Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідачі незаконно заволоділи майном , яке належить їй на праві власності як нерухоме майно, а саме у відповідача [PERSON] витребувати частину торгівельного ларька [NUMBER] (за нумерацією ринку секції [NUMBER]. Витребувати від споживчого товариствам «Генічеське споживче товариство «Нова кооперація» на її користь частину торгівельного ларька [NUMBER] за нумерацією ринку секція 12). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали , наполягають на задоволенні позову, пояснили, що 10.12.2003 року [PERSON]- та ЗАО «Украгротехкомплект уклали договір купівлі-продажу згідно якого, продавець зобов'язався передати у власність покупцю товар - металевий павільйон із трьох секцій по 5 м.кв. кожна, загальною площею 15 м.кв. Умови договору сторонами були виконані. На час укладення вказаного договору купівлі-продажу обов'язкове нотаріальне посвідчення даного договору Законом не вимагалось. Рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради № 129 від 21.04.2011 року позивачці надано дозвіл на розміщення торговельного павільйону [NUMBER] з реалізації промислових товарів на території Генічеського ринку за адресою: [ADDRESS] на термін дії договору оренди землі. Оскільки Виконавчий комітет Генічеської міської ради не визнавав право власності позивачки на торговельний павільйон [NUMBER], розташований по [ADDRESS], позивачка відповідно до ст. 392 ЦК України, звернулась до суду про визнання права власності на це майно. Рішенням Генічеського районного суду від 08.02.2012 року за позивачем визнано право власності на цей об'єкт та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 19.03.2012 року. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 08.07.2013 року рішення Генічеського районного суду від 08.02.2012 року скасовано. 07.03.2012 року позивач уклала з Генічеською міською радою договір особистого строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою комунальної власності за вказаною адресою пл. 15 кв.м. Вказані факти підтверджуються договором купівлі продажу від 10.12.2003 року, рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради №129 від 21.04.2011 року та дозволом № 73 від 21.04.2011 року на розміщення будівельних споруд в [ADDRESS] а також рішенням Генічеського районного суду від 08.02.2012 року, витягом про державну реєстрацію прав від 19.03.2012 року, витягом з рішення Виконавчого комітету № 278 від 18.08.2011 року та договором особистого строкового сервітуту № 445 від 07.03.2012 року. На початку 2012 року керівництво Споживчого товариства « Генічеське споживче товариство «Нова кооперація» стало створювати перешкоди у користуванні належним позивачу торгівельним ларьком [NUMBER] в якому позивач здійснював підприємницьку діяльність. Рішенням господарського суду Херсонської області від 15.05.2012 року підтверджено правомірність володіння позивачкою вказаним майном, та зобов'язано відповідача -1 не чинити позивачу перешкоди у здійсненні підприємницької діяльності в торговельному ларьку [NUMBER]. Вказане рішення набрало чинності. В жовтні 2012 році позивачці стало відомо, що Споживче товариство «Рибкоп», в період коли позивач повноцінно здійснював права власника щодо цього майна, 05.08.2011 року уклало з Відповідачем -2, як фізичною особою, договір купівлі -продажу, згідно якого Відповідач -2 купив у Споживчого товариства «Рибкоп» торговельні ларьки [NUMBER]. В п.1.1. цього договору, який було посвідчено нотаріально, вказано, що продавець продав (передав у власність Покупця), а покупець купив (прийняв у власність)рухоме майно, яке було на балансі Споживчого товариства «Рибкоп». Вказана в договорі інформація не відповідає дійсності і внесена до договору з метою незаконно позбавити її власності, що є грубим порушенням ст. 41 Конституції України. По-друге, кіоски, що розташовані на місцях [NUMBER] ряду території ринку не є самостійними об'єктами і право на них відповідач -3 не міг набути, оскільки це майно, як неподільна річ, перебувало у власності позивача з 2003 року. Укладений 05.08.2011 року між відповідачем -3 і відповідачем -2 договір купівлі - продажу торговельного об'єкта [NUMBER], який складається з трьох секцій і за нумерацією ринку значиться під номерами [NUMBER] був спрямований на незаконне заволодіння її майном, що є грубим порушенням положення Конституції щодо непорушності права власності. Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В жовтні 2012 року позивачці також стало відомо, що 12.12.2011 року відповідач -2 (продавець) та відповідач -1 (покупець) в простій письмовій формі уклали договір купівлі -продажу частини належного позивачці майна, а саме однієї із секцій під № 12 торговельного об'єкта [NUMBER], згідно якого це майно було продано СТ ГСТ «Нова кооперація» за 5615 грн. Так як секція № 12 є складовою частиною речі, а саме торгівельного об'єкту [NUMBER] і згідно наявних у позивачки документів не може бути відокремлена від речі без її пошкодження або істотного знецінення (ст. 187 ЦК), а увесь об'єкт відноситься до нерухомих речей. Тобто, частина неподільної речі, не могла бути предметом договору купівлі - продажу, оскільки не є самостійним об'єктом щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК). З наведеного слідує, що відповідачі укладаючи вказаний договір, умисно та протиправно обмежили позивача в його праві власності на вказане майно. У відповідності з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Представники відповідачей за дорученням [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, пояснив , що такі торгівельні кіоски споживчим товариством «Рибкооп» за власні кошти побудовані в кількості 27 торгівельних кіосків у 2008 році , будівництво велось за власні кошти на підставі договору з підрядною організацією. [PERSON] орендувала такий кіоск , пізніше в БТІ оформила технічну документацію на такий кіоск на підставі підробленого договору купівлі-продажу 2003 року та на підставі таких недостовірних документів було оформлено право власності на нерухоме майно(спірний кіоск) , що в подальшому було скасовано апеляційним судом Херсонської області. По факту підроблення такого документа порушено кримінальну справу, яка розглядається судом. В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 10.12.2003 року [PERSON] та ЗАО «Украгротехкомплект» уклали договір купівлі-продажу згідно якого, продавець зобов'язався передати у власність покупцю товар - металевий павільйон із трьох секцій по 5 м.кв. кожна, загальною площею 15 м.кв. Умови договору сторонами були виконані. На даний час підстав вважати такий договір недійсним , таким, що не відповідає закону на день розгляду справи відсутні. Позивачем та її представником не надано документів або інших належних доказів, що саме таке майно було розміщено, встановлено за адресою [ADDRESS] ряд [NUMBER] з моменту 2003 року та знаходилось там же на час спору в суді. Предметом спору у даній справі є право володіння зазначеним майном ( так як ніким зі сторін в такій справі не оспорюється право власності позивача на таке майно, набуте за договором 10.12.2003 року [PERSON] - металевого павільйону із трьох секцій по 5 м.кв. кожна, загальною площею 15 м.кв.) , яке позивач як власник цього майна, посилаючись на порушення такого права відповідачем, просить поновити шляхом витребування вказаного майна із володіння відповідачей. На момент пред»явлення позову таке майно мало статус нерухомого майна, але рішенням апеляційного суду Херсонської області від 08.07.2013 року рішення Генічеського районного суду від 08.02.2012 року (яким визнано за позивачем право власності на нерухоме майно - торгівельний ларьок [NUMBER]) скасовано. Пояснення представника позивача , що споживче товариство «Рибкоп» 05.08.2011 року уклало з Відповідачем -2, як фізичною особою, договір купівлі -продажу, згідно якого Відповідач -2 купив у Споживчого товариства «Рибкоп» торговельні ларьки [NUMBER] не є належним доказом , що саме це майно, яке належить [PERSON] було продано так як відповідно до зазначеного вище договору, який посвідчений нотаріусом від 05.08.2011 року споживче товариство «Робкооп» продало [PERSON] рухоме майно - кіоскі металеві інвентарний [NUMBER], [NUMBER],[NUMBER] ряд [NUMBER]. В даному випадку неможливо дослідити , що це є одним й тим самим майном- так як різні номери предмету продажу в договорах, ідентифікувати таке майно між собою неможливо. Крім того свідок , допитана суді [PERSON] пояснила , що здійснювала торгову діяльність з 1997 року на Генічеському колгоспному ринку , в неї 14 торгівельне місце ряд [NUMBER] , було Рибкопом надано місце для торгівлі, вони обладнали таке місце металом, пізніше в 2008 році Рибкоп зробив капітальний ремонт таких місць, та вона уклала договір оренди з Рибкоопом. Будь-яких договорів на оренду такого кіоску з [PERSON] ніколи не укладала. Вона торгувала поруч, можливо в неї був кіоск, але не знає де такий знаходився. Свідок [PERSON] в суді надав анологічні покази та додав, що торгує на ринку з 2003 року , торгівельне місце [NUMBER], поруч торгували [PERSON], [PERSON] , павільон був з 3 секцій, з 2008 році він укладав договір оренди з Рибкопом. З [PERSON] ніяких договірних відносин в нього не було. На запитання суду , чому в частині кіоску (який з її слів належить позивачу) знаходились інші особи без її відома - [PERSON] пояснила, що не знає чому так сталось, що підтверджує, що майно, яке вона бажає витребувати з чужого незаконного володіння відповідачем, не знаходилось в торгівельному ряду № [NUMBER] ринку. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ст. 387 ЦК України віндикаційний позов може бути пред'явлений тільки на захист права власності на річ, яка визначена індивідуальними ознаками, а позивачем не доведений факт , що саме металевий павильон із трьох секцій по 5 кв. м. , загальною площею 15 кв.м. перебуває у відповідачей. Інші документи, якими позивач обґрунтовує свій позов , а саме рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради № 129 від 21.04.2011 року позивачці надано дозвіл на розміщення торговельного павільйону, договір особистого строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою комунальної власності за вказаною адресою пл. 15 кв.м. також не підтверджують факт знаходження спірного кіоску у відповідачей. Відповідно до ст.. 184 ЦК України - Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. В даному випадку майно , яке бажає витребувати з чужого незаконного володіння є рухомим майном з індивідуальними ознаками, позивачем не доведений факт знаходження спірного майна саме у відповідачей , що мало б бути підтверджено належними доказами. Статтями 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В даному випадку позивачем також не надано доказів про право користування , володіння саме майном - торгівельним кіоском з 3 секцій в ряду [NUMBER] на Генічеському колгоспному ринку з 2003 року та на день розгляду справи . За таких умов позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed