Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком № 11 по вул.. Шевченка в с. Яцьки, Васильківського району Київської області, з тих причин, що вона є власником зазначеного нерухомого майна, а відповідач починаючи з 1999 року в даному приміщенні не проживає, його особисті речі в даному приміщені відсутні, так-як останній має постійне місце проживання за іншою адресою. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належно у відповідності вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. У зв'язку із зазначеним, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. У відповідності до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка немала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положенням ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав СЕВ № 678793 від 16.01.2012 року, позивачці на праві приватної власності належить домоволодіння № 11 по вул.. Шевченка в с. Яцьки Васильківського району Київської області, в якому зареєстрований відповідач. У відповідності до Акту обстеження проживання від 17.04.2013 року, відповідач в будинку № 11 по вул.. Шевченка в с. Яцьки Васильківського району Київської області із серпня місяця 1999 року не проживає, його особисті речі відсутні. Положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1.11.1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. У відповідності до матеріалів справи, договору про здачу в найом будинку, в порядку ст. 158 ЖК України, позивач з відповідачем не укладали. Таким чином, підстав для подальшого користування будинком у відповідача не має. На підставі наведеного та

Outcome: approved