Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-29 00:00:00

10.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 29.06.2006 року. Від даного він та відповідачка неповнолітніх дітей не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюб існує лише формально. З червня 2013 року він та відповідачка однією сім'єю не проживають, остання має іншого чоловіка, тому він не бажає миритися, наполягає на розірванні шлюбу. Розлучатися через органи РАЦСу відовідачка не бажає. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, на примирення з відповідачкою не згоден (а.с.13). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки в судове засідання не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи у її відсутності не подавала. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та повторно не з'явився до суду без поважних причин. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з'явилася до суду без поважних причин, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала, а позивач не подав заперечень щодо ухвалення заочного рішення, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2006 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Позивач миритися не бажає, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, оскільки перебування в шлюбі суперечить його інтересам. З червня 2013 року сторони однією сім'єю не проживають. Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved