майно померлого є відумерлим і переходить у власність територіальної громади. Згідно довідки КРКП «РАМПА» вартість незданого в експлуатацію житлового будинку становить 25159 грн. Житловий будинок закінчений будівництвом на 100%, навіть отримав 50% зносу. Спадковий житловий будинок з верандою має загальну площу 68,80 м.кв., житлову 33,50 м.кв., є надвірні будівлі: сарай, погреб, погребня. Загальна вартість всієї садиби становить 34343 грн., садиба розташована на землях [PERSON] сільської ради, земельна ділянка не приватизована. У судове засідання позивач не з’явився, подав письмову заяву про слухання справи без його участі, свої позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити, витрати сплачені ним при подачі позову до суду просить суд залишити за ним. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з’явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без їх участі, не заперечує проти задоволення вимог позивача. Третя особа, представник Корюківської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з’явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, у вирішенні позову покладається на розсуд суду. Також повідомила, що 26 лютого 2010 року нотаріальною конторою заведена спадкова справа №41/2010 до майна померлої 31 серпня 2009 року [PERSON]. З заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані 7 листопада 2013 року за реєстровими №1185, №1188 та №1191. В зв»язку з неявкою до суду сторін фіксація судового процесу відповідно до ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити за наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] народився 16 травня 1951 року в с. Домашлин Корюківського району Чернігівської області. Батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON]. Під час спільного проживання батькам позивача була виділена земельна ділянка під №6 по вул.. Кошового в с. Домашлин Корюківського району Чернігівської області для будівництва житлового будинку та надвірних будівель. Будівництво житлового будинку з надвірними будівлями батьками позивача здійснювалось у 60-х роках минулого століття, тому рішення сільської ради про виділення земельної ділянки для будівництва на теперішній час не збереглось, але земельно-шнуровій книзі проведений запис про наявну земельну ділянку. Будівництво житлового будинку та надвірних будівель було фактично закінчено батьками позивача через декілька років, батьки вселились та почали проживати в новопобудованому житловому будинку, але право власності на даний житловий будинок не було зареєстровано, бо згідно діючого на той час законодавства право власності в сільській місцевості реєструвалось в господарській книзі сільської ради шляхом відкриття особового рахунку. В господарській книзі [PERSON] сільської ради був відкритий номер на вищевказаний житловий будинок і власником його була записана мати позивача, тобто [PERSON]. На даний час житловий будинок вважається незакінченим будівництвом, хоча згідно довідки КРКП «РАМПА» житловий будинок має готовності 100% і вже отримав знос 50%. 23 березня 1989 року батько позивача [PERSON] помер. На майно померлого відкрилася спадщина, яка складається з частини вищевказаного незданого в експлуатацію житлового будинку. [PERSON] заповіту не склав. А після його смерті спадщину фактично прийняла мати позивача, тобто [PERSON], так як вона проживала разом з батьком на час його смерті і була фактично співвласником незданого в експлуатацію житлового будинку (як сумісне майно подружжя). Після смерті батька, мати позивача і надалі проживала в житловому будинку, обробляла город, здійснювала ремонт та обслуговування житлового будинку. Відповідно до діючої на час виникнення спірних правовідносин ст. 529 ЦК України 1963 року, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У померлого [PERSON] на час смерті батьків не було, була тільки дружина, тобто мати позивача – [PERSON], і син, тобто – позивач [PERSON] Відповідно до діючої на час виникнення спірних правовідносин ст. 549 ЦК України 1963 року, визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Мати позивача [PERSON] проживала разом із спадкодавцем на час його смерті, та після смерті [PERSON] вона продовжувала проживати в житловому будинку де була частина спадкового майна [PERSON], мати позивача обробляла город, здійснювала ремонт та обслуговування житлового будинку, отже, мати позивача вступила у володіння та управління спадковим майном. 31 серпня 2009 року [PERSON] померла. За життя вона розпорядилась своїм майном, склала заповіт, посвідчений [PERSON] сільською радою корюківського району Чернігівської області 19 червня 1989 року, зареєстрованого в реєстрі за №26, в якому заповідала все своє майно [PERSON] Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкодавцями одну або декількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Отже, згідно заповіту позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлої. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву. Заяву про прийняття спадщини позивач подав до Корюківської районної державної нотаріальної контори, була відкрита спадкова справа №48939728, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №22985918 виданого 26 лютого 2010 року Корюківською районною державною нотаріальною конторою. Отже, відповідно до ст. 1269 ЦК України 2003 року, позивач є спадкоємцем майна померлої. Після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, позивач [PERSON] вирішив отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно померлої [PERSON] Для вирішення даного питання він звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори. Державний нотаріус видав йому 07 листопада 2013 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно померлої матері, в якому спадкове майно складається із земельної ділянки. Державний нотаріус відмовився включити в перелік спадкового майна спадковий житловий будинок з надвірними будівлями, бо відсутній документ на право власності померлої на це нерухоме майно. Пославшись на ст. 331 ЦК України, нотаріус порекомендувала позивачу звернутися до суду для вирішення права власності на спадкове нерухоме майно. Отже, спадковий житловий будинок побудований, але право власності на нього не зареєстровано, забудовники померли, тому на даний час немає можливості провести реєстрацію права власності на спадковий житловий будинок і оформити спадщину в нотаріальній конторі. Нотаріус районної державної нотаріальної контори не може видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом за відсутності правовстановлюючого документа, тому він вимушений звернутися до суду для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України 2003 року, власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документу, який засвідчує його право власності. У померлої [PERSON] немає чоловіка, батьків. Позивач [PERSON] є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, померла залишила заповіт в якому заповідала все своє майно [PERSON], отже він є спадкоємцем майна померлої. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері. Той факт, що [PERSON] є спадкоємцем, тобто власником, незданого в експлуатацію спадкового житлового будинку з надвірними будівлями, підтверджується документально, а саме: довідкою КРКП «РАМПА» про вартість та стан житлового будинку, свідоцтвами про смерть батьків, свідоцтвом про народження, технічним паспортом на житловий будинок, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, довідкою сільської ради про проживання [PERSON] та про відкриття особового рахунку на садибу. Більше ніхто спадщини не прийняв, тому відповідачем по справі повинен бути орган самоврядування – [PERSON] сільська рада, бо на її території знаходиться спадкове майно, а відповідно до ст. 1277 ЦК України, в разі не прийняття спадщини майно померлого є відумерлим і переходить у власність територіальної громади. Згідно довідки КРКП «РАМПА» вартість незданого в експлуатацію житлового будинку становить 25159 грн. Житловий будинок закінчений будівництвом на 100%, навіть отримав 50% зносу. Спадковий житловий будинок з верандою має загальну площу 68,80 м.кв., житлову 33,50 м.кв., є надвірні будівлі: сарай, погреб, погребня. Загальна вартість всієї садиби становить 34343 грн., садиба розташована на землях [PERSON] сільської ради, земельна ділянка не приватизована. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання його власником спадкового нерухомого майна не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору, сплачені позивачем при подачі заяви до суду, слід залишити за позивачем [PERSON]

Outcome: approved