Jurisdiction: civil
Date: 2013-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідач [PERSON] на її користь 31320,81 грн. заборгованості по сплаті аліментів та 296223,10 грн. - неустойки (пені). В обґрунтування своїх вимог позивачка покликається на те, що 16 .09.2005 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, який був розірваний 20.05.2008 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського РУЮ Львівської області, актовий запис 101. Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Позивачка вказує, що у зв'язку з ухиленням відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини [PERSON], [INFO], Пустомитівським районним судом Львівської області було прийнято рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 03.03.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі зазначеного вище рішення Пустомитівський районний суд Львівської області 07.08.2008 року видав виконавчий лист №2-658. Даний виконавчий лист був направлений на виконання у відділ державної виконавчої служби Пустомитівського управління юстиції де відкрито виконавче провадження. Позивачка вказує, що покладених рішенням суду зобов'язань відповідач не виконує в результаті чого загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 23.05.2013 року становить 31320,81 грн. Також позивачка вказує, що в силу положень ч.1 ст. 196 СК України, у зв'язку з виникненням заборгованості по сплаті аліментів, вона має право на стягнення в її користь неустойки (пені), яка згідно проведених розрахунків відповідно до вимог закону становить у розмірі 296223,10 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить суд задоволити повністю. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Вислухавши думку представника позивачки, проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, та ухвалення за його результантом заочного рішення, відповідності до вимог ст. 226 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, з наступних підстав : Судом встановлено, що Пустомитівським районним судом Львівської області прийнято рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 03.03.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду Пустомитівським районним судом Львівської області 07.08.2008 року видано виконавчий лист №2-658, який пред'явлено на виконання у відділ державної виконавчої служби Пустомитівського управління юстиції де відкрито виконавче провадження. Відповідно до ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ст.74 Закону України „Про виконавче провадження", розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення. Згідно довідки-розрахунку ВДВС Пустомитівського РУЮ у Львівській області, розмір заборгованості відповідача [PERSON] по сплаті аліментів станом на 23 травня 2013 р. становить 31320,81 грн. Відповідно до ст.196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови № 3 від 15 травня 2006 р. „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Згідно ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 СК України. Дослідивши представлений суду відділом ДВС Пустомитівського РУЮ розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] по спалаті аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] суд приходить до висновку, що пеня підлягає розрахунку за період з 01.03.2008 року по 01.05.2013 року. Оцінюючи представлений суду розрахунок нарахування пені на суму заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] від 06.06.2013 року представлений позивачкою, суд бере такий до уваги, оскільки вважає такий правильним та відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 СК України. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови № 3 від 15 травня 2006 р. „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд вважає, що відповідачеві [PERSON] було достеменно відомо, що він є платником аліментів, однак, доказів, які б свідчили, про те, що він своєчасно повідомляв державного виконавця про місце роботи та його зміну для направлення виконавчого листа по місцю роботи для утримання аліментів із заробітної плати або ж про те, що відрахування аліментів із заробітної плати не проводились з вини посадових осіб підприємств, установ, організацій, де він працював, судом не встановлено. Враховуючи положення ч. 2 ст. 196 СК України, суд вважає, що неустойка у розмірі 296223,10 грн. не може бути стягнута на користь позивачки і її розмір необхідно зменшити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи неустойка, яка є штрафною санкцією за несвоєчасну сплату аліментів, майже в десять рази перевищує розмір самої заборгованості по аліментах станом на 23 травня 2013 р. в сумі 31320,81 грн. Позивачка звернулась до суду з позовом майже через п'ять роки після виникнення права на позов і таким чином своєю бездіяльністю по захисту порушеного права свідомо сприяла збільшенню розміру неустойки. Визначення розміру неустойки в сумі, яка майже в десять раз перевищує заборгованість по аліментах буде суперечити загальним засадам законодавства, - справедливості, добросовісності, розумності та поставить відповідача в скрутне матеріальне становище. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню до 150000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконання відповідачем [PERSON] покладених на нього рішенням суду зобов'язань по сплаті аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 31320,81 грн. та 150000,00 грн. неустойки (пені). Також, у відповідності положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved