Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КЖЕП про стягнення заборгованості по заробітної платні у розмірі 36 680 грн. 66 коп., 16125 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 01 серпня 2013 року і по день ухвалення рішення суду, та моральної шкоди у сумі 10 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила про його задоволення в повному обсязі. Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких вимоги позову визнав частково у частині заборгованості по заробітної платні. В зв'язку з тим, що підприємство є збитковим, позивач на час звільнення був керівником цього підпрємства, у всіх без винятку працівників підприємства була заборгованість по заробітній платі за 3-4 місяці, отже у відсутності коштів на підприємстві є вина і самого [PERSON] На цій підставі просили відмовити у стягненні компенсації за час затримки при звільненні та моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] перебував з КЖЕП в трудових відносинах з 15 лютого 2001 року по 01 серпня 2013 року на посаді директора на підставі розпорядження Миколаївського міського голови № 81 від 16.02.2001 року. Звільнений за власним бажанням за ст.. 38 КЗпП України на підставі розпорядження в.о. Миколаївського міського голови від 30.07.2013 р. № 126 і за наказом КЖЕП від 21.06.2013 року № 7о. Згідно довідки № 509 від 12 грудня 2013 р., заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі на час звільнення з урахуванням компенсації за невикористану відпустку складає: 36 680 грн. 66 коп. , в тому числі по заробітній платі 4843,76 грн. На підставі викладеного, згідно зі ст. ст. 116, 117 КЗпП України , суд вважає пред'явлені вимоги у частині стягнення заборгованості по заробітної платі обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. З відповідача слід стягнути на користь позивача суму у розмірі 36 680 грн. 66 коп., зобов`язав при її виплаті стягнути належні збори і податки. Статтею 117 Кодексу встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а статтею 2371 - відшкодувати працівникові завдану моральну шкоду. Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку, то суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи положення п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд вважає, що відповідач не довів відсутність своєї вини у затримки виплати заробітної плати, виходячи з наступного. По-перше, позивач працював за контрактом і заробітна плата нараховувалася за умовами цього контракту за погодженням з валасником підприємства, що вже само по собі свідчить про те, що відповідач повинен був розраховувати на оплату праці найманих працівників з огляду на збитковий, за його твердженням, стан підприємтва. По-друге, хоча і за період роботи позивача на посаді керівника підприємства його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати на підприємстві, це не доводить відсутніть вини підприємства та його власника у відсутності коштів для виплати заробітної плати найманим працівникам. Відповідно до п.21 цієї Постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Таким, чином, суд, враховуючи межі заявлених позовних вимог та вимоги співмірності частки заробітної плати, що не виплачена позивачу порівняно із середнім заробітком та тривалістю невиплати заборгованості, стягнути на користь позивача на підставі ст.. 117 КЗпП України 22 102 грн. 42 коп. . середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні ( 1367 грн. 20 коп. 6 робочих днів = 227 ,86 грн. середньоденної зарплати х 97 робочих днів з 01 серпня по 17 грудня 2013 року). У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 2371 Кодексу, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Враховуючи тривалість і ступінь душевних страждань позивача, спричинених затримкою виплати заробітної плати, необхідністю докладати додаткових зусиль для знаходження коштів на лікування, а також наявність великої заборговансоті перед всіма працівниками підприємства, керівником якого він був , і , отримуючи велику «стимулюючу» надбавку до посадового окладу , не докладав достатньо додаткових зусиль для погашення заборгованості по заробітній платі на підприємстві, суд вважає достатньою компенсацію моральної шкоди у розмірі 216 грн. 92 коп. Таким чином, позов слід задовольнити частково. Що стосується вимог до відповідача Миколаївськоїміської ради, то оскільки КЖЕП є самостійною юридичною особою і згідно Статуту несе відповідальність за своїми зобовязаннями самостійно, у їх задоволенні слідвідмовити, як заявлених до неналежного відповідача. В силу ст. ст. 81, 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 590 грн.

Outcome: partial