Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-23 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національної акціонерної страхової компанії Оранта /надалі - НАСК Оранта про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 28 жовтня 2011 року близько о 13 год. 05 хвилин в місті Києві по Проспекту Правди, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] та автомобілем Мерседес , д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який належить на праві приватної власності [PERSON]. Внаслідок пригоди його автомобіль отримав механічні ушкодження та на відновлення якого він поніс витрати, в сумі 9 356 гривень 21 коп. Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів водія транспортного засобу МАЗ д.н. [NUMBER] перед третіми особами на момент ДТП була застрахована в ВАТ НАСК Оранта за договором обов»язкового страхування № АА 5227015 від 25.05. 2011 року. Крім того на момент ДТП і сам позивач [PERSON], як водій транспортного засобу MERCEDES BENZ 313 CDI , д.н. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], рік випуску 2003, місце реєстрації Київ, був застрахований страховим полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/1731217 від 10.01. 2011 року компанією ВАТ НАСК «Оранта» та після ДТП одразу повідомив про це відповідача та надав усі необхідні документи, але жодних коштів не отримав, останнім листом НАСК «Оранта» від 29.08. 2012 року повідомила про можливість виплатити [PERSON] страхову компенсацію в розмірі 1 991 грн. 31 коп., з цією страховою компенсацією він не погоджується, оскільки згідно експертної оцінки вартість ремонту автомобіля складає 9 356 гривень 21 коп., а тому просив стягнути з страхової компанії страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 9 356 гривень 21 коп.; витрати у розмірі 620 гривень за проведення експертизи, пені в розмірі 2 868 гривень 61 коп.; витрати пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката - 1 000 гривень, моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень та судовий збір у розмірі 458 грн. 80 коп. Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги № 132 від 05.10. 2013 року ( а.с.33-35) позовні вимоги уточнила, підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач НАСК «ОРАНТА» не направив свого представника в судове засідання , про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв про відкладення чи перенесення розгляду справи до суду не наддав, про розгляд справи повідомлений у відповідності до вимог ст.. 74 ЦПК України ( а.с. 42). Відповідно до вимог ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 Про судові рішення по цивільній справі від 18 грудня 2009 року, що містяться у пункті 2, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 Цивільного процесуального кодексу України, а також правильно витлумачив ці норми. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст.22 Закону Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Обов'язковий страховий ліміт - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов страхування. Згідно вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, 28 жовтня 2011 року близько о 13 годині 05 хвилин в м. Києві по Проспекту Правди, керуючи автомобілем [NUMBER] , який належить ПрАТ «Березанський завод ЗБВ», водій [PERSON] не врахував безпечний інтервал, чим порушив п.13.1 ПДР України: «Водій залежно від швидкості руху дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану т транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Мерседес , д.н. [NUMBER] , за кермом якого знаходився позивач [PERSON] та завдав матеріальних збитків. В результаті зіткнення обидва автомобілі отримали технічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року [PERSON] визнано винним у скоєні зазначеної дорожньої пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП /а.с. 10/. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення правопорушник [PERSON] свою вину визнав, постанову суду не оскаржував, вона набрала законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний [PERSON] автомобіль , MERCEDES BENZ 313 CDI , д.н. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2003 року випуску, яким керував позивач [PERSON] , зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до звіту № 108 автотоварознавчого дослідження від 22.03. 2012 року складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ Український експертний центр Експерт-Сервіс Авто , вартість матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля MERCEDES BENZ 313 CDI , д.н. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2003 року становить 9 356 грн. 21 коп. /а.с. 18-31/. Положеннями ч.2 ст.1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Матеріалами справи доведено, що вартість виконаних робіт, пов'язаних з відновленням пошкодженого внаслідок неправомірних дій [PERSON] належного позивачу транспортного засобу, були оцінені та погоджені з позивачем на суму 9 356 грн. 21 коп. проведеної без участі [PERSON] та представника відповідача. Відповідно до копії полісу серія АА № 5227015 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності , укладеного між ПрАТ та ВАТ НАСК Оранта, відповідно до якого застрахований транспортний засіб МАЗ д.н. [NUMBER], який належить ПрАТ «Березанський завод ЗБВ» перед третіми особами під час керування водієм [PERSON] в період дії з 26.05.2011 р. по 25.05.2012 р. /а.с.16/. Відповідно до змісту полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 50 000грн. з урахуванням франшизи у розмірі 510 гривень. Отже, враховуючи обставини справи та наявні у справі докази, страхова компанія повинна нести відповідальність у межах ліміту відповідальності, визначеного умовами договору. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Разом з тим, позивач [PERSON], як водій транспортного засобу MERCEDES BENZ 313 CDI , д.н. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], рік випуску 2003, місце реєстрації Київ, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобуААС 587907 від 15. 11. 2008 року має дозвіл на керування, також був застрахований страховим полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/1731217 від 10.01. 2011 року компанією ВАТ НАСК «Оранта» з лімітом відповідальності 50 000 гривень без франшизи і оскільки цивільно-правова відповідальність транспортного засобу МАЗ д.н. [NUMBER], який належить ПрАТ «Березанський завод ЗБВ» був застрахований ВАТ НАСК Оранта, то позивач [PERSON] 31.10.2011. звернувся до страховика про здійснення страхового відшкодування. Разом з тим , ВАТ НАСК Оранта, заперечуючи проти позовних вимог, фактично відмовила позивачу [PERSON] , який вписаний до власника [PERSON] в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС 587907 від 15. 11. 2008 року і має дозвіл на керування , у виплаті страхового відшкодування ( а.с. 11-13). Таким чином, з відповідача ВАТ НАСК Оранта на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню страхове відшкодування в межах вставленого ліміту в сумі 9 356 гривень 21 коп., оскільки ВАТ HACK "ОРАНТА" повністю покриває вартість матеріального збитку. Разом з тим не можна погодитися з вимогами позивача в частині відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 гривень.. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Дані про те, що представник позивача [PERSON] була допущена до участі в розгляді справи як особа, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду, відсутні. [PERSON] яка діє від адвокатського об"єднання «Дарницька колегія адвокатів « м. Києва, якому позивачем оплачені кошти в розмірі 1000 грн. за надання правової допомоги, суду не надала оригіналу квітанції в підтвердження сплати коштів позивачем, а отже не відноситься до цього переліку осіб, а тому підстав для стягнення цих коштів як витрат на правову допомогу у суду не має . Разом з тим, представником позивача [PERSON] суду не наданий погодинний звіт, який повинен бути погоджений з позивачем у справі, оскільки докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат, а тому в цій частині в задоволенні вимог необхідно відмовити. Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 2 868 гривень 61 коп., оскільки відповідно до пункту 37.2 статті 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961 , яким встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня, так як вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб"єктом цього договору. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, а отже підлягають частковому задоволенню вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1000 гривень. Згідно вимог ст. 23 ч.1, 2 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На підставі вищевикладеного, суд, аналізуючи надані докази, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, а тому приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення основного боргу , заподіяної моральної шкоди, оскільки вимоги в частині стягнення пені надумані та такі, що суперечать чинному цивільному законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial