Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на її користь кошти за договором позики в сумі 39965 грн. та судові витрати, понесені нею при подачі позову. В обґрунтування позову зазначає, що 01.06.2012 року за письмовою розпискою відповідач отримала від неї в борг 5000 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 39965 грн. Строк повернення грошей не визначався. На вимогу про повернення коштів відповідачка не реагує, а навпаки ухиляється від будь-яких зустрічей. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що згідно розписки позивачка дала в борг відповідачці грошові кошти, однак остання відмовляється їх повертати. Відповідачка в судове засідання не прибула. В письмовому заперечені просила розглянути справу у її відсутності та відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно копії письмової розписки від 01.06.2012 року, слідує, що відповідачка [PERSON] отримала від позивачки [PERSON] 5000 дол. США в рахунок часткової оплати за обладнання та товар (одяг), що знаходиться в магазині "Панна Плюс"(а. с. 3). За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача 39965 грн. на підставі ст. 1046 ЦК України. Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачкою був заявлений позов на підставі норм, що регулюють правовідносини позики, підстави позову вона не змінювала. Надана позивачкою копія розписки від 01.06.2012 року не може бути належним і допустимим доказом на підтвердження того, що між нею та відповідачкою було укладено саме договір позики. Відтак пред'явлення позову на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України у даному випадку є неможливим, оскільки для захисту права в даних відносинах повинні застосовуватись інші спеціальні норми і передбачені ними способи захисту цивільного права. Позивачка не позбавлена права захистити свої права в іншій спосіб. З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed