Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 336 965,00 ( триста тридцять шість тисяч дев*ятсот шістдесят п*ять) гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 3 369,66 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.05.2010 року позивачем [PERSON] з відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якого відповідачем було отримано грошову суму у розмірі 336 965,00 гривень. У відповідності до досягнутої домовленості, відповідач зобов*язався повернути позивачу зазначені грошові кошти до 22.05.2011 року. До теперішнього часу відповідачем суму позики позивачу повернуто не було. У зв*язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов*язків, щодо виконання умов вказаного договору позики, чим порушує умови укладеного договору, позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду, щодо відновлення свого порушеного права. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, сповіщений належним чином, у судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення на позовну заяву, у яких вказав, що вказану розписку на ім*я позивача, ним було видано на прохання [PERSON] Крім того, відповідач вказав, що частину боргу у розмірі 192 000 грн. ним вже було повернуто [PERSON] Позивач обставини, викладені у запереченнях не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності у зв*язку з наявністю розписки від 19.05.2011року, підписаною особисто відповідачем, згідно якою [PERSON] особисто було отримано вказану грошову суму. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦПК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 19.05.2010 року позивачем [PERSON] з відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якого відповідачем було отримано грошову суму у розмірі 336 965,00( триста тридцять шість тисяч дев*ятсот шістдесят п*ять) гривень. У відповідності до досягнутої домовленості, відповідач зобов*язався повернути позивачу зазначені грошові кошти до 22.05.2011 року. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт укладення між сторонами договору позики на зазначену суму підтверджується розпискою, виданою відповідачем позивачеві 19 травня 2010 року та особисто підписаною ним. Згідно ч.1ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка не є різновидом договору, а є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці, з чого суд встановив, що між сторонами був укладений договір позики, у зв'язку з чим, між ними виникли зобов'язальні правовідносини. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Прийняті на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за договором позики відповідач [PERSON] в строк не виконав, тому відповідно до ст. 610, 1049 ЦК України порушує зобов'язання, оскільки прострочив виплату позики. Відповідачем на підтвердження заперечень стосовно позову не було представлено суду жодних доказів, які б спростовували твердження позивача, а тому обставини викладені [PERSON] не можуть бути прийняті судом до уваги. З урахуванням даних норм закону, а також на підставі встановлених фактів по справі, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли договірні позикові правовідносини, що підтверджується змістом самої розписки від 19 травня 2010 року. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому стягненню з відповідача підлягають 3 369,66 гривень. За таких обставин,

Outcome: approved