Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0484 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування, з мотивів викладених в позовній заяві та уточненнях до неї. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0484 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування, з мотивів викладених в позовній заяві та уточненнях до неї. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги сторін є обґрунтованими і підлягаючими задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підстав Свідоцтв про право на спадщину за законом серії ВТА №838375 та ВТА №838374 від 26 листопада 2012 року, після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, є власниками по 12 частині спадкового майна, яке складається з 53/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, які розташовані за адресою: [ADDRESS], у вигляді житлового будинку літ. «А», загальною площею 67,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., з господарсько-побутовими будовами літ. «Д» - сарай, літ. «д» - навіс, літ. «У», туалет, споруди. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВТВ № 460901 від 17 грудня 2012 року, після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, є власником решти 47/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS], у вигляді житлового будинку літ. «А», загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., з господарсько-побутовими будовами літ. «Д» - сарай, літ. «д» - навіс, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Ж» - душ, споруди. Будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,0484 га, співвласниками якої є спадкодавці - батько [PERSON], який помер [INFO] року, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 452175 від 18 квітня 2006 року, та мати [PERSON], яка померла [INFO] року, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 452174 від 18 квітня 2006р. Єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] та [PERSON] є їх діти [PERSON] та [PERSON] Постановою державного нотаріуса Другої Сімферопольської державної нотаріальної контори АР Крим, про відмову у вчинені нотаріальної дії, від 21 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, що розташована за адресою: АР Крим, [ADDRESS], після смерті їх батька [PERSON], який помер [INFO] року, з тих підстав, що між співвласниками земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], не було визначено їх частки. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом, має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 78 Земельного Кодексу право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. У відповідності до ст. 89 ч. 4 Земельного Кодексу України учасник спільної сумісної власності на земельну ділянку має право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до вимог ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки спірна земельна ділянка була передана у власність двом співвласникам будинку без визначення частки кожного з них, вважається, що вона є спільною сумісною власністю. Роз'яснення абзацу 3 п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 про визначення частини спільної земельної ділянки, право на користування якою має позивач з урахуванням розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель і споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої, застосовуються при вирішенні судом спорів між співвласниками земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій, а не у спільній сумісній власності. Таким чином суд приходить до висновку про те, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку є рівними. Зважаючи на те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, то він успадковує її частку земельної ділянки у повному обсязі, тобто 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АР Крим, [ADDRESS], а також беручи до уваги те, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, то він успадковує 1/2 частину його частки земельної ділянки, тобто 1/4 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АР Крим, [ADDRESS]. [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, то він успадковує 1/2 частину його частки земельної ділянки, тобто 1/4 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АР Крим, [ADDRESS]. Отже, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та визнає за [PERSON] право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0484 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування, після смерті [PERSON] та [PERSON]. Також суд частково задовольняє зустрічні позовні вимоги [PERSON] та визнає за [PERSON] право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0484 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування, після смерті [PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст. 368, 372, 1217, 1220, 1221, 1268, 1270 ЦК України, ст. 78, 89 ЗК України,

Outcome: partial