Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

До суду із позовною заявою звернувся представник позивача Публічного Акціонерного Товариства "Державний ощадний банк України" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та виконання зобов»язань , в сумі 294,74 доларів США, та судових витрат в сумі 229,40 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 06 вересня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладений кредитний договір № 3293 згідно якого позичальник отримав кошти в сумі 10 750 доларів США для придбання транспортного засобу під 13% річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05 вересня 2012 року, відповідач зобов'язаний в встановленні строки здійснювати погашення кредиту та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, а в випадку неналежного виконання взяти на себе зобов»язання сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі. В забезпечення виконання зобов»язань по вищевказаному кредитному договору банком було укладено договір застави майна №4505 з [PERSON], договір поруки №3621 з [PERSON] згідно з яким поручитель зобов»язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне виконання умов договору, а також додатковими угодами до нього. Однак відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. В судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача на розгляд справи не з'явився, однак в канцелярію суду надійшло клопотання з проханням про розгляд справи у відсутності представника, зазначивши про повне підтримання заявлених вимог. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, в канцелярію суду надійшли заяви з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки збіг строк позовної давності, позовні вимоги не визнають, розгляд справи просять проводити у їх відсутності. Під час розгляду справи в канцелярію суду надійшло клопотання від представника позивача Публічного Акціонерного Товариства "Державний ощадний банк України" до [PERSON], [PERSON] про збільшення позовних вимог в сумі 748,56 доларів США - прострочені відсотки. З врахуванням наведеного на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 06 вересня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладений кредитний договір № 3293 згідно якого позичальник отримав кошти в сумі 10 750 доларів США під 13% річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05 вересня 2012 року з метою, забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір поруки згідно якого поручитель [PERSON] добровільно взяв на себе зобов»язання перед банком по зобов»язаннях [PERSON] які виникають з умов кредитного договору № 3293 від 06.09.2007 року. Рішенням Любомльського районного суду від 26 лютого 2009 року задоволено позов прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі ВАТ Державний Ощадний банк України від імені якого діє Волинське обласне управління Ощадбанку до [PERSON], [PERSON] і постановлено стягнути з них солідарно 79 920 грн. 33 коп. заборгованості по кредиту. Додатковим рішенням Любомльського районного суду від 23 лютого 2010 року у вказаній справі за позовом прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі ВАТ Державний ощадний банк України від імені якого діє Волинське обласне управління Ощадбанку до [PERSON], [PERSON] постановлено розірвати кредитний договір укладений 6 вересня 2007 року № 3293 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] і поручителем [PERSON]. Як вбачається з поданих позивачем рахунків обліку основного боргу по кредитному договору № 3293 від 06.09 2007 року основний борг по договору сплачений повністю 27.01.2010 року. Прострочені відсотки по цьому ж кредитному договору згідно розрахунку від 26 листопада 2013 року № 46-05-497/6249 з 01.03.2009 року по 26.01.2010 року становлять 748,56 доларів США, тобто з 26.01.2010 року по цьому кредитному договору відповідачами не сплачувались, а тому суд приходить до висновку, що позивачем заборгованість відповідачів повністю підтверджена вказаними доказами. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Відповідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, згідно ч.2 ст. 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п.7.7 Кредитного договору № 3293 від 6 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх зобов"язань Позичальника ( в тому числі, але не включно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами цього Договору. Оскільки додатковим рішенням Любомльського районного суду від 23 лютого 2010 року у вказаній справі за позовом прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі ВАТ Державний ощадний банк України від імені якого діє Волинське обласне управління Ощадбанку до [PERSON], [PERSON] постановлено розірвати кредитний договір укладений 6 вересня 2007 року № 3293 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] і поручителем [PERSON], рішення вступило в законну силу 9 березня 2010 року, отже після вступу додаткового рішення суду договірні зобов"язання між сторонами припинились та згідно ст. 261 ЦК України почався перебіг строку позовної давності. Позивач клопотання про поновлення строку позовної давності не заявив, причин пропуску не вказав, відповідачі просять відмовити в позові за пропуском строку позовної давності. Відповідно ст. 267 ЦК України ч. 3 позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, ч.4 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проаналізувавши зібрані докази, суд приходить до висновку, що підстав для поновлення строку позовної давності позивачеві немає, а в задоволенні позову слід відмовити на підставі пропуску строку позовної давності. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed