Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

04 липня 2013 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. У обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 21 травня 2008 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № NKN0GA00000065, відповідно до якого останньому надано грошові кошти в сумі 11 465 доларів США, з виплатою 15 % річних на суму залишку боргу за кредитом, строком на 240 місяців, з кінцевим терміном повернення 20 травня 2028 р. 02 червня 2008 р. з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за цим кредитним договором між Банком і [PERSON] укладено договір Іпотеки, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] Зазначили, що [PERSON] грошові кошти отримав, однак порушив зобов'язання по кредитному Договору, внаслідок чого станом на 21 червня 2013 р. заборгованість складає 14 169,54 доларів США, що еквівалентно 113 214,62 грн. З посиланням на ці обставини, статті 526, 527, 530, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 38-40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України просили у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на житловий будинок та виселити відповідача й інших осіб, які зареєстровані в будинку, зі зняттям з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивача цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити мотивуючи тим, що укладенням договору Іпотеки порушені права неповнолітніх дітей, які проживають у спірному будинку. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 21 травня 2008 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № NKN0GA00000065, відповідно до якого Банк надав йому кредит в сумі 11 465 доларів США, з процентною ставкою 15,0 % річних на строк 240 місяців, тобто з кінцевим строком повернення 20 травня 2028 р. Згідно Договору [PERSON] зобов'язаний був у період з « 12» по « 19» число кожного місяця погашати кредит відповідно до встановленого графіку, але не менше 188,89 доларів США. 02 червня 2008 року, для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком за вищезгаданими кредитним договором, останнім укладено з [PERSON] нотаріально посвідчений договір Іпотеки, предметом якого є належний їй на праві власності житловий будинок [ADDRESS], вартість якого сторонами визначено в сумі 80 800 грн. 02 червня 2008 р. [PERSON] була отримана вказана сума кредиту готівкою. Судом з'ясовано, що з вересня місяця 2012 р. [PERSON] припинив погашення кредиту у зв'язку з тяжкими матеріальними умовами. Ця обставина відповідачем і третьою особою не оспорюється. Таким чином, станом на 21 червня 2013 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 14 169,54 грн, що еквівалентно 113 214,62 грн, з яких заборгованість за кредитом - 11 242,20 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 440,86 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 380,26 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 401,68 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штраф (процентна складова) - 673,25 доларів США. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно Закону від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» іпотека розуміється як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. За правилами ч. 1 ст. 33 Закону «Про іпотеку», пункту 2.3.7. Договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодедержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В силу ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. За такого, ураховуючи те, що [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору тривалий час не виконує, а [PERSON] несе відповідальність перед Банком за невиконання зобов'язань боржником своїм майном, суд дійшов висновку про наявність правових підстав щодо звернення стягнення на предмет Іпотеки у рахунок погашення боргу за кредитним договором. Разом з тим, щодо вимог про виселення та зняття з обліку осіб, які зареєстровані та проживають у спірному житловому будинку суд дійшов такого. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про Іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець встановлює певний порядок дій Банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. З ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Таким чином, аналізуючи ці норми матеріального права суд вважає, що примусовому виселенню фізичних осіб з житлового будинку, що є предметом Іпотеки зі зняттям їх з реєстраційного обліку повинно передувати рішення суду про звернення стягнення на предмет Іпотеки, після якого ці особи відмовилися у добровільному порядку виселитися з будинку, за такого ними будуть порушені права Банку направлені на реалізацію предмета Іпотеки. Аналогічні роз'яснення містяться і в п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Однак, вказаних вимог Банк не дотримався, а відтак, то й в задоволенні цих вимог слід відмовити. Виходячи з вищенаведеного, суд не бере до уваги повідомлення Банку від 07.05.2013 р. на адресу боржника та відповідача про повернення суми кредиту в повному обсязі та звільнення будинку у тридцятиденний термін, до того ж в ньому зареєстровані і проживають повнолітня донька боржника ([PERSON]), яка не попереджена про необхідність виселення і їх неповнолітня донька ([PERSON]), права якої також можуть бути порушені. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial