Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня пред’явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем зареєструвала шлюб 22 липня 2006 року, який рішенням Городенківського районного суду від 17.08.2010 р. розірвано. Від спільного проживання у сторін 28.09.2006 року народився син [PERSON]. З часу фактичного розпаду сім’ї відповідач участі в матеріальному забезпеченні та утриманні дитини не бере, хоча, відповідно до ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, зобов’язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров’я, фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати її. Відповідач фізично здоровий, працює в Городенківському УЕГГ і має хороший заробіток, конкретний розмір якого позивачці не відомий, тобто має фінансову можливість забезпечувати свою дитину, однак добровільно цього не робить. Позивачка в судове засідання не з’явилася Подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що не відмовляється від обов’язку утримувати свого сина, однак не згідний з тим, що взагалі не забезпечував дитину, оскільки купляв йому деякі речі. Його заробітна плата складає 1300 грн. в місяць, крім того сплачує кредит. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно представленої копії рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2010 р. по справі № 2-557/2010 р. шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що стверджено копією свідоцтва про народження серії 1-НМ № 052810, виданого 17 жовтня 2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Судом встановлено, що неповнолітній син проживає разом з позивачкою. Відповідач, який проживає окремо від своєї сім’ї, є фізично здоровою особою, інших дітей або осіб, яких він зобов’язаний утримувати, не має, в достатній кількості коштів на утримання дитини не надає. Відповідач працевлаштований, отримує заробітну плату. Конституцією України визначено основні права й обов’язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема ч.2 ст.51 Основного Закону визначено, що батьки зобов’язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов’язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов’язків щодо дитини. Обов’язок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено статтею 180 СК України. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачене визначення розміру аліментів у частці від заробітку. При визначенні розміру аліментів суд, з додержанням вимог ст.182 СК України, встановивши, що доходи відповідача мають регулярний характер, враховуючи стан здоров'я, загальний матеріальний стан дитини та відповідача, відсутність в останнього інших дітей та осіб, яких він зобов’язаний утримувати, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка звернулася до суду з позовом 31.10.2013 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved