Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-18 00:00:00

До Літинського районного суду Вінницької області 30.11.2012 року з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором звернулось ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» Позов мотивовано тим, що 30.04.2008 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №142, згідно якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у сумі 285 000,00 грн. на строк до 01.04.2023 року, а відповідач зобов'язався повернути банку кредит у повному обсязі в терміни передбачені договором. Свої зобов'язання за договором банк виконав та надав відповідачу кошти в сумі 285 000,00 грн. Проте, відповідач свої зобов'язання щодо виконання умов кредитного договору не виконує, про що свідчить заборгованість за кредитом станом на 05.10.2012 року в сумі 462177,67 грн., з яких 275446,92 грн. - заборгованість по кредиту (в тому числі і прострочена в сумі 73240,28 грн.), заборгованість за відсотками в сумі 107 244,02 грн. та 79486,73 грн. - сума штрафних санкцій.Вказане зумовило звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 462177,67 грн., право вимоги за яким позивач обґрунтовує укладеним 29.11.2011 року між кредитором ПАТ «Кредобанк»та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» договором факторингу, за яким кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором №142 від 30 квітня 2008 року. За наслідками розгляду вказаної цивільної справи 10.01.2013 року Літинським районним судом Вінницької області ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 21.08.2013 року заочне рішення від 10.01.2013 року скасовано, а згідно ухвали від 04.09.2013 року справу направлено для розгляду за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2013 року цивільну справу за вказаним позовом прийнято до провадження. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та з викладених у позові підстав просив його задоволити. В судове засідання, призначене на 19.11.2013 року, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи представник позивача не з'явився. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив стягнути з [PERSON] на користь позивача загальну заборгованість в сумі 462177,67 гривень, яка складається з 202206,65 гривень заборгованості за тілом кредиту, 73240,28 гривень простроченої заборгованості по кредиту, 107244,02 гривень заборгованості за відсотками та штрафних санкції в сумі 79486,73 гривень, що складаються з 65368,49 гривень пені, 12193,00 гривень упущеної вигоди та трьох відсотків річних в сумі 1925,23 гривень. В судовому засіданні представник відповідача вимоги позову не визнала в повному обсязі та з викладених в письмових запереченнях підстав, просила суд відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування безпідставності позову пояснила, що у позивача відсутнє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором, оскільки позивачем на доведено виконання ним вимог закону при зміні кредитора у зобов'язанні, а нарахування відсотків взагалі не передбачено умовами договору факторингу. Крім того, вважала, що позивачем до штрафних санкцій необґрунтовано включено упущену вигоду. В судове засідання призначене на 19.11.2013 року належним чином повідомлений відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази суд, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З укладеного 30 квітня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» як кредитором та відповідачем [PERSON] як позичальником кредитного договору №142 (далі- кредитний договір) вбачається, що банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 285000,00 грн. (далі -кредит) в користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надано з терміном повернення до 01.04.2023 року зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 19% річних (п.3.2 договору). Умовами кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), позичальник сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти ( п.п. 3.3, 3.4 кредитного договору). Кінцевий термін повернення кредиту - 01.04.2023 року. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частками по 1592,18 грн. не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено договором або додатками до нього. Квитанцією на видачу готівки № 285 від 05.05.2008 року та підписом [PERSON] у вказаній квитанції підтверджено отримання відповідачем готівкою кредитних коштів в сумі 285 000,00 грн. та виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором № 142 від 30.04.2008 року. Вказані обставини визнані сторонами спору, що в сукупності з доказами у справі, переконує суд у тому, що відповідач [PERSON] укладенням вказаного договору взяла на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, а також взяла на себе зобов'язання, що випливають з неналежного (несвоєчасного) виконання грошових зобов'язань за кредитним договором ( п.5.1-5.2 договору відповідальність сторін). З укладеного 29.11.2011 року між ПАТ «Кредобанк» (банк) та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (новий кредитор) договору факторингу, вбачається, що позивач (за договором новий кредитор) придбав, а банк продав (переуступив) покупцю право вимоги за кредитним договором № 142 від 30.04.2008 року, що підтверджується змістом вказаного договору (а.с.4-31) та додатків до нього (а.с. 32-33,34). Так, п. 3.1 договору факторингу визначено, що банк продає та відступає новому кредитору права вимоги, відповідно, новий кредитор, на умовах цього договору, цим купує та приймає від банку зазначені права вимоги, визначені у Додатку № 1 ( а.с. 14). Згідно з п. 3.2 договору факторингу банк продає та передає новому кредитору, та новий кредитор купує та приймає права вимоги за кредитними договорами, вказаними у Додатку № 1. Сторони зобов'язані підписати на дату надходження ціни відступлення на рахунок банку Акт прийому-передачі портфеля заборгованостей, згідно Додатку № 2 до договору на підтвердження зазначеного приймання-передачі. Даний акт є фактичним підтвердженням переходу прав вимоги за портфелем заборгованості відповідно до умов цього договору. Із витягу з Додатку № 1 до договору факторингу вбачається, що банком передано у відповідності до п. 3.1,3.2 вказаного договору, а ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» прийнято право вимоги за кредитним договором № 142 укладеним ПАТ «Кредобанк» з позичальником [PERSON] 30.04.2013 року ( а.с. 32-33). Про вказане, також переконує суд і акт прийому-передачі портфеля заборгованостей від 14.12.2011 року, яким банк передав, а позивач у справі, відповідно до укладеного договору факторингу, прийняв портфель заборгованостей. ( а.с. 34). Відповідно до наданих позивачем доказів, боржник [PERSON], у відповідності до ст. 512-516, 656, 1077, 1080, 1082 ЦК України, повідомлена позивачем про відступлення ПАТ «Кредобанк» права вимоги ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та заміну кредитора у зобов'язанні, що підтверджується досудовими вимогами № 85, 86 та доказами їх відправлення, з яких вбачається, що позивач в зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору звернувся до боржника з вимогою про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів, проте вказані вимоги залишені без реагування. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, сукупність доказів у справі та положення Глави 73 ЦК України переконують суд, що до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», у відповідності до вимог чинного законодавства України, перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 142 від 30.04.2013 року та позивач набув прав кредитора у вказаних зобов'язаннях. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, однак розрахунком заборгованості позичальника за кредитним договором підтверджено, що [PERSON] умови договору не виконуються. Так, згідно розрахунку заборгованості позичальника наданого позивачем, відповідач належним чином не виконала умови договору, про що свідчить заборгованість за кредитом, яка станом на 05.10.2012 року становить 462177,67 гривень та складається з 275446,92 гривень заборгованості по кредиту (в тому числі і прострочена заборгованість по кредиту в сумі 73240,28 гривень), заборгованості по відсотках в сумі 107 244,02 гривень та 79486,73 гривень - сума штрафних санкцій. При вирішенні справи суд приймає до уваги, що договором факторингу визначено поняття права вимоги, яке означає повний обсяг прав грошової вимоги до позичальника за кредитними договорами та повний обсяг прав вимоги до сторін забезпечення за забезпечувальними документами, строк виконання за якими настав на дату відступлення прав вимоги за цим договором, а також які виникнуть у майбутньому, зокрема, право на основну суму кредиту, на проценти, нараховані на неї, на комісії та будь-які штрафні санкції, що підлягають сплаті у відповідності до умов кредитних договорів. ( а.с. 8). Згідно п. 8.1 договору факторингу новий кредитор з моменту передачі йому прав вимоги стає кредитором у зобов'язаннях позичальників за кредитними договорами та одержує право замість банка вимагати від позичальників належного виконання ними зобов'язань за такими кредитними договорами. Починаючи з дати надходження ціни відступлення новий кредитор має права на всі суми, належні до спати позичальниками та сторонами забезпечення на виконання відступлених прав вимоги. ( а.с. 23). Таким чином, сукупністю наведених доказів, змістом кредитного договору та договору факторингу, яким підтверджено заміну кредитора у зобов'язанні та перехід, у відповідності до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» прав первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, чим спростовано доводи представника відповідача про відсутність у позивача права нарахування відсотків за кредитним договором та права звернення до суду з вказаним позовом. Наведене свідчить, що вимога позивача про стягнення з відповідача 275446,92 гривень заборгованості по кредиту (в тому числі і прострочена заборгованість по кредиту в сумі 73240,28 гривень) та заборгованості по відсотках в сумі 107 244,02 гривень є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, передбачених умовами договору суд виходить з наступного. З вказаного розрахунку заборгованості позичальника вбачається, що штрафні санкції в сумі 79486,73 гривень, складаються з 65368,49 гривень пені, нарахованої згідно п. 5.1 кредитного договору, по простроченій основній сумі кредиту (24386,01 гривень) та по прострочених відсотках (40982,48 гривень), 12193,00 гривень упущеної вигоди, розрахунок якої зроблено позивачем на підставі п. 5.2 кредитного договору та трьох відсотків річних в сумі 1925,23 гривень. Згідно п.5.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню у розмірі подвійної процентної ставки, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Вказаним договором сторони домовились, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені), за цим договором, прирівнюються до строку позовної давності встановленої законом до основної вимоги за цим договором ( п. 5.4 кредитного договору). Вказане свідчить про те, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 65368,49 гривень пені нарахованої за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором. Крім того, пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що за невиконання взятих не себе зобов'язань по поверненню кредиту позичальник, крім сплати пені, відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду, в зв'язку з чим, позивачем до суми заборгованості (штрафні санкції) включено 12193,00 гривень упущеної вигоди. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, згідно ч.2 ст.22 ЦК України збитками є, в тому числі і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.1,2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Однак, позивачем в судовому засіданні взагалі не обґрунтовано розрахунок упущеної вигоди та не доведено, яким саме чином відповідачем завдана позивачу шкода. Тому, суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення упущеної вигоди не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягає. Аналогічно не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 1925,23 гривень, які включені згідно розрахунку позивача до суми штрафних санкцій за кредитним договором. Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, умови кредитного договору, а саме п. 3.2 договору, яким встановлено сплату позичальником за користування кредитом процентів в розмірі 19% річних, переконують суд у безпідставності вказаних вимог позивача та необґрунтоване включення вказаної суми до штрафних санкцій за договором. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на викладене, судом встановлено, що 30.04.2008 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладений договір відповідно до умов якого, позичальник отримав кредитні кошти, на умовах повернення, строковості та платності. Між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» 29.11.2011 року укладено договір факторингу, згідно якого позивач у вказаних зобов'язаннях набув прав нового кредитора. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконала, чим порушила умови договору, що зумовлює рішення суду про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 448059,44 гривень, яка складається з 202206,65 гривень заборгованості за тілом кредиту, 73240,28 гривень простроченої заборгованості по кредиту, 107244,02 гривень заборгованості за відсотками та штрафних санкції у виді пені в сумі 65368,49 гривень. При цьому, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача 12193,00 гривень упущеної вигоди та трьох відсотків річних в сумі 1925,23 гривень та виключає вказану суму з розміру штрафних санкцій нарахованих позивачем (79486,73 гривень - 12193,00 гривень - 1925,23 гривень = 65368,49 гривень). Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 3219,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №437 від 19.11.2012 року. Враховуючи, що згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3120,49 грн., що становить 96,94 % від понесених судових витрат виходячи з розрахунку пропорційності задоволених вимог (448059,44 *100 % : 462177,67). На підставі викладеного та

Outcome: partial