Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

У травні 2013 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав, мотивуючи тим, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], проте ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач зазначає, що з відповідачем вона знаходилась в шлюбі з 10.11.1998 року по 08.05.2009 року, після розірвання шлюбу дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, батько участі у вихованні дочки не приймає, не провідує її, не цікавиться її здоров'ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально дитину не підтримує. Всі питання щодо виховання та лікування дитини вирішуються нею самостіно без участі та підтримки з боку відповідача. [PERSON] протягом чотирьох років не відвідував жодних батьківських зборів, не спробує дізнатись про навчання доньки, не проявляє заінтересованості у її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2010 р. щодо сплати аліментів не виконує та станом на 01.04.2013 р. заборгованість зі сплати аліментів складає 9 910 грн. На підставі викладеного просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, додатково пояснила, що відповідач винен їй гроші, які вона йому позичила, щоб він зміг повернути борги, які в нього виникли при укладенні договорів купівлі-продажу квартир. Тому грошові кошти, які він їй пересилає з Росії є не аліментами на утримання дитини, а грошовий борг перед нею. Представник відповідача обставини справи визнала частково, проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що ніяких грошових боргів перед позивачем відповідач не має, матеріальну допомогу на утримання дитини надавав ще до ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, про постановлення вказаного судового рішення взагалі дізнався, коли постало питання щодо утворення заборгованості зі сплати аліментів. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 09.07.2013 р. заборгованість по сплаті аліментів відсутня, переплата складає 11 953,11 грн. Станом на сьогоднішній день продовжує перераховувати гроші через установи банку на ім'я [PERSON] Підтвердила, що шлюб між позивачем та відповідачем дійсно було розірвано у 2009 р., і ще рік відповідач спілкувався з донькою по телефону, в системі інтернет, передавав через своїх знайомих дочці золоті прикраси, фотоапарат та інше. Однак позивач маніпулює його почуттями до доньки та всіляко забороняє його та бабусеному спілкуванню із дитиною, настроює дитину проти них (а.с.35-36). Відповідач надав письмові заперечення згідно яким зазначив, що з вересня 2005 року він з метою заробітків проживає у Російській Федерації, деякий час позивач із дочкою [PERSON] проживали із ним. У 2009 році [PERSON] звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу, однак він продовжував спілкувння із дитиною. У липні - серпні 2010 р., коли він на час відпустки знаходився в Ізмаїлі, [PERSON] відмовила йому у зустрічах із дочкою, вимагаючи грошові кошти, та заявила, що якщо він хоче продовжувати спілкуватись із дитиною, то повинен сплачувати її проживання із дітьми у місті Одеса, а також висилати кошти на їх нормальне харчування та одяг. Оскільки таки вимоги він не виконав йому було відмовлено у спілкуванні із дочкою. Однак, свою дочку [PERSON] він продовжує любити, має бажання спілкуватися із донькою та приймати участь у її вихованні, має постійне адресу мешкання, у задоволенні позову просить відмовити (а.с.45-47, 125-144). Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської ради Одеської області в судовому засіданні зазначила, що висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 09.07.2013 р. за №01/21-1728 визнано за доцільне та таким, що відповідає інтересам дитини, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], однак, даний висновок було складено без урахування пояснень з боку [PERSON], тобто не є достатньо обґрунтованим; суд може не погодитись із висновком. Залишає вирішення позовних вимог - на розсуд суду. Прокурор в судовому засіданні позов не підтримав, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки на даний час не достатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача та представника третьої особи, прокурора, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається з ч.ч.2-5 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України у п.п. 15,16 Постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, котрі можуть її дозволити бути розвинутою фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом, та в умовах свободи і гідності. При видавництві з цією метою законів головним повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER], виданому 08.07.1999 р., [PERSON], [INFO], є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 08.05.2009 р. (а.с. 8). 14.12.2010 р. рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області визначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти (а.с.4). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області 21.03.2013 року, станом на 01.04.2013 року розмір заборгованості складає 9 910 грн. (а.с. 5). Виходячи з розрахунку заборгованості по аліментам, складеного тим же державним виконавцем ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області, станом на 09.07.2013 року заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] перед [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], - відсутня, переплата складає 11 953,11 грн. (а.с. 102-103). При цьому, пояснення позивача, що вказані кошти відповідач надсилає на її ім'я у погашення грошового боргу перед нею, суд не вважає обґрунтованими, оскільки грошова розписка у підтвердження наявності боргу суду не надавалась, власником неруховомого майна щодо якого здійснювались договори купівлі-продажу виступала позивач, не надано суду і доказів у спростування довідки, складеної державним виконавцем ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області про відсутність у [PERSON] станом на 09.07.2013 року аліментних зобов'язань. Відповідно до характеристики ЗОШ №11 І-ІІІ ступенів відділу освіти Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] навчається у зазначеному закладі з 2-го класу, зарекомендувала себе як дисциплинована, ввічлива, чемна учиниця, прграмний матеріал засвоює на достатньому та середньому рівні, до доручень класного керівника ставиться відповідально. Мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню доньки (а.с.12). Згідно поясненням позивача та представника відповідача встановлено, що батько з початку 2010 р. майже не приймає участі у вихованні дочки, не цікавиться у необхідному обсязі її життям, здоров'ям, розвитком, навчанням. Разом з тим, у ході розгляду справи також встановлено, що у [PERSON] до [PERSON] склались особисті недоброзичливі, не в повній мірі поважні, довірливі стосунки, що підтверджується також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Зокрема, свідок [PERSON] суду показав, що він за проханням [PERSON] - відповідача передавав у школі за згодою директора школи 15.05.2012 р. на день народження дівчинки подарунки, що через друзів [PERSON] пересилав з Росії до Ізмаїла, але вже у грудні на новий рік [PERSON] не взяла подарунки, сказала, що мама заборонила брати будь-які подарунки від батька. Дитина у присутності педагога від усього відмовлялась, відповідала, нібито знаходиться під впливом. Свідок [PERSON] - бабуся дитини - мати відповідача суду показала, що раніше вона забирала дитину на 2-3 години, потім їй сказали, що онука більше не хоче із нею зустрічатись, а [PERSON] сказала, що поки [PERSON] не поверне гроші за другу частину квартири, - вона не дозволить зустрічатись із дитиною. Після цього, щоб не травмувати дитину свідок пильнувала за диною тільки на відстані, коли та гуляла, каталась на ковзанах тощо. Наявність недовірливого та недоброзичливого ставлення позивача до відповідача, що, у свою чергу, відображається і на сприянні оточуючого дитиною, підтверджується і поясненнями самої [PERSON], яка зазначила, що усі смс-повідомлення, що [PERSON] надсилала до батька, писались під її диктування. Про наявність у позивача на відповідача образи свідчить і той факт, що позивач, як вона пояснила 18.12.2013 р. у судовому засіданні, з 2013 р. не знімає гроші, які надсилає відповідач, оскільки не хоче цього робити. Показання свідка [PERSON] - рідної сестри позивача, суд сприймає як такі, що не відображають усіх існуючих обставин, оскільки остання не володіє, зокрема, інформацією щодо спілкування відповідача із дочкою через смс - повідомлення. Відповідь відповідачу від її доньки - [PERSON], якій останній надсилав у процесі спілкування, зокрема про його дочку [PERSON], надавалась під керуванням свідка. За таких обставин, незаперечним є той факт, що між сторонами є конфлікт, який не повинен відображатись на дитині та впливати на її спілкування з батьком. Разом з тим, зі змісту смс повідомлень, що надсилались дитиною на адресу батька - відовідача [PERSON], суд вбачає наявність психологичного зв'язку дитини із батьком, бажання частішого спілкування із ним (а.с.211-219). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради від 09.07.2013 року № 01/21-1728 [PERSON], [INFO] визнано за доцільне та відповідаючим інтересам дитини позбавити батьківських прав відносно його дочки [PERSON] (а.с.117-118). Однак, суд не погоджується з даним висновком, оскільки зазначений висновок суперечить інтересам дитини, крім того він складений без з'ясування всіх обставин. Відповідно до ч.2,3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішення спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Неповнолітня [PERSON], [INFO] пояснила, що вона згодна на позбавлення батька батьківських прав, оскільки батько з нею не спілкується та не займається її вихованням, не забезпечує її матеріально. При оцінці пояснень дитини -[PERSON], суд враховує вік дитини та вірогідність впливу на його думку з боку сторін по справі. Відповідач робив спроби побачитись та поспілкуватись з дочкою, надсилав періодично передачі, що підтверджується і поясненнями самого позивача, про надіслання дисків, комп'ютерної ігри тощо, листами відповідача до позивача,самої дитини (а.с.211-219, 242). Фактів зловживання відповідачем спиртними напоями або наркотичними засобами, або факти його аморальної поведінки, які б перешкоджали нормальному розвиткові дитини, і відповідно участю батька у вихованні та спілкуванні з дитиною судом не встановлено. За правилами ст. ст. 10, 11 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З пояснень [PERSON] вбачається, що він любить дочку, хоче налагодити стосунки з нею, займатися її вихованням і утриманням, допомогати у вирішенні питань щодо подальшого навчання дочки (а.с.141-143,192-197). Крім цього, при розгляді матеріалів справи суд враховує вимоги ч.ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За таких обставин та, враховуючи вищевикладене, а також заперечення [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а інші заходи впливу відносно нього не здійснювались, суд приходить до висновку, щодо відсутності достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що відповідач винен в тому, що не приділяв достатньої уваги дитині і, зокрема, не звертався до органів опіки та піклування для вирішення питання щодо визначення порядку участі у вихованні дитини, але у зв'язку з тим, що дитина має знати своїх батьків, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову та попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON], [INFO], виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством в повному обсязі.

Outcome: dismissed