Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

20.07.2006 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення майна та стягнення збитків. 26.07.2006 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва по справі відкрито провадження. 02.03.2007 року заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва позов задоволено та було зобов'язано [PERSON] повернути кондиціонер Samsung SH-24 вартістю 5280 грн. приватному підприємству «Адвокатське бюро». Стягнуто з [PERSON] на користь ПП «Адвокатське бюро» заборгованість по сплаті за користування майном в сумі 9792 грн., інфляційні збитки в сумі 986 грн. 55 коп., пеню на загальну суму 30134 грн. 33 коп., державне мито в сумі 461 грн. 93 коп., та витрати на інформаційно - технічне забезпечення в розмірі 30 грн., всього на загальну суму 46684 грн. 81 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.06.2010 року за заявою [PERSON] заочне рішення від 02.03.2007 року було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. 30.07.2010 року позовну заяву приватного підприємства «Адвокатське бюро» до [PERSON] про повернення майна та стягнення збитків, залишено без розгляду в зв'язку з повторною неявкою в судове засідання без поважних причин представника позивача. 07.10.2010 року ухвалою судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва заяву ПП «Адвокатське бюро» відхилено та відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2010 року. Апеляційну скаргу було залишено без розгляду. 02.12.2011 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва заяву директора ПП «Адвокатське бюро» про перегляд ухвали Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2010 року в зв'язку з нововиявленими обставинами призначено до розгляду. 08.02.2012 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва, заяву ПП «Адвокатське бюро» про перегляд ухвали Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2010 року задоволено. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2010 року було скасовано. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.02.2012 року поновлено Приватному підприємству «Адвокатське бюро» строк на апеляційне оскарження. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.02.2012 року призначено апеляційну скаргу Приватного підприємства «Адвокатське бюро» до розгляду. 21.03.2012 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Адвокатське бюро» задоволено. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2010 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до того ж суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києві від 06.04.2012 року по справі відкрито провадження, розгляд справи було призначено на 07.05.2012 р. 07 травня 2012 року судове засідання не відбулось в зв'язку з перебуванням даної цивільної справи на розгляді касаційної скарги, яка надійшла від [PERSON] на скасування ухвали Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2012 року Вищім спеціалізованим судом України. 28.05.2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України касаційну скаргу [PERSON] було відхилено. Ухвала Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2012 року була залишена без змін, та справа повернута в Деснянський районний суд м. Києва для подальшого розгляду. 18.10.2012 року в судове засідання представник позивача не з'явився, причини неявки суду не повідомивши, розгляд справи відкладено до 22.11.2012 р. 22.11.2012 року розгляд справи було відкладено до 21.12.2012 р. в зв'язку з неналежним оформленням повноважень представника позивача. 21.12.2012 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 29.01.2013 р. за клопотанням представника позивача для виклику свідків. 29.01.2013 року розгляд справи знятий з розгляду до 22.02.2013 р., в зв'язку з хворобою судді. Розгляд справи неодноразово відкладався як 22.02.2013 року, так і 23.03.2013 року, 16.05.2013 року, в зв'язку з неявкою представника позивача, який про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що, свідчать копії листів, які містяться в матеріалах цивільної справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.05.2013 року позов ПП «Адвокатське бюро» до [PERSON] про повернення майна та стягнення збитків, залишено без розгляду відповідно до п. 3, ч. 1 ст.207 ЦПК України. 18.09.2013 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу ПП «Адвокатське бюро» задоволено частково. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16.05.2013 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.10.2013 року призначено розгляд справи по суті. В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 12.06.2003 року приватне підприємство «Адвокатське бюро» уклало з [PERSON] договір оренди з викупом №12062003/226 строком на 24 місяці, за яким відповідач, сплативши завдаток 850 грн., отримав кондиціонер «Samsung» SH - 24, вартістю 5280 грн. (Том-1,а.с.25-26). Правовідносини, які виникли між сторонами при укладенні договору, регулювались ЦК Української РСР (1963 р.) Згідно п. 4 прикінцевих та перехідних положень, Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 256 ЦК Української РСР, за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату. Пунктом 4.3.3. договору та додатком №1 (графік виплати за договором) передбачався обов'язок [PERSON] сплачувати щомісячні орендні платежі за користування майном в розмірі - 272 грн. до 20 - го числа кожного місяця до 2005 року. Відповідно до п. 4.3.5 договору [PERSON] зобов'язувався повернути майно та всі права на нього у випадку несплати хоча б одного щомісячного платежу. Доказів сплати відповідачем щомісячних платежів за користування спірним кондиціонером, суду надано не було. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) сплата неустойки (п. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Як встановлено ст. 4 ЦК УРСР (1963 р.), який був чинним на час укладання договору оренди з викупом, цивільні права та обов'язки виникають, зокрема з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Стаття 162 ЦК УРСР (1963 р.) передбачала недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ПП «Адвокатське бюро» в частині повернення орендованого майна, адже стягнення його вартості при умові повернення, на думку суду, суперечить загальним засадам цивільного законодавства України щодо справедливості, добросовісності та розумності та вимогам п. 6.3 договору. З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті платежів за користування майном в сумі 9792 грн. підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача також підлягають стягнення інфляційних збитків в сумі 986 грн. 55 коп., пеня в загальному розмірі 30134 грн. 33 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачами при зверненні до суду по сплаті судового збору в розмірі 461 грн. 93 коп. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення в розмірі 30 грн., оскільки на момент звернення позивача до суду - 20.07.2006 року, діяла ст. 83 ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV, яка виключена на підставі Закону №3674-VI від 08.07.2011 р.) На підставі викладеного,

Outcome: partial