Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-11 00:00:00

Прокурор Вижницького району Чернівецької області звернувся до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа, ДКП «Вижницьке РБТІ», про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним. В позові вказував,що [PERSON] звернулася в з позовом до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, заінтересовані особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, що є часткою у спільній сумісній власності подружжя. 13 грудня 2012 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області визнано за [PERSON] право власності на 12 частину житлового будинку по [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення, [PERSON] 28.12.2012 року було здійснено реєстрацію права власності на 12 частину житлового будинку у Вижницькому РБТІ, яким і видано витяг про державну реєстрацію прав. 30 січня 2013 року рішенням Апеляційного суду Чернівецької області рішення Вижницького районного суду від 13.12.2012 року скасовано, а [PERSON] у визнанні права власності - відмовлено. Просив постановити рішення, яким визнати недійсними записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2012 року та залишити в силі єдину реєстрацію права власності 1/1 частки на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON]. Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явилася. Від неї до суду надійшло письмове заперечення в якому позов прокурора не визнала просила відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Третя особа, представник ДКП «Вижницьке РБТІ» в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення прокурора, який діє в інтересах [PERSON], представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що відповідає ст. 212 ЦПК України, вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено,що 13 грудня 2012 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області визнано за [PERSON] право власності на 12 частину житлового будинку по [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення, [PERSON] 28.12.2012 року було здійснено реєстрацію права власності на 12 частину житлового будинку у Вижницькому РБТІ, яким і видано витяг про державну реєстрацію прав. 30 січня 2013 року рішенням Апеляційного суду Чернівецької області рішення Вижницького районного суду від 13.12.2012 року скасовано, а [PERSON] у визнанні права власності - відмовлено. 25.02.2013 року [PERSON],звернувся з заявою до Вижницького РБТІ щодо скасування реєстрації права особисто власності майна,яке було зареєстровано 28.12.2012 року та поновлення попереднього стану свідоцтва на право власності. Згідно відповіді ДКП «Вижницьке РБТІ» вказано, що відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2011 року за № 1141, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 22.06.2011 року за № 703, не мають уже повноважень щодо реєстрації виникнення, переходу та припинення права власності на нерухоме майно за фізичними та юридичними особами, а також будь-яким способом виконати такі функції, які виконуються структурним підрозділом територіального відділу юстиції по забезпеченню реалізації повноважень Укрдержреєстру. Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 1.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних осіб. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України спірне майно відноситься до об'єктів, право власності на яке підлягає обов'язковій державній реєстрації. При цьому п. 10 Додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна є, зокрема, рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Виходячи з положень ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", скасування або визнання недійсним документа, що підтверджує виникнення, перехід, припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, не є підставою для внесення запису до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав, оскільки для цього необхідно прийняття відповідного рішення. Разом із тим, положеннями ч.2 ст.386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї і документально підтверджені судові витрати. Однак позивач не ставить питання про стягнення судових витрат. На підставі ст.ст. 19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved