Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, що є спільною сумісною власністю, посилаючись на те, що вона 28.10.1987 року з колишнім чоловіком [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить довідка від 17.10.2008 року № 79/1203-76, видана відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції. Вказувала, що під час даного шлюбу її чоловіком [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. Належність даної квартири [PERSON] підтверджується договором купівлі-продажу від 11.02.1995 року № 3-659, про що засвідчує довідка КП ЧООБТІ від 08.10.2008 року. Шлюбні відносини між нею та її чоловіком [PERSON] були припинені 14.03.1995 року. Після розлучення питання про поділ майна позивачкою не ставилося. [INFO] помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у вигляді квартири [ADDRESS]. Зазначила, що про куплену квартиру [PERSON] під час їх шлюбу вона не знала, дізналась тільки після отримання довідки з КП ЧООБТІ, тому вважала, що строк позовної давності вона не пропустила. Просила визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як її частку в спільній сумісній власності подружжя. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] під час зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON] шлюбу, а тому являється їх спільним майном. Просив визнати за позивачкою право власності на ? частину квартири [ADDRESS] як на спільне майно подружжя. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] - заперечувала проти задоволення позову. Вважала, що квартира придбана [PERSON] 11.02.1995 року не може бути визнана спільним майном подружжя, оскільки подружні відносини з [PERSON] були припинені ще з листопада 1991 року. [PERSON] з 1991 року проживала в м. Канів, а [PERSON] - в м. Печора Комі АССР Російської Федерації і створив іншу сім»ю з [PERSON] Спільне господарство з 1991 року він вів не з [PERSON], а з [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. В електронному вигляді по інтернету заперечувала проти задоволення позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, але скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову не заперечувала. Відповідачка [PERSON] позов її матері [PERSON] визнала та просила його задовольнити. Заслухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 жовтня 1987 року був зареєстрований шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] Від цього шлюбу народились дві доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Подружжя проживало разом однією сім»єю за місцем служби [PERSON] до листопада 1991 року в м. Печора. В листопаді 1991 року позивачка [PERSON] дізналась про те, що чоловік її зраджує з [PERSON] і тому, не зважаючи на вагітність, не захотіла проживати разом з чоловіком [PERSON], поїхала з м. Печора до м. Канева і з 1991 року з м. Канева до м. Печори не поверталась. Ця обставина підтверджується показами свідка [PERSON] - першої дружини [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що після розлучення [PERSON] підтримував з нею нормальні відносини, приїздив в м. Черкаси до їх спільного сина. Бував на Україні 2-3 рази на рік, провідував свою матір в с. Межиріч Канівського району і дітей в м. Черкаси і в м. Канів. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] «застала» його в м. Печора з іншою жінкою, не захотіла після цього разом з ним проживати, поїхала в м. Канів, а [PERSON] створив сім»ю з [PERSON]. Цей факт також підтверджується копією рішення Канівського міського суду Черкаської області від 03.08.1994 року, в якому вказано, що позивач [PERSON] не проживає з відповідачкою [PERSON] понад три роки. Даним рішенням шлюб розірвано і рішення вступило в законну силу з 13.08.1994 року. Свідоцтво про розірвання шлюбу було оформлене [PERSON] в відділі ЗАГС м. Печора, в книзі запису актів про розірвання шлюбу було зроблено запис № 64 від 01 березня 1995 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 11 березня 1995 року. 11 лютого 1995 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та [PERSON], зареєстрованого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 3-659, придбав двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Як пояснила свідок [PERSON], квартиру [PERSON] купував для своєї мами, хотів щоб вона переїхала з с. Межиріч в м. Черкаси, але вона не встигла пожити в цій квартирі, бо померла. [PERSON] дозволив проживати в належній йому квартирі їх з ним спільному сину від першого шлюбу - [PERSON] та його сім»ї - відповідачці [PERSON], а також малолітньому сину [PERSON], [INFO] Зі слів свідка, про цю квартиру було відомо позивачці та її донькам - відповідачкам [PERSON] та [PERSON], тому що [PERSON] запрошував дівчат з м. Канева в м. Черкаси і в цій квартирі зустрічався зі своїми сестричками. [INFO] в Жиздринському районі Калужської області сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій загинули [PERSON] та [PERSON]. Після їх смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями після смерті [PERSON] являються [PERSON] та [PERSON], а також за спадковою трансмісією [PERSON], [INFO] 21.10.2008 року позивачка [PERSON] звернулась до Першої Черкаської державної натуральної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] З довідки Першої Черкаської державної нотаріальної контори від 21.11.2011 року вбачається, що відповідно до копії спадкової справи [PERSON], яка надійшла від нотаріуса Перевозького нотаріального округу Нижегородської області Російської Федерації спадкоємцями [PERSON] є : [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]. Позивачка претендує на ? частину квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що ця квартира була придбана [PERSON] в період їх шлюбу за спільні кошти, однак він її не повідомив про покупку квартири, тому після розірвання шлюбу вона і не ставила питання про розподіл майна подружжя, бо не було чого ділити. Лише після смерті бувшого чоловіка вона дізналась про покупку квартири. Однак, з такою позицією позивачки суд не може погодитись. Враховуючи те, що нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] в 1995 році, при вирішенні справи суд застосовує норми матеріального права, які діяли під час укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України (в редакції 1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст.28 КпШС суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Аналогічні положення стосовно майна, нажитого кожним з подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, містяться в ч. 6 ст. 57 СК України. З огляду на приписи наведених норм, для виникнення права спільної сумісної власності, недостатньо тільки однієї реєстрації шлюбу, а потрібне сумісне проживання, ведення сумісного господарства, наявність спільного бюджету та дійсних шлюбних відносин між подружжям. Судом встановлено, що з листопада 1991 року по 01 березня 1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] існував лише формально. Вони спільно не проживали, спільного господарства не вели, подружніх стосунків не підтримували. Крім того, в цей період часу [PERSON] проживав однією сім»єю та вів спільне господарство з [PERSON] За таких обставин, суд вважає позов [PERSON] необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed