Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-22 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Глибоцького районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], третя особа на стороні відповідача відділ у справах дітей Глибоцької РДА про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 06.04.2007 р. [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір № СVVWGК00001369, згідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.04.2027р. Відповідно до укладеного 06.04.2007 року договору іпотеки № СVVWGК00001369 відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме, належну йому на праві власності квартиру загальною площею 43,20 кв.м., житловою площею 30,10 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вказував на те, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2013 року звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, а тому просив виселити відповідача та членів його сім'ї, які зареєстровані та проживають у квартирі, яка розташована за вказаною адресою зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Глбоцькому РВ УМВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири та стягнути з відповідачів судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві та просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, посилаючи на те, що позивачем не повідомлено відповідачів за три місяці, як того вимагає ст. 168 ч. 3 ЖК України, крім того, вимог про звільнення житлового будинку він не отримував, а також вказували, що вже є рішення суду, яким відмовлено позивачу у задоволенні даної вимоги. Відповідач [PERSON], представник третьої особи на стороні відповідача відділу у справах дітей Глибоцької РДА в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи, причину неявки в судове засідання не повідомили і не просили суд відкласти розгляд справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в їх відсутність. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Ст.1 Закону України «Про іпотеку»визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами нього боржника в порядку, встановленому цим законом. Згідно ч.1 ст.33 «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного сторонами кредитного договору 06.04.2007 р. № СVVWGК00001369, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.04.2027р. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором з відповідачем було укладено договір іпотеки № СVVWGК00001369 від 06.04.2007 р., згідно умов якого він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме, квартиру загальною площею 43,20 кв.м., житловою площею 30,10 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], посвідченого 06.04.2007 року приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за номером 1776. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2013 року в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, у виселенні мешканців відмовлено у зв'язку із тим, що позивачем не направлено мешканцям, які проживають в житловому приміщенні, яке передане в іпотеку, добровільно звільнити займане приміщення. Відповідно до ст. 40 Закону № 898-IV звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового регулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 постанови ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону № 898-IV виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. У справі встановлено, що за адресою по [ADDRESS], проживають [PERSON], та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] В той же час, позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] проживає по [ADDRESS], оскільки як вбачається із матеріалів справи, останній зареєстрований по [ADDRESS], а тому суд вважає, що в частині позовних вимог до [PERSON] про його виселення слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що після винесення судового рішення 15 березня 2013 року позивачем направлено відповідачам письмові вимоги звільнення ними та членами його сім'ї квартири, які останніми отримано, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення та реєстром про отримання поштових повідомлень. Тобто позивач звернувся до суду з інших підстав, а тому суд відхиляє доводи відповідача та його представника, що вже є рішення суду між тим ж сторонами, про той саме предмет і з тих же підстав. Не заслуговують на увагу, на думку суду і посилання відповідача та його представника на те, що позивач у відповідності із ст. 168 ч. 3 ЖК України мав повідомити відповідачів за три місяці до пред'явлення позову, оскільки дана норма регулює відносини щодо припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові та розірвання договору за вимогою наймодавця, тоді як відносини між сторонами регулюються нормами ст. 109 ЖК України. Частиною 3 ст. 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Що стосується вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у Глбоцькому РВ УМВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, то суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити, оскільки до відділу ГІРФО Глибоцького РВ УМВС України в Чернівецькій області не заявлено, цей відділ не є юридичною особою і за змістом ст.30 ЦПК України не може бути стороною в цивільному процесі. Окрім того, відповідно до вимог ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, ст.ст. 526, 527, 530, 578, 590, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 25, 26, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,

Outcome: partial