Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-24 00:00:00

03 липня 2013 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, Рубіжанська міська рада Луганської області про визнання споруди - сараю літера «С», який зазначений у плані земельної ділянки та у технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] самочинним будівництвом, зобов'язати [PERSON] знести зазначений сарай, припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку за державним актом від 14.04.2008 року серії ЯЕ № 862643. 29.10.2013 року в судовому засіданні представник позивача подала доповнення до позовної заяви, відповідно яких просила визнати земельну ділянку, зазначену в державному акті серії ЛГ № 155033 від 02.12.2004 року, виданого на ім'я [PERSON], незаконно приватизованою та визнати земельну ділянку, зазначену в державному акті серії ЯЕ № 862643 від 14.04.2008 року виданого на ім'я [PERSON], незаконною. В обґрунтування позову, в позовній заяві зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. В червні 2012 року позивач з метою приватизації землі звернувся до відділу Держземагенства м. Рубіжне та з'ясував, що ділянка землі під сараєм, який збудували його сусіди Гаман, знаходиться у дворі позивача, також було з'ясовано, що відповідачі приватизували свою земельну ділянку, захопивши частину земельної ділянки позивача. Позивач звертався до відповідачів з вимогою знести сарай, який розташований на земельній ділянці позивача, проте відповідачі не здійснили цього. [PERSON] отримала 02.12.2004 року державний акт на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], на думку позивача, відповідач приватизувавши свою земельну ділянку, захопила частину земельної ділянки позивача розміром 2,49 Х 4,13 метрів, на якій розташований самочинно побудований сарай відповідачів. При здійсненні приватизації земельної ділянки відповідачами, до позивача ніхто не звертався, межі земельної ділянки не погоджував. Позивач зазначає, що відповідачі самочинно побудували сарай, захопили частину земельної ділянки, користувачем якої є позивач, незаконно здійснили приватизацію землі із захопленою частиною земельної ділянки позивача, тому позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі за участю свого представника [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримує позов та просить суд його задовольнити, додатково пояснила, що після купівлі позивачем частини жилого будинку - квартири [ADDRESS], з'ясувалося, що межа земельної ділянки, на якій розташована ця частина будинку порушена відповідачами, які на цій частині ділянки самочинно побудували сарай. Позивач та його представник звернулися з цього приводу до сусідів, якими є відповідачі та останні пообіцяли знести сарай, але по теперішній час сарай знаходиться на земельній ділянці. Коли позивач вирішив приватизувати свою частину земельної ділянки було встановлено, що частина земельної ділянки, на якій розміщений спірний сарай вже приватизована сусідами. При приватизації земельної ділянки відповідачем [PERSON], сусідами було підписано акт узгодження меж земельної ділянки, 12.06.2004 року було підписано акт колишньою власницею частини будинку, що належить позивачу, [PERSON], проте з 24.04.2004 року власником частини будинку вже був відповідач. Щодо будівництва сараю представник позивача зазначає, що рішенням виконкому Рубіжанської міської ради від 18.12.2007 року відповідачу [PERSON] було надано згоду на його будівництво, проте сарай на час прийняття цього рішення вже був побудований [PERSON] ще у 2003 році, незважаючи на те, що дозволу на будівництво на той час не існувало. Зазначеними діями відповідачів порушені права позивача, тому представник позивача вважає, що приватизація сусідньої земельної ділянки відбулася незаконно, тому й звернувся позивач з цим позовом до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, відповідно до якої вона не визнає позовні вимоги, просить розглядати справу без її участі, за участю її представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти позову в повному обсязі, просить суд відмовити в його задоволенні, подав до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що приватизація земельної ділянки відповідачем [PERSON] відбулася у відповідності до діючого законодавства та відповідачем отримано державний акт про право власності на землю 02.12.2004 року, у позивача відсутні права користування суміжною з відповідачами земельною ділянкою, про що в судовому засіданні повідомила представник позивача, тому не можуть бути захищені судом права позивача як користувача земельної ділянки, яких на момент розгляду справи не існує. Наступний після [PERSON] власник земельної ділянки - відповідач [PERSON] 21.02.2008 року купив цю ділянку у [PERSON] та також отримав державний акт на право власності на землю на підставі договору купівлі-продажу та право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку відповідно до Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є непорушним та з цих підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача про припинення його права власності на земельну ділянку. Також, представник відповідача [PERSON] заперечує проти визнання сараю самочинним будівництвом та зобов'язання відповідача [PERSON] його знести, оскільки спірний сарай не є самочинним будівництвом та цей сарай розташований на земельній ділянці, яка на теперішній час належить відповідачу [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнає, просить розглянути справу без його участі, за участю його представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти позову в повному обсязі, зазначає, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є сусідами та власниками квартир у домоволодінні на чотири господаря, при приватизації своєї земельної ділянки у 2004 році відповідачем [PERSON], позивач [PERSON] власноручно підписав акт встановлення меж земельної ділянки від 12.07.2004 року та з того моменту жодних претензій не пред'являв. Щодо знесення сараю представник відповідача зазначає, що позивач до нього з цього приводу з моменту придбання квартири не звертався, більш того цей сарай розташований на земельній ділянці відповідача [PERSON], дозвіл на будівництво сараю було отримано попереднім власником земельної ділянки [PERSON], тому сарай не є самочинним будівництвом, тому просить відмовити в задоволені позову. В судовому засіданні представник третьої особи КП «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради Руденко О.М. пояснила, що на всі споруди, які розташовані на земельній ділянці повинні бути дозвільні документи, у випадку коли дозвільних документів немає при складанні технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна в нього вносяться усі будівлі та споруди наявні на земельній ділянці, при цьому на об'єкти, на які немає дозвільних документів, ставиться штамп про самочинне будівництво. Технічний паспорт є доповненням до правовстановлюючого документу на нерухомість, в ньому фіксується наявний стан будівель, споруд на момент складання за певною адресою, земельна ділянка зазначається в техпаспорті також фактична з урахуванням розташування паркану на ділянці, встановлювати межі суміжних земельних ділянок у представників бюро технічної інвентаризації немає повноважень, у даній справі кожному власнику частини домоволодіння складається окремий техпаспорт та в ньому фіксуються об'єкти, які є на частині земельної ділянки в межах паркану, об'єкти інших власників на суміжних земельних ділянках можуть не зазначатися в техпаспорті. В судовому засіданні представник третьої особи Рубіжанської міської ради Луганської області Ядрихінський Б.В. пояснив, що земельна ділянка, на якій розташована квартира позивача, перебуває у комунальній власності, суміжна земельна ділянка у 2004 році була передана у власність [PERSON], Рубіжанська міська рада не приймала рішення щодо земельної ділянки, на якій перебуває частина будинку позивача - квартира [ADDRESS]. Також представник пояснив, що оскільки земельна ділянка під квартирою [ADDRESS] знаходилась у приватній власності відповідача [PERSON] вона мала права проводити будівництво сараю на своїй земельній ділянці, тому спірний сарай не є самочинним будівництвом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не порушують права власника суміжної земельної ділянки Рубіжанської міської ради, на якій розташована квартира позивача, тому відсутні обставини вважати, що позов підлягає задоволенню. Суд, розглянувши справу в межах позовних вимог, вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, допитавши свідків, розглянувши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON] 28.04.2004 року за реєстром № 1188, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 12). 12.07.2004 року було складено акт встановлення меж земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS], відповідно до якого розташування спільних меж узгоджено з уповноваженими представниками землекористувачів та відповідними установами, який було підписано, зокрема, суміжними землекористувачами: квартира [NUMBER] [PERSON] та квартира [ADDRESS] позивачем [PERSON], [PERSON], претензій до визначення розташування спільних меж не надійшло (а.с. 43). Згідно рішення Рубіжанської міської ради від 17.11.2004 року вирішено безоплатно приватизувати громадянам земельні ділянки, що знаходяться у них в користуванні, для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), зокрема, [PERSON] - земельну ділянку площею 0,0337 по [ADDRESS] (а.с. 10). На підставі вищезазначеного рішення Рубіжанської міської ради [PERSON] 02.12.2004 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею 0,0337 га, з цільовим призначенням земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 6). Відповідно до рішення виконавчого комітету Рубіжанської міської ради № 1150 від 18.12.2007 року, [PERSON] було дозволено будівництво сараю, встановлення металевого гаражу по [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON] 21.02.2008 року за реєстром № 699, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], який придбав цю квартиру у [PERSON] (а.с. 13). У п. 1 цього договору купівлі-продажу зазначено, що вказана квартира [ADDRESS] зі службовими будівлями: Б - літня кухня, П - гараж, Р - навіс, С - сарай, 2,11 - споруди, розташована на земельній ділянці розміром 0,0337 га, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЛГ № 155033 від 02.12.2004 року. Згідно державного акту ЛГ № 155033 від 02.12.2004 року, земельна ділянка площею 0,0337 га за адресою: [ADDRESS], належала [PERSON], цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 6, 10). Згідно державного акту ЯЕ № 862643 від 14.04.2008 року вищезазначена земельна ділянка площею 0,0337 га за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, зазначений акт було оформлено на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2008 року (а.с. 7). В судовому засіданні було встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] є багатоквартирним, що не заперечується сторонами, в якому позивачу належить квартира [ADDRESS] зі службовими будівлями, а відповідачу [PERSON] - квартира [ADDRESS] зі службовими будівлями, попереднім власником квартири [ADDRESS] була відповідач [PERSON]. З пояснень представників сторін та представника Рубіжанської міської ради Луганської області в судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], на якій розташована квартира позивача, перебуває у комунальній власності, розпорядником якої є Рубіжанська міська рада Луганської області. Згідно п. 1 договору купівлі-продажу квартири з службовими будівлями від 21.02.2008 року, який було укладено між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, квартира [ADDRESS] зі службовими будівлями: Б - літня кухня, П - гараж, Р - навєс, С - сарай, 2,ІІ - споруди, розташована на земельній ділянці розміром 0,0337 га (а.с. 13). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] на власній земельній ділянці, відповідно до державного акту від 02.12.2004 року, побудувала з дозволу Рубіжанської міської ради сарай літера «С» та згодом відповідач [PERSON] 14.04.2008 року продала зазначену квартиру зі службовими будівлями та земельну ділянку відповідачу [PERSON] Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом, відповідачу [PERSON] на підставі державного акту належить земельна ділянка [ADDRESS], на якій розташований спірний сарай літера «С». В судовому засіданні представник позивача не заперечувала, що сарай літ. «С» розташований на земельній ділянці, що належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. Суд приходить до висновку, що в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач [PERSON] незаконно приватизувала земельну ділянку. Також, позивачем та його представником не доведено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] порушили права позивача, як власника земельної ділянки та те, що позивачу створені будь-які перешкоди для користування та розпорядження його майном - квартирою [ADDRESS], тому суд відмовляє в задоволені позовних вимог в частині визнання незаконної приватизації земельної ділянки [PERSON] та визнання незаконною земельну ділянку [PERSON] Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS], оскільки ці вимоги є безпідставними. Представником позивача до суду не надано жодних документів, які б підтверджували право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташована квартира [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач [PERSON] до Рубіжанської міської ради з питань, про передачу йому у власність або користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] не звертався, рішення з цього приводу Рубіжанська міська рада не приймала, що не заперечується сторонами у справі. Суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання сараю літ. «С» самовільним будівництвом та зобов'язання відповідача [PERSON] знести сарай літ. «С», виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права будь-яким способом, що є рівнозначним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення права власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до п.17 зазначеної Постанови від 30.03.2013 року № 6 позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Оскільки судом було встановлено, що у позивача відсутнє документальне підтвердження площі, меж, координат та конфігурації земельної ділянки, на якій розташована квартира позивача, визначити фактичні межі даної земельної ділянки по відношенню до земельної ділянки, яка перебуває у власності [PERSON] на підставі державного акта, не є можливим. Зазначаючи в позові про порушення прав позивача відповідачами, позивач та його представник повинні були довести суду, що сарай літ. «С», розташований на її земельній ділянці, разом з тим з матеріалів справи вбачається, що належний відповідачу [PERSON] сарай розташований на його земельній ділянці, що також було підтверджено представником позивача в судовому засіданні 24.12.2013 року. Представником позивача не надано до суду доказів порушення відповідачами [PERSON] та [PERSON] прав позивача [PERSON], як власника суміжної земельної ділянки, тому підстав для задоволення вимог в частині визнання сараю літ. «С» самовільним будівництвом та зобов'язання його знесення немає. Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], судом не встановлено, тому в задоволені позову суд відмовляє повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed