Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 4 130 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що рішення Костопільського районного суду від 28 вересня 2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, позовні вимоги задоволено та виключено запис про [PERSON] як батька з актового запису про народження дитини. Під час розгляду даної справи ним було сплачено 2990 грн. за проведення генетичного дослідження "ДНК Центром", 1140 грн. за надання правової допомоги, всього 4130 грн. Просив стягнути з відповідача понесені витрати та судовий збір при подачі позову до суду в сумі 229,40 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, про причини своєї неявки до судового засідання суд не повідомила. Згідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до положень ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів в сумі 4130 грн., які він поніс при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства. Так, позивачем сплачено 2990 грн. за проведення генетичного дослідження "ДНК Центром", квитанція №062 від 07.08.2012р., 1140 грн. за надання правової допомоги, квитанція №03/13 від 16.07.2013р., та 229,40 грн.- судового збору при подачі позову, квитанція №1621.531.1 від 16.08.2013р. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом положень п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначена норма передбачає порядок відшкодування понесених стороною судових витрат. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. У відповідності до ч.1ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, законом передбачено, що питання про відшкодування судових витрат вирішується при винесенні рішення по справі за основним позовом, а в разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, то за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи суд може ухвалити додаткове рішення, що передбачено п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України. Проте позивач заяви про винесення додаткового рішення до суду не подав, як передбачено п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України. Отже, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права щодо стягнення грошових коштів не відповідає способу захисту, що передбачений законом, у зв'язку з чим його позовні вимоги до відповідача про стягнення грошових коштів не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed