Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-05 00:00:00

У лютому 2013 року позивач звернулася до суду із позовом, який в подальшому змінила та просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] 279 755 грн. В обґрунтування позову зазначала, що в травні 2005 року між нею та [PERSON], яка є матір’ю відповідачів було укладено угоду відповідно до якої вона отримала від позивача 4 000 дол. США для подальшого продажу будинку по вул. Авіаційній, 63 в м. Миколаєві. Залишок суми в розмірі 5 000 дол. США [PERSON] повинна була отримати після укладення правочину. Проте, 05.08.2005 року помер [PERSON], який був власником будинку, а 11.04.2006 року [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли та оформили спадщину лише в 2012 року. У зв’язку з зазначеним, на підставі ст. 1282 ЦК України, позивач як кредитор померлої [PERSON] заявила вимоги до її спадкоємців – відповідачів по справі. При цьому, розмір стягнення визначила виходячи із ринкової вартості проданої нею квартири, кошти від якої були передані [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, пояснили суду, що неодноразово зверталися до суду до відповідачів, проте на момент звернення відповідачі умисно не приймали спадщину і лише під час розгляду справи №1423/18448/2012 було встановлено факт прийняття ними спадщини. Відповідачі до судового засідання не з’явилися, про дату та час розгляду справи були сповіщені належним чином, при цьому направили до суду свого представника, який заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав порушення [PERSON] процедури пред’явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, передбаченої ст. 1281 ЦК України, У зв’язку з зазначеним вважав, що позивач втратив право вимоги до спадкоємців, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 267 ЦК України просив суд застосувати строки позовної давності, які на його думку сплинули за заявленими позовними вимогами. Згідно до ст.ст. 10,11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами, які беруть участь у справі та інших осіб, доказів. Суд, дослідивши представлені докази, оглянувши матеріали цивільних справ №2-7-2380/10р. за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про покладення зобов’язання укласти угоду, №2-1050/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності знаходить встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25.07.1974 р. належав житловий будинок №63 по вул. Авіаційній в селище Матвіївка м. Миколаєва. За його життя між дружиною [PERSON] та [PERSON] 21.05.2005 р. була досягнута усна домовленість щодо продажу зазначеного будинку за 9 000 доларів США. В рахунок купівлі-продажу будинку [PERSON] передала [PERSON] аванс у сумі 4 000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою, а решту коштів 5 000 доларів США повинна була передати під час документального оформлення договору купівлі-продажу. У травні цього ж року [PERSON] та [PERSON] звільнили будинок, а [PERSON] зі своєю родиною вселилися до нього, де і проживають по теперішній час. Між тим, договір купівлі-продажу зазначеного будинку не було оформлено в установленому законом порядку, оскільки 05.08.2005 р. помер [PERSON], а 11.04.2006 р. – [PERSON] Зазначені обставини сторони не оспорюють, крім того, вони також встановлені відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.01.2011 р. у справі №2-1050/11 та рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.09.2010 р. у справі №2-7-2380/10р., а тому самостійного доказування не потребують. Після смерті [PERSON] 11.04.2006 р. Першою миколаївською державною нотаріальною конторою 05.10.2006 р. була заведена спадкова справа №819/2006 відносно майна померлої. Відповідно до матеріалів спадкової справи для прийняття спадщини до нотаріуса звернувся відповідач [PERSON], що підтверджується його заявою від 05.10.2006 р. Інші спадкоємці до нотаріусу із заявами про прийняття спадщини не звернулися. При цьому відповідно до довідки Відділу соціально-економічного розвитку мкр. Матвіївка Адміністрації Центрального району №45/11-06 від 07.05.2009 р. на день смерті разом з [PERSON] за адресою: вул. Авіаційна, 63, ніхто крім [PERSON] не проживав. Відповідно до ч.3,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, відповідач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері у вигляді 1/3 частки житлового будинку №63 по вул. Авіаційній, смт. Матвіївка у м. Миколаєві та в подальшому отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2012 року, реєстровий №4-979. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При цьому механізм реалізації права кредитора на пред’явлення вимог до спадкоємців боржника встановлений ст. 1281 ЦК України. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно з ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у зазначені строки позбавляється права вимоги. Зазначений строк є присікальним та не може бути поновлений судом. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою З матеріалів справи вбачається, що позивач дізналася про смерть [PERSON], тобто відкриття спадщини, ще в 2006 році, що також підтверджується матеріали цивільних справ №2-7-2380/10р. за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про покладення зобов’язання укласти угоду, №2-1050/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. Проте жодних дій щодо пред’явлення вимог до спадкоємців боржника шляхом, зокрема звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини [PERSON], не зробила. Таким чином, суд приходить до висновку про втрату [PERSON] відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України суб’єктивного права на звернення з вимогою до спадкоємця [PERSON]З, яким є [PERSON], у зв’язку з чим у задоволенні позову до нього слід відмовити. Щодо позовної вимоги до [PERSON], то у її задоволенні слід відмовити на підставі того, що вона не прийняла спадщину після смерті [PERSON], а тому не є належним відповідачем у даній справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати сплачені позивачем при зверненні до суду та перерозподілу не підлягають.

Outcome: dismissed