Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-09 00:00:00

Позивач 31 жовтня 2013 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 01 березня 2010 року відповідач взяв у нього в борг суму в розмірі 120 000 грн., про що останнім була складена розписка, кінцевим терміном повернення боргу вказано 01 січня 2011 року. Протягом 2010-2012 років відповідач повернув лише частину боргу у розмірі 20 000 грн. та до теперішнього часу ухиляється від повернення залишку боргу. Позивач просив стягнути з відповідача суму в розмірі 100 000 грн. Позивач у судове засідання не з`явився про день і час проведення слухання справи був повідомлений належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з’явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Від представника відповідача, яка діє на підставі довіреності надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність відповідача, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Встановлено, що 01 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача гроші у борг у розмірі 120 000 грн. та зобов’язався повернути до 01.01.2011 року, про що відповідачем була написана розписка (а.с.17). В подальшому [PERSON] частково повернув позивачу борг у розмірі 20 000 грн., однак решту заборгованості у розмірі 100 000 грн. відповідач у встановлений строк не повернув і ухиляється від його повернення до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. В силу ст.526 ЦК України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу за розпискою у розмірі 100 000 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмір 1000 грн.

Outcome: approved