Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

02.07.2013 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 266/7-06 від 16 листопада 2006 року в розмірі 31 172,83 грн., мотивуючи її тим, що 16.11.2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого з 17.12.2012 року є ТОВ «Кредитні Ініціативи», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 266/7-06, відповідно до умов якого, останній отримав кредитні кошти у розмірі 26 000,00 грн., строком до 15.11.2008 року, із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 20,00 % річних. Взяті на себе зобов'язання з повернення отриманого кредиту та сплати відсотків за його користування [PERSON] належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.05.2013 року складає 31 172,83 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю - просить суд їх задоволити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд в порядку ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 16.11.2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого з 17.12.2012 року є ТОВ «Кредитні Ініціативи», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 266/7-06, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 26 000,00 грн., строком до 15.11.2008 року, із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 20,00 % річних. З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором № 266/7-06 від 16.11.2006 року, станом на 31.05.2013 року, складає 31 172,83 грн., з яких: 18 595,25 грн. - сума непогашеного кредиту; 11 828,38 грн. - несплачені основні відсотки за користування кредитом; 749,20 грн. - сума штрафу. У ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконує. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розділу 2 кредитного договору 266/7-06 від 16.11.2006 року банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 26 000,00 грн., із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 20,00 % річних та встановленим кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за договором - не пізніше 15 листопада 2008 року. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною даною або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Статтею 256 ЦК України регламентовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, згідно кредитного договору № 266/7-06 від 16.11.2006 року, строк виконання позичальником своїх зобов'язань настав 15.11.2008 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 02.07.2013 року, тобто, після спливу трьох річного строку позовної давності. Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed