Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-05 00:00:00

12 листопада 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 28 липня 2009 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Ремпубліки Крим, актовий запис № 387. Від шлюбу сторони по справі дітей не мають. З травня 2012 року позивачка та відповідач припинили шлюбні відносини. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що у сторін по справі дуже різні характери та погляди на життя, у зв"язку з чим виникали сварки. Тривалі напружені відносини призвели до припинення шлюбу. Сім"я розпалась повністю, примирення між ними не буде досягнуто, тому позивачка вважає, що подальше шлюбне життя з відповідачем та збереження цього шлюбу не відповідає її інтересам, тому вона звернулась до суду з даним позовом. В судове засіданні Позивачка не з"явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає, просить його задовольнити, розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач в судове засідання не з"явився, відбуває покарання в Оріхівській виправній колонії УДпСУ в Запорізькій області №88, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечує, на розірвання шлюбу згоден. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі ст. 104 ч.2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч.1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так з матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2009 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Ремпубліки Крим, актовий запис № 387, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER].(а.с.6). Позивач та відповідач не проживають разом з травня 2012 року, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги те, що відповідач з позовом згоден, суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved