Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання права власності на автомобіль. Позов мотивує тим, що 18.07.1988 року був взятий на облік в органах соціального захисту як дитина-інвалід для забезпечення автомобілем ЗАЗ 968 МД з ручним керуванням. Тривалий час через брак державних коштів його автомобілем не забезпечували. В жовтні 1990 року його батькові [PERSON] запропонували придбати автомобіль ЗАЗ 968 М за власні кошти. 29.10.1990 року на підставі замовлення №2409 його батькові було продано автомобіль ЗАЗ 968 М. 02.11.1990 автомобіль був зареєстрований на батька. Після смерті батька, автомобіль, який належав йому на праві власності, був перереєстрований на позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вказаний автомобіль не перебуває на обліку в органах соцзахисту. 17.09.2011 року позивач взятий на облік для пільгового забезпечення автомобілем. Проте, через брак коштів в бюджеті за 11 років автомобілем його не забезпечили. А, для отримання гуманітарного автомобіля, вимагають повернути автомобіль марки ЗАЗ 968 М, який був придбаний його батьком за власні кошти і успадкований позивачем. При цьому відповідач посилається на Постанову КМУ Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями №999 від 19.07.2006 року. Зважаючи на те, що автомобіль марки ЗАЗ 968 М було придбано його батьком за власні кошти, а згодом успадковано позивачем, та те, що до сьогоднішнього дня його як інваліда дитинства не було забезпечено пільговим транспортним засобом, а навпаки, постає питання про відібрання його власного автомобіля, позивач просив суд визнати за ним право власності на автомобіль [NUMBER], 1990 року випуску. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала з викладених у позовній заяві підстав. Просила позов задовольнити. Суду, пояснила, з таким позовом позивач звернувся з метою подальшого отримання в порядку соціального забезпечення інвалідів гуманітарного автомобіля Опель. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що автомобіль ЗАЗ дійсно був придбаний батьком позивача за власні кошти, і тепер належить позивачу. Однак, його придбання відбувалося за сприяння органів соцзахисту по існуючому в ті роки порядку. А тому, вважається, що позивач забезпечувався соціальним автомобілем, що перешкоджає повторному забезпеченню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Статтею 214 ЦПК України, в тому числі, передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом дитинства (а.с.6). 18.07.1988 року [PERSON] звернувся до відділу соціального забезпечення м. Нововолинська з заявою про забезпечення його автомобілем Запорожець з ручним керуванням за власні кошти. Як вбачається з Замовлення-зобовязання від 29.10.1990 року батько позивача [PERSON] придбав у Волинського обласного виробничого обєднання Волиньавтотехобслуговування за власні кошти в сумі 4189,61 руб. автомобіль ЗАЗ 968 М (а.с.8). Виходячи з положень ст.ст.86, 88, 100 діючого на той час ЦК УРСР 1963 року, батько позивача [PERSON] набув права особистої власності на вказаний автомобіль. Після смерті [PERSON] автомобіль ЗАЗ 968 М був перереєстрований на позивача [PERSON] Автомобілем за державні кошти інвалід дитинства [PERSON] не забезпечувався. Крім того, судом встановлено, що з17.09.2001 року позивач [PERSON] взятий на облік ту на заміну автомобіля, як такий, що в 1990 році отримав автомобіль через органи соціального захисту. На адресу головного управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Волинської держадміністрації 21.10.2012 року надійшов автомобіль Опель, 2005 року випуску, як гуманітарна допомога цільовим призначенням [PERSON] Однак, для отримання гуманітарного автомобіля Департамент соціального захисту населення вимагає у позивача повернути раніше куплений автомобіль ЗАЗ або здати його в металобрухт (а.с.13-14, 16, 17). Статтею 15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі, може бути визнання права. З встановлених судом обставин справи вбачається, що між сторонами не існує спору щодо права власності позивача на автомобіль [NUMBER], 1990 року випуску. Відповідачем не оспорюється право власності позивача на вказаний автомобіль. Судом не встановлено порушень цього його права відповідачем. Натомість, між сторонами існує спір, який стосується незабезпечення відповідача гуманітарним автомобілем Опель в установленому законом порядку, який носить характер публічно-правового спору і повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що автомобіль [NUMBER], 1990 року випуску, належить на праві власності позивачу, його право власності відповідачем не оспорюється, в звязку з чим позов є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed