Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.07.2012 року, яким було задоволено позов [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1374 грн., відповідача було поновлено на роботі на видано наказ про виплату йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1374 грн. з вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов’язкових платежів. У відповідності до реєстру перерахувань на особисті вклади за липень 2012 року та розрахунково-платіжної відомості, [PERSON] отримав середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов’язкових платежів у розмірі 1296 грн. 94 коп. Вказував на те, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 26.09.2012 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.07.2012 року, відповідно до якого відповідачу було виплачено вказану грошову суму, оскільки скасованим рішенням було допущено негайне виконання в частині поновлення відповідача на роботі та стягнення на його користь заробітної плати за один місяць в розмірі 1374 грн. з вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов’язкових платежів та на підставі якого було видано виконавчі листи та відкрито виконавче провадження. Вважає, що оскільки рішення на підставі якого відповідачу було виплачено грошові кошти за час вимушеного прогулу було скасоване Апеляційним судом Чернівецької області, а тому відповідач безпідставно отримав перераховані грошові кошти в розмірі 1296,94 грн., виплата яких являється відповідальністю за затримку розрахунку при звільненні, а тому зобов’язаний їх повернути. Окрім того, вказував на те, що виплачені відповідачу грошові кошти в сумі 1296,94 грн. є коштами Державного бюджету України, а тому їх виплата без достатньої правової підстави може стати приводом для притягнення посадових осіб ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж» до відповідальності. Посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з [PERSON] на користь позивача в сумі 1296,94 грн., які були безпідставно стягнуті з ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж» за скасованим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду пояснення, в яких посилаючись на зміст ст. 1215 ЦК України та ст. 239 КЗпП України, вказував на те, що отриманні ним кошти є заробітною платою, а тому поверненню не підлягають, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.07.2012 року було задоволено позов [PERSON] до ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж», скасовано наказ №194-к від 16.05.2012 року про звільнення [PERSON], стягнуто з ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1374 грн., вирішено питання про судові витрати по справі та допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 1374 грн. за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов’язкових платежів (а/с 8-11). На підставі вище вказаного рішення Шевченківським районним судом м. Чернівці 24 липня 2013 року було видано два виконавчі листи про поновлення [PERSON] на роботі та про стягнення на його користь заробітної плати за один місяць в розмірі 1374 грн. за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов’язкових платежів (а/с 17, 18). На підставі вище вказаних виконавчих листів державним виконавцем Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ було відкрито виконавче провадження, що підтверджується копіями постанов про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2013 року №33558657 та №3355888 (а/с 19,20). 24.07.2012 року позивачем було видано наказ №387-к про виплату [PERSON] середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1374 грн. за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов’язкових платежів (а/с 21). Як вбачається з реєстру перерахувань на особисті вклади за липень 2012 року, що є додатком до платіжного доручення, на особовий рахунок відповідача повинні бути перераховані грошові кошти в розмірі 1234,06 грн. (а/с 24). Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за липень 2012 року відповідачу нараховані грошові кошти в розмірі 1374 грн. з доплатою компенсації в сумі 150,66 грн., з яких відраховані платежі в розмірі 290 грн. 60 коп., що включають в себе суму прибуткового податку та інших обов’язкових платежів, окрім того відповідно до цієї ж відомості позивачу нараховано до виплати грошові кошти в розмірі 77,68 грн. з вирахування прибуткового податку та обов’язкових платежів, таким чином відповідно до вказаної розрахунково-платіжної відомості [PERSON] за липень 2012 року відповідачу було здійснено нарахування, які складаються з двох платежів в розмірі 1374 грн. та 77,68 грн. з яких було вирахувано суми прибуткового податку та інших обов’язкових платежів та в результаті [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 1296,94 грн. (а/с 27). Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 26.09.2012 року скасоване рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.07.2012 року та ухвалено нове, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено, стягнено з [PERSON] на користь ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж» 53,654 грн. судового збору (а/с 12-16). Згідно ст. 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтується на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Аналогічне положення закріплено у ч. 2 ст. 382 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.07.2012 року, яким стягнуто з ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж» на користь [PERSON] заробітну плату за один місяць в розмірі 1374 грн. за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов’язкових платежів, ухвалено на матеріалів справи та пояснень сторін, скасовуючи зазначене рішення суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON]В, Апеляційний суд Чернівецької області виходив з того, що судом першої інстанції не було в повному обсязі з’ясовано всі обставини по справі, що призвело до хибного висновку про те, що у ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж» не було підстав укладати з позивачем строковий договір та щодо переукладання контракту на невизначений строк. При цьому, апеляційним судом не було встановлено, що рішення суду ґрунтувалось на повідомлених [PERSON] неправдивих відомостей або поданих ним підроблених документах. Оскільки у відповідності до положень ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, якими передбачено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт ґрунтування рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.07.2012 року саме на неправдивих відомостях, повідомлених [PERSON], а тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з [PERSON] сум, виплачених за скасованим рішенням суду. Окрім того, відповідно до п. 1 ст. 380 ЦПК України питання про поворот виконання рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Так, скасовуючи рішення суду першої та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд Чернівецької області питання щодо повороту виконання не вирішував та не зобов'язав [PERSON] повернути отримані кошти. Так, статтею 1215 ЦК України встановлено випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Зокрема, відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Окрім того, посилання позивача на положення ст. 1212 ЦК України, як на підставу задоволення своїх вимог, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки грошові кошти не є безпідставно набутим майном, а отримані внаслідок правовідносин, що регулюються спеціальним законодавчим актом - Кодексом Законів про Працю України. Так, як вбачається з положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання роботи, але не більш як за один рік. Таким чином, виплачені відповідачу грошові кошти відповідно до розрахунково-платіжної відомості за липень 2012 року є платежем, який прирівняний до заробітної плати, а тому поверненню не підлягають. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed