Jurisdiction: civil
Date: 2013-11-17 00:00:00

В березні 2013 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Кондитерська фабрика « А.В.К. » про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу при незаконному звільненні та компенсації моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що наказом № 2161 від 03.11.2008 року її було прийнято на роботу на посаду оператора лінії у виробництві харчової продукції V розряду виробничого цеху № 3 до ПАТ «Кондитерська фабрика « А.В.К.». 18 грудня 2012 року [PERSON] наказом № 599 було попереджено про скорочення штатної одиниці та запропоновано перевестися на посаду укладальник-пакувальник 3 розряду ВП № 3, від якої остання відмовилася. 21 лютого 2013 року позивачку було звільнено. У звязку з порушенням трудових прав позивачці було спричинено матеріальну й моральну шкоду. Просила суд поновити її на роботі в ПАТ «Кондитерська фабрика « А.В.К.» на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції V розряду виробничого цеху № 3, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.02.2013 року до дня поновлення на роботі та суму моральної шкоди у розмірі 15 000 грн., а також витрати на юридичну допомогу у розмірі 4 000 грн. Позивачка та представник позивачки у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання зявилася, проти задоволення позову заперечувала, обґрунтовуючи тим, що, по-перше, позивачкою невірно вказано найменування відповідача як юридичної особи. По-друге, обставини, на які посилається [PERSON], не підтверджені жодними належними доказами. Так, посилаючись на те, що відповідач не запропонував іншої роботи, позивачка відмовилася від вакантних посад на підприємстві. Посилаючись на переважне право залишення на роботі [PERSON] не надано підтвердження на це право. Також вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди суперечать вимогам чинного законодавства, яким встановлені підстави для її відшкодування. Крім того, [PERSON] не надано належних документів, які підтверджують надання їй конкретних юридичних послуг із зазначенням часу, який витрачений їх виконавцем. Просила відмовити в позові в повному обсязі. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, показання свідка, вважає що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Довідки № 42 від 27.02.2013 року [PERSON] з 04.11.2008 року по 21.02.2013 року працювала на ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К. м. Дніпропетровськ» на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції V розряду виробничого цеху № 3 та була звільнена з роботи 21.02.2013 року у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до попередження про скорочення штату робітників від 18.12.2012 року адміністрацією ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К. м. Дніпропетровськ» [PERSON] попереджено про скорочення штатної одиниці оператора лінії у виробництві харчової продукції V розряду з 21.02.2013 року та запропоновано посаду укладальник-пакувальник 3 розряду ВП № 3. Факт попередження позивачки про скорочення штату та наявності вакантної посади підтверджується й Довідкою від 16.05.2013 року, виданою начальником відділу найму та розвитку персоналу ПАТ «Кондитерська фабрика» «А.В.К. м. Дніпропетровськ». Також матеріалами справи встановлено, що згідно виписки з протоколу засідання профспілкового комітету від 07.02.2013 року № 105/13-ПК згода на звільнення [PERSON] була надана й профспілковим комітетом ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К. м. Дніпропетровськ». Крім того, всі, передбачені діючим законодавством України виплати при звільнені позивачки були проведені повністю, заборгованість по виплатах сум, належних працівникові при звільнені відсутня, про що свідчить Довідка від 09.09.2013 року Вих. № юр-Г-01. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи, у звязку з чим не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки позивачці відмовлено в основному позові, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Також суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed