Jurisdiction: civil
Date: 2013-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення Сєвєродонецького міського суду від 29.06.2011 року по цивільній справі № 2-69/11 у частині поновлення [PERSON] на роботі на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що Сєвєродонецьким міським судом Луганської області розглянута цивільна справа № 2-69/11 про поновлення [PERSON] на роботі на ЗАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот». 29.06.2011 р. у судовому засіданні по справі проголошено вступну та резолютивну частини рішення від 29.06.2011 р. по цивільній справі № 2-69/11, яким задоволені позовні вимоги щодо поновлення на роботі на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК рішення від 29.06.2011 р. складено у повному обсязі 04.07.2011 р. 13.12.2011 р. рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.06.2011 р. набрало законної сили у частині поновлення [PERSON] на роботі на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» оскільки у цій частині було залишено без змін рішенням від 13.12.2011 р. Апеляційного суду Луганської області по справі № 22ц-4401/2011 р. Згідно рішення від 29.06.2011 р. Сєвєродонецький міський суд Луганської області на підставі ч. 4 ст. 235 КЗпП України допустив негайне виконання рішення у частині поновлення на роботі. Однак, не зважаючи на це, рішення від 29.06.2011 р. у частині поновлення на роботі не було виконано ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» навіть після того, як набрало законної сили після його перегляду у Апеляційному суді Луганської області. Рішення від 29.06.2011 р. було виконано лише 16.02.2012 р. після отримання ним виконавчого листа та звернення його до примусового виконання через Відділ державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Міністерства юстиції України. Позивача було поновлено на роботі наказом № 16-КП від 15.02.2012 р. ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» з 17.01.2012 р. У звязку з цим виконання рішення щодо поновлення [PERSON] на роботі на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було затримано з 30.06.2011 р. до 16.02.2012 р. і у цей період він продовжував знаходитись у вимушеному прогулі. Розрахунок розміру компенсації за час вимушеного прогулу здійснюється з урахуванням кількості днів вимушеного прогулу за відповідний період. Згідно Довідки ЗАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про середню заробітну плату [PERSON], заробітна плата за останні два місяці роботи травень та червень 2008 р. дорівнює 3129,29 грн. Згідно Довідки ЗАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про середню заробітну плату [PERSON] за травень та червень фактична кількість відпрацьованих робочих годин складає 259,60 годин. Виходячи з того, що для слюсарів по КВПтаА дільниці КВП і А цеху виробництва азотної кислоти ЗАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» встановлений робочий день тривалістю 8 годин, то фактична кількість відпрацьованих робочих днів складає: 259,60: 8 = 32,45 дня. Таким чином середньоденна заробітна плата [PERSON] на день звільнення дорівнює: 3129,29 : 32.45 = 96,434 грн. за день. Розрахунок розміру компенсації за час вимушеного прогулу здійснюється з урахуванням кількості днів вимушеного прогулу за відповідний період. Загальна кількість днів вимушеного прогулу розраховується відповідно до кількості робочих днів у період вимушеного прогулу, яка визначена Міністерством праці та соціальної політики та доведена до відома підприємств і організацій наступними документами: 1. Додаток до листа N 9111/0/14-10/13 від 25.08.2010 р. Міністерства праці та соціальної політики: кількість робочих днів по місяцям у 2011 році: липень 21, серпень 22, вересень 22, жовтень 21, листопад 22, грудень 22. 2. Додаток до листа від 23.08.2011 р. № 8515/0/14-11/13 Міністерства соціальної політики: кількість робочих днів у січні 2012 року склала 20 робочих днів та у лютому 2012 року 12 робочих днів. Загальна кількість днів затримки виконання рішення щодо поновлення [PERSON] на роботі на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на роботі з 30.06.2011 р. до 16.02.2012 р. склала: 1+21 +22+22+21+22+22+20+12 = 162 робочих дня. За наданою суду довідкою ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про підвищення заробітної плати у період з 17.07.2008 р. по 29.06.2011 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів підвищувався 9 разів, а саме: З 01.10.2008 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 2 відсотки. З 01.11.2009 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 11 відсотків. З 01.01.2010 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ЗАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 16,8 відсотка. З 01.04.2010 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 1,7 відсотки. З 01.07.2010 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 0,45 відсотка. З 01.10.2010 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 2,09 відсотка. З 01.12.2010 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 1,65 відсотка. З 01.01.2011 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 2,09 відсотка. З 01.04.2011 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 12,2 відсотки. При обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] розмір середньоденної заробітної плати та кількість днів вимушеного прогулу у відповідності до п. 8, 10 Порядку обчислення середньоденної заробітної плати складав: З 17.07.2008 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу становить 96,434 гривень на день. З 01.10.2008 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати у цей період становить 98,36 гривень на день. З 01.11.2009 р. до 01.01.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 109,18 гривень на день. З 01.01.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 127,52 гривень на день. З 01.04.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 129,69 гривень на день. З 01.07.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 130,278 гривень на день. З 01.10.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 133,00 гривень на день. З 01.12.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 135,196 гривень на день. З 01.01.2011 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 138,02 гривень на день. З 01.04.2011 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 154,86 гривень на день. Таким чином середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у період з 30.06.2011 р. до 16.02.2012 р. складає: 154,86 х 162 = 25 087, 32 гривень. До суду позивачем [PERSON] була подана уточнена позовна заява, в якій він просив визнати [PERSON] таким, що знаходився в період з 30.06.2011 р. до 16.02.2012 р. у вимушеному прогулі у звязку з затримкою виконання рішення від 29.06.2011 р. у частині поновлення [PERSON] на роботі на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» та стягнути на підставі ст. 236 КЗпП України з ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» середню заробітну плату за час затримки виконання рішення від 29.06.2011 р. у розмірі 26 673 гривні 39 копійок. Представником відповідача [PERSON] до суду були подані заперечення на позов, в яких він зазначив, що вони вважають, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 367 ЦПК України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Однак, це аж ніяк не означає, що дії по виконанню рішення про поновлення на роботі повинні відбуватися негайно після проголошення рішення незалежно від волі працівника, поновленого судом на роботі. Визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер і не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника. Тому ст. 368 ЦПК України встановлює, що виконавчий лист видається судом, який прийняв рішення за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення. При наявності такої заяви суд зобовязаний негайно оформити виконавчий лист. Виконавчий лист може бути предявлено до виконання з наступного дня після постановлення рішення суду. Державний виконавець зобовязаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження негайно. Не пізніше наступного робочого дня державний виконавець, відповідно до ч. 2, 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», повинен надіслати копію постанови стягувачу та боржникові. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.93 р. № 58, до трудової книжки працівника вносяться відповідні зміни. Таким чином, визнане судом право працівника на поновлення на роботі може бути реалізоване лише за його волевиявленням. Згідно зі ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Отже, середній заробіток має бути виплачений працівнику лише у разі затримки виконання рішення з боку власника або уповноваженого ним органу. За затримку виконання рішення про поновлення на роботі з вини працівника виплата середнього заробітку за час затримки не передбачена. Необхідно зазначити, що позивач був поновлений на роботі у ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на посаді слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 6 (шостого) розряду цеху виробництва азотної кислоти. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі № 2-69/11 від 29.06.2011 р. Однак з вимогою про видачу виконавчого листа звернувся до Сєвєродонецького міського суду лише у лютому 2012 року. За заявою [PERSON], яку було подано 08.02.2012 р., відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» 13.02.2012 р. відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження ВП № 31207166. Постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана державним виконавцем на адресу ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» 13.02.2012 р. і отримана Товариством 15.02.2012 р. Одразу після отримання Товариством постанови про відкриття виконавчого провадження, наказом по підприємству № 16-КП від 15.02.2012 р. [PERSON] був поновлений на роботі, отже, відповідно до вимог ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі було виконано ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» негайно (без затримки з боку власника або уповноваженого ним органу). Виконавче провадження ВП №31207166 у звязку з фактичним виконанням рішення суду про поновлення на роботі було закінчено відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції 28.02.2012 р. Крім того, на час винесення рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.06.2011 р. [PERSON] працював у фізичної особи підприємця на посаді помічника юриста, звідки не звільнився, і фізично не мав можливості працювати на двох роботах одночасно. Таким чином, затримка виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.06.2011 р. у частині поновлення позивача на роботі мала місце з вини працівника, а тому підстави для визнання його таким, що в період з 30.06.2011 р. до 16.02.2012 р. знаходився у вимушеному прогулі, а також для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду відсутні. [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання його таким, що в період з 30.06.2011 р. до 16.02.2012 р. знаходився у вимушеному прогулі, а не з заявою у справі про звільнення чи про стягнення заробітної плати. Тому, вирішуючи питання, які мають значення для справи відповідно до ст. 214 ЦПК України, необхідно застосовувати строк позовної давності - три місяці. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дано офіційне тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Отже, для звернення до суду з заявою про стягнення середнього заробітку у разі затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі встановлено тримісячний строк з моменту коли працівник дізнався, або повинен був дізнатися про порушення свого права на поновлення на роботі. Позивач дізнався про рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі № 2-69/11 - 29 червня 2011 р., що є початком перебігу строку звернення працівника до суду. Із заявою про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду, у якій просить суд визнати [PERSON] таким, що знаходився у вимушеному прогулі у звязку з затримкою виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.07.2011 р. у частині поновлення його на роботі на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» та стягнення на підставі ст. 236 КЗпП України з ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» середнього заробітку за час затримки виконання рішення, позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області 20.02.2012 р., чим порушив строк звернення до суду за вирішенням трудового спору. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ інформаційним листом від 02.03.2012 р. № 282/0/4-12 довів до відома Голів апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, що з метою забезпечення однакового й правильного застосування законодавства та запобігання ухвалення судами судових рішень з порушенням вимог закону, для вжиття відповідних заходів щодо усунення недоліків при здійсненні судочинства необхідно чітко застосувати положення Рішення Конституційного Суду України, яке є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Таким чином, навіть якби були підстави вважати, що виконання рішення Сєвєродонецького міського суду від 29.07.2011 р. було затримано власником або уповноваженим ним органом, у задоволенні позову має бути відмовлено у звязку з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю. Представником відповідача [PERSON] до суду були подані доповнення до заперечення на позов, в якому зазначено, що 04.03.2013 р. [PERSON] по даній справі уточнив позовні вимоги, та вимагає суд, на додаток до попередніх вимог, стягнути на підставі ст. 236 КЗпП України з ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» середню заробітну плату за час затримки виконання рішення суду у розмірі 26 673, 39 грн. З вказаними додатковими вимогами щодо середньої заробітної плати у розмірі 26 673, 39 грн. ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» не погоджується. Обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться відповідно до абз. «з» п. 1.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабміну від 08.02.1995 р. № 100. Відповідно до п. 2 Порядку № 100 у разі обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 р. № 889-IV особою, відповідальною за нарахування, утримання (перерахування) до бюджету податку з доходів фізичних осіб у вигляді заробітної плати, є працедавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, в тому числі на підставі рішення суду (п. 1.15 і п. 1.17 ст. 8, п. 19.2, абз. «а» п. 20.2 і п. 20.3). Виходячи з положень п. 20.1 Закону № 889, у разі коли податковий агент (працедавець) до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) податку з доходів фізичних осіб, за порушення норм цього Закону до нього застосовуються штрафні (фінансові) санкції, встановлені Законом України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. № 2181-111. При нарахуванні та виплаті працівнику середньої заробітної плати на підставі рішення суду у порядку, встановленому ст. 235 КЗпП, за час вимушеного прогулу підприємство-працедавець зобовязано утримати із суми такої середньої заробітної плати податок з доходів фізичних осіб за ставкою 15 % та сплатити (перерахувати) його до бюджету в порядку, встановленому п.п. 8.1.2 Закону № 889-IV. Аналогічні вимоги встановленні Податковим кодексом України. Відповідно до пункту 23.1 ст. 23 та ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування, до якої застосовується податкова ставка і яка використовується для визначення розміру податкового зобовязання в даному випадку є саме сума заробітної плати за час вимушеного прогулу. Крім цього, згідно ст. 7 Закону України «Про збір і облік є цінного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» і розділу III Інструкції «Про порядок нарахування й сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 27.09.2010 р. № 21-5, заробітна плата є базою для стягнення ECB і підприємство відповідає за невиконання норм законодавства згідно розділу VII вищевказаного Закону. Таким чином, з суми коштів, що має бути стягнена з ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь [PERSON] повинні бути утримані податок на доходи фізичних осіб та інші обовязкові платежі. Зазначене також підтверджується Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, відповідно до абзацу 5 п. 6 якої, при винесенні рішення про стягнення з підприємства середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд в розрахунках, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню, вказує, чи утримується з вказаної суми податок та обовязкові платежі, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку з доходів фізичних осіб) є відповідно обовязком роботодавця та працівника. Також відповідно абзацу другому пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 p. № 9 при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Як встановлено рішенням Сєвєродонецького суду від 13.12.2011 р. по справі № 22ц-4401/2011, середня заробітна плата [PERSON] на день звільнення з роботи складала 3120,29 грн. Відповідно наданої ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» суду довідки, в період з 01.04.2011р. по 16.02.2012 р. на підприємстві проводилося підвищення тарифів ставок та посадових окладів: - 01.04.2011 р. на 12,2%; - 01.10.2011 р. на 2,68%; - 01.12.2011 р. на 1,84%; - 01.01.2012 р. на 16,64%. Таким чином середній заробіток [PERSON] за дні вимушеного прогулу складав: - за період з 30.06.2011 р. по 01.10.2011 р. 3129,29 грн. + 2,68 % = 3213,16 грн.; - за період з 01. 10.2011р. по 01.12.2011 р. 3213,16 грн. + 1,84 % = 3272,88 грн.; - за період з 01.12.2011 р. по 16.02.2012 р. 3272.88 грн. + 16,64 % = 3816,79 грн. Під час судового розгляду було встановлено, що відповідно до договору № 151 від 01.02.2011 р., укладеного між працівником [PERSON] та фізичною особою [PERSON], яка використовує фізичну працю, [PERSON] в період з 30.06.2011 р. до 16.02.2012 р. працював помічником юриста та отримував 950,00 грн. на місяць. Враховуючі виплачений [PERSON] заробіток за місцем нової роботи, при розрахунку середнього заробітку за дні вимушеного прогулу ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» повинно виплатити позивачеві: - за період з 30.06.2011 р. по 01.10.2011 р. 3213,16 грн. - 950,00 грн. = 2263,16 грн.; - за період з 01.10.2011 р. по 01.12.2011 р. 3272,88 грн. - 950,00 грн. = 2322,88 грн.; - за період з 01.12.2011 р. по 16.02.2012 р. 3816,79 грн. - 950,00 грн. = 2866,79 грн. Всього: 2263,16 грн. + 2322,88 грн. + 2866,79 грн. = 7452,83 грн. Таким чином, навіть якби були підстави вважати, що відбулася затримка виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.06.2011 р. у частині поновлення позивача на роботі, виплата середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду повинна становити 7452,83 грн. з утриманням вказаної суми податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив доводи, викладені у позовній заяві та доповненнях, суду пояснив, що він працював з 30.06.2011 року по 16.02.2012 року у [PERSON] по трудовому договору, однак норма КЗпП, на яку посилається представник відповідача, згідно з якою з сум, які підлягають виплаті за затримку виконання рішення, на даний час не діє. Просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі та визнати його таким, що у період з 30.06.2011 року до 16.02.2012 року він знаходився у вимушеному прогулі у звязку з затримкою виконання рішення Сєвєродонецького міського суду від 29.06.2011 року по цивільній справі № 2-69/11 у частині поновлення його на роботі на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ»; стягнути з ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ» на його користь середню заробітну плату за час затримки виконання рішення Сєвєродонецького міського суду від 29.06.2011 року по цивільній справі № 2-69/11 у сумі 26\~673 гривні 39 копійок. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, суду пояснив, що з боку ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» відсутня вина у несвоєчасному поновленні позивача на роботі, оскільки позивач був поновлений на роботі на наступний день після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Просив суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.06.2011 року по справі № 2-69/11 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, позовні вимоги [PERSON] задоволені. [PERSON] поновлений на роботі у Приватному акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на посаді слюсаря контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 6 розряду цеху виробництва азотної кислоти, а також на його користь стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 367 ЦПК України допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у межах сплати платежу за один місяць (а.с. 9-13). Згідно з рішенням апеляційного суду Луганської області від 13.12.2011 року по справі № 22ц-4401/11 рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.06.2011 року змінено в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь позивача [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення залишене без змін (а.с. 14-16). Однак, незважаючи на те, що рішення Сєвєродонецького міського суду від 29.06.2011 року було допущене до негайного виконання в частині поновлення на роботі, відповідачем ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» рішення суду не виконане і позивач на роботі не поновлений. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 31207166 від 13.02.2012 року за виконавчим листом № 2-69/11, виданим Сєвєродонецьким міським судом 03.02.2012 року, про поновлення [PERSON] на роботі у Приватному акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на посаді слюсаря контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 6 розряду цеху виробництва азотної кислоти, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження (а.с. 18, 67). Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику 13.02.2012 року, що підтверджується копією супровідного листа головного державного виконавця № 2333 від 13.02.2012 року на імя голови правління ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (а.с. 32). Згідно з наказом голови правління ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» [PERSON] № 16-КП від 15.02.2012 року, з 17.02.2012 року поновлено на роботі в цех виробництва азотної кислоти на посаді слюсаря контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 6 розряду [PERSON], звільненого 16.07.2008 року наказом № 76-К від 15.07.2008 року за скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 3). Згідно з копією трудової книжки, виданої на імя [PERSON] серії БТ-ІІ № 5152689, позивача [PERSON] поновлено слюсарем контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 6 розряду цеху виробництва азотної кислоти (а.с. 29-31). Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 31207166 від 28.02.2012 року за виконавчим листом № 2-69/11, виданим Сєвєродонецьким міським судом 03.02.2012 року, про поновлення [PERSON] на роботі у Приватному акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на посаді слюсаря контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 6 розряду цеху виробництва азотної кислоти, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції було закінчене виконавче провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з повним фактичним виконанням рішення (а.с. 36). Отже, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.06.2011 року по справі № 2-69/11 в частині поновлення [PERSON] на роботі у ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було виконано боржником 15.02.2012 року. Відповідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, оскільки рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.06.2011 року по справі № 2-69/11 в частині поновлення [PERSON] на роботі у ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» допущене до негайного виконання, то у відповідності до вищевказаних норм Закону, позивач [PERSON] мав бути поновлений на роботі не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення, а відповідач зобовязаний був видати наказ (розпорядження) про поновлення [PERSON] на роботі та фактично допустити його до виконання попередніх обовязків. Така позиція суду узгоджується та відповідає п. 23 Правових позицій Верховного Суду України від 04 серпня 2010 року № 6-11, згідно з яким, виходячи зі змісту ст.ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 76 3акону України «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду означає обовязок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі та фактично допустити його до виконання попередніх обовязків. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що ухвалене рішення суду на користь працівника аж ніяк не означає, що дії по виконанню рішення про поновлення на роботі повинні відбуватися негайно після проголошення рішення незалежно від волі працівника, поновленого судом на роботі, а також на те, що відповідач своєчасно виконав рішення суду про поновлення на роботі одразу після отримання Товариством постанови про відкриття виконавчого провадження, суд вважає помилковими з огляду на наступне. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 1 3акону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 2 3акону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Відповідно до ч. 2 ст. 1 3акону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. З викладеного вище судом вбачається, що будь-яке рішення суду має бути обовязково виконано у добровільному порядку, а у разі його невиконання у добровільному порядку за заявою стягувача воно може бути виконано у примусовому порядку державною виконавчою службою. У даному випадку рішення про поновленні на роботі [PERSON] не було виконано у добровільному порядку, відповідачем не був виданий наказ про поновлення позивача на роботі та він не був допущений до роботи на наступний день після ухвалення рішення, внаслідок чого [PERSON] змушений був звернутись до суду за виконавчим листом та предявити його для примусового виконання до державної виконавчої служби. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача про визнання його таким, що у період з 30.06.2011 року до 16.02.2012 року знаходився у вимушеному прогулі у звязку з затримкою виконання рішення Сєвєродонецького міського суду від 29.06.2011 року по цивільній справі № 2-69/11 у частині поновлення [PERSON] на роботі на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ», обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд вважає, що вони також підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання його таким, що у період з 30.06.2011 року до 16.02.2012 року знаходився у вимушеному прогулі з вини відповідача, суд, у відповідності до ст. 236 КЗпП України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до п. 10 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Як вбачається з рішення апеляційного суду Луганської області від 13.12.2011 року по справі № 22ц-4401/11 та наданої суду довідки голови правління ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» [PERSON] № 34/ООТиЗ-4/11 від 22.10.2012 року (а.с. 95), ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» 12 разів проводило підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів у період з 17.07.2008 р. по 29.06.2011 р., а саме: З 01.10.2008 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 2 відсотки. З 01.11.2009 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 11 відсотків. З 01.01.2010 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 16,8 відсотка. З 01.04.2010 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 1,7 відсотка. З 01.07.2010 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 0,45 відсотка. З 01.10.2010 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 2,09 відсотка. З 01.12.2010 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 1,65 відсотка. З 01.01.2011 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 2,09 відсотка. З 01.04.2011 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 12,2 відсотки. З 01.10.2011 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 2,68 відсотка. З 01.12.2011 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 1,84 відсотка. З 01.01.2012 р. розмір тарифних ставок і посадових окладів на ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було підвищено на 16,8 відсотка. При обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] розмір середньоденної заробітної плати та кількість днів вимушеного прогулу у відповідності до п. 8, 10 Порядку обчислення середньоденної заробітної плати складав: З 17.07.2008 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу становить 96,434 гривень на день. З 01.10.2008 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати у цей період становить 98,36 гривень на день. З 01.11.2009 р. до 01.01.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 109,18 гривень на день. З 01.01.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 127,52 гривень на день. З 01.04.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 129,69 гривень на день. З 01.07.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 130,278 гривень на день. З 01.10.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 133,00 гривень на день. З 01.12.2010 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 135,196 гривень на день. З 01.01.2011 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 138,02 гривень на день. З 01.04.2011 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати становить 154,86 гривень на день. Кількість днів затримки: 66. З 01.10.2011 р. до 01.12.2011 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу становить 159,01 гривень на день. Кількість днів затримки: 43. З 01.12.2011 р. до 01.01.2012 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу становить 161,94 гривень на день. Кількість днів станом на день подачі пояснень: 22. З 01.01.2012 р. до 31.01.2012 р. розмір плати за кожний день вимушеного прогулу становить 189,14 гривень на день. Кількість днів станом на день подачі пояснень: 32. Таким чином, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у період затримки виконання рішення від 29.06.2011 р. з 30.06.2011 р. до 16.02.2012 р. складає: 154,86 х 66 + 159,01 х 43 + 161,94 х 22 + 189,14 х 32 = 6052,52 + 3562,68 + 6837,43 + 10220,76 = 26 673, 39 гривень. Перевіривши розрахунок середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення, наданий позивачем, суд вважає, що він є вірним та таким, що зроблений у відповідності до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». За розрахунком позивача стягненню з відповідача на його користь підлягає середня заробітна плата за час затримки виконання рішення у сумі 26673,39 гривень, у звязку з чим доходить висновку, що доводи представника відповідача про те, що виплата середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду повинна становити 7452,83 гривень, є помилковими та такими, що не відповідають Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. Посилання представника відповідача [PERSON] на п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з яким при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час, суд вважає помилковими з огляду на наступне. Частина 3 ст. 117 КЗпП України, згідно з якою, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи, виключена з КЗпП України Законом України від 20 грудня 2005 року № 3248-ІV «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», на що представник позивача уваги не звернув, у звязку з чим відрахування з належної до сплати позивачеві суми середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення сум доходу отриманого [PERSON] у ФОП [PERSON] в цей період, не має під собою законних підстав. Що стосується посилання представника відповідача [PERSON] на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, суд вважає, що дане правопорушення є триваючим, а отже [PERSON] зміг остаточно визначити обсяг своїх позовних вимог лише на момент припинення такого правопорушення, а саме видачі наказу від 15.02.2012 року про його поновлення на роботі з 17.02.2012 року, внаслідок чого він звернувся до суду 21.02.2012 року, тобто в межах передбаченого ст. 233 КЗпП України строку позовної давності, а тому, на думку суду, в даному випадку відсутні законні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Така позиція суду узгоджується та відповідає п. 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 по справі № 1-5/2012 (а.с. 39-42). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Тому судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру складає 26\~673, 39 грн. х 1 % = 266,73 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 266 гривень 73 копійки.

Outcome: approved