Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить постановити рішення суду, яким встановити, що квартира [ADDRESS] належить по 1/3 частині кожному: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проживає в квартирі [ADDRESS]. В даній квартирі разом з ним проживала [PERSON], яка померла [INFO] року, [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Бершадської міської ради № 114 від 26.11.1998 року дане житло було передано у приватну спільну сумісну власність по 1/3 частині кожному [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що видано свідоцтво про право власності на житло № 3742 від 10.12.1998 року. Після смерті [PERSON], батько позивача [PERSON] звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини на належне померлій майно, зокрема 1/3 частину вищевказаної квартири. При цьому виявилось, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 13.03.2013 року, власниками квартири [ADDRESS] по 1/3 частки кожному є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Тобто в електронному реєстрі замість [PERSON] вписано його батька - [PERSON]. Дані розбіжності і стали причиною звернення позивача до суду для захисту своїх прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання всіх позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з'явились, однак до початку розгляду справи по суті, звернулись на адресу суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності та позовні вимоги визнали в повному розмірі. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до рішення Бершадської міської ради №114 від 26.11.1998 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передано у приватну спільну часткову власність житлову квариру [ADDRESS]. На підставі даного рішення було видано свідоцтво № 3742 про право власності на житло від 10.12.1998 року, де вказано, що частка кожного власника складає 1/3 частини. Дане свідоцтво було зареєстровано в Тульчинському БТІ за № 3324 та в подальшому виготовлено технічний паспорт. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 13.03.2013 року, власниками квартири [ADDRESS] по 1/3 частки кожному є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про смерть. Після її смерті спадкове майно отримав [PERSON] та відповідно до свідоцтва про право на спадщину отримав у спадщину 1-3 частину вказаної квартири яка належала [PERSON] Розбіжності у електронному реєстрі із правовстановлюючим документом порушують права позивача, як власника. Відповідно ч. ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається власністю на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, власник має право користуватись, розпоряджатись та володіти своїм майном. Відповідно до ст.392 ЦК України, підставою визнання за позивачем права власності є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно, а саме - на 1/3 частину квартири. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження сторонами своїх прав на вказану квартиру, що знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved