Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що відповідно договору купівлі – продажу від 15 червня 2006 року на праві власності йому належить однокімнатна квартира [ADDRESS]. За проханням знайомої він зареєстрував за вказаною адресою відповідача з неповнолітніми дітьми. Останні проживали у квартирі з травня 2012 по вересень 2012 року окремо від нього, спільне господарство вони не вели. У вересні 2012 року відповідач виїхала із квартири, зібрав свої речі, причину виїзду не зазначала.За вказаних підстав просить суд визнати відповідача з дітьми такими, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням відповідно приписів ст.. ст. 163, 71 ЖК України. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив, що зареєстрував відповідача, щоб остання мала змогу отримувати соціальну допомогу на дітей, але у квартирі відповідач ніколи не проживала. Відповідача про час та місце розгляду справи було повідомлено, у судове засідання остання не з’явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, щодо чого немає заперечень у позивача. Представник третьої особи – Горлівської міської Ради, надав суду заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутність. У заяві зазначив, що заперечує проти вимог позивача, оскільки останні не відповідають інтересам дітей та вимогам ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей". Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача. Відповідач з дітьми не проживає у квартирі біля року. Де вони проживають на теперішній час та причини не проживання їй невідомі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідом позивача. Відповідач з дітьми не проживає у квартирі біля року. Де вони проживають на теперішній час їй невідомо. Вважає, що можуть не проживати за тих підстав, що у відповідача відсутні кошти сплачувати позивачу за користування квартирою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача. Відповідач з дітьми не проживає у квартирі біля року. Де вони проживають на теперішній час та причини не проживання йому невідомі. Заслухав пояснення позивача, свідків, дослідив письмові докази та надав їм оцінку у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Стаття 163 Житлового Кодексу України «Збереження жилої площі за тимчасово відсутніми наймачем та членами його сім'ї» Г л а в и 6 «Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах ) приватного житлового фонду» передбачає, що у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до приписів зазначених частин ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: - призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; - влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них. Відповідно до абз.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо). Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Стаття 12 «Захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень» Розділу III «Запобігання бездомності і безпритульності» Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" від 21 грудня 2010 року, передбачає, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та інтересів дітей. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Статтею 160 СК України закріплено право батьків на визначення місця проживання дитини і зазначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 2 квітня 2001 року, діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Частиною 4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження причин та неповажності проживання відповідача з неповнолітніми дітьми у спірному житловому приміщені. Як вбачається із пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], причини не проживання відповідача з дітьми їм не відомі. Пояснення самого позивача непослідовні, у позові та безпосередньо у судовому засіданні він викладає різні фактичні обставини. Акт обстеження депутатом Горлівської міської Ради [PERSON] квартири [ADDRESS] суд не може прийняти у якості доказу, оскільки складання та посвідчення таких актів не передбачено Законом України «Про органи місцевого самоврядування населення». Крім того, причини не проживання відповідача з неповнолітніми дітьми за вказаною адресою у даному акті також не зазначено. З урахуванням вищевикладеного, мотивованої позиції органу опіки та піклування, який заперечує проти задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed