Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу за договорами позики у сумі 10000,00 гривень, а також пеню за прострочення виконання зобов'язання у сумі 2000,00 гривень, мотивуючи позовні вимоги наступним. 19 грудня 2012 року був укладений договір позики без номеру, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 10000,00 гривень, та зобов'язався повернути вказані кошти у строк до 31 травня 2013 року. Позивач на адресу відповідача надіслав вимогу про негайне повернення суми позики, але до теперішнього часу борг відповідачем не було повернуто позивачу, у зв'язку з чим остання була вимушена звернутись до суду з позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити його. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи містяться поштові повідомлення про надсилання судових повісток на адресу відповідача (а.с. 21), причини неявки суду невідомі, тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України розглядає справу в заочному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено у судовому засіданні, що 19 грудня 2012 року був укладений договір позики без номеру, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000,00 гривень, та зобов'язався повернути вказані кошти у строк до 31 травня 2013 року (а.с. 4-5). Судом встановлено, що 16 вересня 2013 року позивачем на адресу місця реєстрації відповідача було надіслано вимогу про негайне повернення суми позики (а.с. 9, 10), та повторно 09 жовтня 2013 року було направлено на адресу перебування відповідача, але до теперішнього часу борг відповідачем не було повернуто позивачу борг. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін відсотки виплачується щомісяця до дня повернення позики. Згідно умов договору позики від 19 грудня 2012 року, який укладено між сторонами, відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у сумі 10000,00 гривень, грошові кошти були отримані відповідачем 19 грудня 2012 року, відповідно до п. 9 зазначеного договору, та по теперішній час не повернуті позивачу. Згідно п. 7 договору позики передбачено, що у разі прострочення строку повернення позики, передбаченого п. 5 договору, позивач має право нараховувати пеню у розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожен день прострочення повернення позики. Згідно наведеного позивачкою розрахунку, який прийнятий судом: - сума пені за один день прострочення виконання зобов'язання за договором позики від 19 грудня 2012 року складає (10000,00 х 0,5%) = 50,00 гривень; прострочення виконання зобов'язання з повернення суми позики за договором складає 168 днів (з 01 червня 2013 року по 15 листопада 2013 року), тобто 168 днів х 50,00 гривень = 8400,00 гривень. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом проявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки на день розгляду справи, сума боргу за договорами позики, так повернута не була, то вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, у відповідності зі ст. 530 ЦК України якщо зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, у відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд оцінивши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до щодо стягнення суми по договору позики з [PERSON] є доведеними перед судом та підлягають задоволенню. Позивач вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. У відповідності до ст. 79 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення підлягають відшкодуванню понесені судові витрати, які документально підтверджені, а саме - у сумі 229,41 гривень (а.с. 1). На підставі ст. ст. 16, 525-527, 530, 611, 612, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved