Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.07.2012 року позичив відповідачу по справі під 1 % в місяць 3200 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідачем було власноручно написано розписку, яка підтверджує отримання ним вказаної суми. Вказує, що відповідач у зазначеній розписці зобовязалась повернути йому вказану суму до 01.07.2013 року. однак станом на день пред'явлення позову такого свого обовязку не виконала і боргу не повернула. Вважає такі дії відповідача неправомірними, такими, що суперечать чинному законодавству, а тому просить стягнути з останньої суму боргу, відсотки за користування позикою згідно договору, що разом складає 28636,16 грн., подвійну ставку НБУ за кожен день прострочення в сумі 1103,87 грн. та три відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання в сумі 247,13 грн. також просить стягнути з відповідача на його користь 2000 грн. заподіяної йому моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Просить провести заочний розгляд справи та задоволити позов. Відповідач в судове засідання не зявилась, не повідомивши причин, хоча належним чином була повідомлена (повідомлення про вручення поштового відправлення). При таких обставинах суд визнав неявку відповідачки неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено матеріалами справи, 01.07.2012 року [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 3200 доларів США під 1 % щомісячно за користування позикою, які зобовязалась повернути до 01.07.2013 року (копія розписки). Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконала умов договору не повернула позивачу станом на час розгляду справи грошові кошти в сумі 3200 доларів США, а тому суд приходить до переконання, що відповідач прострочив виконання свого зобовязання з 02.07.2013 року. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, права [PERSON] порушені невиконанням зобов'язання відповідачкою, а тому підлягають судовому захисту, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем позивачем гроші в сумі 3200,00 доларів США, став зобов'язаний повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений розпискою строк. Разом з тим, у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим, при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, оскільки на день ухвалення судового рішення 07 листопада 2013 року Національним банком України встановлено такі курси продажу валют за 100 доларів США 799,30 грн., а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3200 доларів США, що еквівалентно 25577,60 грн. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи зазначену норму Закону, суд вважає, що підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 1 % щомісячно за період користування позикою з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року, що становить 3069,31 грн. (25577,60 грн. х 1 / 100 х 12 міс. = 3069,31 грн.). Окрім того, ст. 625 Цивільного кодексу передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи зазначену норму Закону, суд вважає, підлягає до часткового задоволення вимога позивача про стягнення в його користь трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі саме 214,85 грн. за період з 02.07.2013 року по 14.10.2012 року (період заборгованості 105 дн., 3% річних в день \3%/365 дн.\ складає 0,008; 105 дн. х 0,008 = 0,84 %; прострочена сума 25577,60 грн. х 0,84% = 214,85 грн.). Що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь облікової ставки НБУ в сумі 1103,87 грн. та моральної шкоди, суд вважає, що в таких вимогах слід відмовити, оскільки такий вид відповідальності за порушення грошового зобов'язання сторонами укладеного 01.07.2012 року договору не був передбачений.

Outcome: dismissed