Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

[PERSON], (далі-позивач) звернулася до Макарівського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], (далі - відповідач), в якому просила визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] та відповідну частину господарських будівель і споруд, з яких ? частину як частку у спільному майні подружжя, а ? як обов'язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що за час шлюбу зі своїм чоловіком ними було набуто у власність квартиру [ADDRESS], на ? частину якої вона має право як на частку у спільному майні подружжя. [INFO] помер її чоловік [PERSON], який проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS] Після його смерті [INFO] відкрилася спадщина на ? частину вказаної вище квартири з господарськими будівлями та спорудами. За свого життя померлий [PERSON] склав заповіт від 27.10.2006 року, відповідно до якого заповідав 1/2 частину всього майна у спільній власності подружжя своєму сину [PERSON]. Заповіт на даний час не змінений і не скасований. Разом із спадкоємцем за заповітом, позивач має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на момент її відкриття вона була непрацездатною. Спадкоємцем майна [PERSON], є також його донька [PERSON], однак вона у встановлений законом строк спадщину не прийняла. Спадщину [PERSON], та [PERSON], прийняли, оскільки станом на час смерті [PERSON], вони з ним були зареєстровані та проживали. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок через помилку у написанні прізвища у правовстановлюючих документах, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити із вказаних у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON], - [PERSON], у судовому засіданні, не заперечуючи право позивачки на ? частину спірного будинку як спільної сумісної власності подружжя, проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень проти позову [PERSON], вказав, що позивач у разі помилки у написанні прізвища спадкодавця у свідоцтві про право власності на будинок мала б звернуся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у порядку окремого провадження. Крім того вказав, що у даному випадку правила ст. 1241 ЦК України, які передбачають право на обов'язкову частку у спадщині не застосовуються у даному випадку. [PERSON], у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з аналогічних підстав. Зазначена у позовній заяві як третя особа - реєстраційна служба Макарівського РУЮ Київської області про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, згоди на участь у справі не надала, а тому справа розглядається за відсутності вказаної третьої особи. Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Під час перебування у шлюбі (з 15.06.1952 року) [PERSON] та [PERSON], що вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.06.1952 року, подружжям набуто у власність (спільну сумісну) ? частину домоволодіння [ADDRESS] (свідоцтво про право власності від 10.07.1967 року на підставі рішення виконкому Макарівської районної ради від 28.06.1967 року), що є квартирою [ADDRESS] згідно архівного витягу з рішення Макарівської селищної ради від 19.01.1988 року про зміну нумерації будинків, довідки Макарівської селищної ради від 28.02.2013 року, технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, та не заперечувалося відповідачами. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції у Київській області 14.08.2012 року. Після смерті [PERSON], [INFO] відкрилася спадщина на належну йому як частку у спільному майні подружжя ? частину вказаної вище квартири [ADDRESS], загальною площею 57,2 кв. м, жилою площею 40,2 кв. м, та відповідну частину господарських будівель за цією ж адресою: прибудова (а), ганок, ганок, погріб (під а), сходи, балкон, сарай (Б), сарай (В), гараж (Г), погріб (під.Б), навіс (Д), навіс (Ж), убиральня (З), убиральня (Е), навіс (К), гараж (Л), колодязь №1, огорожа № 2-7. За свого життя померлий [PERSON], склав заповіт від 27.10.2006 року, відповідно до якого заповідав 1/2 частину всього майна у спільній власності подружжя своєму сину - [PERSON]. Заповіт на час відкриття спадщини не змінений і не скасований. Спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON], за законом є позивач - його дружина [PERSON], а також його діти [PERSON], [PERSON]. Інших спадкоємців не має. На момент смерті [PERSON], із ним проживали та були зареєстровані [PERSON], та [PERSON] Крім того позивач подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, яка наявна в спадковій справі №340 за 2012 рік. Разом із тим, судом встановлено, що [PERSON], на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], була непрацездатною так як вона 1935 р.н., і на момент відкриття спадщини досягла пенсійного віку. Як вбачається із відповіді Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області від 19.03.2013 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документу про первинну реєстрацію права власності на майно. Вказані вище обставини не заперечувалися відповідачами у судовому засіданні, а крім цього були встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 07.10.2013 року у справі № 370/643/13-ц за позовом [PERSON] до Макарівської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно. Вирішуючи вимоги за даним позовом суд керується наступним. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Оскільки померлий [PERSON], за життя склав заповіт, який є чинним, на день його смерті він не змінений та не скасований, а також не визнаний недійсним, усе спадкове майно мав би успадкувати [PERSON] Проте згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом було встановлено, що позивач - [PERSON], на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом та була непрацездатною, а тому у силу зазначеної вище норми вона має право на половину частки, яка належала б кожному зі спадкоємців у разі спадкування за законом, тобто на обов'язкову частку. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А відповідно до ст. 1269 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. [PERSON], та [PERSON], на момент смерті [PERSON], були зареєстровані та проживали із ним, а тому у силу вказаних вище норм вважаються такими, що прийняли спадщину. Натомість [PERSON], спадщину не прийняла, оскільки заяви нотаріусу не подавала, зі спадкодавцем на момент смерті не проживала. Таким чином у разі відсутності заповіту на ім'я [PERSON], ? частину спірної квартири з відповідними господарськими спорудами по [ADDRESS], що входить до спадкової маси, успадкували б у рівних частинах [PERSON], та [PERSON], тобто по ? частині кожен. Тому обов'язкова частка у спадщині [PERSON], має складати половину від частки, яку вона успадкувала б за законом, тобто 1/8 частину квартири з відповідними господарськими спорудами. Оскільки [PERSON], має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], до складу якої входить 1/8 частина квартири з відповідними господарськими спорудами по [ADDRESS], спадщину у встановлені строки вона прийняла, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно їй нотаріусом було відмовлено, за позивачкою слід визнати право власності у вказаній частині на спірну квартиру з відповідними господарськими спорудами. Враховуючи викладене, оскільки [PERSON], має право на ? частину спірної квартири із відповідними господарськими спорудами як частку у спільному майні подружжя, а також на 1/8 частину спірного майна як обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], її позовні вимоги про визнання права власності підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 5/8 частин (1/2 + 1/8) квартири [ADDRESS] та 5/8 частин відповідних господарських споруд за цією ж адресою. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON], слід відмовити, оскільки вони є необгрунтованими. Посилання представника відповідача на відсутність у позивачки права на обов'язкову частку у спадщині є необґрунтованим та спростовується викладеним вище. Що стосується посилання представника відповідача на те, що позивач мала б звернутися до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, то суд вказане не приймає до уваги, оскільки в даному випадку між сторонами наявний спір про право, який підлягає вирішенню лише в порядку позовного провадження. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивач звільнена, стягненню з відповідачів в дохід держави не підлягає, оскільки в їх діях відсутній протиправний характер, що стало підставою для звернення позивача до суду із позовом.

Outcome: partial