Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-12 00:00:00

30.01.2013р. [PERSON] звернулася до суду позовом до [PERSON], про визнання недійсним договору оренди землі, яка розташована на території Новобузької міської ради, загальною площею 1,44га., витребування даної земельної ділянки та стягнення витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, а саме: копію договору оренди землі, акт приймання - передачі, копію державного акт, копію паспорта та інші матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що відповідач - [PERSON] 05.02.2010р. уклав договір оренди земельної ділянки, розміром 1,44га., яка розташована на території Новобузької міської ради Миколаївської області з [PERSON]. Згідно умов договору [PERSON] надала відповідачу - [PERSON] у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення. Вказаний договір зареєстрований у державному реєстрі земель від 27.05.2010р. за №041049306488. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів № 2073 «Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі», у договорі оренди мають бути зазначені істотні умови договору оренди передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також визнання договору недійсним відповідно до закону. При укладанні та виконанні договору орендар зобов'язаний виконувати як умови договору, так і умови законодавства щодо оренди землі. Невід'ємною частиною договору оренди землі, відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення земельної ділянки в натурі (по місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди. В укладеному між позивачем та відповідачем договорі оренди, зокрема в розділі «Об'єкт оренди» зазначені лише розміри земельної ділянки та її нормативна грошова оцінка, але не зазначено місце розташування земельної ділянки. Хоча в п. 1 договору вказано, що земельна ділянка знаходиться на території Новобузької міської ради, проте відсутнє позначення за місцем її розташування і дані про встановлення меж земельних ділянок відповідно до затвердженого проекту її відведення у порядку землеустрою. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем в строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Пунктом 20 договору передбачено передачу земельної ділянки у п'яти денний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Акт приймання-передачі об'єкта оренди склавдений від 05.02.2010р. на підставі якого була передана земельна ділянка відповідачу, тобто до реєстрації договорів оренди у ДЗК. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності. Згідно зі ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до ст. ст. 124, 125, 126 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 2073 «Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі», у договорі оренди землі обов'язково мають бути зазначені істотні умови договору: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючи обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Разом з цим, як вбачається зі змісту спірного договору у ньому також відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Стаття 215 ЦК України встановлює, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України. Отримання позивачем орендної плати за землю, не може бути достатнім доказом того, що остання погодилася укласти договір оренди на тих умовах, які зазначені в спірному договорі. Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, проаналізувавши та оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не дотримано вимог земельного законодавства при оформленні прав на оренду землі, в результаті чого порушив вимоги Закону України «Про оренду землі». За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору, сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним. З відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved