Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-30 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (далі КП «Житло-Сервіс») звернувся з позовом про стягнення з відповідача - [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги за період часу з 01.12.2006р. по 01.10.2011р. у розмірі 3 339, 99 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] є власником [ADDRESS]. Статтями 67, 68, 151, 179 ЖК України та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, саме на відповідача покладений обов'язок оплачувати послуги на утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати) та отримані комунальні послуги на підставі укладеного договору. 06.05.2005 року між сторонами було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за умовами якого сторони домовилися, що [PERSON] (власник квартири) зобов»язана щомісячно оплачувати витрати по утриманню будинку і комунальні послуги. В порушення умов договору, відповідач за період часу з 01.12.2006р. по 01.10.2011р. за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території розраховувалася частково, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 3 339, 99 грн. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Підтримавши позовні вимоги у судовому засіданні, представники позивача просили позов задовольнити. Представники відповідача позов не визнали з підстав його необґрунтованості і недоведеності. В судовому засіданні представники відповідача пояснили, що [PERSON] є добросовісним платником і вчасно оплачує усі фактично отримані нею житлово-комунальні послуги; заборгованість, яка виникла перед позивачем за послуги з утримання будинку і прибудинкової території, є сумнівною, оскільки при здійсненні розрахунків позивачем не була врахована така складова тарифу, як площа прибудинкової території, утримання якої здійснював позивач; є недоведеним фактичне надання відповідачу вказаних позивачем послуг, оскільки всупереч вимог ч. 8 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачем відповідачу ніколи не надавався документ, що засвідчує факт надання такої послуги (акт виконаних робіт). Водночас, представники відповідача просили застосувати строк позовної давності до правовідносин, які склалися між сторонами, оскільки вважають, що позивачем він пропущений без поважних причин. Про застосування позовної давності у спорі надали письмову заяву. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковоому задоволенню в з огляду на наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 57 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що є власником [ADDRESS] є відповідач [PERSON] (а.с. 8) 06.05.2005 року між КП «Житло-Сервіс» та [PERSON] було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за умовами якого сторони домовилися про те, що підприємство забезпечує обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та утримання прибудинкової території, а власник квартири оплачує витрати по утриманню будинку і комунальних послуг (а.с. 9). Пунктами 2.1.1., 2.2.1, 2.2.2. вказаного Договору передбачено, що підприємство виконує весь комплекс робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та створює необхідні умови для проживання в будинку, в тому числі, і власнику квартири та особам, які в ньому проживають, у відповідності до Правил користування приміщеннями житловими будинками і прибудинковими територіями, а власник квартири зобовязується виконувати вимоги Правил користування приміщеннями житловими будинками і прибудинковими територіями, не пізніше 10 числа поточного місяця вносити плату на рахунок підприємства за санітарне та технічне обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальні та інші послуги, передбачені цим Договором. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, саме на відповідача покладений обов'язок оплачувати послуги на утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати) та отримані комунальні послуги на підставі укладеного договору. Сторонами не заперечується факт неналежного виконання відповідачем умов договору, зокрема, не оплати відповідачем рахунків за послуги з утримання будинку і прибудинкової території. Є необґрунтованими доводи представників відповідача про неузгодженість сторонами договору території прибудинкової території, за утримання якої відповідач має здійснювати оплату, оскільки доказів звернення відповідача до позивача з пропозицією змінити умови договору, укласти додатковий договір, конкретизувавши його умови, або припинити зобовязання, розірвати договір, відмовившись від фактичного надання послуг, тощо, суду не надано. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Суд критично оцінює посилання представників відповідача на ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу того, що позивач був зобовязаний щомісячно надавати відповідачці акти виконаних робіт, оскільки такий обовязок відсутній в укладеному сторонами договорі, Житловому кодексі України, Законі України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилах користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, а отже, суперечить вимогам ст. ст. 11, 509, 526 ЦК України щодо підстав виникнення зобовязань. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості (а.с. 13-14), за період часу з 01.12.2006р. по 01.10.2011р. заборгованість [PERSON] за послуги з утримання будинку і прибудинкової території складають 3 339, 99 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності 3 роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заява представників відповідача про застосування строків позовної давності приймається судом до уваги та підлягає задоволенню, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла з 01.12.2006р. лише 20.02.2013р., пропустивши 3-річний строк і не надавши суду належних доказів на підтвердження поважних причин його пропуску. Заборгованість відповідача [PERSON] в межах 3-річного строку позовної давності становить 1 841 грн. 47 коп. При здійсненні розрахунку заборгованості суд виходить з того, що з відповідача в межах строку позовної давності належить стягнути заборгованість, яка виникла, починаючи з 20.02.2009р. З наданого відповідачем розрахунку заборгованості убачається, що за період часу з 01.03.2009р. по 01.02.2010р. відповідачем було сплачено 100% нарахованої позивачем плати за послуги на утримання будинку і прибудинкової території, а починаючи з 01.02.2010р. відповідач здійснювала розрахунки частково. Так, відповідачу за період часу з 01.02.2010р. по 01.11.2011р. було нараховано до сплати по 219, 67 грн. щомісяця, а з 01.02.2011р. по 01.09.2011р. було нараховано до сплати по 344 грн. 00 коп. щомісяця, а всього нараховано 4 289 грн. 69 коп. Натомість, відповідачем за вказані періоди були здійснені наступні платежі : 2 місяці по 126, 74 грн., 3 місяці по 126, 79 грн., а згодом сплачено 102, 83 грн., 126, 79 грн., 260, 97 грн., 126, 79 грн., 227, 57 грн., 226, 98 грн., 235, 28 грн., 126, 79 грн., 126, 79 грн., 253, 58 грн., а всього сплачено 2 448 грн. 22 коп. Отже, різниця між нарахованою позивачем та фактично сплаченою відповідачем платою за послуги з утримання будинку і прибудинкової території в межах строку позовної давності складає 1 841 грн. 47 коп. (4289, 69грн. -2 448, 22 грн.). Таким чином, позовні вимоги КП «Житло-Сервіс» підлягають частковому задоволенню - в межах строку позовної давності на суму 1 841 грн. 47 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 214, 60 грн. належить стягнути з відповідача на користь позивача. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial