Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-04 00:00:00

[PERSON] 30.08.2012 року пред'явив позов до Бабинської сільської ради, [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області № 95 від 18.12.2003 року «Про переоформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS]»; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10.04.2004 року Бабинською сільською радою, про реєстрацію права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по ? частині за кожним; встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини, а саме житлового будинку та належних до нього будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS], яка відкрилася після смерті [PERSON], котра померла [INFO] та визнання за ним, позивачем, право власності на даний житловий будинок та належні до нього споруди та будівлі у порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що згідно свідоцтва про право особистої власності від 25 квітня 1990 року, виданого Бабинською сільською радою, власником житлового будинку [ADDRESS] та належних до нього споруд та будівель була [PERSON], котра померла [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Бабинської сільської ради № 95 від 18.12.2003 року «Про переоформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS]» право власності на зазначений будинок, який повністю належав [PERSON] незаконно після її смерті переоформлено на [PERSON] та [PERSON] по ? частин кожному та на підставі цього рішення 10.02.2004 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Він, [PERSON], є рідним сином [PERSON] та спадкоємцем за законом, котрий прийняв спадщину, оскільки з народження проживав з матір'ю в житловому будинку [ADDRESS] та здійснював догляд за нею, так як вона була похилого віку, а також проживав у даному будинку після її смерті до 2003 року. Самбірська державна нотаріальна контора відмовила йому, позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено, що за захистом свого права він може звернутися до суду. Під час судового розгляду [PERSON] збільшив розмір позовних вимог, а саме пред'явив позов до [PERSON] про визнання недійсним заповіту від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого 04.01.1998 року секретарем виконавчого комітету Бабинської сільської ради; визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.03.2000 року, виданого Самбірською державною нотаріальною конторою [PERSON] та визнання за ним, позивачем, право на середню земельну частку (пай) площею 1, 50 га, яка розташована на території Бабинської сільської ради у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], котра померла [INFO]. У обґрунтування збільшених позовних вимог [PERSON] посилався на те, що заповіт підписаний не заповідачем, а [PERSON] у зв'язку із станом здоров'я [PERSON], котра за життя не виявляла волі про те, що після її смерті спадкоємцем всього майна буде її син [PERSON], а її воля виражалася в тому, що все її майно буде належати йому, [PERSON], котрий фактично проживав з нею та здійснював догляд за нею, за належним їй господарством, а також здійснив її поховання. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Бабинської сільської ради позов визнав з підстав, наведених позивачем. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 1991 рік належав до колгоспному двору, в якому проживали [PERSON] та її, відповідача, чоловік [PERSON], а тому рішенням виконавчого комітету Бабинської сільської ради № 95 від 18.12.2003 року дане майно колишнього колгоспного двору було поділено на дві особи, які і були його членами. Після одруження у 2002 році вона, [PERSON], прийшла проживати до свого чоловіка, а позивач у 1983 році побудував свій власний будинок по [ADDRESS], куди перейшов проживати і лише, коли [PERSON] було визнано померлим, позивач заявив свої вимоги щодо спадкового майна [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали з підстав, наведених позивачем. Вислухавши пояснення сторін, представників відповідачів та показання свідків, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їхї доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про смерть відомо, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 4). Із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25 квітня 1990 року вбачається, що за [PERSON] 25.04.1990 року зареєстрований на праві власності цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с. 3). Із рішення виконавчого комітету Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 18.12.2003 року № 95 «Про переоформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS]» та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.02.2004 року відомо, що у зв'язку зі смертю [PERSON] право власності на вказаний будинок було переоформлено на [PERSON] та [PERSON] по одній другій частини кожному (а.с. 5, 6). Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Статтею 27 цього Закону встановлено виключну компетенцію виконавчих органів сільських, селищних, міських рад і в переліку повноважень не передбачено постановлення рішень про визнання права власності, переоформлення часток у майні, що знаходиться в приватній власності та визначення часток у спадковому майні. Ці повноваження не надано органам місцевого самоврядування і іншим чинним законодавством. Отже, при прийнятті рішення виконавчий комітет Бабинської сільської ради перевищив свої повноваження, а тому рішення виконавчого комітету Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 18.12.2003 року № 95 «Про переоформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS]» слід визнати протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Оскільки зазначене рішення є протиправним, то підлягає скасуванню свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на будинок [ADDRESS], видане на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Бабинської сільської ради. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, складеного 4 січня 1998 року, видно, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і що буде належати їй на момент смерті, заповідає [PERSON] ( а.с. 21). Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд за позовом заінтересованої особи визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Із акта № 33 посмертної судово-психіатричної експертизи відомо, що у зв'язку з недостатністю та суперечливістю в матеріалах справи даних про психічний стан [PERSON] на час укладення заповіту від 04.01.1998 року встановити, чи могла [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в цей період часу не виявляється можливим (ст. 110-112). Із показань свідків вбачається, що на вчинення вказаного заповіту чітко була виражена воля заповідача, яка розуміла значення своїх дій, і її стан здоров'я цьому не перешкоджав. Крім того, відповідач [PERSON] визнала, що на прохання своєї матері [PERSON] запросила додому секретаря виконавчого комітету Бабинської сільської ради для посвідчення цього заповіту. Отже, відсутні підстави для визнання недійсним заповіту, вчиненого 4 січня 1998 року [PERSON], так як позивачем не надано докази про те, що вона через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та не керувати ними, а також для вчинення заповіту не було її волевиявлення. Із копії спадкової справи № 257/2000 видно, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся син померлої [PERSON] та було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Бабинського народного аграрно-акціонерного господарства розміром 1,50 га, належного померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого згідно рішення Самбірської районної державної адміністрації Львівської області 16 травня 1997 року № 338 (а.с. 43-51). Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Ураховуючи наведене, у позові про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом слід відмовити. Так як [PERSON] на підставі заповіту [PERSON] від 4 січня 1998 року усунутий від спадкування і права на обов'язкову частку у спадковому майні не має, то його позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно також не підлягають задоволенню.

Outcome: partial