Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

2 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" м. Погребище вул.Київська,61Вінницької області про визнання незаконним та скасування наказу №104 к від 2.10.2013 року заступника директора ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» [PERSON] про звільнення з роботи , поновлення на роботі, виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В позовні заяві позивачем зазначено,що наказом №87-а від 26.10.2000 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» водієм автотранспортного цеху та доставляв на підприємство молоко. Проте наказом №104 к від 2.09.2013 року його було звільнено з роботи з 1.08.2013 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України -у зв'язку з прогулом на роботі без поважних причин. Підставою для звільнення [PERSON] була доповідна записка від 27.08.2013 року секретаря ,відповідальної по кадрах ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» [PERSON] Позивач вважає ,що висновки про відсутність його на робочому місці є безпідставними та такими ,що не відповідають дійсності, оскільки він порушень трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства , в тому числі і прогулу на роботі не допускав. З червня місяця 2013 року ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» не працює, проте він,позивач [PERSON] кожен день приходив на роботу з метою виконання будь-якої роботи. Проте підприємство не забезпечило його роботою як по заготівлі молока так і іншою роботою. Однак його та більшості працівників по вказівці керівництва сторожова охорона не пропускала на територію підприємства у зв'язку з його простоєм, хоча позивач кожен день приходив до прохідної підприємства. Заступник директора [PERSON] особисто відправляв його додому,схиляючи його на звільнення за угодою сторін та звернення до центру зайнятості та обіцяючи в подальшому працевлаштувати його назад на дане підприємство. З метою захисту своїх трудових прав він у липні місяці 2013 року звернувся із скаргою до прокуратури Погребищенського району і перевірку його скарги було доручено провести Територіальній державній інспекції з питань праці у Вінницькій області. Перевіркою було встановлено, що з червня місяця 2013 року підприємство не працює і не може забезпечити [PERSON] роботою по заготівлі молока, в табелях робочого часу вчинялись відмітки «неявка з дозволу адміністрації». Також були винесені припис про усунення порушень закону та на директора заводу [PERSON] був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.41 КЗпП України. Вважає, що вищезазначені обставини стали приводом до його незаконного звільнення. Вважає також, що з метою створення штучних «доказів» і були складені неправдиві акти про його відсутність на роботі та його відмови від дачі пояснень. Наказ про своє звільнення він, [PERSON] отримав через Укрпошту 3 вересня 2013 року, а повідомлення про явку його для дачі пояснення було адресоване підприємством не за місцем його проживання [ADDRESS] , а по [ADDRESS], яке отримав лише 6.09.2013 року. 2.09.2013 року зранку, як і на протязі попередніх 2 місяців, його на територію підприємства не пропустила сторожова охорона і від нього ніхто не вимагав ніяких пояснень. В кабінеті приймальної директора він не був і тому акт від 2.09.2013 року про його відмову надати пояснення про причину відсутності на робочому місці ( прогулу) не відповідає дійсності. Окрім того, його звільнено з роботи заступником директора підприємства [PERSON], з порушенням ст.ст.43, 147-1 КЗпП України та Статуту ТОВ «Погребищенський маслосирзавод». Обгрунтовуючи моральну шкоду в розмірі 15000 гривень, позивач виходив з того,що незаконне звільнення призвело до порушення його законних прав та втрати нормальних життєвих зв'язків : 56000 гривень складає заборгованість підприємства перед населенням району за заготовлене ним молоко і жителі сіл погрожували йому спалити будинок ,оскільки він дане молоко заготовляв,а кошти за здане молоко підприємство не виплатило, він не має змоги стати до центру зайнятості, більше 9 місяців він не отримує заробітної плати, у нього на утриманні дитина, що негативно вплинуло на існування сім'ї, що призвело до його моральних страждань. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник-адвокат [PERSON], кожен окремо, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Нікитенко Т.М. в судовому засіданні вимоги позову не визнала , просила суд в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що наказ про звільнення [PERSON] є законним та винесеним повноваженою на те особою , у відповідності до вимог КЗпП України , а вимоги позивача є такими, що не відповідають дійсності. Вислухавши позивача, його представника , представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, наказом №87-а від 26.10.2000 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» водієм автотранспортного цеху та доставляв на підприємство молоко. Проте наказом №104 к від 2.09.2013 року його було звільнено з роботи з 1.08.2013 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України -у зв'язку з прогулом на роботі без поважних причин. Як було встановлено судом ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» не працює з червня місяця 2013 року, та станом на 28.08.13 року, на день перевірки скарги [PERSON] головним державним інспектором праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Вінницькій області Хамулою В.П. було виявлено ,що [PERSON] рахується на підприємстві водієм, проте адміністрація заводу не може забезпечити його роботою, через те, що завод не працює, однак в табелі обліку використання робочого часу йому ставляться дні неявок з дозволу адміністрації та йому не проводиться оплата простою не з вини працівника. Жодних порушень трудової дисципліни на підприємстві водієм [PERSON] головним державним інспектором праці, станом на 28.08.2013 року не було встановлено, що підтверджується актом перевірки від 28.08.2013 року, протоколом № 02-23-33/684 від 28.08.2013 року про адміністративне правопорушення ( а.с.49-50 ) та довідкою за № 345 від 28.08.2013 року, виданою ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» ( а.с.59 ). Зазначені вище обставини спростовують наявність на підприємстві на день перевірки скарги [PERSON] державним інспектором праці,28.08.2013 року: доповідної записки відповідальної по кадрах [PERSON] від 27.08.2013 року про відсутність на роботі [PERSON] ( а.с. 30 ), наказу по ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» № 103 К від 27.08.2013 року про призначення комісії розслідування факту про відсутність на роботі [PERSON] ( а.с.29 ) та акту №1 від 28.08.2013 року про відсутність на робочому місці [PERSON] ( а.с.32 ). Акт № 2 від 29.08.2013 року та акт № 3 від 30.08.2013 року про відсутність на робочому місці [PERSON] ( а.с. 33-34 ) спростовуються як поясненнями самого позивача [PERSON] про те, що кожен робочий день він виходив на роботу однак охоронники ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» його на територію підприємства не пропускали, хоча у нього пропуск був дійсний по грудень місяць 2013 року та поясненнями свідка [PERSON], який пояснив, що дійсно на прохідній підприємства де він працює був лист за підписом директора кого із працівників пропускати на територію заводу , а кого -ні , потім цей список анулювали. Охоронників попередили, що на територію підприємства нікого не пускати, пропускати людей лише за попереднім узгодженням з секретарем та директором підприємства. 2.09.2013 року [PERSON] охоронники пропустили на територію підприємства і він прийшов до кабінету головного бухгалтера , щоб отримати кошти , на що йому було повідомлено зачекати на директора. Будь - якого наказу про його звільнення за прогул йому ніхто не говорив і з ним не ознайомлював та не вимагав ніяких пояснень . Не дочекавшись директора та не отримавши грошей він пішов з контори підприємства. Про даний наказ він дізнався лише 6.09.2013 року , оскільки наказ був надісланий на [ADDRESS] не по місцю його проживання, тоді як необхідно було надіслати по [ADDRESS] .Дані обставини підтверджуються як поясненнями самого позивача так і поясненнями свідка [PERSON], яка пояснила ,що дійсно [PERSON] приходив в контору підприємства та запитував про гроші , а вона його запитувала чи він дійсно прийшов за трудовою книжкою.Будь-якого наказу вона йому не вручала , а всі копії наказів по підприємству від 28,29,30 серпня та 2 вересня 2013 року [PERSON] надсилались рекомендованими листами за його адресою проживання [ADDRESS]. Окрім того, [PERSON] було звільнено з роботи заступником директора підприємства [PERSON] з порушенням положень ст..147-1 КЗпП України , відповідно якої дисциплінарні стягнення застосовуються тим органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника, а відповідно до Статуту ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» та положень ст..43-1 КЗпП України , таким правом наділений лише директор підприємства [PERSON]. Посилання представника відповідача на ксерокопію довіреності від 3.08.2012 року , за якою [PERSON] надано право на видання наказів та розпоряджень є безпідставним , оскільки на вимогу суду представником відповідача не надано для огляду в судовому засіданні оригіналу вищезазначеного документу. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із чим він підлягає поновленню на роботі. Дані правовідносини регулюються : Ст.147-1 Кодексу законів про працю України , відповідно до якої дисциплінарні стягнення застосовуються тим органом, якому надано право прийняття на роботу( обрання,затвердження і призначення на посаду ) даного працівника; Ст.147 КЗпП України, згідно якої передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП Україн , при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Відповідно до довідки про середню заробітну плату № 963 від 5.07.2013 року, розмір заробітної плати [PERSON] в квітні місяці 2013 року становив - 1318 грн.84 коп., у травні- 1147 грн.00 коп ( а.с.6 ) Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 року №100.Згідно абзацу 3 п.2 цього Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється , виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, крім того абз.4 даного пункту визначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Середньоденна заробітна плата [PERSON] на посаді водія ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» становить 40 гривень 98 копійок.( а.с. 6). Кількість робочих днів за період з моменту звільнення [PERSON] по день ухвалення рішення у справ , тобто з 2.09.2013 року по 30.12.2013 року становить 84 дні. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за 84 робочі дні вимушеного прогулу за період з 2 вересня 2013 року по 30 грудня 2013 року, включно в сумі 3442 гривні 32 копійки. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяні фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; Ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне звільнення [PERSON] суттєво порушило його життєві зв'язки,змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, призвело до нервових переживань та у судовому порядку прийшлось доводити незаконність звільнення , все це спричинило моральні страждання. Враховуючи принцип розумності та справедливості суд дійшов висновку , що на відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] підлягає стягненню з відповідача 1000 гривень 00 коп. Відповідно до п.2 та п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до вимог статей 88 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп. Витрати позивача по оплаті послуг адвоката в сумі 1000 гривень підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера №21 від 5.12.2013 року та у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача . На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial