Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно, а саме просить суд: визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з наступних приміщень: №3-1 - кухня, площею 9,3 м.кв., №3-2 - кладова, площею 3,2 м.кв., №3-3 - сарай, площею 10,6 м.кв., №3-4 - гараж, площею 17,3 м.кв., №3-5 житлова кімната, площею 8,9 м.кв., №3-6 - житлова кімната, площею 29,4 м.кв., №3-7 - житлова кімната, площею 23,6 м.кв., V - сіни, площею 10,2 м.кв., VІ - підвал, площею 25,4 м.кв., загальною площею 102,3 м.кв., в тому числі житлової 61,9 м.кв., підсобної 40,4 м.кв. Позивач та його представники в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, згідно наявної в матеріалах справи письмової заяви просять справу розглянути у їх відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в матеріалах справи є їх письмові заяви, згідно яких вони проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують, просять справу розглянути у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.11.1971 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, укладеним між позивачем та [PERSON], [PERSON] придбав у власність ? частину житлового будинку [ADDRESS]. 10.07.1989 року Білгород-Дністровським міжміським БТІ вищевказаний договір був зареєстрований, та було проведено технічну інвентаризацію всього будинку та складено технічний паспорт, згідно експлікації якого за позивачем були зареєстровані наступні приміщення: №3-1 - кухня, площею 9,3 м.кв., №3-2 - кладова, площею 3,2 м.кв., №3-3 - сарай, площею 10,6 м.кв., №3-4 - гараж, площею 17,3 м.кв., №3-5 житлова кімната, площею 8,9 м.кв., №3-6 - житлова кімната, площею 29,4 м.кв., №3-7 - житлова кімната, площею 23,6 м.кв., V - сіни, площею 10,2 м.кв., VІ - підвал, площею 25,4 м.кв., загальною площею 102,3 м.кв., в тому числі житлової 61,9 м.кв., підсобної 40,4 м.кв. Позивач зазначає, що внаслідок помилки, яка була допущена у довідці Шабівської сільської ради від 29.10.1971 року у вищевказаному договорі купівлі-продажу зазначено, що [PERSON] придбав у власність ? (50/100) частину будинку, хоча насправді належна йому частина становить 58/100, про що позивачу стало відомо у 2009 році під час розгляду цивільної справи №2-69/09. Таким чином, невідповідність частини будинку, яка дійсно належить позивачу із тією, що зазначена в договорі купівлі-продажу, позбавляє позивача отримати свідоцтво про право власності на належну йому частину будинку (58/100), що й змусило [PERSON] звернутися до суду за захистом свого права власності та визнання за ним права власності на 58/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. У відповідності до ч.1, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права. Згідно ч.1 ст.128 ЦК УРСР в редакції 1963 року (який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Зазначена норма закону прямо кореспондується з нормою ст.328 ЦК України, якою встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Згідно положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З метою з'ясування обставин, що мають значення для справи та потребують спеціальних знань в галузі будівництва, судом в рамках розгляду даної справи була призначена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №46/09, частка житлового будинку, придбана позивачем у житловому будинку [ADDRESS] у складі приміщень: №3-1 - кухня, площею 9,3 м.кв., №3-2 - кладова, площею 3,2 м.кв., №3-3 - сарай, площею 10,6 м.кв., №3-4 - гараж, площею 17,3 м.кв., №3-5 житлова кімната, площею 8,9 м.кв., №3-6 - житлова кімната, площею 29,4 м.кв., №3-7 - житлова кімната, площею 23,6 м.кв., загальною площею 102,3 м.кв., в тому числі житловою 61,9 м.кв., підсобною 40,4 м.кв. та підвалу літ. «а3» станом на 11.11.1971 року складала 59/100. У відповідності до положень ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи, викладені [PERSON] в позовній заяві в обґрунтування своїх вимог, є цілком доведеними та обгрунтованими. Як вже зазначалося вище, відповідачі по справі - [PERSON], [PERSON] надали до суду письмові заяви, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. У відповідності до положень ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та правомірність набуття ним права власності на спірне майно, а також визнання позовних вимог відповідачами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача.

Outcome: approved