Jurisdiction: civil
Date: 2013-07-18 00:00:00

ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» звернулося до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. Свої вимоги мотивує тим, що 02.10.2008 р. сталося ДТП – зіткнення автомобіля «Форд Фієста» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Пежо» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль «Форд Фієста» реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. Згідно довідки ВДАІ з обслуговування адміністративної території м. Олександрія та Олександрійського району при УМВС України в Кіровоградській області № 28-а від 13.12.2008 р. ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог п. 10.1 ПДР України, вина останньої встановлена постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02.12.2008 р.. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в АТ рахова група «ТАС» (приватне) за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/5299179. 20 жовтня 2007 року між ЗАТ СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 69685-01-02. Відповідно до рахунку-фактури ПП «Величко» № 1-10 від 06.10.2008 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 1 970 гривень. Виплата страхового відшкодування була здійснена у відповідності до ст. 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника, страхового акту № 429-02 від 27 січня 2009 року, платіжним дорученням № 1029 від 27 січня 2009 року страхове відшкодування було сплачено в повному обсязі. З моменту виплати страхового відшкодування у ЗАТ СК «ВУСО» виникло право вимоги до відповідачів [PERSON] та АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) щодо відшкодування спричиненого збитку в межах фактичних затрат ЗАТ СК „ВУСО", що дорівнює 1 970 грн. Згідно з договором відступлення прав вимоги від 23.12.2009 ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» набуло належне ЗАТ СК «ВУСО» право вимоги. Так як відповідальність [PERSON]А була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС», на адресу даного страховика була направлена заява про страхове відшкодування № 713 від 17.03.2011 р.. Однак, не зважаючи на свій обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду, відповідач не реагує на законні вимоги ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг». А тому, вважає, що у нього виникло право вимоги до відповідачів та просить суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) на користь ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 1 970 гривень. Представник позивача в судове засідання не з’явився, однак надіслав до суду листа за вих. № 1262 від 15.07.2013 р., в якому зазначив, що з’явитися в судове засідання не має можливості та просить розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вона є неналежним відповідачем, оскільки на момент ДТП, яка сталася за її участю, вона мала Поліс обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому шкода завдана третім особам під час ДТП відшкодовується страховиком в повному обсязі, якщо розмір заподіяної шкоди не перевищує 25 500 гривень. Розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що сталася 02.10.20008 р. становить 1 970 гривень, тобто повністю покривається наявним в неї страховим полісом та має бути відшкодована позивачу не солідарно з нею, а одноособово страховиком АТ «СГ «ТАС» (приватне), так як страховий Поліс діяв з 07.02.2008 р. до 06.02.2009 р.. Представник відповідача – АТ «СГ «ТАС»(приватне) позовні вимоги також не визнав, мотивуючи тим, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» здійснено страхове відшкодування [PERSON] за договором добровільного страхування наземного транспорту № 69685-01-02 від 29.10.2007 р. в розмірі 1 970 гривень у зв’язку з чим згідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страховик або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) за Полісом обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/5299179 від 06.02.2008 р.. Згідно ст. 29 зазначеного Закону у зв’язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов’язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Таким чином, для визначення розміру страхового відшкодування повинна бути проведена автотоварознавча експертиза, в якій зазначається вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу, а отже рахунку ПП «Величко» № 1-10 від 06.10.2008 р. не є підставою для визначення розміру страхового відшкодування. До того ж, франшиза є частиною збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Франшиза відповідно до Полісу обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/5299179 від 06.02.2008 р. становить 510 гривень. Отже, сума страхового відшкодування розраховується таким чином: вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - франшиза (510 гривень) = страхове відшкодування. Крім того, ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг», яке посилається на договір уступки права вимог від 23.12.2009 р. як на законність своїх вимог, не є страховиком, та як згідно ст. 2 Закону України «Про страхування» страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України «Про господарські товариства» з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. На його думку, договір уступки права вимог від 23.12.2009 р., укладений між ЗАТ СК «ВУСО» та ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» має ознаки договору факторингу. Оскільки, позивач не є банком та фінансовою установою він не може здійснювати факторингові операції , а тому не може бути фактором, а ЗАТ СК «ВУСО» - клієнтом. Таким чином, ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» є неналежним позивачем. Просить суд відмовити позивачу в задоволені позову. Суд, вислухавши відповідача [PERSON], представника відповідача – АТ «СГ «ТАС» (приватне), враховуючи думку позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Під час розгляду справи по суті встановлено, що 02 жовтня 2008 року о 16-30 год. в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася в м. Олександрія за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] останній транспортний засіб, який є власністю [PERSON] отримав механічні пошкодження, про що свідчить копія довідки ВДАІ з обслуговування м. Олександрія та Олександрійського району при УМВС України в Кіровоградській області від 13.12.2008 р., де зазначено, що ДТП сталася в результаті порушення водієм [PERSON] п. 10.1 ПДР України (а. с. № 7). Згідно постанови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02.12.2008 р. [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 гривень (а. с. № 8). Відповідно рахунку-фактури ПП «Величко» № 1-10 від 06 жовтня 2008 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля [NUMBER] становить 1 970 гривень. Оскільки, 20.10.2007 р. між ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 69685-01-02 від 29.10.2007 р., згідно з яким страховик застрахував майнові інтереси [PERSON], що не протирічать діючому законодавству України та пов’язані з володінням, використанням та розпорядженням транспортним засобом – автомобіля [NUMBER], останній при настанні страхового випадку звернувся до ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. № 9-10, 11-12). Розмір страхового відшкодування становить 1 970 гривень (а. с. № 16), яке було виплачене ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» власнику автомобіля [NUMBER] – [PERSON], що підтверджується копією страхового акту № 429-02 від 27.01.2009 р. та копією платіжного доручення № 1029 від 27.01.2009 р. (а. с. № 17, 18). В силу ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» отримало право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, вико-ристання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено в судовому засіданні, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] (а. с. № 8). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно договору уступки прав вимоги від 23.12.2009 р., укладеного між ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» (цедент) та ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» (цесіонарій), ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» передало ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» права вимоги, які виникли у нього на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» у зв’язку з виплатами страхових відшкодувань за договорами добровільного страхування наземного транспорту, до осіб, відповідальним за завдані збитки (а. с. № 27-29). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) за Полісом обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/5299179 від 06.02.2008 р., а тому позивачем була надіслана на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне) заява про страхове відшкодування (а. с. № 18, 54), однак збитки в розмірі 1 970 гривень до теперішнього часу залишаються невідшкодованими. Доводи представника відповідача- АТ «СГ «ТАС» (приватне) про те, що він не згоден з розміром страхового відшкодування – 1 970 гривень, на погляд суду є необгрунтованими, оскільки після того, як останній дізнався про пред?явлення до АТ «СГ «ТАС» (приватне) данного позову та на протязі розгляду справи не звертався з клопотаннями про призначення додаткової чи комплексної судової автотоварознавчої експертизи або про виклик в судове засідання відповідного спеціаліста з метою дослідження його висновку, а також не надав доказів того, що після отримання від позивача заяви про страхове відшкодування оспорював його розмір. На думку суду, АТ «СГ «ТАС» (приватне) не здійснювало ніяких дій щодо відшкодування страхового відшкодування. Що стосується доводів представника останнього про те, що ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» є неналежним відповідачем, суд вважає їх безпідставними, оскільки ст. 512 ЦК України визначає відступлення права вимоги (цесія), — одним із способів заміни кредитора у зобов’язанні. Між ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» (цедент) та ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» (цесіонарій) укладений договору уступки прав вимоги від 23.12.2009 р., за яким ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» передало ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» права вимоги, які виникли у нього на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» у зв’язку з виплатами страхових відшкодувань за договорами добровільного страхування наземного транспорту, до осіб, відповідальним за завдані збитки, договір є дійсним. Слід зазначити, що цесія має подібність із договором факторингу, на який посилається представник АТ «СГ «ТАС» (приватне), оскільки в його основі також лежить відступлення права вимоги, але вона виступає лише елементом договору факторингу. Так як, АТ «СГ «ТАС» (приватне) ігнорує виконання свого зобов’язання стосовно страхового відшкодування, то доцільним є, на погляд суду, пред’явлення даного позову як до АТ «СГ «ТАС» (приватне), так і до [PERSON], а остання в свою чергу матиме право звернутися до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з позовом про відшкодування сплаченої нею на користь позивача частини страхового відшкодування в порядку регресу. Позивачем був отриманий поліс обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС-0003472012, який покрив суму збитків АТ «СК «АХА Страхування» в розмірі 2 631, 05 гривень. Збитки позивача, понесені на оплату франшизи, розмір якої згідно вказаного поліса становить 510 гривень, не покриваються полісом (а. с. № 22). Тому, представник позивача – юридична фірма «ARIES» листом за № 544 АР від 22.09.2010 р. звернулася до відповідача з вимогою про погашення боргу в розмірі 510 гривень (а. с. № 24). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з даним позовом, в розмірі 214,60 гривень (а. с. № 2).

Outcome: approved