Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-01 00:00:00

В провадженні Старобільського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Білокуракинського бюро технічної інвентаризації про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та Комунального підприємства «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» за зустрічним позовом до [PERSON], третя особа Білокуракинська районна рада Луганської області про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником під час виконання трудових обов'язків. В обґрунтування уточненої позовної заяви [PERSON] посилається на те, що з 07 травня 1993 року по 07 вересня 2009 року вона знаходилась в трудових відносинах з Білокуракінським РБТІ. Відповідач по справі КП «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» заборгував їй заробітну плату станом на 07.09.2009 року в сумі 20000 грн., однак в уточнювальній позовній заяві [PERSON] посилається на те, що Комунального підприємства «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 07.09.2009 року заборгувало 13113 грн.82 коп. Вважає дії відповідача Комунального підприємства «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, які йому належить від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Про нараховані суми, які належать робітнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити робітника перед виплатою вказаних сум. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу сум, які належать звільненому робітнику, в строки, передбачені ст.. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з вищевказаного, відповідач Комунального підприємства «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» звільнив її за погодженням сторін 07 вересня 2009 року. Це підтверджується записом в її трудовій книжці. Відповідно до листа відповідача від 20.10.2009 року вих.. № 69 визнана відповідачем заборгованість у розмірі 14100 грн. 71 коп. Її середньомісячна заробітна плата складає орієнтовано 7000 грн. Отже, на день пред'явлення позов, відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за період за весь час затримання розрахунку при звільненні. Просила суд стягнути з КП «Білокуракинського районного бюро технічної інвентаризації» на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату та середньомісячну заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення суду, орієнтовано у сумі 204504,19 грн.. В обґрунтування свого зустрічного позову директор Комунального підприємства «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» Ларін П.М. посилається на те, що 07 травня 1993 року по 07 вересня 2009 року відповідачка [PERSON] працювала на посаді директора Білокуракинського районного бюро технічної інвентаризації, а з 30 січня 2003 року по 09 вересня 2009 року за сумісництвом виконувала обов'язки реєстратора. Згідно Статуту БТІ - директор БТІ організовує роботу БТІ та несе відповідальність за стан та діяльність підприємства. Крім того, 02 січня 2005 року між підприємством та [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, копія договору додається. З 30 липня 2009 року по 10 вересня 2009 року на виконання п. 1.4.4.1 Плану контрольно- ревізійної роботи відділу Контрольно-ревізійним відділом у Білокуракинському районі було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Білокуракинського районного бюро технічної інвентаризації за період з 01.01.2006 року по 01.07.2009 року. Дану перевірку було проведено з відома [PERSON], яка на той час перебувала на посаді директора БТІ. В ході перевірки було виявлено численні порушення та встановлено недотримання вимог чинного законодавства України [PERSON], що призвели до завдання матеріальної шкоди підприємству, однак не дочекавшись закінчення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства за останні три роки, [PERSON] швидко звільнилась із штатної посади директора БТІ за п.1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін, особисто підписавши наказ № 32-К про своє звільнення, нарахування та сплату компенсації за невикористану чергову відпустку та зробивши відповідний запис до трудової книжки. Після її швидкого звільнення прокуратурою Білокуракинського району Луганської області та за матеріалами перевірки контролюючих органів, було порушено кримінальну праву у відношенні [PERSON] за фактом зловживанням службовим становищем, яка перебувала на посаді директора БТІ. З моменту звільнення, [PERSON] жодного разу не зверталась з вимогою щодо виплати заробітної плати, оскільки знала з результатів перевірки КРВ та матеріалів кримінальної справи, що внаслідок її діяльності на посаді директора БТІ. Таким чином, за матеріалами перевірки Контрольно-ревізійним відділом у Білокуракинському районі, акт ревізії якої не скасовано та не оскаржено (за даним фактом зловживання службовим становищем та привласнення грошових коштів, у відношенні [PERSON] було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України). Крім того, на адресу [PERSON] направлялась претензія щодо відшкодування нею шкоди, заподіяної підприємству у добровільному порядку. Дану претензію було направлено рекомендованим листом, однак до теперішнього часу [PERSON] у добровільному порядку шкоду, завдану підприємству, не погасила. Натомість, [PERSON] звернулась до суду з позовом до Білокуракинського бюро технічної інвентаризації із вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього робітку за весь час затримки розрахунку на суму 69000 грн. та моральної шкоди на загальну суму 7000 грн. За вищевказаних обставин неможливо після звільнення [PERSON] провести з нею розрахунки оскільки, як вже наголошувалось, за матеріалами перевірки контролюючими органами виявлено та встановлено зайво нараховану та сплачену заробітну плату, яка на даний час є предметом позову та внесено відповідний припис-вимогу про повернення вказаних коштів. Просив суд стягнути з [PERSON], на користь КП «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» матеріальну шкоду у сумі 222929,89 грн. В судовому засіданні позивачка за першим позовом, відповідачка за другим позовом [PERSON] та її представник [PERSON] свої позовні вимоги до Білокуракинського бюро технічної інвентаризації про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, позовні вимоги КП «Білокуракінського районного бюро технічної інвентаризації» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником під час виконання трудових обов'язків підтримали не визнали та просили суд залишити їх без задоволення. В судовому засіданні представник відповідача за першим позовом, представник позивача за другим позовом Ларін П.М., який є директором КП «Білокуракінського районного бюро технічної інвентаризації» свою зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником під час виконання трудових обов'язків підтримали, позовні вимоги [PERSON] до КП «Білокуракінського районного бюро технічної інвентаризації» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку не визнали. В судовому засіданні представник третьої особи Білокуракинської районної ради Луганської області Гринько В.С. пояснив, що кожний суд приймає рішення самостійно, однак як видно з матеріалів справи є докази того, що у відношенні позивачки-відповідачки [PERSON], яка перебувала у трудових відносинах з Білокуракинським БТІ, за фактом її діяльності було порушено кримінальну справу, за ознаками злочину, відповідальність за яку передбачена ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України. Тобто, було скоєно злочин та порушено кримінальну справу. Дана справа розглядалась спочатку Білокуракинським районним судом, а пізніше Старобільським районним судом. Згідно доданої позивачкою-відповідачкою [PERSON] копії постанови Старобільського районного суду Луганської області вона звинувачувалась у скоєнні злочину за вказаними статтями Кримінального кодексу України та провадження по вказаній кримінальній справі відносно неї було закрито у зв'язку зі спливом строку притягнення до кримінальної повідальності, а не з постановленням виправдального вироку, тобто не з реабілітуючих обставин. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду обов'язкові для суду, що розглядає справу про звільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду з питань, мали місце ці дії чи вчиненні вони цією особою. А тому, при винесенні виправдального вироку (закритті вадження у кримінальній справі) за відсутністю складу злочину, суд, розглядаючи справу в порядку цивільного судочинства, вправі з інших передбачених законом підстав задовольнити в у межах повного розміру заподіяної працівником шкоди». Згідно ст. 130 КЗпП України працівники, (тобто [PERSON].) несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових в'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника, повідно до норм ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. А тому, заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] до КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Право кожного громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю та соціальних виплат закріплено у ст.ст. 43, 46 Конституції України. Реалізація цих прав врегульована Законом України «Про оплату праці», Кодексом законів про працю України та іншими законодавчими актами. Згідно ст. 21 ч. 1 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. В матеріалах даної цивільної справи є копія статуту КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» (а.с.23-29). У судовому засіданні було встановлено, що позивачка за першим позовом [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]), дійсно працювала в КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» директором (а.с.6-9). Згідно копії розпорядження представника президента України № 186 від 07 травня 1993 року (а.с.30) та згідно копії наказу № 1-к від 07.05.1993 року (а.с.31) видно, що [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) видно, що було призначено директором «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації». Згідно копії наказу № Д-5 від 30 січня 2003 року (а.с.34) видно, що [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) було призначено на посаду реєстратора за сумісництвом із заробітною платою згідно штатного розпису. Згідно копії трудової книжки (а.с.8) видно, що наказом № 32-к від 07.09.2009 року «Про звільнення» [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) було звільнено з даної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно копії розпорядження голови районної державної адміністрації № 100-к від 07.09.2009 року (а.с.32) та згідно копії наказу № 32-К від 07.09.2013 року (а.с.33) видно, що [PERSON] було звільнено з посади директора КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації», за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Згідно копії наказу № 32-АК від 09.09.2009 року (а.с.35) видно, що [PERSON] було звільнено з посади реєстратора з 09.09.2009 року. Згідно копії подання слідчого прокуратури Чернова С. (а.с.38) видно, що [PERSON], займаючи посаду директора Білокуракинского районного бюро технічної інвентаризації, зловживала посадовим становищем та підроблювала документи. Згідно копії претензії в.о. директора Білокуракинського РБТІ до [PERSON] (а.с.39-40) видно, що загальна сума матеріальних збитків завданої [PERSON] до підприємства складає 88990,30 грн., з актом ревізії, в якому приведено дані порушення, вона ознайомлена під підпис. Згідно копії ухвали Луганського окружного адміністративного суду № 2а-26794/1270 від 12 січня 2010 року (а.с. 43-44) видно, що було розстрочене виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року по справі № 2а-26794/1270 за адміністративним позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області до Білокуракінського районного бюро технічної інвентаризації про стягнення суми економічних санкцій у розмірі 63887,67 грн. Згідно копії додатку № 35 (а.с.79-80) видно, що заробітна плата директора БТІ [PERSON] за період 2006-2008 р.р. та 6 місяців 2009 року розрахована щомісячно. Згідно додатку № 1.15.1 (а.с.82) видно, що заробітна плата реєстратора [PERSON] розрахована щомісячно. Згідно копії № 1.13 (а.с.83) видно, що є розрахунок зайво нарахованих відпускних за 2006-2008 р.р. [PERSON] Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, при відсутності спору про розмір заробітної плати підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримання по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що на день звільнення, а саме станом на 07.09.2009 року, КП «Білокуракинське бюро технічної інвентаризації» з [PERSON] розрахунок не провів. Згідно копії акту № 429 від 15 вересня 2009 року (а.с.84-94) видно, що Державною інспекцією з контролю за цінами в Луганській області було проведено перевірку у Білокуракинському РБТІ та виявлено ряд порушень. Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення № 146 від 22.09.2009 року (а.с.95) видно, що за ряд порушень, на директора Білокуракинського РБТІ [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно копії заяви [PERSON] від 29.03.2010 року (а.с.96) видно, що вона особисто просила директора Ларина П.М. стягнути з її заробітної плати внаслідок погашення фінансового порушення, суму згідно її середньомісячної заробітної пати, розрахованої за останні два місяці перед її звільненням. Згідно довідки наданої директором КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» Ларіним П.М. про середню заробітну плату [PERSON] за два місяці (а.с.97) видно, що згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, при затримці розрахунку у зв'язку зі звільненням працівника, береться в розрахунку середня заробітна плата за останні два місяці. Заробітна плата [PERSON] за даний період склала: 8167,47 грн., в тому числі за місяцями: липень 2009 року - 3928,05 грн., серпень 2009 року - 4239,42 грн. Середня заробітна плата складає - 4083,74 грн. Згідно довідки про заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] (а.с.98) видно, що довідка надана в тому, що станом на 01 березня 2010 року згідно бухгалтерського обліку КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] становила 1313,82 грн. Згідно заяви [PERSON] від 29.03.2010 року було утримано з її заробітної плати в рахунок погашення фінансових порушень згідно акту КРВ суму, що відповідає розміру однієї середньої заробітної плати з розрахунку за два останні місяці, що становить 4083,74 грн. Станом на 01 травня 2010 року заборгованість із заробітної плати [PERSON] становить 9030,08 грн. Згідно довідки № 86 від 05.05.2010 року про заборгованість із заробітної плати (а.с.99) видно, що КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» сплачує штрафні санкції, має заборгованість перед працівниками з виплати заробітної плати та відповідно не сплачує у строки та у розмірах, передбачених законодавством, суми заробітної плати. Станом на 05.05.2010 року загальна заборгованість із заробітної плати перед працівниками становить 13292,18 грн. Згідно копії ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області «и 2-197/2010 року від 12 травня 2010 року (а.с.109) видно, що для забезпечення позовних вимог [PERSON] було накладено арешт на грошові кошти в сумі 9030,08 грн., які знаходяться на розрахунковому рахунку КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації». Однак, як видно з матеріалів справи, [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» (а.с.126-128) тому, як не визнає позовні вимоги КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» про стягнення матеріального збитку, нанесеного підприємству робітником за час виконання трудових забовьязань. Згідно копії письма № 22 від 22.07.2009 року (а.с.133) видно, що [PERSON], яка є директором КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації», повідомляла начальника КРВ в Білокуракинському районі Шамардіна В.О., що у відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2009 року за № 502 «Про тимчасове обмеження з проведення заходів державного надзору (контролю) у сфері господарської діяльності на період до 31 грудня 2010 року», підприємство не забовьязане приймати планову перевірку як таке, що не належить до суб'єктів господарювання, які у відповідності з затвердженням Кабінетом Міністрів України критеріями оцінки ступеня ризику від проведення господарської діяльності до суб'єктів господарювання з високою ступінню ризику. Згідно копії ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області № 2-197/2010 року від 19 травня 2010 року (а.с.136-137) видно, що заява КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації», про скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти в сумі 9030 грн.08 коп. була задоволена. Згідно заяви директора КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» (а.с. 139-140) видно, що Ларін П.М. звернувся до суду з заявою про зупинення провадження по цивільній справі до набрання законної сили вироку у кримінальній справі, порушеної у відношенні [PERSON] за фактом зловживання службовим становищем. Згідно копії ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області № 2-197/2010 року від 19 травня 2010 року (а.с.141-142) видно, що клопотання представника відповідача КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» директора Ларіна П.М. про зупинення провадження по цивільній справі до набрання законної сили вироку у кримінальній справі, порушеної у відношенні [PERSON] за фактом зловживання службовим становищем, було задоволено. [PERSON] звернулась з заявою до Білокуракинського районного суду Луганської області про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, моральної шкоди залишити без розгляду (а.с. 145). Згідно копії постанови Старобільського районного суду Луганської області № 1/1230/365/2011 року від 06 грудня 2012 року (а.с.149-150) видно, що [PERSON] від кримінальної відповідальності по ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, було звільнено, а провадження по кримінальній справі за звинуваченням [PERSON] було припинено. Згідно копії рішення Білокуракинської районної ради п'ятого скликання двадцять п'ятої сесії № 25/1 від 24.12.2009 року (а.с. 228) видно, що Ларіна П.М. було призначено директором КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації». Згідно довідки головного бухгалтера КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» (а.с. 229) видно показники фінансового стану підприємства та заборгованості із заробітної плати за період травень-вересень 2009 року, в тому числі [PERSON] Клопотанням до Старобільського районного суду Луганської області, директор КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» Ларін П.М., просив суд приєднати письмові докази до матеріалів справи. Згідно копії виконавчого листа по адміністративній справі № 2а-2694/09 (а.с.233) видно, що з Білокуракинського районного бюро технічної інвентаризації було стягнуто на користь Державного Бюджету України економічні санкції в сумі 63887,67 грн. Згідно копії довідки наданої в.о. директора КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» (а.с.234-235) видно, що заробітна плата [PERSON] за період роботи в Білокуракинському БТІ з 30.01.2003 року по 01.09.2009 року склала 501764,63 грн., в тому числі як директора - 289598,46 грн., і як реєстратора - 212166,17 грн. Крім того, до Луганського відділення Донецького НІІ судових експертиз 08.06.2010 року з Білокуракинського районного суду Луганської області поступили матеріали кримінальної справи № 1-47/2010 року в 6 томах, для проведення експертизи, в наслідок чого була проведена судово-економічної експертизи, де є висновок № 1425/25 (а.с.248-262). Крім того, 01.08.2013 року [PERSON] звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з заявою про збільшення позовних вимог (а.с. 277), однак директор КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» Ларін П.М. 12.08.2013 року звернувся до суду з запереченням на дану заяву (а.с.304-306) та надав до суду розрахунок несвоєчасно виплаченої заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати [PERSON] (а.с. 306). Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України - встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що станом на момент звільнення [PERSON], Комунальне підприємство «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» заборгувало їй заробітну плату в суму 13113,82 гривень, середня заробітна плата за два останні місяці складає 4083,74 грн., тому середній заробіток за весь час затримки у сплаті заробітної плати дійсно складає 179851,18 грн., які підлягають стягненню з відповідача КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації». Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що відповідач КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» порушив вимоги діючого трудового законодавства, тобто ст. 116 КЗпП України та Конституцію України, на своєчасне отримання при звільнені всіх сум, що належать [PERSON] від підприємства. Суд вважає, вимоги позивачки [PERSON] підлягають частковому задоволенню в сумі заборгованості в розмірі 192965 грн. 00 коп., з них: нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 13113 грн. 82 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені 179851 грн. 18 коп.. Оскільки позивачка [PERSON] на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України - судовий збір підлягає стягненню з відповідача КП «Білокуракинського бюро технічної інвентаризації» в сумі 1929 грн. 65 коп. Згідно ст. 367 ч. 1 п. 2 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника. Крім того, згідно ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. У відповідності до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-1, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника (п.1). Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди (п.8). Відповідно до ст. 138 КЗпП обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Протягом розгляду цивільної справи представник відповідача Білокуракінського бюро технічної інвентаризації Ларін П.М. не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би мав інформацію щодо предмету доказування, а саме про наявність вини [PERSON] заподіяної підприємству під час виконання трудових обов'язків. Суд вважає, що в задоволенні зустрічних позовних вимог Комунального підприємства «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» до [PERSON], третя особа Білокуракинська районна рада Луганської області про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником під час виконання трудових обов'язків, слід відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: partial