Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики, в обгрунтування позову зазначивши, що у 2008-2010 роках займала кошти подружжю [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], які з 1996 по 2010 роки перебували у шлюбі. У позику відповідачам було надано 21700 грн, що підтверджується розписками. На даний час подружжя відповідачів розпалось, тому гроші вони повертати відмовляються. Оскільки строк повернення коштів за договорами позики минув, позивач просить у солідарному порядку стягнути з відповідачів заборгованість на загальну суму 21700 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення, що родині [PERSON] постійно потрібні були кошти, оскільки [PERSON] був безробітний, йому потрібно було навчатись, а також [PERSON] необхідно було лікування. Розписки про отримання позики завжди писала [PERSON], тому що [PERSON] посилався на свій поганий почерк. Представник позивача [PERSON] надала клопотання про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 26700 грн., наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що у звязку із скрутним матеріальним становищем з 2008 по 2010 роки отримувала у позику грошові кошти від [PERSON] на потреби родини. Гроші позичались зі згоди [PERSON] та у його присутності. Оскільки [PERSON] є пенсіонером і сама борг повернтуи не зможе, просить стягнути 1/2 частку бога з неї та 1/2 частку з відповідача [PERSON] Судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, оскільки будь-яких грошових коштів за договорами позики від [PERSON] не отримував, на що витрачались ці кошти він також не знає. Просив відмовити у задоволенні позову про стягнення з нього боргу. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, оскільки у розписках про отримання грошових коштів у позику є підпис лише [PERSON] та не підтверджено ті обставини, що кошти витрачались саме на потреби родини, оскільки [PERSON] під час отримання [PERSON] позик був працевлаштований, отримував заробітну плату, а також сам отримував грошові кошти за договорами кредитування в декількох банках. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 викладена правова позиція, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно розписки від 01.06.2008 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 5000 грн. строком на п'ять років та зобов'язувалась повернути до 01.06.2013 року. Згідно розписки від 07.03.2009 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 6000 грн. строком на два роки та зобов'язувалась повернути до 07.03.2011 року. Згідно розписки від 30.12.2009 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 7200 грн. строком на два роки та зобов'язувалась повернути до 30.12.2011 року. Згідно розписки від 01.07.2010 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 8500 грн. строком на два роки та зобов'язувалась повернути до 01.07.2012 року. Оскільки відповідачем [PERSON] зобов'язання за вказаними договорами позики виконані не були, про що свідчить наявність оригіналів розписок саме у позивача, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь 26700 грн. підлягають задоволенню за рахунок позичальника. Разом з тим, позивачем не обгрунтовано та не доведено належним доказами заподіяння їй моральної шкоди в сумі 5000 грн., тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вимоги щодо стягнення заборгованості у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] суд вважає такими, що не грунтуються на законі, оскільки відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Із розписок від 01.06.2008 року, 07.03.2009 року, 30.12.2009 року та 01.07.2010 року не вбачається, що на [PERSON] було покладено обов'язок повертати позику солідарно із [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини використання отриманих [PERSON] грошових коштів в інтересах сім'ї. Посилання позивача та відповідача [PERSON] на те, що [PERSON] під час отримання позики був безробітний і тому отримані кошти використовувались на потреби сім'ї, спростовуються дослідженими в судовому засіданні довідками ТОВ "ДТЕК "Свердловантрацит" від 05.09.2013 №474, від 22.10.2013 №164 про роботу [PERSON] на ВП "Шахта "Красний партизан" з 05.03.2005 року по 29.12.2011 року та отримувану заробітну плату з 2008 по 2010 роки. Окрім того, [PERSON] отримував кредитні кошти у комерційних банках ПАТ "Банк "Київська Русь" 30.07.2008 року на суму 11500 грн., ВАТ "Сведбанк" 17.04.2009 року на суму 5750 грн., АБ "Український [PERSON]" 17.05.2010 року на суму 11752,92 грн., що підтверджується дослідженими у судвоому засіданні копіями довідки та кредитних договорів. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] не мають значення для справи, оскільки стосуються боргових зобов'язань [PERSON] та свідків, тому суд вважає їх неналежними доказами. Відсутні докази заподіяння [PERSON] моральної шкоди [PERSON], тому в цій частині позовні вимоги також є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог до [PERSON], на підставі ст.88 ЦПК України з неї має бути стягнуто на користь позивача сплачену суму судового збору. На підставі ст.ст. 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: partial