Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Новоайдарської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, третя особа: Новоайдарська державна нотаріальна контора. В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що позивачу [PERSON] та його бабусі [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині будинку [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO]. На момент смерті вона проживала і була зареєстрована у цьому ж будинку разом зі своїм сином [PERSON] Згідно заповіту [PERSON], вказану вище 1/2 частину житлового будинку з усіма господарськими та побутовими побудовами та спорудами вона заповіла [PERSON] та [PERSON]. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано. [PERSON] є рідним сином спадкодавиці [PERSON], а [PERSON] - її онуком (сином її доньки [PERSON]). У передбачений законом термін позивач [PERSON] подав до Новоайдарської ДНК заяву про прийняття спадщини [PERSON] за заповітом. [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подав з наступних причин. [PERSON] давно хворіє на психічну хворобу, однак він не є небезпечним для оточуючих. За життя його матері [PERSON] вони проживали разом і мати ним опікувалася. Тому потреби у визнанні [PERSON] недієздатним його мати не бачила. Однак коли після смерті матері [PERSON] хотів подати заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом, нотаріус не мав права приймати таку заяву у особи, яка явно страждає на психічну хворобу. Нотаріус рекомендувала спочатку визнати [PERSON], недієздатним у судовому порядку та призначити йому опікуна, який в подальшому буде займатися оформленням спадкових прав [PERSON], як свого підопічного. Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 01.12.2011 року [PERSON] був визнаний недієздатним, його опікуном було призначено його рідну сестру [PERSON]. [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Новоайдарської ДНК, щоб оформити свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON], однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як у заповіті [PERSON] не вказано частки, в яких вона заповідає належне їй майно спадкоємцям [PERSON] та [PERSON], і визначати їх на свій розсуд нотаріус не має права. Відсутність свідоцтв про право на спадщину позбавляє позивачів можливості реалізувати свої права на користування, володіння та розпорядженням спадковим майном, яке належить їм з часу відкриття спадщини, тому позивачі вимушені звернутися до суду з позовом про визнання за ними права власності на майно, що належало померлій [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] в інтересах недієздатного [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Новоайдарської селищної ради - Кравченко В.О., у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи - завідувач Новоайдарської державної нотаріальної контори Бідна Л.М., у судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечень з приводу заявлених вимог не виклала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивачу [PERSON] та його бабусі [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим 14.03.2012 року Новоайдарським РКПТІ (а.с.3). [PERSON] була власником 1/2 частини вказаного будинку на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 21.06.1978 р. Новоайдарською селищною радою Ворошиловградської області, а [PERSON] володіє 1/2 частиною будинку на підставі договору дарування, посвідченого 04.03.1993 року державним нотаріусом Новоайдарської державної нотаріальної контори за реєстром № 389. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). На момент смерті вона проживала і була зареєстрована у цьому ж будинку разом зі своїм сином [PERSON] про що свідчить довідка виконавчого комітету Новоайдарської селищної ради (а.с.7). Згідно заповіту [PERSON], який було посвідчено 30.06.1995 року державним нотаріусом Старобільської державної нотаріальної контори за реєстром № 839 (а.с.8), вказану вище 1/2 частину житлового будинку з усіма господарськими та побутовими побудовами та спорудами вона заповіла [PERSON] та [PERSON]. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано. [PERSON] є рідним сином спадкодавиці [PERSON], згідно свідоцтва про народження (а.с.11), а [PERSON] - її онуком, сином її доньки [PERSON], про свідчать свідоцтва про шлюб (а.с.12,14), свідоцтво про народження (а.с.12). У передбачений законом термін позивач [PERSON] подав до Новоайдарської ДНК заяву про прийняття спадщини [PERSON] за заповітом (а.с.10). [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подав з наступних причин. [PERSON] давно хворіє на психічну хворобу, однак він не є небезпечним для оточуючих. За життя його матері [PERSON] вони проживали разом і мати ним опікувалася. Тому потреби у визнанні [PERSON] недієздатним його мати не бачила. Однак коли після смерті матері [PERSON] хотів подати заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом, нотаріус не мав права приймати таку заяву у особи, яка явно страждає на психічну хворобу. Нотаріус рекомендувала спочатку визнати [PERSON], недієздатним у судовому порядку та призначити йому опікуна, який в подальшому буде займатися оформленням спадкових прав [PERSON] як свого підопічного. Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 01.12.2011 року (а.с.18) [PERSON] був визнаний недієздатним, його опікуном було призначено його рідну сестру [PERSON]. [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Новоайдарської ДНК, щоб оформити свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON] Однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як у заповіті [PERSON] не вказано частки, в яких вона заповідає належне їй майно спадкоємцям [PERSON] та [PERSON], і визначати їх на свій розсуд нотаріус не має права. Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту [PERSON], 1/2 частину житлового будинку з усіма господарськими та побутовими побудовами та спорудами вона заповіла [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відсутність свідоцтв про право на спадщину позбавляє можливості реалізувати позивачам своє право на користування, володіння та розпорядженням спадковим майном, яке належить їм з часу відкриття спадщини, тому вони вимушені звернутися до суду з позовом про визнання за нами права власності на майно, що належало померлій [PERSON] Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачі у зв'язку з не визначенням часток кожному із спадкоємців, позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, на законних підставах мають право на судовий захист їх спадкових прав шляхом визнання за ними права власності на майно в порядку спадкування. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування». Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачами в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності у суду не викликають, визнання права власності на спадкове майно не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом визнання за позивачами права власності на спадкове майно в судовому порядку. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Згідно ст. ст. 16, 319, 1216, 1220, 1223, 1233, 1235, 1296 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд -

Outcome: approved