Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розподіл майна до [PERSON], в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового помешкання за адресою [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового помешкання за адресою [ADDRESS], без реального розподілу та виділення помешкань в натурі, визнавши за позивачем та відповідачем право спільної часткової власності на вказану квартиру. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 244.00 грн. просить покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав , що викладені у позовній заяві та просив здійснити поділ спільного майна подружжя , визнавши за ним та відповідачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності за кожним права власності на 1\\2 частину квартири за адресою [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про отримання судової повістки на повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши надані позивачем пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі з 20.04.1991 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 21.11.2007р.був розірваний, що підтверджується відповідними відмітками у паспорті [PERSON] та свідоцтвом про розірвання шлюбу (арк.с.5,7). Як свідчать матеріали справи, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.1993 р. відповідачем - [PERSON] було придбано двокімнатну квартиру, загальною площею 43,2 кв.м., в тому числі жилою площею 28,4 кв.м., за адресою [ADDRESS]. Згідно Інформаційної довідки №11808105 від 29.10.2013р. Реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо квартири за адресою [ADDRESS]. Позивач, посилаючись на розірвання шлюбу з відповідачем, просить поділити вказану квартиру між ними, шляхом визнання за кожним за них права власності 1\\2 частину квартири, зазнаючи, що дана квартира є спільною сумісною власністю сторін, оскільки її було придбано за час шлюбу. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить за наступного. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні норми містить й ч.3 ст. 368 ЦК України. З огляду на наведене, враховуючи те, що спірну квартиру придбано сторонами під час перебування у шлюбі, суд приходить до висновку, що дана квартира є спільною сумісною власністю сторін. За приписами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена (ст. 70 СК України). Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності ( п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). З огляду на наведене, враховуючи те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін та приймаючи до уваги відсутність між сторонами домовленості щодо визначення часток даного майна, суд приходить до висновку, що частки майна сторін є рівними, а тому вважає за можливе задовльнити позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожним за них права власності на 1\\2 частину квартири. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved