Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про встановлення факту проживання однією сім'єю з червня 2000 року по квітень 2013 року та визнання права власності на ? частину автомобіля «Хюндай Туксон», 2007 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з червня 2000 року почав проживати з [PERSON] однією сім'єю. В період спільного проживання сторонами було придбано автомобіль «Хюндай Туксон», який зареєстрований за відповідачем, однак він має право на ? частину вказаного автомобіля. Враховуючи, що [PERSON] право [PERSON] на ? часину вказаного автомобіля не визнається, останній вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених вище, просив позов задовольнити. [PERSON] та її представник позов не визнали. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, про встановлення факту проживання однією сім'єю з січня 2004 року по квітень 2013 року, поділ спільного майна, шляхом виділу [PERSON] у власність автомобіля марки «Тойота Прадо», а [PERSON] автомобіля марки «Хюндай Туксон» та [PERSON] повернути останній. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що сторони почали проживати однією сім'єю з січня 2004 року та під час спільного проживання крім автомобіля «Хюндай Туксон». Крім того, відповідачем за кошти отримані у кредит придбано автомобіль «Тойота Прадо» державний номерний знак [NUMBER], який зареєстровано за останнім. Кредит було частково погашено з сімейного бюджету сторін, а саме сплачено199643,00 грн., які являються спільною сумісною власністю, отже [PERSON] зазначає, що має право на половину від сплаченої суми. Враховуючи, що вказані автомобілі є речами неподільними, їх неможливо поділити в натурі без втрати їх цільового призначення, а також на те, що визначення судом ідеальних часток та залишення вказаних автомобілів у спільній власності сторін суперечитиме інтересам останніх, через вкрай неприязні стосунки, спільне володіння і користування об'єктами права спільної часткової власності неможливе. За своєю вартістю автомобіль «Хюндай Туксон» є майже рівноцінним по відношенню до вартості її частки виплаченої за автомобіль «Тойота Прадо», отже з урахуванням того, що кожна із сторін користувалась власним автомобілем, який було зареєстровано на її ім'я, позивач просила в порядку поділу майна виділити та залишити у власності кожної із сторін по автомобілю. Також [PERSON] зазначала, що автомобіль «Хюндай Туксон», відповідач утримує у себе, чим порушує її право власності, просила суд зобов'язати відповідача повернути їй вказаний автомобіль. В судовому засіданні [PERSON] та представник останньої зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити, в задоволенні первісного позову відмовити. Представник [PERSON] зустрічний позов визнав в частині часу проживання сторін однією сім'єю, проте заперечував проти запропонованого порядку поділу та пояснив, що автомобіль «Тойота Прадо», придбаний за кредитні кошти, які не сплачені у повному обсязі і на сьогоднішній день має місце значна заборгованість. Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства враховуючи, що майно яке ділиться придбано за кошти [PERSON], так як [PERSON] не працювала, необхідно відступити від засади рівності часток при поділі. Третя особа в судове засідання представника не направила, шляхом факсимільного повідомлення просила суд розглянути справу без участі представника, третьої особи /Т.ІІ а.с. 123, 124/. Вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. З січня 2004 року по квітень 2013 року сторони проживали однією сім'єю як подружжя але без реєстрації шлюбу, за цей період сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, що підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON] і в ході розгляду справи визнано учасниками процесу, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України дана обставина окремому доказуванню не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу. За період проживання однією сім'єю, сторонами було придбано автомобіль марки «Хюндай Туксон» 31.07.2007 року державний номерний знак [NUMBER] за 143600 грн. /Т. І а.с. 4, 35/, вартість якого за погодженням сторін на час розгляду справи визначена в розмірі 97000 грн. та автомобіль марки «Тойота Прадо» державний номерний знак [NUMBER] 15.06.2007 року за 284479,13 грн., сплачено перший внесок в сумі 60600 грн., а 16.07.2007 року [PERSON] отримано кредит у третьої особи в розмірі 223879,13 грн. /Т.І а.с. 67 - 76/. Згідно з довідкою ПАТ «Альфа-Банк», на час розгляду справи, за період спільного проживання сторін отриманий [PERSON] кредит було виплачено в сумі 199643 грн. /Т.І а.с. 172,173/. Таким чином, позивач за зустрічним позовом має право на 7/20 частин автомобіля «Тойота Прадо» (199643,00 = 7/10 : 2 = 7/20) або на компенсацію вартості цієї частки, яка становить 99821,50 грн.(199643 : 2 = 99821,50). В свою чергу, позивач за первісним позовом має право на ? частину автомобіль марки «Хюндай Туксон» або на компенсацію вартості цієї частки, яка становить 48500,00 грн. (97000 : 2 = 48500,00). Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи, сторони не внесли на депозитний рахунок суду компенсацію вартості частки жодного з автомобілів та не просили припинити право власності іншої сторони на частку у спільному майні. Крім того, сторони не надали суду доказів того, що існують підстави для збільшення розміру її частки у спільному майні, у відповідності до ст. 70 СК України. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди іншого з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Між тим, суд вважає за можливе поділити спільне сумісне майно шляхом виділу позивачу за зустрічним позовом автомобіля «Хюндай Туксон» та шляхом виділу позивачу за первісним позовом автомобіля «Тойота Прадо», якими користувалися останні та оформлені на кожного окремо. Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Загальновизнаним є той факт, що автомобіль є неподільною річчю. Сторони також посилались на неподільність автомобілів. Крім того, поділу підлягають речі, які мають однакове цільове призначення, тому суд не вбачає необхідності залишати автомобілі в спільній частковій власності сторін, а вважає за можливе виділити кожному із сторін по окремому автомобілю, а саме, виділити стороні той автомобіль, яким вона постійно користувалася. Також, як було встановлено в ході судового розгляду, між сторонами склалися неприязні стосунки, що також унеможливлює спільне володіння та користування майном. Таким чином, суд вважає доцільним виділити позивачу за первісним позовом автомобіль «Тойота Прадо», а позивачу за зустрічним позовом виділити автомобіль «Хюндай Туксон», здійснивши зарахування належних сторонам часток в порядку взаємозаліку, що не порушує права сторін, зокрема позивача за зустрічним позовом. Так, [PERSON] просила виділити їй автомобіль марки «Хюндай Туксон» не зважаючи на те, що її частка за автомобіль марки «Тойота Прадо», а саме частка кредиту виплачена під час спільного проживання сторін є більшою за вартість автомобіля марки «Хюндай Туксон» і [PERSON] не ставились вимоги про стягнення різниці вартості. Крім того, враховуючи те, що [PERSON] утримує «Хюндай Туксон», що не заперечувалось представником останнього, суд вважає обґрунтованою вимогу про зобов'язання повернути автомобіль власнику, що відповідатиме ст.ст. 16, 391 ЦК України. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved