Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-27 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Свою позовну заяву, позивач мотивує тим, що 15 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір будівельного підряду №15, відповідно до якого підрядник зобов'язався виконати ремонтно-будівельні роботи об'єктів нерухомого майна, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити ці роботи. Позивач зазначає, що він належним чином виконав роботи, передбачені Договором будівельного підряду, однак Відповідач ці роботи не оплатив, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 800 000,00 грн. [PERSON] заперечив проти позову та подав зустрічний позов про визнання права власності та просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, літера «В», загальною площею 820,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; нежитлові будівлі (літери А, Б, В, Г, Д, Е, Ж) загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги Відповідач зазначає, що, Позивач порушує і не визнає його право власності на спірне нерухоме майно. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні основного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частина 1 ст. 64 ЦПК України встановлює, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що 15.12.2012 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір будівельного підряду №15 Відповідно до п. 1.1. Договору будівельного підряду №15, Підрядник (Позивач) зобов'язується виконати ремонтно-будівельні роботи наступних об'єктів нерухомого майна: нежитлова будівля, літера «В», загальною площею 820,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; нежитлові будівлі (літери А, Б, В, Г, Д, Е, Ж) загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до проектно - кошторисної документації, а Замовник (Відповідач) зобов'язується передати Підрядникові затверджену проектно - кошторисну документацію, прийняти Об'єкти та оплатити роботи. Згідно Додатку № 1 до Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року, сторони погодили між собою склад та зміст проектно-кошторисної документації, яка становила суму 800000,00 грн. Відповідно до п. 1.7. Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року, строк завершення ремонтно-будівельних робіт Об'єктів - 30 липня 2013 року. Відповідно до п. 1.9. Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року, власником Об'єктів до його здачі Замовнику є Підрядник. Згідно п. 2.3. Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року, кінцевий строк оплати Замовником Підряднику виконаних робіт не пізніше 30 березня 2014 року. 30 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано Акт виконаних робіт до Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року. З Акту виконаних робіт від 30 липня 2013 року складеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що Сторони дійшли згоди, що хоча Підрядник і не в повному обсязі виконав умови Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012, оскільки вартість будівельних матеріалів непомірно зросла і подальше проведення ремонтно-будівельних робіт нежитлової будівлі, літера «В», загальною площею 820,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - є економічно недоцільним, то Сторони не вважають себе більше зв'язаними умовами відповідного Договору і вважається, що Підрядник належним чином виконав ремонтно-будівельні роботи та часткову реконструкцію нерухомого майна: нежитлові будівлі (літери А, Б, В, Г, Д, Е, Ж) загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та нежитлового приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що 08 серпня 2013 року [PERSON] було одержано від [PERSON] Лист-вимогу, в якому він просить сплати заборгованість та зазначає, що у разі несплати заборгованості протягом 14 календарних днів, власність на об'єкти нерухомого майна переходить до нього. При цьому посилається на п. 2.4 Договору, де вказується, що у разі неоплати роботи Підрядника у встановлений Договором строк, власність на Об'єкти переходить до Підрядника. Щодо вимог, заявлених за первісним позовом, то суд, вирішуючи спір у цій частині, виходить із такого. Підставою подання позову було те, що Відповідачем не були оплачені роботи, які Позивач виконав за Договором будівельного підряду. Однак, такі вимоги зустрічного позову суперечать нормам матеріального права і обставинам справи. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 2.3. Договору будівельного підряду № 7 від 15 серпня 2012 року, кінцевим строком оплати виконаних робіт є 30 березня 2014 року. На день виставлення вимоги та розгляду справи цей строк ще не настав. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги частково, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частина 1 ст. 331 ЦК України встановлює, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Згідно абзацу 1 ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Стаття 876 ЦК України встановлює, що власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Суд дійшов висновку, що у [PERSON] виникло право власності на нерухоме майно: нежитлові будівлі (літери А, Б, В, Г, Д, Е, Ж) загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та нежитлове приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Актом виконаних робіт від 30 липня 2013 року. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи зібрані по справі докази в частині позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на нежитлові будівлі: нежитлова будівля літера А, загальною площею 29,3 кв.м., нежитлова будівля літера Б, загальною площею 86,2 кв.м., нежитлова будівля літера В, загальною площею 35,8 кв.м., нежитлова будівля літера Г, загальною площею 42,8 кв.м., нежитлова будівля літера Д, загальною площею 54,0 кв.м., нежитлова будівля літера Е, загальною площею 55,2 кв.м., нежитлова будівля літера Ж, загальною площею 17,9 кв.м., а всього разом загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та нежитлове приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також у їх достатності і взаємному зв'язку, враховуючи те, що це право виникло у [PERSON] на підставі договору будівельного підряду як на новостворене нерухоме майно і не визнається [PERSON], суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги в цій частині є доведеними і такими, що підлягають задоволенню. В судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що на підставі Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року, Позивач набув право власності на нежитлову будівлю, літера «В», загальною площею 820,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити як недоведеному, як і вимоги первісного позивача щодо стягнення боргу з [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: partial