Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

22.11.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в реалізації права власності та примусове виселення з житлового будинку, в якому просить суд усунути перешкоди у реалізації її права власності, а саме: позбавити [PERSON] права користування житловим будинком по [ADDRESS] та виселити його з будинку без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власником домоволодіння по [ADDRESS]. На даний час у її будинку крім неї проживає [PERSON] З кожним роком позивачці все важче вести домашнє господарство, обробляти город. Нажаль, власних дітей, які б допомогли позивачці вести домашнє господарство у неї немає. Думаючи про старість, позивачка має намір продати власний будинок по [ADDRESS] та купити за ці кошти квартиру. З метою продажу власного житла позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виселитися з будинку, але отримувала категоричні відмови без пояснення їх конкретних причин. Відповідач має житло за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] Крім того, на даний час відповідач офорляє спадщину за заповітом після його померлої рідної тітки на квартиру у м. Бишів Макарівського району Київської області. Таким чином, відповідач повністю забезпечений житлом для свого проживання. Між позивачем та відповідчем не було жодних домовленостей про те, що він буде постійно проживати у будинку позивачки, а лише тимчасово. І саме з цієї причини позивачка не надавала йому дозволу на реєстрацію в її будинку. Всі речі побутового вжитку (користування) куплені за кошти позивачки. Відповідачем за цей час не було придбано жодних речей та майна, пов'язаних з веденням домашнього господарства. За час проживання всі роботи, пов'язані з утриманням та обслуговуванням житлового будинку, надвірних будівель та споруд, проводились виключно за рахунок позивачки. За комунальні послуги весь час сплачує позивачка, всі договори про надання цих послуг оформлені на неї. В судове засідання позивачка не з'явилася з поважних причин. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги, визнав в повному обсязі, проти виселення не заперечував, однак зазначив, що виселитися зможе лише після закінчення опалювального сезону, тобто весною. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, щодо задоволення в повному обсязі позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в реалізації права власності та примусове виселення з житлового будинку, обґрунтовуючи своє рішення нижчезазначеними доказами. Судом установлено, що [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується письмовим доказом по справі: копією договору дарування частини житлового будинку серії ВКА № 922188 (а.с. 7). Згідно довідки № 4-52-1846 від 19.11.2013 року, виданої Ржищівською міською радою, [PERSON] проживає в [ADDRESS] і за даною адресою зареєстрована одна (а.с. 9). Зі змісту акту обстеження житлового приміщення на предмет проживання в ньому громадян від 18.11.2013 року вбачається, що в будинку по [ADDRESS], зареєстрована на праві постійного місця проживання громадянка [PERSON]; на даний час в будинку проживає зазначена вище громадянка, а також громадянин [PERSON], який зареєстрований на праві постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно договору про надання послуг з газопостачання від 13.03.2008 року, укладеного між Кагарлицькою філією по експлуатації газового господарства ВАТ "Київоблгаз" та [PERSON], остання є споживачем послуг з газопостачання (а.с. 11). Згідно договору про користування електричною енергією № 2187 від 22.01.2000 року, укладеного між ДАЕК "Київобленерго" в особі директора Кагарлицького РЕМ та [PERSON], остання є споживачем послуг з електропостачання (а.с. 12). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба (ст. ст. 379, 380 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати. Факт сплати позивачкою судового збору в розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок підтверджується письмовим доказом по справі: квитанцією від 22.11.2013 року (а.с. 1).

Outcome: approved