Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на наступні обставини. З 10.10.2009 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Куйбишевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис № 489. Дошлюбне прізвище відповідача - [PERSON]. Від вказаного шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2012 року, з причин небажання відповідача займатись домашнім господарством, не дбає про позивач, у зв'язку з втратою взаємного порозуміння, в наслідок чого виникали сварки та суперечки. Примирення між сторонами є неможливим. В судове засідання позивач з'явився, підтримав позовні вимоги та прохав їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місто проведення судового засідання належним чином був повідомлений, про що в матеріалах справи містяться поштові повідомлення. Причини неявки суду не повідомлені, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що з 10.10.2009 року позивач та відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевським РУЮ у м. Донецьку, актовий запис № 489, що підтверджується наданим до суду свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] (а.с. 5). Дошлюбне прізвище відповідача - [PERSON]. Від вказаного шлюбу позивач та відповідач не мають неповнолітніх дітей. Шлюб для сторін повторний. У судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2012 року, з причин небажання відповідача займатись домашнім господарством, не дбає про позивач, у зв'язку з втратою взаємного порозуміння, в наслідок чого виникали сварки та суперечки. Примирення між сторонами є неможливим. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, примирення вважають неможливим у зв'язку неможливістю сумісного життя, тому подальше збереження шлюбу між сторонами неможливе. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвища сторін у позивача залишається у позивача - "[PERSON]", у відповідача -"[PERSON]". Витрати з отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу не підлягають стягненню зі сторін, оскільки на теперішній час, відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, і свідоцтво про розірвання шлюбу не видається. На підставі ст. 51 Конституції України, Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, ст. ст. 3, 24, 105, 109, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved