Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-14 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 04.03.1993р. рішенням вказаної сільської ради №11-ХХ1 їй було надано у власність земельну ділянку, а 05.03.2004р. видано Державний акт, про передачу їй у приватну власність земельної ділянки, площею 4,13га. ріллі, на території Федосіївської сільради, для ведення товарного сільгоспвиробництва. Отримуючи згаданий державний акт, вона не звернула увагу на неправильне написання свого прізвища - «[PERSON]» замість «[PERSON]», як по паспорту, і весь цей час користувалась своєю земельною ділянкою. При зверненні в 2012 році до ТОВ «Вектор», для виготовлення документації із землеустрою та визначення кадастрового номеру земельної ділянки, їй роз'яснили про необхідність усунення розбіжностей у прізвищі вказаному в держаному акті та у паспорті, після чого, вона власними зусиллями виправила прізвище в державному акті. Після виготовлення документації із землеустрою, вона звернулась до Відділу Держземагенства у Красноокнянському районі Одеської області з проханням присвоїти її земельній ділянці кадастровий номер, однак їй було відмовленому в цьому, із-за механічних виправлень в державному акті, оскільки, згідно відповідної інструкції, усі записи в державному акті мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Таким чином, здійсненні нею виправлення у державному акті, унеможливлюють розробку документації із землеустрою, присвоєння кадастрового номера, чим обмежуються її права щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, що і спонукало її на звернення до суду. Сторони та інші учасники справи в судове засідання не з'явились, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому справа розглянута без їх присутності, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. В наданих заявах-клопотаннях позивачка наполягала на своїх вимогах, відповідач та інші учасники справи не заперечували проти задоволення позову, а тому рішення у справі прийняте відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. /ар.сп. 14, 25, 30, / Всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши всі докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги чи заперечення, та проаналізувавши правові норми, що регулюють вказані правовідносини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного: згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 05.04.2000р., виданого Красноокнянським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище позивачки вказано «[PERSON]»; /ар.сп. 7 / рішенням сесії Федосіївської сільської ради, Красноокнянського району Одеської області, від 04.03.1993р. №11-ХХ1, позивачці [PERSON] виділена у приватну власність земельна ділянка, площею 4,13 гектарів, яка розташована на території Федосіївської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; /ар.сп. 8, 29 / 05.03.2004р. Федосіївською сільською радою, Красноокнянського району Одеської області, позивачці було видано державний акт серії 111-ОД №063928, про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 4,13 гектарів, розташованої на території вказаної сільської ради, для ведення товарного сільгоспвиробництва, з передачею її в натурі; /ар.ср. 6 / згідно довідки №15-01-12/276 від 07.05.2013р. та листа №15-01-20/1269 від 15.07.2013р. Відділу Держземагенства у Красноокнянському районі Одеської області, при зверненні позивачки з проханням зареєструвати земельну ділянку, в державному акті на право приватної власності на землю були виявлені явні ознаки виправлень, що обумовило відмову в реєстрації земельної ділянки, а її нормативна грошова оцінка становить 65 466,77грн.; /ар.сп. 7, 31 / ч.2 ст.41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ч.2 та п.«б» ч.3 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування, а безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; згідно ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яке оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; відповідно п.2 ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права; п.2.9 інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої наказом Держкомзема України №43 від 04.05.1999р. (із відповідними змінами), встановлено, що усі записи в державних актах на право власності на земельну ділянку мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Таким чином, на переконання суду, позов підлягає задоволенню, оскільки зіпсування позивачкою правоустановчого документу, про право власності на землю, жодним чином не позбавило її вказаного права, а лише змусило підтверджувати його в судовому порядку, оскільки іншого шляху, для вирішення виниклого спору, законом не передбачено. Водночас, вимога позивачки, в частині зобов'язання Відділу Держземагенства у Красноокнянському районі Одеської області, після виготовлення документації із землеустрою, зареєструвати вказану земельну ділянку, на думку суду, не може бути задоволена, з урахуванням того, що вказана функція нині діючим законодавством покладена на інший державний орган.

Outcome: partial