Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-21 00:00:00

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в позовній заяві, що 03.08.2007р. між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №5545914, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 95000,00 доларів США для придбання нерухомого майна. Відповідач зобов'язався прийняти кредит, використати його за призначенням, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,90% річних, та повернути кредит не пізніше 03.08.2021р., повертаючи його частинами відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати процентів, який встановлено Додатком 1 до кредитного договору. Позивач належним чином виконав свої обов'язки за Кредитним договором. Згідно з додатковими угодами №7484173 від 16.03.2009р. та №8332483 від 16.11.2009р. до кредитного договору відповідачу було надано відстрочку погашення кредиту та відповідно змінено графік погашення кредиту. Відповідач починаючи з 16.03.2010р. припинив погашати кредит, а з 10.03.2010р. проценти. Це надало право позивачу вимагати достроково повернути наданий кредит разом із розрахованими процентами, Банк направив таку вимогу відповідачу 23.04.2010р., яку відповідач отримав 26.04.2010р. В порушення умов договору у встановлений у вимозі строк, ні в подальшому відповідач не виконав вимоги Банку. Станом на 23.01.2013р. прострочена заборгованість відповідача за сумою кредиту становить 72700,04 доларів США, за процентами - 25930,31 доларів США. За порушення строків виконання своїх зобов'язань відповідач повинен сплатити пеню в сумі 12983,97 доларів США (що еквівалентно 103780,87 грн.), яка розрахована за період з 24.01.2012р. по 23.01.2013р. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не сплатив чергового страхового платежу за договором страхування , у зв'язку з чим згідно з п.5.4 договору відповідач на вимогу банку зобов'язаний сплатити штраф 10% від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту договору має бути укладений договір страхування. З цих підстав сума штрафу становить 62107,90 грн. За невиконання вимоги банку про дострокове повернення кредиту відповідно до п. 5.5 кредитного договору нарахований штраф у розмірі 1% від суми одержаного кредиту, і який становить 950,00 доларів США, що становить 7593,35 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості станом на 23.01.2013р. становить 98630,35 доларів США та 173482,12 грн., які позивач просить сягнути з відповідача, а також понесені судові витрати при зверненні до суду з даним позовом. Не погоджуючись з позовом, [PERSON] звернувся із зустрічним позовом по визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого вказує, що при укладанні та виконанні кредитного договору Банком було порушено вимоги законодавства, зокрема, Банк визначив валюту зобов'язання, використання якої не передбачено чинним законодавством України, здійснював діяльність, яка підлягає обов'язковому ліцензуванню, без наявності відповідних ліцензій. Надавши кредит в доларах США, відповідачем були порушені норми ст.524 Цивільного кодексу України, відповідно до яких єдиним законним платіжним засобом є грошова одиниця України - гривня. Відповідачем порушені норми ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", відповідно до яких для здійснення валютних операцій необхідно отримання генеральної або індивідуальної ліцензії. Також в обґрунтування позову посилається на невідповідність його умов загальним принципам справедливості, добросовісності, вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобовязання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України встановлюється, що якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. Виходячи з викладених умов кредитного договору, та відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що 03.08.2007р. між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №5545914 (а.с.11). Відповідно до умов договору банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 95000,00 доларів США для придбання будинку: реєстраційний номер 16824914, загальною площею 68,9 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS]. Договором встановлені проценти за користування кредитом у розмірі 11,90% річних. Відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у порядку та строки, встановлені у Графіку (додаток 1 до Кредитного договору), але не пізніше 03.08.2021р. Позивач належним чином виконав свої обов'язки за Кредитним договором, своєчасно та в повному обсязі надав відповідачу грошові кошти, що підтверджується меморіальним валютним ордером №344741496 від 03.08.2007р. (а.с.19). Згідно з додатковими угодами №7484173 від 16.03.2009р. та №8332483 від 16.11.2009р. до кредитного договору відповідачу було надано відстрочку погашення кредиту та відповідно змінено графік погашення кредиту. Всупереч умовам кредитного договору зобов'язання Позичальника щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами відповідачем не виконувалися. Починаючи з 16.03.2010р. відповідач припинив погашати кредит, а з 10.03.2010р. проценти. Це підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7), і не спростовано відповідачем. Відповідно до п. 3.5.7 кредитного договору затримання сплати кредиту та процентів на строк понад один місяць надало Банку право вимагати від боржника достроково повернути виданий кредит разом із розрахованими процентами. Банк направив відповідачу вимогу листом №602/120/03 від 20.04.2010р., яку відповідач отримав 26.04.2010р. (а.с.34-35). В порушення умов договору у встановлений у вимозі тридцяти денний строк з дня її отримання відповідач не виконав вимоги Банку. Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.01.2013р. прострочена заборгованість відповідача за кредитом становить 72700,04 доларів США, за процентами за період з 10.02.2010р. по 23.01.2013р. складає 25930,31 доларів США. Пунктом 5.2 кредитного договору сторони визначили, що у разі порушення відповідачем строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, відповідач зобов'язаний сплатити на вимогу банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення. За порушення відповідачем строків виконання зобов'язань з повернення суми кредиту та сплати процентів розрахована пеня з урахуванням вимог ст. 258 ЦК України за період з 24.01.2012р. по 23.01.2013р. у розмірі 12983,97 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 23.01.2013р. (7,9930 грн. за 1 долар США) становить 103780,87 грн. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем укладено договір іпотеки №5545920 від 03.08.2007р., згідно до умов якого відповідач передав в іпотеку будинок, розташований за адресою [ADDRESS], який придбав за кредитні кошти. Згідно п. 2.1.4 кредитного договору Обов'язковою умовою надання кредиту було страхування позичальником або іншою особою за свій рахунок та на користь банку майна, яке передано банку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором на строк не менше одного року у страховика, схваленого банком. Відповідно до п. 4.3.1 кредитного договору відповідач зобов'язаний протягом строку дії договору щорічно до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договорів страхування, укладення яких передбачено кредитним договором, на умовах попередньо погоджених з позивачем. При цьому страхова сума за договорами страхування, що будуть укладатися на новий строк, має бути не меншою, ніж сума поточної заборгованості позичальника за основною сумою кредиту на момент укладення таких договорів страхування. Згідно п. 1.3 договору іпотеки за домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет іпотеки оцінено у сумі 621079,00 грн., відповідно до п. 3.1 договору страхування майна №2449-иг/07зп від 03.08.2008р. страхова сума складає 621079,00 грн. Відповідачем згідно умов цього договору було здійснено платежі 31.07.2008р. на суму 1552,70 грн. та 30.07.2009р. на суму 1552,70 грн., а інші чергові страхові платежі за вказаним договором не сплатив. Згідно з п.5.4 кредитного договору відповідач на вимогу банку зобов'язаний сплатити штраф 10% від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту договору має бути укладений договір страхування. Факт порушення відповідачем умов договору судом встановлений і відповідачем не заперечується. При розрахунку суми штрафу банк виходив з мінімальної страхової суми, яка існувала станом на 2010 рік. Враховуючи, що сума поточної заборгованості відповідача за наступний період не зменшилася, суд вважає, що розрахована позивачем сума штрафу у розмірі 62107,90 грн. підлягає стягненню з відповідача. Згідно п. 5.5. кредитного договору за кожний випадок порушення відповідачем обов'язків, передбачених п.п. 4.3.2 - 4.3.6 кредитного договору відповідач зобов'язаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф у розмірі 1% від суми одержаного кредиту. Пунктом 4.3.5 кредитного договору передбачено, що при отриманні позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту позичальник зобов'язаний виконати таку вимогу в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Як було встановлено судом, відповідач отримав вимогу банку 26.04.2010р., у встановлений строк вимогу банку не виконав, тому вимога про стягнення відповідно до п. 5.5 кредитного договору нарахованого штрафу у розмірі 1% від суми одержаного кредиту, який становить 950,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.01.2013р. становить 7593,35 грн., є правомірним і підлягає задоволенню. Таким чином, станом на 23.01.2013р. загальний розмір заборгованості складає: 98630,35 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом у сумі 72700,04 долари США та за процентами за користування кредитом за період з 10.02.2010р. по 23.01.2013р. у сумі 25930,31 доларів США; 173482,12 грн., в тому числі пеня за порушення строків виконання зобов'язань у сумі 103780,87 грн., штраф за порушення обов'язку дострокового повернення кредиту у сумі 7593,35 грн., штраф за невиконання умов страхування у сумі 62107,90 грн. Враховуючи, що з наданих позивачем банківської ліцензії №8 та Дозволу №8-1, виданих банку НБУ 02.10.2006р., вбачається правомірність видачі банком кредиту в іноземній валюті, вимоги позову про стягнення основної заборгованості по кредиту в іноземній валюті відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають з наступних підстав. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Підставою недійсності правочину за ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є суперечність змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Вимоги щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми надання або одержання кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Як встановлено Постановою Верховного Суду України від 21 березня 2011 року за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року №275, у п.5.3 зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в зазначеному Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». На час укладення спірного кредитного договору ЗАТ «ПУМБ»», як фінансова установа, в установленому законом порядку отримав банківську ліцензію, видану Національним банком України №8 від 02.10.2006р. та дозвіл №8 від 02.10.2006р. на право здійснення банківських операцій з валютними цінностями, тому застосування індивідуального ліцензування щодо кредитування в іноземній валюті не вимагалося. Крім того, в обґрунтування недійсності кредитного договору позивач посилається на несправедливість умов кредитного договору, оскільки використання Банком долара США як предмету кредитування за споживчим кредитом значно погіршує становище позичальника, свідчить про несправедливість умов кредитного договору, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний Банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Виходячи із змісту ст.ст. 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Крім встановленого судом вільного волевиявлення позивача та вільної згоди щодо всіх умов даного кредитного договору на момент його укладення, суд приймає до уваги також ту обставину, що позивач тривалий час визнавав та виконував умови кредитного договору, що не заперечується сторонами і підтверджується наявними у справі доказами. Відсутність у позичальника необхідних коштів, що виникла в період виконання кредитного договору, не впливає на дійсність кредитного договору на момент його укладення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору відповідають законодавству, яке було чинним на час його укладення, обставин, з якими закон пов'язує недійсність спірного договору за ст. 203, ст.215, ст.. 230 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», судом не встановлено, а тому позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним не ґрунтуються на вимогах закону і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3441,00 грн.

Outcome: approved