Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, зазначивши, що 20 серпня 2010 року між [PERSON] та відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ВКФ «Валентина, ЛТД» (надалі - Товариство), за умовами якого сторони зобов'язалися до 20.09.2010 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу частки у Статутному капіталі Товариства у розмірі 100%, в рахунок чого продавець надав відповідачеві завдаток в розмірі 236709 грн., проте умови попереднього договору щодо укладення договору купівлі-продажу виконані не були, а кошти не повернуті. 5 вересня 2013 року між [PERSON] та позивачем було укладено Договір про відступлення права грошової вимоги за Попереднім договором, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, що з урахуванням 3% річних складає 261174 грн., а також понесені ним судові витрати. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, на повернені завдатку в подвійному розмірі не наполягав. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, вважаючи [PERSON] за первісним правочином - попереднім договором від 20.08.2010 року боржником, а тому, на його думку, остання не мала права укладати інший договір про відступлення права грошової вимоги, у зв'язку з чим, вимоги позивача є безпідставними. При цьому, він не заперечував проти суми отриманого його довірителем завдатку та фактичне невиконання умов попереднього договору. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається зі змісту ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Суд також враховує положення ст.ст. 610 та 625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобов'язання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. У відповідності до положень ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо іншій порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. За вимогами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2010 року між відповідачем та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ ВКФ «ВАЛЕНТИНА, ЛТД», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1047, за умовами якого в рахунок належних за Основним договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу частки в Статутному капіталі товариства та своєї платоспроможності відповідач отримала від [PERSON] суму завдатку в розмірі 236709 грн., що еквівалентно 30000 доларів США. За п. п. 5.3, 6.1. Договору, у випадку невиконання відповідачем цього Договору, вона зобов'язується повернути [PERSON] подвійну суму завдатку. Укладення основних договорів має відбутися до 20 вересня 2010 року. Зазначені обставини визнані обома сторонами по зазначеній цивільній справі. 9 вересня 2013 року [PERSON], в зв'язку із невиконання відповідачкою вимог попереднього договору, надіслала відповідачеві вимогу про повернення коштів. 5 вересня 2013 року [PERSON] та позивач уклали договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1232, за яким всі права за Попереднім договором, що фактично є предметом спору, перейшли до позивача, що підтверджує наявність у останнього права на звернення до суду із вимогою про стягнення боргу, про що відповідачеві було направлено письмове повідомлення. Судом також достовірно встановлено, що відповідачем умови попереднього договору у визначений термін як і протягом наступних років фактично виконано не було, а тому не укладення Основного договору сталося саме з вини останньої, що тягне за собою відповідальність, встановлену саме умовами п.5.1 попереднього договору та є підставою для стягнення із неї суми отриманих коштів в розмірі 236709 грн. Суд задовольняє позов частково, виходячи з того, що розмір отриманих відповідачем коштів при укладенні попереднього договору складав 236709 грн., тобто визначених умовами попереднього договору та саме в національній валюті - гривні, а не суми коштів в розмірі 261174 грн., стягнення яких вимагає позивач, тому, з урахуванням наведеного, сума 3% річних за час прострочення повернення коштів (1085 днів-8,92%) складає 21114,44 грн., та стягненню з відповідача підлягає сума в розмірі 257823,44 грн. Що стосується відшкодування позивачу судових витрат по справі, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України, згідно якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial