Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-04 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати договір довічного утримання від 28 січня 2011 року між ним та відповідачкою [PERSON], засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 257; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], що у м. Києві. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 січня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, засвідчений 28 січня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 254. Відповідно до п. 1 Договору довічного утримання він передав відповідачці у власність належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. Згідно із умовами п. 6 Договору довічного утримання відповідачка взяла на себе зобов'язання довічно зберегти безоплатне користування ним зазначеною у договорі квартирою, забезпечувати його харчуванням, доглядом, необхідною медичною допомогою. Відповідно до п. 7 Договору довічного утримання вартість матеріального забезпечення визначена в розмірі 1000 гривень щомісячно. Окремо сплачуються комунальні послуги за квартиру (вартість оплати електроенергії, води, телефонного зв'язку). З моменту укладання договору довічного утримання відповідачка не виконує взяті на себе обов'язки, передбачені договором. Протягом всього часу після підписання договору відповідачка не звертала уваги на його проблеми і стан його здоров'я, не забезпечувала його харчуванням, доглядом та необхідною медичною допомогою. Відповідачка не надавала йому жодного разу матеріального забезпечення, визначеного п. 7 договору довічного утримання. На початку 2013 року він два рази перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 3, що підтверджується виписками із медичної карти. В період перебування у лікарні відповідачка жодного разу не навідала його, не доглядала за ним та взагалі не поцікавилась станом його здоров'я. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечувала, пояснила суду, що вона являється дружиною старшого брата позивача. Договір довічного утримання між нею та відповідачем було укладено для збереження його квартири. Дійсно, вона не може в повній мірі надавати позивачу допомогу, так як отримує маленьку пенсію у розмірі 1650 гривень. Зазначила, що нещодавно з'явилася донька позивача, яка і буде доглядати в подальшому за ним. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру під номером [ADDRESS]. Відповідно до довідки форми № 3, виданою Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 409, у квартирі [ADDRESS], зареєстрований [PERSON] Власником особового рахунку цього житла є [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 749 Цивільного кодексу України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до п. 6, 7 договору довічного утримання, [PERSON] зобов'язується довічно зберегти безоплатне користування [PERSON] зазначеною в цьому договорі квартирою, забезпечувати його харчуванням, доглядом, необхідною медичною допомогою. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 1000,00 гривень щомісячно. З цієї суми купується харчування, ліки, господарські товари. При необхідності ремонтується побутова техніка. Окремо сплачуються комунальні послуги за квартиру (вартість оплат електроенергії, води, телефонного зв'язку), залишок з вищевказаної суми, якщо він є залишається [PERSON] Ця сума підлягає індексації у встановленому законом порядку. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, умови договору довічного утримання відповідачем не виконуються в добровільному порядку. Згідно п. 8 договору довічного утримання, цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Згідно ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 та 2). Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи повне визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. На підставі викладеного та

Outcome: approved