Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що 18 травня 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було прийнято заочне рішення про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 150340,66 грн. На підставі заяви відповідача заочне рішення було переглянуто та скасовано. Позов ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду. Правовідносини, які склались між позивачем та відповідачами ґрунтуються на підставі договору поруки № DZF0AU12034529\\1 ВІД 23.08.2006 р. відповідно до якого [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №DZF0AU12034529 від 23.08.2006 р. у сумі 78884,24 грн. із сплатою відсотків у розмірі 1,25 % на місяць, а при порушенні позичальником зобов'язань за кредитним договором 3,18% на місяць. В судове засідання [PERSON] не з'явилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до п. 1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням безпечного нею зобов'язання, а також при зміні зобов'язань без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Згідно умов договору поруки, сплата відсотків за кредитним договором повинна здійснюватись у розмірі 1,25 % на місяць (15 % річних) та при прострочені виконання 3-18 % на місяць (38,20% річних), проте банк з 01.0.2012 року збільшив відсоткову ставку до 26,40 % річних, а при прострочені кредиту 61% річних. Аналіз тексту договору поруки свідчить про те, що у договорі відсутні норми, якими передбачено зокрема можливість зміни розміру процентів за основними зобов'язаннями і строків їх виплат без додаткового повідомлення поручителя та без укладання окремої угоди поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін, а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованість поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.І ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Суд вважає, що зазначений договір поруки не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним з огляду на наступне. У відповідності зі ст. 546, 547 ЦК порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, правочин щодо якого вчиняється у письмовій формі. Згідно зі ст. 553, 554 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином договір поруки свідчить про те, що у договорі відсутні норми, якими передбачено зокрема можливість зміни розміру процентів за основними зобов'язаннями і строків їх виплат без додаткового повідомлення поручителя та без укладання окремої угоди поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін, а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. У відповідності зі ст. 203 ч.І ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved