Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-12 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 149 110,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров’я при виконанні трудових обов’язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. В обгрунтування позову послався на те, що 16.08.1982 року прийнятий на роботу учнем гірника на шахту № 8 «Великомостівська-Комсомольська». 10.11.1982 року переведений на посаду гірника III розряду. 15.11.1982 року переведений на курси гірників очисного вибою. 25.01.1983 року переведений на посаду гірника очисного вибою V розряду. 25.12.1992 року звільнений з роботи по переводу на іншу шахту. 04.01.1993 року прийнятий на роботу підземним гірником очисного вибою V розряду на шахту «[PERSON] комсомолу». 16.10.2001 року звільнений з роботи у зв’язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров’я, який перешкоджає продовженню даної роботи. 19.10.1988 року з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого останньому травмовано лице. 28.07.1999 року позивач внаслідок нещасного випадку на шахті пошкодив ногу. У зв’язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у позивача погіршився стан здоров’я, внаслідок чого останній змушений був звертатись за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 31.10.2001 року позивачу вперше встановлено III групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Згідно з довідкою МСЕК від 23.10.2002 року останньому встановлено III групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 21.10.2004 року позивачу встановлено III групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності. Відповідно до довідки МСЕК від 08.11.2005 року останньому встановлено III групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 02.11.2006 року позивачу встановлено безтерміново 65% втрати професійної працездатності. Згідно з довідкою МСЕК від 02.11.2006 року останньому безтерміново встановлено III групу інвалідності. Представник відповідача подав письмове заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Також зазначає про пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просять його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву [PERSON] Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, з’ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 16.08.1982 року прийнятий на роботу учнем гірника на шахту № 8 «Великомостівська-Комсомольська». 10.11.1982 року переведений на посаду гірника III розряду. 15.11.1982 року переведений на курси гірників очисного вибою. 25.01.1983 року переведений на посаду гірника очисного вибою V розряду. 25.12.1992 року звільнений з роботи по переводу на іншу шахту. 04.01.1993 року прийнятий на роботу підземним гірником очисного вибою V розряду на шахту «[PERSON] комсомолу». 16.10.2001 року звільнений з роботи у зв’язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров’я, який перешкоджає продовженню даної роботи. Відповідно до акту № 49 про нещасний випадок на виробництві від 20.10.1988 року [PERSON] внаслідок падіння предмета травмував обличчя (а.с. 28-29). Згідно з актом № 35 про нещасний випадок від 29.07.1999 року [PERSON] під час пересування пошкодив ногу (а.с. 26-27). У зв’язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою в період з 24.09.2001 року по 25.10.2001 року, в період з 02.10.2002 року по 08.10.2002 року, в період з 21.09.2004 року по 07.10.2004 року, в період з 10.01.2005 року по 20.01.2005 року, в період з 22.04.2005 року по 03.05.2005 року, в період з 12.05.2006 року по 25.05.2006 року, в період з 28.09.2006 року по 11.10.2006 року, в період з 29.09.2008 року по 24.10.2008 року. Відповідно до повідомлення МСЕК № 41 від 21.03.2013 року [PERSON] вперше оглянутий обласною МСЕК № 3: акт № 1595/2 від 31.10.2001 року встановлено III групу профзахворювання 50%. Дата чергового переогляду 29.10.2002 року. Акт № 1859 від 23.10.2002 року встановлено III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 17.10.2004 року. Акт № 801 від 21.10.2004 року встановлено III група профзахворювання 55%. Дата чергового переогляду 18.10.2006 року. Акт № 1000 від 08.11.2005 року встановлено III група профзахворювання 65%. Дата переогляду 18.10.2006 року. Акт № 1473/8 від 02.11.2006 року встановлено III група профзахворювання 65% на безтерміново. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 006742 від 31.10.2001 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - радикулопатія, 15% - силікоз від 11.10.2001 року, 5% - по наслідках травми від 28.07.1999 року. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 013116 від 08.11.2005 року [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності, з них: 30% - радикулопатія, 20% - силікоз, 5% - трудове каліцтво від 28.07.1999 року, 10% - трудове каліцтво від 19.10.1988 року вперше. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-1 № 307452 від 02.11.2006 року останньому безтерміново встановлено III групу інвалідності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 009887 від 02.11.2006 року позивачу безтерміново встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 50% - професійне захворювання; 10% - трудове каліцтво від 19.10.1988 року; 5% - трудове каліцтво від 28.07.1999 року. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв’язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров’я тощо. Ушкодження здоров’я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов’язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров’я при виконанні трудових обов’язків, що потягло за собою професійні захворювання та трудові каліцтва, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров’я, тяжкість професійних захворювань та трудових каліцтв, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань та трудових каліцтв. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 12000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 149110,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial