Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача 6190 грн. 20 коп. заборгованості по заробітній платі, 1190 грн. 20 коп. вихідної допомоги, 712,14 грн. компенсації за 22 календарних дні невикористаної відпустки, 5000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди , а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 12.09.2011 року по 12.06.2013 року працювала на посаді молодшої медичної сестри санаторію-профілакторію Житомирського національного агроекологічного університету. Була звільнена з займаної посади у звязку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Проте при звільненні відповідач не провів повний розрахунок з позивачем, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість, яку і просить стягнути на свою користь. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди позивач вказала, що невиплата заробітної плати призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, позивач змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених в запереченнях, які долучені до матеріалів справи (а.с. 21-23). Вказала, що фінансування витрат на оплату праці працівників санаторію-профілакторію здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, оскільки в кошторисі університету не передбачені витрати на оплату праці працівників санаторію-профілакторії, який є відокремленим структурним підрозділом Житомирського національного агроекологічного університету, а тому підстави для стягнення коштів з останнього відсутні. Представник третьої особи Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в судовому засіданні зазначила, що між Фондом та відповідачем відсутні договірні відносини на 2013 рік щодо проведення частково фінансування витрат на утримання санаторію-профілакторію, а тому підстави для стягнення коштів на оплату праці працівників санаторію-профілакторію з Фонду відсутні. Крім того, зазначила, що працівники санаторію-профілакторію перебувають в трудових відносинах саме з відповідачем по справі. Вислухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач працювала на посаді молодшої медичної сестри санаторію-профілакторію Житомирського національного агроекологічного університету з 12.09.2011 року згідно наказу № 373-к від 12.09.2011 року. Наказ про прийняття на роботу видано проректором з соціально-економічних питань Житомирського національного агроекологічного університету (а.с. 13). Відповідно до наказу ректора Житомирського національного агроекологічного університету № 195-к від 11.06.2013 року [PERSON] звільнена з займаної посади у звязку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9). Суд відхиляє посилання представника відповідача про те, що кошти на виплату заробітної плати повинні бути стягнуті з Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з огляду на наступне. За змістом ч.1 ст.21 КЗпПУкраїни за трудовим договором працівник зобов'язується виконувати роботу, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату.\~ \~ \~ \~ В пункті 27\~ \~ постанови Пленуму Верховного Суду України №21 від\~ \~ 24 грудня 1999 року „Про практику застосування\~ \~ судами законодавства\~ \~ про оплату праці" роз'яснено, що згідно зі ст.21 КЗпПналежним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є\~ \~ та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Відповідно до п. 1.5 Положення про санаторій-профілакторій Житомирського національного агроекологічного університету, затвердженого ректором Житомирського національного агроекологічного університету 28.12.2009 року, профілакторій є структурним підрозділом Університету без права юридичної особи (а.с. 24-27). Фінансування санаторію-профілакторію здійснюється частково за рахунок Житомирського національного агроекологічного університету, а частково за рахунок коштів Фонду на підставі договору, який укладається щорічно. На 2013 рік відповідний договір укладено не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач перебуває в трудових відносинах з Житомирським національним агроекологічним університетом, який є належним відповідачем по справі. В порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпПУкраїни відповідачем в день звільнення позивача не проведено виплату всіх сум, що їй належать від підприємства. Зі змісту довідки № 106 від 12.06.2013 року нарахована, але невиплачена заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 6196,20 грн., в тому числі заборгованість по заробітній платі за період з січня по червень 2013 року в сумі 5259,44 грн., а також компенсація відпускних в сумі 936,76 грн. (а.с. 12). Відповідно до довідки № 136 від 12.06.2013 року невиплачена сума вихідної допомоги становить 1190,28 грн. (а.с. 11). Суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення 712 грн. 14 коп. компенсації за невикористану відпустку, оскільки з досліджених матеріалів справи вбачається, що в суму заборгованості по заробітній платі 6196 грн.20 коп. включено також нарахування компенсації за невикористану відпустку в сумі 936 грн.76 коп. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача 6196 грн. 20 коп. заборгованості по заробітній платі, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, та 1190 грн.28 коп. вихідної допомоги. Згідно із ч.4 ст.117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки\~ по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли він у цей день\~ не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпПстягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Зі змісту довідки Житомирського національного агроекологічного університету № 415/01-16 від 12.08.2013 року (а.с.33) середньоденна заробітна плата [PERSON], виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, становить 56,68 грн. Отже, на користь позивачки підлягає стягненню 5045 грн. 41 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.06.2013 року по 17.10.2013 року (56,68 грн. х 89 робочих днів). Вказана сума визначена без врахування податків та обовязкових платежів. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на працю передбачено статтею 43 Конституції України, яка передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як вбачається з матеріалів справи позивач у період з січня по червень 2013 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах, проте не отримувала заробітну плату. Крім того, станом на день розгляду справи розрахунок з позивачем так і не проведено. Відсутність належного матеріального забезпечення позивача призвели до того, що протягом значного періоду позивач переживає суттєві душевні та емоційні переживання, втратила нормальні життєві звязки, що вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд задовольняє позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди частково, стягує з відповідача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення трудових прав позивача, 1000 грн.00 коп.

Outcome: approved