Jurisdiction: civil
Date: 2013-12-17 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом мотивуючи тим, що 02.06.10 біля 21 год. в смт.Рокитне по вул.Леніна неподалік від приміщення райвійськкомату в ході сварки та неприязнених відносин відповідачі по справі візком для перевезення поклажі спричинили тілесні ушкодження потерпілим [PERSON] та [PERSON], які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень і могли утвортися від дії рук людини та візка для перевезення багажу. Постановою Рокитнянського райсуду 21.12.11 кримінальну справу щодо відповідачів закрито на підставі ст.6 п.4 КПК України та ст.ст.1, 6, 8 Закону України «Про амністію в Україні» від 08.07.11. Так як [PERSON] є пенсіонеркою та потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії, на підставі ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звернувся із позовом до суду в інтересах останньої і просить стягнути солідарно з відповідачів витрати на проходження експертизи в розмірі 94,08 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що 02.06.10 відповідачки умисно спричинили потерпілій [PERSON] легкі тілесні ушкодження і хоча відповідачки не визнали свою вину ні під час розслідування кримінальної справи, ні в судовому засіданні, вони погодилися на звільнення їх від кримінальної відповідальності та закритя порушеної проти них кримінальної справи. У відповідності до Закону України «Про амністію» звільнення від кримінальної відповідальності у зв»язку з амністією не звільняє від відшкодування спричиненої шкоди. Тому вважає, що відповідачки повинні відшкодувати спричинену [PERSON] матеріальну та моральну шкоду. [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явилася, подала заяву, в якій підтримала позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що 02.06.10 вона та [PERSON] повернулися останньою електричкою в смт.Рокитне і сіли в автобус доїхати до центра смт.Рокитне. В автобусі з ними почали сварку [PERSON] та [PERSON], але потім сварка припинилася. На зупинці біля військкомату вони вийшли і пішли додому. Ніякої бійки з вказаними особами не було і вони їх возиком не били. Під час розслідування кримінальної справи вони також не визнавали свою вину і погодилися на амністію та закриття кримінальної справи так як їм надоїли неодноразові протягом майже двох років виклики до міліції. Тому вважає, що ніякої шкоди [PERSON] вона не причиняла і підстав для відшкодування немає. Аналогічні пояснення дала відповідачка [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показав, що 2.06.10 ввечері йому зателефонував знайомий і повідомив, що [PERSON] на зупинці автобуса б»є його дружину. Він зі знайомим під»їхали на автобусну зупинку, але там були тільки дружина - [PERSON] і [PERSON]. Вони подали заяву до міліції і на другий день додому до нього приїхав чоловік [PERSON], де погрожував, якщо вони не заберуть заяву, то буде погано. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду показали, що їхали 2.06.10 з вокзалу в одному автобусі з [PERSON] та [PERSON]. Перед початком руху чули сварку вказаних осіб зі [PERSON] та іншою жінкою, яку не знають. Але потім все затихло. На зупинці біля вйськкомату усі вийшли і пішли по домам. Бачили, як [PERSON] та [PERSON] йшли попереду в центр селища і ніякої сварки чи бійки не було. В судовому засіданні встановлено, що 2 липня 2013 року прокурор подав до суду позовну заяву в інтересах [PERSON] про відшкодування з винних осіб - відповідачів по справі - [PERSON] та [PERSON] матеріальної та моральної шкоди мотивуючи тим, що 2.06.10 біля 21 год. відповідачі умисно спричинили [PERSON] легкі тілесніі ушкодження на зупинці автобуса біля райвійськкомату в смт.Рокитне. По даному факту була порушена кримінальна справа за ознаками ч.1 ст.125 КК України і після проведення досудового розслідування за заявою винних осіб вона була судом закрита із звільненням винних від кримінальної відповідальності в зв»язку із актом амністії. Прокурор вважає, звльнення від кримінальної відповідальності у зв»язку з амністією не звільняє від відшкодування спричиненої шкоди, тому відповідачки повинні відшкодувати спричинену [PERSON] матеріальну та моральну шкоду. У відповідності до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Підставою звільнення від доказування у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, і є обов»язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.86 КК України, яка діяла на час застосування амністії до [PERSON] та [PERSON], не є перешкодою для застосування закону про амністію те, що особа, даючи згоду на закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою, водночас не визнає себе винною в інкримінованому їй злочині. Суд вважає, що прокурор в позовній заяві та в судовому засіданні не довів вину відповідачів у спричиненні тілесних ушкоджень [PERSON], так як сама по собі постанова судді про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи без доведеності вини не є підставою для відшкодуваня шкоди, тим паче, відповідачки та свідки заперечують факт спричинення тілесних ушкоджень відповідачками [PERSON] 02.06.10, інших же доказів позивачем суду не надано.

Outcome: dismissed