Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що у 1961 році вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] і проживала з ним до грудня 2000 року, після чого вони розлучилися. З моменту розлучення вони розпочали проживати кожен своїм життям, але постійне вживання алкоголю відповідачем [PERSON] призводило до постійних сварок, що змушувало її звертатися в Яворівський РВ ГУ МВС України у Львівській області із проханням вжити заходи щодо протиправної поведінки відповідача. Також його агресивний стан призводив до побиття Позивача та завдання їй тілесних ушкоджень, які не абияк вплинули на її життєвий ритм та здоров'я. Яворівським районним судом [PERSON] було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за грубе поводження із членами сім'ї. Позивач проживає [ADDRESS], разом із своєю донькою та являється власником будинку. Також разом з ними проживають в будинку [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON], які тривалий час після її розлучення з [PERSON] вчиняють сварки та створюють перешкоди в користуванні її майном. Членів сім'ї та її ображають образливими словами. Подальше проживання [PERSON] із Позивачем та її донькою неможливе, а ввічливе прохання покинути будинок призводить до погроз та шарпання з боку Відповідача. Відповідач має інше житло, куди може спокійно піти та проживати, а тому Позивач змушена звернутися до суду і просить суд постановити рішення, яким виселити [PERSON] із житлового будинку, що по [ADDRESS] та зобов'язати його не чинити перешкод у користуванні даним будинком. Зобов'язати [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод у користуванні житловим будинком, що по [ADDRESS] та господарськими спорудами. Стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні дала пояснення аналогічні викладеному в позові, та просить суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги -2- підтримав повністю та дав пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві, просить позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю. Просить суд в позові відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та пояснила, що Позивач, як на предмет позову вказує на виселення з житлового будинку та не чинення перешкод у користуванні ним. Проте ідеться лише про одну з квартир двохквартирного житлового будинку. Позивач невірно вказала адресу місцезнаходження спірної квартири. Оскільки у відповідності до усіх правовстановлюючих документів, квартира про яку іде мова, має №2. Твердження Позивача про те, що вона є власником спірної квартири не в повній мірі відповідає дійсності, оскільки вона являється співвласником даної квартири, а саме 1/10 частини квартири. В даному випадку можна весні мову про перешкоди в користуванні квартирою з боку Позивача, оскільки загальна частка [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], якою вони мають право користуватись у спірній квартирі становить 6/10 від житлової площі - тобто більше половини. Однак, з наведених обставин, вбачається, що фактично на даний час їхні права обмежено меншою половиною квартири - 16,3 кв. м. із 43.6 кв. м. загальної житлової площі. Наведені Позивачем обставини не відповідають дійсності, а сам позов в частині усунення перешкод щодо користування квартирою є безпідставним і задоволенню не підлягає. Підставою позбавлення права власності на житло не може регулюватися КУпАП. Санкція жодної із ст. 173-2 КУпАП не передбачає стягнення, як виселення. З вищенаведеного просить суд відмовити Позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю. Просить суд в позові відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю. Просить суд в позові відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав суду заяву в якій просить суд справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги заперечує повністю. Просить суд в позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, взявши до уваги всі докази наявні в справі, які подали сторони, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України). Судом встановлено, що Позивач у своїй позовній заяві невірно вказала адресу місцезнаходження спірної квартири. Оскільки у відповідності до усіх правовстановлюючих документів (будинкової книги, свідоцтва про право власності на квартиру, технічної документації), квартира про яку іде мова, має [ADDRESS]. У відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру від 23.04.1993 року, вбачається, що дана квартира була набута у приватну власність в процесі приватизації державного житлового фонду відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно ч. 2 ст. 8 якого передача квартир здійснювалась у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї (а.с.37). З вище згаданого Свідоцтва співвласниками спірної квартири є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Загалом 10 осіб. Також рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02.10.2012 року та -3- Ухвалою про виправлення описки від 24.01.2013 року визнано за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 спільною сумісною власністю є квартира, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність. В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст.368 ЦК України). З наведеного вбачається, що між Позивачем та відповідачами з приводу спірної квартири мають місце відносини спільної сумісної власності, а не відносини найму житла. Відповідно, Позивач безпідставно застосовує в даному випадку ст. 116 ЖК України, яка встановлює підстави виселення наймача житлового приміщення, а не його власника (співвласника). Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України). Кожен має право володіти, коригуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (ч.ч.1,2 ст.369 ЦК України). Також судом оглянуто матеріали Про відмову в порушенні кримінальної справи по заявах [PERSON], [PERSON], з яких вбачається, що між сторонами присутній факт неприязних стосунків. Однак суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення права власності-виселення [PERSON] не обґрунтованими, оскільки притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП не є підставою позбавлення права власності на житло. Отже з вище наведеного, суд прийшов до висновку що позовні вимоги слід задоволити частково, а саме зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS]. В позовних вимогах, щодо інших відповідачів про зобов'язання не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою та виселення [PERSON] слід відмовити за недоведеністю. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.

Outcome: approved