Jurisdiction: civil
Date: 2013-10-14 00:00:00

20 червня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити їй грошову компенсацію вартості 1/2 частки у розмірі 25 000 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем у 2007 році ними було придбано автомобіль ВАЗ 2109 держномер [NUMBER], який був зареєстрований на ім'я останнього. У 2011 році чоловік продав цей автомобіль без її згоди і виручені кошти залишив собі. Вважає, що вона має право на грошову компенсацію 1/2 частини коштів, які були вкладені на купівлю автомобіля. З урахуванням інтересів неповнолітньої доньки, яка залишилась на її утриманні та можливості відступу від рівності часток просила виділити їй суму 25 000 грн. Заперечуючи проти даних позовних вимог, 12.07.2013 року [PERSON] подав зустрічний позов, в якому просив виділити йому компенсацію вартості 1/2 частини спільно набутого під час шлюбу майна та стягнути з [PERSON] на його користь 25 000 грн. При цьому посилався на те, що після продажу спірного автомобіля всі отримані грошові кошти колишня дружина залишила собі і не використала їх в інтересах сім»ї, а як він вважає, після укладення в 2012 році шлюбу з [PERSON] спрямувала на купівлю автомобіля ВАЗ 2108, оскільки зі свого заробітку вона таку покупку зробити не могла. [PERSON] в судових засіданнях свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала, пояснюючи це тим, що спірний автомобіль був куплений за спільні кошти подружжя, але після його продажу відповідач привласнив всі кошти, в добровільному порядку сплатити частину вартості автомобіля відмовляється. [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, а свій зустрічний позов підтримав повністю, мотивуючи тим, що виручені від продажу кошти він повністю віддав дружині, оскільки довіряв їй і розподілом коштів сімейного бюджету завжди займалась вона. Лише після ознайомлення з матеріалами справи йому стало відомо, що відповідачка витрачала їхні кошти на навчання доньки від першого шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що і основний і зустрічний позов задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ст. 60 СУ України майно, набуте подружжям за час шлюбу. Належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.06.1999 року по 24.02.2012 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], яка народилася [INFO] і яка на даний час проживає з матір'ю. Звертаючись до суду з позовом і [PERSON] і [PERSON] зазначали, що ними під час шлюбу за спільні кошти у 2007 році був придбаний автомобіль ВАЗ 2109 держномер [NUMBER]. Згідно повідомлення Козелецького ВРЕВ від 10.09.2013 року автомобіль марки ВАЗ 210934-20 держномер [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] (на підставі акту прийому-передачі від 17.05.2007 року через «Приват-Банк» -кредит). 07.07.2011 року автомобіль знятий з обліку для реалізації, кредит погашений. Інших даних щодо даного автомобіля немає. Відповідно до ст.60 СК та ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором чи законом. Тобто, з наведеного вбачається, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю сторін у справі. Під час шлюбу, а саме 07.07.2011 року- за півроку до його розірвання, цей автомобіль був знятий з реєстрації [PERSON] з метою продажу. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що до складу майна, яке підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірного автомобіля. При цьому суду не надали жодного доказу про те коли саме, кому та за яку суму був проданий спірний автомобіль, хто виступав продавцем і хто отримував кошти. Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що [PERSON] особисто продав автомобіль і використав усі кошти на власний розсуд, оскільки вони є недоведеними. Суд також відхиляє, як такі, що не підтверджені доказами, і доводи [PERSON], про те, що всі кошти від продажу автомобіля він передав дружині а вона їх використала не в інтересах сім'ї. При цьому він навіть не зазначає яку саме суму передав відповідачці. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Статтею 10 ЦПК України обов"язок доказування і подання доказів покладений на сторони. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що спірний автомобіль був проданий [PERSON] під час шлюбу без згоди [PERSON] і що кошти були використані не в інтересах сім»ї, а також не надані докази про вартість цього майна, в задоволенні і основного і зустрічного позову про стягнення компенсації в розмірі 25 000 грн. слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed