Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

В жовтні 2013р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просив суд: визнати припиненими правовідносини по договору поруки № 392-08-П від 14 серпня 2008р., укладеного між сторонами. Судом до участі у справі, в якості третьої особи було притягнуто [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 серпня 2008р. між відповідачем та третьою особою було укладено кредитний договір № 392-08-И (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до якого відповідачем надано третій особі в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 88000,0 дол. США, з оплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,0 % річних. В подальшому, 30 січня 2009р. між позичальником та кредитором було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору. В забезпечення за кредитним договором, 14 серпня 2008р. між сторонами було укладено договір поруки № 392-08-П (далі по тексту - договір поруки), відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 88000,0 дол. США зі сплатою 8,0 % річних. 30 січня 2009р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, відповідно до якої позивач взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором, як поручитель за повне та своєчасне виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором до 13 січня 2038р. В порушення положень п. 4.4., п. 5.1. договору поруки, без згоди поручителя, було збільшено обсяг відповідальності поручителя, шляхом збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, без повідомлення та узгодження з позивачем, як поручителем. Оскільки сторони за кредитним договором змінили умови цього договору, збільшивши об'єм відповідальності без згоди позивача, як поручителя, останній вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права, в зв'язку зі збільшенням обсягу його відповідальності, як поручителя. В судовому засіданні позивач, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, зазначаючи, що відповідачем не було порушено права позивача, як поручителя, оскільки було направлено відповідну вимогу про збільшення відсоткової ставки на адресу позичальниці - третій особі, а оскільки позивач також зареєстрований за цією адресою, то відповідач вважав, що позивач, як поручитель також був належним чином повідомлений про зміну відсоткової ставки. Крім того, на думку сторони відповідача умовами договору поруки передбачено зміну в односторонньому порядку ставки за відсотками, в разі звільнення третьої особи з роботи з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Третя особа, про час та місце розгляду справи оповіщалася, в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду не повідомила, заперечення на позов не подавала. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності з ч. 2, 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 14 серпня 2008р. між відповідачем та третьою особою було укладено кредитний договір, відповідно до п. 2.1. цього кредитного договору відповідач надав третій особі кредит у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 88000,0 дол. США із сплатою відсотків у розмірі 8,0 % річних за користування кредитними коштами. Позичальник, являється співробітником відповідача. В випадку її звільнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відсоткова ставка встановлюється на рівні 16,0 % річних з дати звільнення (п. 4.1. кредитного договору). 30 січня 2009р. між відповідачем та третьою особою було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси отримані за кредитним договором до 13 січня 2038р., шляхом сплати щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 635,0 дол. США. Також, 14 серпня 2008р. між сторонами було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 88000,0 дол. США зі сплатою 8,0 % річних. Позичальник - [PERSON], являється співробітником відповідача. В випадку її звільнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відсоткова ставка, згідно п. 4.1., встановлюється на рівні 16,0 % з дати звільнення. 30 січня 2009р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором в строк до 13 січня 2038р. Судом встановлено, що з 08 грудня 2009р. третя особа була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, і не являється співробітником відповідача (а.с. 23). 21 грудня 2009р. відповідачем було направлено лише позичальнику за кредитним договором - третій особі повідомлення вих. № 4552 ИБ про збільшення відсоткової ставки до 16,0 % річних за кредитом з 08 грудня 2009р., при цьому позивачу, як поручителю вказане повідомлення не надсилалось (а.с. 38). Згідно з п. 4.4., п. 5.1. договору поруки, внесення змін та доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгодження з поручителем. Поруки припиняється із припиненням зобов'язань, що забезпечуються нею, або якщо банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Відповідно до п.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1, 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 22 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30 березня 2012 р., відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Зі змісту п. 1.1 договору поруки не вбачається, що позивач, як поручитель погоджується відповідати за належне виконання зобов'язань позичальником - третьою особою за кредитним договором, в разі збільшення відсоткової ставки до 16,0 % річних. Твердження сторони відповідача, що позивач був належним чином повідомлений про збільшення його обсягу відповідальності за договором поруки, внаслідок зміни відсоткової ставки за кредитом судом оцінюється критично, оскільки стороною відповідача в обґрунтування зазначених доводів не було надано суду належних і допустимих доказів. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, з урахуванням положень ст. ст. 559, 626-629 ЦК України, слід визнати припиненими з 08 грудня 2009р. правовідносини по договору поруки укладеного між сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114,7 грн.

Outcome: approved